Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

17.03.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким визнати недійсним договір фінансового лізингу №003493 від 22.02.2016 року укладеним між ним та [PERSON] «Лізингова компанія «Ваш авто», застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з [PERSON] «Лізингова компанія «Ваш авто» на його користь сплачений адміністративний платіж в сумі 55000 грн. 00 коп, а також понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що 22.02.2016 року в приміщенні львівського офісу [PERSON] «Ваш авто» ним було укладено договір фінансового лізингу, предметом по якому мав стати автомобіль марки «Кіа Sportage» вартістю 200000 грн. Перед укладенням договору представник відповідача повідомила, що для придбання протягом двох тижнів такого автомобіля за вказаною ціною він повинен сплатити платіж в розмірі 55000 гривень та укласти договір фінансового лізингу. Такі умови придбання автомобіля його задовольняли, він невідкладно сплатив 55000 гривень та підписав запропонований текст договору, але його не перечитував, оскільки текст договору містився на 12 сторінках з дуже дрібним шрифтом. Пізніше, після уважного ознайомлення з текстом договору він виявив, що за умовами договору йому має бути наданий автомобіль вартістю 20000 доларів США, що еквівалентно 550000 грн. 00 коп. Повторно навідавшись до львівського офісу відповідача, він дізнався, що автомобіля за ціною 200000 гривень немає, а є автомобіль за ціною 550000 гривень. Оскільки така ціна автомобіля його не влаштовувала, то він став вимагати сплачений платіж, однак в цьому йому було відмовлено. Вважає, що укладений договір фінансового лізингу є недійсним, оскільки правочин було укладено під впливом обману (перед укладенням договору було надано інформацію, яка не відповідає його умовам), сторонами не додержана форма договору фінансового лізингу (договір не посвідчений нотаріально), між сторонами не досягнуто згоди щодо предмету лізингу (його специфікації), не визначено умов його придбання лізингодавцем, умови договору є несправедливими (між правами та обовязками сторін є істотний дисбаланс), відповідачем застосована нечесна та агресивна підприємницька практика. Положення ст.ст.1, 3, 10, 12 договору є несправедливими, оскільки встановлюють відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не дають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму адміністративного платежу у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Також у відповідача відсутня ліцензія на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, укладений договір фінансового лізингу нотаріально посвідчено не було. 2 Позивач [PERSON], в звязку з черговою неявкою представника відповідача, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] «Лізингова компанія «Ваш авто», який про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений судовою повісткою з рекомендованим поштовим відправленням про вручення, повторно не зявився в судове засідання, причини неявки не повідомив, а тому суд, враховуючи згоду позивача, вирішив за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 лютого 2016 року між [PERSON] «Лізингова компанія «Ваш авто» та гр.[PERSON] було укладено договір про фінансовий лізинг №003493, згідно якого лізингодавець зобовязувався придбати та передати у розпорядження лізингоодержувача обєкт лізингу транспортний засіб марки «Кіа Sportage», а лізингоодержувач зобовязувався до отримання предмету лізингу, на умовах та в порядку передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі, прийняти та належним чином використовувати предмет лізингу. Договір був укладений в простій письмовій формі, без його нотаріального посвідчення. Як вбачається з пояснень позивача [PERSON], укладенню оспорюваного договору фінансового лізингу передувало отримання від уповноваженого представника відповідача інформації про можливість придбання протягом двох тижнів автомобіля марки «Кіа Sportage» за ціною 200000 грн. 00 коп. за умови негайної сплати авансового платежу в розмірі 55000 гривень та наступного укладення договору фінансового лізингу. Так як запропоновані умови для позивача були прийнятними, то дійсно ним було внесено кошти в сумі 55000 грн. 00 коп. на вказаний рахунок та підписано письмовий договір фінансового лізингу №003493 від 22.02.2016 року. Суд погоджується з покликанням позивача [PERSON] про те, що він детально не ознайомився з умовами підписаного договору фінансового лізингу, оскільки з оглянутого оспорюваного договору вбачається, що дійсно обєм договору разом з додатками становить 15 сторінок, основний текст договору викладений шрифтом 10 розміру. Після детального ознайомлення з умовами підписаного договору фінансового лізингу та переконавшись, що запропоновані попередні умови щодо придбання автомобіля не відповідають умовам укладеного договору, позивач [PERSON] звернувся до уповноваженого представника відповідача з пропозицією про розірвання укладеного договору та повернення сторін до попереднього стану, з поверненням сплачених грошових коштів. Так як в добровільному порядку спір між сторонами не був врегульований, [PERSON] «Лізингова компанія «Ваш авто» відмовилася від розірвання договору та повернення сплачених грошових коштів, то позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.806 ч.1 ЦК України за договором лізингу одна сторона лізингодавець передає або зобовязується передати другій стороні лізингоодержувачеві у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених 3 лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З тексту оспорюваного договору не значиться в кого саме лізингодавець повинен придбати предмет лізингу - автомобіль марки «Кіа Sportage», не визначено порядок та місце отримання лізингоодержувачем зазначеного автомобіля, не зазначено умови та порядок страхування автомобіля та інші умови, що мають суттєве значення та є істотними умовами договору, однак такі відсутні у договорі. За змістом ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязаннями щодо продажу ( поставки) предмета договору лізингу. Згідно п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Однак відповідачем по справі не надано ліцензії чи іншого документа, що дає йому право займатися таким видом діяльності, також в оскаржуваному договорі відсутнє таке покликання. Згідно з ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) із врахуванням особливостей, встановлених цим законом. Крім цього, до відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Отже, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає із змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. А відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, як вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] є однією із сторін договору фінансового лізингу, а саме лізингоодержувач та фізична особа, відтак оспорюваний договір фінансового лізингу повинен бути нотаріально посвідчений, чого зроблено не було, а тому договір слід розцінювати як нікчемний. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 16.12.2015року (у справі № 6-2766цс/15), яка має враховуватися судами при застосуванні таких норм права. Також суд погоджується з твердженням сторони позивача, що в оскаржуваному договорі також відсутні істотні умови такого договору, а саме порядок та умови передачі товару лізингоодержувачу, а також порядок та умови страхування предмету лізингу тощо. З оскаржуваного договору також вбачається, що незважаючи на те, що позивач повинен сплатити на рахунок відповідача всі платежі - це авансовий платіж, адміністративний платіж, комісію за передачу, протягом року сплачувати щомісячний 4 авансовий платіж на суму 833,33 доларів США, при цьому всьому він не є власником автомобіля, а тільки його користувачем та повністю залежить від відповідача [PERSON] «Лізингова компанія «Ваш авто», що свідчить про порушення прав споживача у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.216 ч.1 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Із матеріалів справи встановлено, що позивачем [PERSON] згідно квитанції 0.0.509875287.1 від 22.02.2016 року оплачено грошові кошти в сумі 55000 грн. 00 коп, які підлягають поверненню стороною відповідача. Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено, що у відповідача як сторони оспорюваного договору відсутня ліцензія на здійснення будь-яких фінансових послуг, форма оспорюваного договору фінансового лізингу не відповідає визначеній законом формі щодо нотаріального посвідчення такого правочину, умови оспорюваного договору фінансового лізингу являються несправедливими стосовно позивача як споживача, спір між сторонами в добровільному порядку не врегульовано, порушенні права та інтереси позивача підлягають судовому захисту, а тому заявлений позов слід задоволити.

Outcome: approved