Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

15.11.2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 21.04.1991 року в [PERSON] подій м. Одеси, актовий запис № 558. При цьому позивач посилається на те, що від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], останні декілька років між сторонами виникали сварки, непорозуміння, втрачені почуття любові, взаємодопомоги та підтримки, шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, а тому примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивачка змушена звернутися до суду із позовом. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. До підготовчого судового засідання позивачка [PERSON] з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до підготовчого судового засідання з'явився, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] / до шлюбу «[PERSON]»/ 21.04.1991 року уклали шлюб, який зареєстрований в [PERSON] подій м. Одеси, актовий запис № 558, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.04.1991 року /а.с. 8/. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтва про народження від 19.02.2008 року серія [NUMBER] батьками в якому вказані сторони по справі /а.с.7/. Позивачка суду пояснила, що між сторонами виникали сварки, непорозуміння у зв'язку з тим, що сторони мають різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення господарства, втрачені почуття взаємодопомоги та підтримки, збереження сім'ї неможливо, що підтвердив у судовому засіданні відповідач. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з 2015року, спільного господарства сторони не ведуть, спор щодо поділу спільного майна відсутній. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідач позовні вимоги визнає, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved