Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

15.09.2020 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ПАТ «У.П.Е.К», в якій просив суд стягнути з ПАТ «У.П.Е.К» на його користь середній заробіток, за несвоєчасно сплачені суми при звільненні в розмірі 84\~097,26 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 02.12.2019 він був прийнятий на посаду директора АГРО Департаменту у підрозділі АГРО департамент ПАТ «У.П.Е.К» у порядку переведення з ТОВ «УПЕК ТРЕЙДІНГ» на підставі наказу № К-302 від 29.11.2019. 07 квітня 2020 його було звільнено з займаної посади на ПрАТ «У.П.Е.К» згідно п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін, на підставі наказу № К-95 від 07.04.2020. Однак. На дату звільнення йому не було сплачено заробітну плату в розмірі 53\~322,44 грн. В подальшому йому було сплачено заробітну плату з порушенням строків, останні виплата була звільнена 04.08.2020. Таким чином, з урахуванням розрахунку, зазначеного в позовній заяві, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку, за час затримки заробітної плати, що складає 84\~097,26 грн. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 27.03.2019 позовні вимоги [PERSON] про стягнення нарахованої, але не сплаченої заробітної плати задоволенні в повному обсязі та стягнуто на його користь 27\~206,43 грн. 10.02.2021 за підписом Генерального директора АТ «У.П.Е.К» Чудновець А.В., через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог позивача заперечує, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що наведений в позовній заяві розмір середнього заробітку 84\~097,26 грн., який позивач просить стягнути з відповідача є безпідставним та необґрунтованим. Оскільки позивачем не вірно розраховано період нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме, позивач не зазначає, що сума середнього заробітку включає в себе податки та збори, вказане призводить до подвійного стягнення з відповідача податків та зборів. Також відповідач в своєму відзиві просив суд застосувати правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові № 761/9584/15-ц від 26.06.2019 відповідно до якого, суд зменшує розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належним сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості. А також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сумм; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідач зазначає, що в даному випадку затримка заробітної плати була пов`язана з різким погіршенням майнового стану відповідача в наслідок введення карантину на всій території України, що спричинило негативні наслідки в господарській діяльності відповідача, розірвання ділових зв`язків з контрагентами. Також відповідач зазначає, що в свою чергу відповідач здійснював всі необхідні і достатні міри по сплаті заборгованості із виплати заробітної плати позивачу, що підтверджується постійним (по декілька разів на місяці) погашення частинами суми боргу відповідача перед позивачем. Згідно розрахунку ймовірності витрат позивача, пов`язанні із затримкою розрахунку при звільненні склали 1283,30 грн., що в 65 разів менше ніж сума середнього заробітку, яку вимагає стягнути позивач, що свідчить про їх не співмірність. Крім того, відповідач вказує, що позивач не звертався (без поважних причин) за захистом своїх порушених прав протягом 5 місяців , що свідчить про навмисне зволікання з метою стягнення з підприємства не заборгованості по заробітній платі, а стягнення з нього значно більшої суми відшкодування в розмірі середнього заробітку, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Вказане свідчить про зловживання позивачем своїх прав, а майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання відповідачем як роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто стягнення середнього заробітку в розмірі 84097,26 грн. є невиправдано обтяжливим та непосильним для відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, довірив представляти свої інтереси адвокату Яковлеву Є.В. Представник позивача [PERSON] адвокат Яковлев Є.В. в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, визнала фактичні обставини справи, однак зазначила, що в розрахунку позивача є неточності щодо кількості робочих днів, що призвело до збільшення суми, яка підлягає стягненню на користь позивача, а також просила зменшити вказаний розмір середнього заробітку з урахуванням правової позиції Верховного Суду. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, доводи викладені відповідачем у відзиві на позов, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15\~ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що 02.12.2019 [PERSON] , був прийнятий на посаду директора АГРО департаменту у підрозділ АГРО департамент Приватного акціонерного підприємства «У.П.Е.К» у порядку переведення з ТОВ «УПЕК ТРЕЙДІНГ» на підставі наказом № К-302 від 29.11.2019, що підтверджується копією трудової книжки серія [NUMBER] (а.с. 9-11). 07 квітня 2019 [PERSON] було звільнено з займаної посади на ПрАТ «У.П.Е.К» згідно п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін, на підставі наказу № К-95 від 07.04.2020, що також підтверджується записом в трудовій книжці. (а.с. 10). Також в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що на момент звільнення з ПрАТ «У.П.Е.К» позивачу не було сплачено заробітну плату в розмірі 53\~322,44 грн. В подальшому [PERSON] сплачено заробітну плату. З порушенням строків передбачених ст. 116 КЗпП, а саме виплачено: - 13.04.2020 - 1621,88 грн; - 17.04.2020 - 4865,65 грн; - 18.05.202 - 1439,86 грн; - 26.05.2020 -1476,28 грн; - 09.05.2020 1499,47 грн; - 05.06.2020 10\~004,14 грн; - 26.06.2020 696,63 грн; - 30.06.2020 532,92 грн; - 03.07.2020 5736,72 грн; - 03.07.2020 - 9264,00 грн; - 17.07.2020 2597,67 грн; - 17.07.2020 7403,00 грн; - 04.08.2020 15995,00 грн, що також підтверджується випискою банку АТ «Альфа-Банк» (а.с. 17-36). Частиною першою 1 статті 117\~КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною першою статті 116\~КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, передбачений частиною першою статті 117\~КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт непроведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а, отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117\~КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Таким чином, стаття 117\~КЗпП України застосовується на правовідносини і після ухвалення судового рішення про стягнення середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати по день фактичного виконання такого рішення суду. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9\~ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Відповідач заперечував проти стягнення сум, передбачених ст. 117 КЗпП України, з тих підстав, що вини відповідача у невиплаті присуджених сум з заробітної плати немає, оскільки у зв`язку з впровадженням на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на всій території України карантину , спричинило негативні наслідки з господарської діяльності відповідача, розірвання ділових зав`язків з контрагентами. Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці» від\~24.12.99\~року N\~13 постановив, що суд на підставі ст.\~117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, а також арешт рахунків не звільняють роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Аналогічний правовий висновок зазначений в Постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі №337/6455/15-ц, провадження № 61-3683св18 Отже, відсутність коштів у роботодавця, чи скрутне матеріальне становище підприємства не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум. Більш того, відповідно до частини 1 статті 115, ч. 5 ст. 97 КЗпП України, ст. 22, ч. 1 і 6 ст. 24, ч.3 ст. 15\~Закону України\~«Про оплату\~праці» визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівникам підприємств здійснюється в першочерговому порядку, всі інші виплати здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Розрахунок середнього заробітку здійснюється за останні два повні робочі місяці: відповідно до вимог Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови КМУ\~від 08.02.1995\~№ 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Обчислення середньої заробітної плати здійснюється на підставі п. 8 Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, яким встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, складає 718,78 грн., оскільки відповідно до довідки звіту про нараховану заробітну плату [PERSON] за 2020 рік, заробітна плата позивача у сукупному доході за останні два повні місяці перед звільненням становила: березень 2020 р. 14735,00 грн., лютий 2020 р. 14735,00 грн., разом 29470,00 грн. (а.с. 50) Крім того, сторонами не заперечується, що кількість фактично відпрацьованих позивачем днів протягом двох місяців становить 41 дні. Таким чином, 29470,00 грн. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні) / 41 (число відпрацьованих робочих днів) = 718,78 грн.(середньоденна заробітна плата). Позивач просить стягнути суму середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 07.04.2020 по 04.08.2020 року днів прострочення заробітної плати (117 х 718,78 ), що становить 84097,26 грн. Однак, з урахуванням п. 8 Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, та повідомленням відповідача, що за вказаний період з 07.04.2020 по 04.08.2020 робочі дні на підприємстві складали 78 днів, суд стягує суму середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 07.04.2020 по 04.08.2020 року за робочих днів (78 х 718,78 ), що становить 56064,84 грн. Представник позивача, доводи представника відповідача про те, що робочих днів за спірний період було 78 не спростовував. Крім того, беручи до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, суд не вважає необхідним зменшити розмір середнього заробітку, який підлягає сплаті на користь позивача. Враховуючи принцип диспозитивності, суд вважає необхідним задовольнити вимоги в цій частині та стягнути суму середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 56064 грн. 84 коп. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial