Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

17.10.2017\~року позивач\~[PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою про\~розірвання шлюбу. При цьому позивач посилається на те, що на теперішній час сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо, шлюбні відносини припинені. Оскільки подальше сімейне життя і збереження сімї неможливі позивач звертається до суду із позовом. Ухвалою суду від 25.10.2017 року провадження у справі відкрито. 01.12.2017 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, який прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. При цьому відповідач посилається на те, що за період шлюбу сторонами були придбані земельні ділянки та побудований будинок, які є спільною сумісною власністю подружжя та у випадку розірвання шлюбу підлягають поділу. Суд зазначає, що 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою від 24.04.2018 року провадження у справі відкрито. Ухвалою від 14.05.2018 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги про розірвання шлюбу та просить їх задовольнити. Стосовно зустрічних позовних вимог позивач пояснив суду, що будинок будував він за зароблені ним особисто кошти, однак підтвердити зазначене належними доказами не може. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та підтримав зустрічні позовні вимоги [PERSON], які просить задовольнити в повному обсязі. Вислухавши позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 21.12.1991 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №1143, що слідує з свідоцтва про шлюбу, серії ІІ-БВ №301680, виданого 21.12.1991 року відділом ЗАГС Кам'янець-Подільського міськвиконкому. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (актовий запис №1598 відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЖД №103787, виданого 02.10.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі). Шлюб у сторін носить формальний характер, на теперішній час подружні стосунки між ними не підтримуються з травня 2017 року, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, спору щодо визначення місця проживання дитини немає. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Судом встановлено, що за період шлюбу сторонами придбано наступне майно: - земельна ділянка, загальною площею 0,0385 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Соборна, буд. 130 А, кадастровий номер земельної ділянки: 5123755100:02:001:0950, про що суду надано Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 31.03.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу Одеської області [PERSON] /а.с.29-30/ та Державний акт на вказану земельну ділянку, виданий [PERSON] 30.12.2011 року /а.с.32/; - земельна ділянка, загальною площею 0,0760 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Соборна, буд. 130 А, кадастровий номер земельної ділянки: 5123755100:02:001:0853, про що суду надано Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01.12.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського нотаріального округу Одеської області [PERSON] /а.с.33-34/ та Державний акт на вказану земельну ділянку, виданий [PERSON] 22.10.2010 року /а.с.36/; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Соборна, буд. 130 А, право власності на який відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна зареєстровано 05.07.2016 року за [PERSON] /а.с.37/. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~70\~СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. При цьому суд відхиляє пояснення [PERSON] щодо того, що будинок він побудував самостійно за особисті кошти, оскільки належних доказів з цього приводу суду не надано. В ході судового розгляду справи відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надавав пояснення суду щодо набуття подружжям майна та виказував пропозицію щодо його поділу. А саме, що в квартирі за адресою: [ADDRESS], де проживає [PERSON] йому належить частка, яку він може відчудити позивачу або переоформити на неповнолітню доньку, та не буде вселятись до вказаної квартири, а нше майно - будинок залишився йому. Тим самим поділити майно. При цьому вказав, що будинок потребує ремонту, так як виявлені дефекти будівництва. Однак, протягом всього часу розгляду спору щодо поділу майна [PERSON] не було заявлено в спір будь-яких вимог щодо квартири, в якій проживає [PERSON] з донькою. Після додаткових роз'яснень суду щодо об'єктів майна подружжя, по яким заявлено спір тільки [PERSON], відповідач за зустрічним позовом [PERSON] виказав думку, що питання щодо будинку та земельних ділянок залишає на розсуд суду, та ще раз запевнив суд, що доказів придбання земельних ділянок та будівництва будинку за його особисті кошти він не має. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved