Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

16 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до наказу голови правління ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 27.05.2014 року її звільнено з роботи з посади заступника директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Новополтавський елеватор» на підставі п.1 ст.41 КЗпП України (за одноразове грубе порушення трудових обов'язків). Вважає таке звільнення незаконним і необґрунтованим, так як її звільнення було безпідставно, з порушенням вимог чинного законодавства, що призвело до моральних страждань. Просила поновити її на роботі в займаній до звільнення посаді заступника директора, стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3000 грн. 79 коп., невиплачену заробітну плату у розмірі 2741 грн. 23 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 1000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги і пояснила, що з наданого їй копії наказу від 27.05.2014 року їй стало відомо про звільнення з роботи з посади заступника директора філії Новополтавський елеватор» ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на підставі п.1 ст.41 КЗпП України (за одноразове грубе порушення трудових обов`язків). З оригіналом наказу під розписку її не було ознайомлено, трудову книжку на руки не видано, розрахунок не проведено. ЇЇ звільнення було здійснено, як зазначено в наказі, за фактом недостачі дизельного пального energy (талони) в кількості 756 л та дизельного пального (наливом) в кількості 25461 л на філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор», виявленої та зафіксованої актом службової перевірки, здійсненої в період з 19.05. по 21.05.2014 року. Працюючи на вказаній вище посаді вона взагалі не допускала жодного порушення своїх трудових обов'язків, а не то що грубого. До будь-якої нестачі пального вона не причетна, так як не є тією особою, яка повинна відповідати за нестачу дизельного пального, оскільки таке пальне під розпис та під свою звітність не отримувала, тому не може нести матеріальну відповідальність за втрату (нестачу) тощо. Згаданий вище акт службової перевірки не може бути доказом порушення нею своїх трудових обов'язків, оскільки даний акт складався невідомо на якій правовій підставі, за який період, за її відсутності під час проведення такої та при оформленні її результатів і без ознайомлення з його змістом та без вручення примірника акта перевірки. Оскільки причини її звільнення, вказані в наказі, є безпідставними та необґрунтованими, відповідач зобов'язаний виплати їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.05. по 13.06.2014 року в сумі 3000,79 грн. В порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України відповідач в день звільнення не видав їй належно оформлену трудову книжку та не провів виплату всіх належних їй сум і має перед нею заборгованість по заробітній платі за травень 2014 року в розмірі 2741,23 грн. Незаконним звільненням та невиплатою належної їй заробітної плати, відповідачем завдано їй моральних страждань, за сумлінну праці на підприємстві відповідач «віддячив» їй безпідставним звільненням за статтею, що обмежує її можливості при майбутньому працевлаштуванні, чим завдав удар по її діловій репутації, поставив під сумнів її порядність, професійні та управлінські здібності, у зв'язку з чим вимушена хвилюватися та докладати додаткові зусилля для організації свого життя, у тому числі і шляхом звернення до суду за захистом та відновленням своїх порушених прав. Спричинену їй моральну шкоди оцінює у розмірі 1000 грн. Посилаючись на викладене просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] підтримав доводи [PERSON], надані нею в обґрунтування заявлених позовних вимог, просив їх задовольнити. Представник відповідача Цапенко Б.В. позовні вимоги [PERSON] не визнав і пояснив, що на підставі звернення трудового колективу філії «Новополтавський елеватор» до голови правління ПАТ «ДПЗКУ» з проханням перевірки факті зловживання своїм службовим становищем з боку директора філії [PERSON] та його заступником [PERSON], на виконання доручення голови правління комісією в складі трьох осіб в період з 28.03. по 30.03.2014 року безпосередньо на філії проводилася перевірка достовірності фактів, викладених у зверненні трудового колективу філії. За результатами перевірки були частково підтверджені факти зловживання службовим становищем керівництва філії та виявлені факти розкрадання паливо-мастильних матеріалів, тому за наказом голови правління від 14.05.2014 року була створена комісія в складі чотирьох осіб, яка з 19.05. по 21.05.2014 року проводила на філії службову перевірку факту недостачі дизельного пального energy (талони) в кількості 756 л та дизельного пального (наливом) в кількості 25461 л на філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» дизельного пального (наливом) в кількості 25461 л. Комісією було встановлено, що талони на дизельне пальне energy в кількості 756 л, знаходилися в особистому розпорядження заступника директора філії [PERSON], отриманими нею з використанням свого службового становища, які використовувалися у приватних цілях для заправки особистого транспорту, про що 20.05.2014 року було складено акт-повідомлення №424. Цього ж 20.05.2014 року [PERSON] було запропоновано надати пояснення щодо факту нестачі карток ПММ-796 л, однак остання відмовилася надавати такі пояснення, про що було складено відповідний акт. На підставі акту від 21.05.2014 року за фактом одноразового привласнення талонів на дизельне паливо в кількості 756 л, заступника директора філії [PERSON] наказом №365-К від 26.05.2014 року було звільнено згідно п.