Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

15.06.2020 позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.06.2017 року відповідач [PERSON] , позичив у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США (п`ятнадцять тисяч доларів США), які зобов`язався повернути в строк з 1 по 30 серпня 2017 року, про що відповідачем було надано власноруч оформлену боргову розписку, в якій зазначив, що кошти ним позичаються під відсоткову ставку 1,5 %. Грошові кошти в зазначений у розписці строк не повернув. Взяті на себе зобов`язання по поверненню суми боргу за договорами позики відповідач в строк до 30.08.2017 року не виконав. На чисельні звернення позивача щодо належного виконання своїх зобов`язань та повернення боргу не реагує, в добровільному порядку виконати умови договорів позики відмовляється. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 27.06.2017 року у розмірі 15\~000,00 доларів США, заборгованість по відсоткам за договором позики від 27.06.2017 року в розмірі 8062,50 доларів США, та 1245,20 доларів США. три відсотка річних, судові витрати у розмірі 6502,30 грн. Представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 27.06.2017 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у формі розписки, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 15000, 00 доларів США на строк до 30 серпня 2017 року з процентною ставкою 1,5% щомісячно, що підтверджується оригіналом розписки, що підтверджується оригіналом розписки, яка надана позивачем. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до роз`яснень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені грошовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання договору позики передбачає належне виконання позичальником обов`язку повернути позику в порядку, передбаченому ст. 1049 ЦК України. Договір позики є одностороннім, оскільки обов`язки виникають лише у однієї сторони позичальника, а права лише у позикодавця. На позичальника покладається обов`язок повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого роду, що були передані йому позикодавцем. Позичальник зобов`язується також сплатити винагороду (проценти за користування позикою), якщо договір не є безоплатним. Позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики, та сплати процентів за оплатним договором позики. Приписами законодавства встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання ( статті 527-545 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України належне виконання зобов`язання це перед усім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 509 ЦК України кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що станом на дату розгляду справи відповідачем не повернуто позивачу суми позики, за укладеним договором позики, тому підлягають стягненню як позика у розмірі 15\~000,00 доларів США так і проценти за їх користування, передбачені договором у розмірі 1,5 % на місяць, що становить 6718 доларів США, оскільки вказаний розмір процентів передбачено умовами укладеного договору. При цьому суд не погоджується з розрахунком наведеним позивачем у позові. При розрахунку відсотків суд виходив з наступної формули : а*%/100*кількість днів/кількість днів у році, де а сума боргу. У цій справі розрахунок є наступним 1500*1,5%/100*1075/360=6718 доларів США. Крім того, стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користуванням утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно наданих позивачем розрахунку 3% річних від суми позики за договором від 27.06.2017 року становить 1245,20 доларів США, суд погоджується з розрахунком 3% річних Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 6502,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved