Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

16.09.2015 року [PERSON] (далі також позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі також відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за розпискою у сумі 203 300 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] 01.08.2012 року отримала у неї під розписку грошові кошти в сумі 101 650 грн., що еквівалентно 12000 доларів США та 30.05.2013 року повторно отримала 101 650 грн., що еквівалентно 12000 доларів США, які зобовязалася повернути при продажу будинку по вулиці Саєнко, 6 в м.Житомирі. В 2013 році позивач захворіла, отримала інвалідність 1 групи і почала звертатися до [PERSON] з проханням повернути борг, а 14.09.2015 року поштою надіслала заяву про повернення коштів, однак відповідач ухиляється від виконання зобовязання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, додатково пояснила, що відповідач 17.09.2015 року через приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] отримала заяву про повернення боргу в добровільному порядку. Станом на день розгляду справи позивачу борг не повернула, чим порушила взяті на себе зобовязання. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, зазначивши, що вимоги [PERSON] є передчасними, оскільки умова за якої можуть бути повернуті кошти, а саме продаж будинку по вулиці Саєнко, 6 в м.Житомирі, 39/100 в якому належить відповідачу, ще не настала, будинок не продано. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 01.08.2012 року та 30.05.2013 року між сторонами в усній формі укладено договори позики, згідно з якими [PERSON] передала [PERSON] у власність кошти в сумі 12 000 доларів США та 101 650 грн. відповідно, а [PERSON] зобовязалась повернути [PERSON] вказані суми позики «при продаже дома» (мовою оригіналу) по вулиці Саєнко, 6 в м.Житомирі, про що підписала розписки (а.с.46,47). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Заперечуючи проти позову представник відповідача посилався на ст.530 ЦК України, за якою якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. По-перше, суд вважає, що положення вказаної статті не регулюють правовідносини в частині встановлення строку виконання зобовязання, що склалися між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 251 ЦК України строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Положення ч.2 ст. 251 та ч.2 ст.252 ЦК України передбачають, що термін визначається вказівкою на подію, яка повинна неодмінно настати, тобто має обєктивний характер. Особливість такого визначення терміну полягає у тому, що учасники цивільних відносин не знають заздалегідь точної дати його настання. При цьому, подія у розумінні названих статей це явище, яке хоч і виникає за волею субєктів, але розвивається і проходить незалежно від їх волі. Враховуючи, що продаж будинку залежить від волі відповідача [PERSON], то підстави вважати факт продажу будинку по вул.Саєнка, 6 подією, яка неодмінно має настати (ст. 530 ЦК України), відсутні. По-друге, відповідач не є власником цілого будинку 6 по вул.Саєнка, як зазначено у обох розписках, її частка у праві спільної часткової власності на будинок становить 39/100, що підтверджується матеріалами справи (а.с.50,51), а тому формулювання у розписках «події» «…при продажу будинку по вулиці Саєнко, 6 в м.Житомирі..», за настання якої відповідачем буде повернуто борг не відповідає фактичним обставинам справи. 17.09.2015 року через приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] отримала заяву від представника позивача про повернення боргу за розписками в сумі 203300 грн. в добровільному порядку (а.с.14,30). Однак, протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги і станом на день розгляду справи відповідач борг не повернула. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в межах заявлених нею позовних вимог про стягнення з відповідача 203 300 грн. боргу є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Крім того, оскільки позивач є інвалідом 1 групи і була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 2033 грн.

Outcome: approved