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Цього ж 26.05.2014 року зазначений наказ був наданий [PERSON] для ознайомлення. З наказом остання ознайомилася, однак від підпису про ознайомлення відмовилася, нічим не мотивуючи свою відмову, про що було складено відповідний акт. Враховуючи такі обставини, всі належні до вручення [PERSON] документи, були спрямовані останній 26.05.2014 року кур'єрською поштою. 12.06.2014 року їй було направлено лист про необхідність ознайомлення з наказом про звільнення та отримання розрахункових коштів. Таким чином, з боку заступника директора філії [PERSON] мало місце одноразове грубе порушення трудових обов'язків, передбачених п.13 посадової інструкції заступника директора, а саме невиконання обов'язку по здійсненню контролю за використанням матеріальних цінностей на підприємстві. Незаконне присвоєння та використання талонів на пальне є грубим порушенням позивачем своїх трудових обов'язків. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Вислухавши доводи сторін та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками. Аналізуючи зміст п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України та п.22 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Верховний Суд України в своїй ухвалі від 15.10.2008 року прийшов висновку, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених на підставі п.1 ст.41 КЗпП України, судам необхідно з'ясовувати, чи мало місце порушення працівником своїх трудових обов'язків, перевіривши коло цих обов'язків та визначивши, які саме обов'язки з їх числа порушено працівником; у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах , визначених законом, та чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. За змістом ч.2 п.27 указаної постанови, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Матеріалами справи встановлено, що з 29.11.2011 року позивач [PERSON] за безстроковим трудовим договором працювала заступником директора філії «Новополтавський елеватор» ПАТ «ДПЗКУ». Наказом за №47 від 27.03.2014 року голови правління ПАТ «ДПЗКУ» було створено комісію в складі трьох осіб для проведення перевірки на філії «Новополтавський елеватор» фактів, викладених у зверненні трудового колективу філії, яка по закінченню перевірки повинна надати висновок щодо достовірності згаданих у зверненні фактів. Згідно звіту за результатами проведеної перевірки від 31.03.2014 року встановлено факт зайвого списання приблизно 130 л бензину на суму 1400 грн. на автомобіль [NUMBER] (вказано відрядження до міста Київ, яке фактично не відбулося). Встановити, що списаний бензин використовується в інтересах заступника директора - неможливо (п.4). Встановлено факти зловживань при списанні дизельного палива. Загальний обсяг палива, списаного на автомобілі «Камаз» в листопаді та грудні 2013 року, становить 1448 л, що складає приблизно 15000 грн. Встановити достовірно суму зайве списаного палива неможливо (п.5). Виявлено факт переміщення дизельного палива в кількості 3000 л з території філії для третіх осіб за актом від 12.07.2013 року, що не було оформлено належними документами та не відображено по бухгалтерському обліку. Встановити де саме було використано дане дизельне паливо неможливо (п.11). Відповідно до акту службової перевірки за фактом недостачі дизельного пального на філії «Новополтавський елеватор» затвердженого 21.05.2014 року головою правління ПАТ «ДПЗКУ», комісією у складі працівників філії 8 травня 2014 року було проведено перерахунок талонів на паливо-мастильні матеріали та виявлено недостачу 756 л дизельного палива на суму 6338,38 грн. За результатами заміру дизельного палива на складі ПММ виявлено недостачу 25461 л дизельного палива на суму 207154,18 грн. Встановлено, що прямі збитки, завдані філії громадянином [PERSON], виявлені та зафіксовані комісією, складають 104200 грн. Ним та його посібниками безпідставно списано, передано третім особам, використано для перевезення вантажу третім особам на свою користь (лише виявлених) 9575 л дизельного палива на суму 91557,60 грн., 1130 л бензину на суму 9400 грн. Зазначене вказує на систематичні порушення зі сторони колишнього директора філії [PERSON], пов'язані з незаконним привласненням та використанням на свою користь дизельного палива, частково бензину, завищення та заниження вологості зерна на користь третіх осіб. Враховуючи те, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.5 ст.191,ч.2 ст.365 КК України, як зазначено у п.1 резолютивної частини висновків комісії, направити повідомлення про злочин до органів МВС України. Службову перевірку за фактом недостачі дизельного пального Energy (талони) в кількості 756 л та дизельного пального (наливом) в кількості 25461 л на філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» призупинити до прийняття рішення за кримінальним провадженням. Наказом голови правління ПАТ «ДПЗКУ» № 365-К від 26 травня 2014 року Вовчук П.В. заступника директора філії «Новополтавський елеватор» [PERSON] звільнено із займаної посади з 26.05.2014 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (п.1 ст.41 КЗпП України). Підстава: акт службової перевірки за фактом недостачі дизельного пального energy (талони) в кількості 756 л та дизельного пального (наливом) в кількості 25461 л на філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор». З'ясовуючи питання щодо ймовірного допущення [PERSON] порушення своїх трудових обов'язків під час перебування на посаді заступника директора філії та в чому воно проявилося, що стало приводом до звільнення, представник відповідача посилається на порушення позивачем обов'язку, зазначеного в п.13 посадової інструкції заступника директора, відповідно до якого вона здійснює контроль за порядком обліку надходження і витрачання коштів, використання матеріальних цінностей. Вважає, що незаконне присвоєння та використання [PERSON] талонів на пальне, є грубим порушенням своїх трудових обов'язків. Зазначені доводи представника відповідача суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Зміст вищезазначеного акту службової перевірки від 21.05.214 року, який згідно до наказу №365-К від 26.05.2014 року став підставою для звільнення [PERSON] із займаної посади, не містить в собі посилань на документально підтверджені дані (висновки) про те, що заступником директора філії «Новополтавський елеватор» [PERSON] за час перебування на займаній посаді було допущено порушення своїх трудових обов'язків, викладених в розділі ІІ (завдання та обов'язки) посадової інструкції. Крім того, вказаний акт від 21.05.2014 року не містить в собі даних (висновків) про те, що заступник директора [PERSON] має винну причетність до виявленої на філії недостачі дизельного пального energy (талонів) в кількості 756 л. Не містить зазначений акт і посилань на документи бухгалтерського обліку, які б свідчили про отримання (під звіт чи в інший спосіб) заступником директора філії [PERSON] в бухгалтерії, чи від працівника, який безпосередньо обслуговує паливо-мастильні матеріали, чи від іншої матеріально відповідальної особи згаданих вище талонів на дизельне пальне energy в кількості 756 л. Виявивши при перевірці недостачу дизельного пального energy (талонів) в кількості 756 л та дизельного пального (наливом) в кількості 25461 л на філії «Новополтавський елеватор» та враховуючи ймовірність злочинного походження виявленої недостачі дизельного палива, комісія в цьому акті у п.1 резолютивної частини своїх висновків зазначила про направлення повідомлення про виявлений злочин до органів МВС України, а в п.3 зазначила, що службову перевірку за фактом недостачі дизельного пального Energy (талони) в кількості 756 л та дизельного пального (наливом) в кількості 25461 л на філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» призупинити до прийняття рішення за кримінальним провадженням. Таким чином, на день видачі наказу № 365-К від 26 травня 2014 року про звільнення заступника директора філії «Новополтавський елеватор» [PERSON] із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, вищезазначений акт службової перевірки за фактом недостачі дизельного пального energy (талони) в кількості 756 л та дизельного пального (наливом) в кількості 25461 л на філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» не міг бути законною підставою для звільнення позивача з роботи, оскільки не містив в собі даних про порушення [PERSON] трудової дисципліни (вчинення проступку) чи про вчинення останньою дій спрямованих на привласнення (розкрадання) майна підприємства. Виходячи з того, що відповідачем не доведено факту одноразового грубого порушення [PERSON] трудової дисципліни, трудових обов'язків, не встановлено її вини, виду й розміру заподіяної нею шкоди, суд вважає, що звільнення [PERSON] з роботи відбулося без законної підстави, тому в силу приписів ч.1 ст.235 КЗпП України позивач підлягає поновленню на попередній роботі. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (п.2). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів /годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8). Позивач [PERSON] була звільнена з роботи 26.05.2014 року, тому розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати є березень-квітень 2014 року (два календарні місяці, що передували звільненню). Всього за ці два місяці їй було виплачено 9464 грн. (по 4732 грн. за кожен місяць). Кількість відпрацьованих робочих днів: у березні - 20, у квітні - 21 (всього 41 робочий день). Середньоденна заробітна плата складає: 9464 грн. : 41 роб. день = 230,83 грн. Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу (з 26.05. по 13.06.2014 р.) - 13 днів. Отже, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу складає 3000,79 грн. (230,83 грн. х 13 роб. д.). В силу приписів ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У судовому засіданні встановлено і сторонами визнається, що в день звільнення [PERSON] з роботи відповідачем не проведено виплату належної їй заробітної плати за травень 2014 року в розмірі 2741,23 грн., тому заявлені нею вимоги щодо стягнення на її користь з відповідача грошових коштів у вказаному розмірі підлягають задоволенню. Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача [PERSON] з роботи було проведено з порушенням законодавства про працю, що призвело до моральних страждань позивача, пов'язаних з необхідністю в судовому порядку поновлювати свої права та докладати додаткові зусилля для організації свого життя, тому в силу приписів ст.237-1 КЗпП України та ст.23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи глибину душевних страждань, яких позивач зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, та враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн., що є достатньою сумою для відшкодування цієї шкоди, тому в останній частині вимог про відшкодування моральної шкоди належить відмовити. Згідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати, від сплати яких позивача було звільнено, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial