Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

16.10.2007 відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної комісії в розмірі 1 %, що підтверджується заявою відповідача від 16.10.2007. Як вбачається із зазначеної заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно з п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а у випадку, якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону о припиненні договору, він автоматично продовжується на такий самий строк. Відповідно до зазначеної заяви відповідача від 16.10.2007 у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 гривень + 5% від суми позову. Вищенаведені обставини були встановлені заочним рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 08.01.2014 по справі № 322/1236/13-ц (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 36616079), яке набрало законної сили 26.03.2014 (реєстраційний номер рішення суду апеляційної інстанції в ЄДРСР 37960308), відтак не підлягають доказуванню, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості за вищевказаним договором станом на 30.06.2015 відповідач має загальну заборгованість за договором в розмірі 39 071,70 грн. Разом з цим, стягнення частини вказаної заборгованості, що станом на 31.10.2013 становила 24 788,57 грн., вже було предметом судового розгляду у вищезазначеній цивільній справі № 322/1236/13-ц, що і стало підставою для закриття провадження у даній справі за цією частиною позовних вимог. Доказів повідомлення відповідачем про розірвання договору від 16.10.2007 суду не надано. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог, що розглядається, тобто щодо заборгованості за кредитним договором, яка виникла після 31 жовтня 2013 року і становить: 39 071,70 - 24 788,57 = 14 283,13 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Підстави припинення зобов'язань зазначені в ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України та не передбачають можливість припинення зобов'язання у зв'язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого фактично не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів, передбачених договором. Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за договором від 16.10.2007, внаслідок чого, згідно з доданим до позовної заяви розрахунком, у нього виникла заборгованість: - за кредитом у розмірі 6 995,20 грн., яка була стягнута повністю за рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 08.01.2014 по справі № 322/1236/13-ц; - за комісією за користування кредитом в розмірі 7528,65 грн., частина якої, в розмірі 6528,65 грн., була стягнута за рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 08.01.2014 по справі № 322/1236/13-ц. Тобто розмір заборгованості за комісією становить: 7528,65 - 6528,65 = 1000,00 грн. Також, у розрахунку зазначається про наявність у відповідача заборгованості за процентами в розмірі 22 449,20 грн., частина з якої, в розмірі 9 846,22 грн., була предметом судового розгляду у справі № 322/1236/13-ц. Отже, у даній справі судом розглядається питання про стягнення заборгованості по процентах в розмірі 12 602,98 грн. (сума показників рядків з 01.11.2013 по 30.06.2015 графи «Нараховані на прострочену заборгованість за кредитом проценти» розрахунку заборгованості). Водночас, суд зазначає про помилковість визначеної позивачем суми заборгованості по процентах, виходячи з наступного. Як зазначено вище, розмір процентів за користування кредитом становить 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, тобто 22,8% річних. Проте, з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що при нарахуванні процентів на заборгованість за кредитом, позивачем з 01.01.2013 застосована ставка у 30 % річних, що не відповідає умовам кредитного договору від 16.10.2007. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не пізніше ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з п. 4.9 цього договору, яка надається у спосіб, що зазначений у заяві клієнта. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Проте, позивач не надав суду доказів належного інформування відповідача про зміну розміру процентної ставки за кредитом в порядку та в строки, передбачені кредитним договором. Одностороння зміна банком розміру фіксованої процентної ставки за кредитом не допускається, згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України. Таким чином, розмір нарахованих відповідачу процентів за кредитним договором за період з 01.11.2013 по 30.06.2015 мав визначатися позивачем, виходячи зі ставки 22,8 % річних. Отже розмір відсотків за цей період за ставкою 22,8% становить: 12 602,98 грн./30*22,8 = 9 578,26 грн. Відтак, загальна заборгованість відповідача за комісією та процентами становить: 1000,00 грн. + 9 578,26 грн. = 10 578,26 грн., відповідно розмір передбаченого договором штрафу у 5 % становить: 10 578,26 грн.*5 % = 528,91 грн. З огляду на викладене, загальна сума заборгованості відповідача складає: 9 578,26 грн. + 1000,00 грн. + 250 грн. + 528,91 грн. = 11 357,17 грн. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню на суму 11 357,17 грн. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До позовної заяви додано платіжні доручення від 23.07.2015, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 390,72 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 11 357,17 грн., сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 11 357,17 грн.* 1% = 113,57 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial