Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

16 серпня 2019 року на адресу суду надійшов вказаний позов. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 27 травня 2008 року по 24 жовтня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивач вказує, що за час перебування в шлюбі сторони спільно побудували надвірну будівлю, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Посилаючись на вищевикладене та на положення ст.ст.60, 62, 70 СК України, позивач просить суд: 1) визнати надвірну будівлю, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя; 2) провести поділ спільного майна подружжя, визнавши за позивачем 1/2 частину вказаного приміщення. Крім того, просить зобов`язати відповідачку повернути йому бетоно-змішувач БРС-130, фрези до мотоблока [NUMBER] -01-01 «НЕВА», саморобний зварювальний апарат, оприскувач та кабеля зварочні. Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 31 жовтня 2019 року на адресу суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в якій останній просить визнати за ним право власності на Ѕ будівельних матеріалів і конструктивних елементів надвірної будівлі за адресою [ADDRESS] , та повернути майно. За своєю суттю дана заява є заявою про зміну предмету позову. Суд повертає позивачу вказану заяву, оскільки вона подана з порушенням ч. 3 ст. 49 ЦПК України, якою визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Таким чином, суд розглядає справу, виходячи з позовних вимог, заявлених у позові. Так, позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач та її представник у письмовому відзиві від 3 жовтня 2019 року та у судових засіданнях позовні вимоги заперечили, мотивуючи тим, що господарська будівля, яку відповідач просить визнати спільним сумісним майном подружжя, побудована на земельній ділянці, яка належить її матері. Вказує, що дозвіл на будівництво господарської споруди також надавався її матері. Крім того, зауважила, що право власності на хлів окремо від будинку не реєструється. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом установлено, що у період з 27 травня 2008 року по 24 жовтня 2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Як слідує з матеріалів справи, земельна ділянка площею 0,1441 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою Волинська область, Луцький район, с. Липини, належить [PERSON] (матір відповідачки, свідоцтво про народження, а.с. 27), що стверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №087926 (а.с. 29). Відповідно до витягу з погосподарської книги №4 за 2019 рік житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.30). Рішенням Липинської сільської ради від 29.07.2010 року №65 «Про розгляд заяв громадян» [PERSON] надано дозвіл на будівництво господарської споруди [ADDRESS] 6м на власній земельній ділянці, яка знаходися за адресою [ADDRESS] (а.с. 31). Надаючи правову оцінку доводам позивача про те, що надвірна будівля є спільною сумісною власністю подружжя, суд зазначає таке. Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України).\~ За змістом статей\~316,\~317 ЦК України\~право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої\~статті 376 ЦК України\~не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей\~364,\~367 ЦК України. Відповідно, суд доходить висновку, що надвірна будівля за адресою [ADDRESS] не є об`єктом нерухомого майна, а тому не може бути визнана спільним майном подружжя або приватною власністю. При цьому, суд зауважує, що якщо позивач вважає, що він своєю працею та коштами створив спільне майно разом з відповідачкою, він вправі пред`явити відповідний позов до неї з відповідною вимогою компенсації. Звертаючись з позовом до суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити той факт, що визначене позивачем, на власний розсуд, майно придбане за спільні кошти подружжя, перебувало у спільному користуванні та безпосередньо знаходились за місцем проживання подружжя та/або в конкретно визначеному місці. Крім того, на обґрунтування своєї участі у будівництві спірної будівлі позивач не надав суду жодних належних та допустимих письмових доказів, зокрема первинних документів про придбання будівельних матеріалів, договорів про надання ремонтних послуг тощо. Товарні чеки, на нібито придбання будівельних матеріалів на будівництво спірної будівлі, є неналежними доказами по справі, оскільки без визнання адреси будівництва і відповідно цільового призначення вказаних будівельних матеріалів. Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки спірна господарська будівля побудована на земельній ділянці та біля житлового будинку, які належать матері відповідачки, спірна господарська будівля не є\~об`єктом нерухомого\~майна, враховуючи, що позивач не довів суду свою участь у будівництві спірної будівлі, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання вказаного будинку спільною сумісною власністю подружжя як на підставі приписів ст.60 СК України, так і на підставі ст.62 СК України. З наведених підстав суд відмовляє у задоволенні позову. Оскільки при зверненні з позовною заявою до суду позивачем заявлено було три позовні вимоги (дві немайнові та одна майнова), за які необхідно було сплатити 2\~305,20грн., при цьому позивачем було сплачено лише 1\~681,82грн. судового збору, то суд вважає за необхідне стягнути з позивача в доход держави судовий збір у розмірі 623,38грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved