Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

16.03.2020 [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім`єю, а також на ухилення відповідача від матеріального утримання сина. Сторони в судове засідання не з`явилися, при цьому позивачка подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності та задоволення позову. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 09.08.2014, при цьому мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім`ї. Як випливає з позовної заяви, 4 роки тому сторони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивачки. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За приписом частини третьої статті 106 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки натепер шлюб носить формальний характер, при цьому позивачка не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, шлюб підлягає розірванню. Натепер спільна дитина сторін проживає разом із позивачкою і знаходиться на її утриманні, відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання сина. Згідно зі статтею 180 Кодексу батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 191 Кодексу встановлено, що аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Отже, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial