Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

17.05.2021 представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що її сину, [PERSON] на підставі Договору довічного утримання від 15.03.2007, належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому квартиру [ADDRESS] . [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину. 07.04.2021 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина [PERSON] . Проте, при оформленні спадкових прав державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом лише на 1/2 частину спадкового майна - квартири [ADDRESS] . Інша 1/2 частина залишилася не виданою, проте, згідно змісту свідоцтва, спадкоємцем цієї 1/2 частини є її колишній чоловік, батько спадкодавця [PERSON] . Державним нотаріусом [PERSON] було пояснено, що відповідач фактично прийняв спадщину, так як він був зареєстрований разом із спадкодавцем за однією адресою. Тому, в силу положень п.п. 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця про проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця, відповідно до якої спадкоємця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Проте, відповідач, [PERSON] не прийняв спадщину шляхом постійного проживання, так як не проживав разом зі спадкодавцем, починаючи з серпня 2005 року. Заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк він також не подавав, заповіт на його ім`я не складався. У зв`язку з чим, позивач просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину спадкового майна квартири [ADDRESS] . Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду з проведенням підготовчого судового засідання 02.06.2021. 02.06.2021 в судовому засіданні відповідач [PERSON] заявив клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, у зв`язку з чим підготовче судове засідання було відкладено на 09.06.2021. 09.06.2021 розгляд справи було відкладено у зв`язку із перебуванням судді в нарадчій кімнаті по іншому кримінальному провадженню. Проте, відповідача про наступну дату судового засідання було повідомлено належним чином, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи (а.п. 32). 30.06.2021 відповідач в судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 12.07.2021. Окрім того на сайті «Судова влада України» було розміщено оголошення з викликом останнього. 12.07.2021 канцелярією суду представником позивача було подано заяву, відповідно до якої [PERSON] просила закінчити проведення підготовчого судового засідання та призначити справу до судового розгляду. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2021 по справі закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 07.09.2021 (а.п. 40). 07.09.2021 відповідач повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи (а.п. 45). В той же день представником позивача [PERSON] канцелярією суду було подано заяву в якій вона просила викликати та допитати свідків. Разом з тим, подала заяву відповідно до якої остання просила витребувати з Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, яка виконує обов`язки Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , 1989 року народження, який помер [INFO] (а.п. 46,48-49). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2021 клопотання представника позивача [PERSON] задоволено, в судове засідання викликано свідків [PERSON] , [PERSON] та витребувано у Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, яка виконує обов`язки Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.п. 51). Проте в ухвалі від 07.09.2021 було допущено описку та не вірно зазначено ім`я та по-батькові особи, спадкову справу якої необхідно було витребувати. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2021 було виправлено вищевказану описку, та витребувано завірену належним чином копію спадкової справи [PERSON] (а.п.55). В судовому засіданні, яке відбулося 27.09.2021 було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] (а.п. 61-62). 30.09.2021 в.о. завідувача Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т.О. надійшли завірені належним чином копії матеріалів спадкової справи (а.п.65-98). 12.10.2021 розгляд справи було відкладено на 03.11.2021 у зв`язку із неявкою відповідача в судове засідання. 03.11.2021 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому провадженні (а.п. 101), у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 17.11.2021. Разом з тим, 04.11.2021 керівнику садового товариства «Енергетик» [PERSON] було направлено судову повістку-повідомлення, відповідно до якої останньому необхідно було повідомити відповідача [PERSON] про необхідність з`явитися в судове засідання, яке [PERSON] отримав 05.11.2021, про що свідчить поштове відправлення за трекінгом відправки № 59000751239972 (а.п.105). Відповідач в судові засідання, які були призначені на 30.06.2021,12.07.2021, 07.09.2021, 27.09.2021, 03.11.2021, 17.11.2021 не з`явився. Будь-яких клопотань на адресу суду від останнього не надходило. Своїм правом на написання відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що є сусідом позивача та знає відповідача, проте останній приблизно з 2005-2006 року не проживає за адресою [ADDRESS] , оскільки із [PERSON] вони розлучилися. Після розлучення із позивачем [PERSON] пішов проживати разом з батьками. В квартирі [PERSON] [PERSON] був, проте, речей відповідача не бачив. [PERSON] свідок [PERSON] знав, [PERSON] з [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Їй відомо, що [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] вже тривалий час, приблизно з 2005 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона зробила висновок про те, що відповідач не проживає там, оскільки вона його не бачила. До квартири заходила, проте речей відповідача [PERSON] вона там не бачила. За адресою по [ADDRESS] проживала позивач [PERSON] разом з сином. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 51 (а.п. 8). Згідно з договором на умовах довічного утримання від 15.03.2007 зареєстрованого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської держаної нотаріальної контори Хорішко О.М. в реєстрі за № 1-386 [PERSON] (відчужувач) передав [PERSON] (набувач) у власність квартиру, що знаходиться по [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) (а.п. 4-5), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та витягом про реєстрацію в спадковому майні (а.п.6-7, 10). Зі свідоцтва про смерть виданого 24.01.2018 Самарським районним у місті Дніпрі відділом реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 95 (а.п.5). Шлюб між батьками [PERSON] , який помер [INFO] між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 12.09.2006, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого 12.09.2006 Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.п.11). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні № 2124 від 19.03.2018 за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , та 16.03.2018 знято з реєстрації [PERSON] (а.п.12). 07.04.2021 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме 1/2 частку права власності на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] , свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 150 (а.п. 13), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.п.14). В матеріалах справи містяться постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 05.06.2012 та 04.11.2011 відповідно до яких громадянка [PERSON] погрожувала в телефонній розмові [PERSON] (а.п. 15-16). Проте, дані постанови судом не приймаються до уваги, оскільки вони не підтверджують та не спростовують підстави, які впливають на вирішення даної справи. Позивачем до матеріалів справи долучено акт від 07.04.2021, відповідно до якого зазначено, що [PERSON] , не проживає з серпня 2005 року і по теперішній час за адресою [ADDRESS] (а.п. 17). Відповідно до висновку ТОВ «С-ТИМАТИКА», щодо звіту про оцінку № 21/04-03 на 1/2 частки жилої 2-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] становить 259221 грн. (а.п. 18-19). У зв`язку з оцінкою майна відповідно було сплачено судовий збір (а.п. 20). Згідно спадкової справи № 254/2019, яка надійшла від в.о. завідувача Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т.О. відповідач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] не звернувся із відповідною заявою протягом визначеного законом строку. Позивач [PERSON] свідомо знаючи вказані обставини, також із заявою про прийняття частки Ѕ квартири, яка мала належати відповідачу до нотаріальної контори не зверталася (а.п.65-98). Суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом з`ясовано, що дійсно позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтею 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємні за законом одержують право на спадкування почергово, а у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги вказаної квартири, яка знаходиться за авдресою [ADDRESS] є батьки [PERSON] , який помер [INFO] [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з вимогами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців 30 дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї, в згідно з ч. 5 цієї статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.14. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві (п. 4.15. глави 10 розділу II вищезазначеного Порядку). Отже, спадкоємці зобов`язані надати нотаріусу документи, які підтверджують вказані факти. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1296, 1297 цього ж Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З врахуванням викладених норм Цивільного кодексу України, слід прийти до висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини на спадкове майно, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка залишилася після смерті його сина в цілому не зверталася, відмови від нотаріальної контори на реєстрацію права власності на все спадкове майно не отримувала. А відтак, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна квартири [ADDRESS] є передчасним, оскільки з матеріалів справи не вбачається спору про право. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] судом не приймаються до уваги, як такі, що не підтверджують та не спростовують наявність спору. З огляду на вищевикладене позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в розумінні ч.3 ст. 44 ЦПК України. Відповідно до положень п.11 п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, позивач або інші особи повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права відповідача. Однак, жодних доказiв зазначеними особами до суду не надано. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами та нічим об`єктивно не підтверджуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed