Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

15 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким зняти арешт з належної йому на праві приватної власності частки квартири за адресою: [ADDRESS], накладений постановою слідчого Сихівського районного відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівські області від 28.02.2011 року, стягнути з Сихівського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області судові витрати на суму 243,60 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що він, позивач [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS]. На початку 2015 року, після смерті батьків, позивач звернувся до Третьої львівської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадкової справи та квартири зокрема. Однак дізнався про те, що постановою слідчого Сихівського районного ВІДДІЛУ ЛМУ ГУ МВС України у Львівські області на частку квартири належну позивачу накладено арешт з метою забезпечення вироку в частині можливої конфіскації майна. 22.04.2011 позивача засуджено до трьох років позбавлення волі з конфіскацією усього особисто належного йому майна. Однак незважаючи на те, що завершений як судовий розгляд кримінальної справи, так і виконавче провадження, відповідачем досі накладено арешт на майно, що порушує право позивача. В зв'язку з цим позивач змушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені у позові обставини, просить їх задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, заперечень на позовну заяву відповідачами суду подано не було. Суд вважає, що справа може бути розглянута у відсутності осіб, які не з'явились, виходячи з представлених доказів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних мотивів. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва [NUMBER] від 27.03.1997 про право власності є співвласником квартири за адресою: 79007, [ADDRESS]. На початку 2015 року, після смерті батьків, позивач звернувся до Третьої львівської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадкової справи та квартири зокрема. 22.04.2015 року нотаріусу Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» надано довідку №3/5290 про те, що станом на 29.12.2012 на частку квартири накладено арешт. Так, 28.02.2011 року постановою слідчого Сихівського районного Відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівські області з метою забезпечення вироку в частині можливої конфіскації майна у відповідності до ст. 125 КПК України накладено арешт на квартиру, копію постанови скеровано для виконання в БТІ. Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 22 квітня 2011 року позивача [PERSON] визнано винуватим та засуджено до трьох років позбавлення волі з конфіскацією усього особисто належного йому майна. 02.06.2011 року державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 1-124/2011 виданого 12.05.2011 Сихівським районним судом м. Львова про конфіскацію на користь держави усього особисто належного йому на праві власності майна. 10.06.2011 року накладено арешт на майно позивача [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією постатнови. У подальшому державним виконавцем вживалося заходів стосовно надання технічної документації, зупинення виконавчого провадження, призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою встановлено, що 13.09.2011 державним виконавцем актом опису й арешту майна №26845361 описано та арештовано майно боржника - 1/3 частки вказаної квартири. Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 14.11.2012 року, що винесена дердавним виконавчем Галицького ВДВС ЛМУЮ, чинність арешту майна, що належить позивачу припинено, скасовано інші заходи примусового виконання рішення, а виконавче провадження завершено. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи із положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з - під арешту. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial