Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

15 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки площею 26,72 га, укладений 09 грудня 2008 року між нею та відповідачем із додатковою угодою до цього договору № 1 від 11 червня 2010 року; зобов'язати відповідача передати вказану земельну ділянку у стані, придатному для її цільового використання. В обґрунтування свого позову послалася на те, що за умовами вказаного договору сторони погодили розмір орендної плати у розмірі 5300 грн на рік. Відповідно до додаткової угоди сторони домовились, що орендна плата сплачується орендарем шляхом попередньої оплати частинами з внесенням останнього платежу - до 01 жовтня 2013 року. Посилаючись на те, що відповідач умови договору не виконав - орендну плату не сплатив, а земельна ділянка не обробляється, [PERSON] просила про задоволення позову. В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися. Представник надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини неявки свого представника відповідач не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації Миколаївської області № 47 від 14 лютого 2003 року позивачка [PERSON] одержала державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку загальною площею 26,72 га, за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Острівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. 09 грудня 2008 року [PERSON] уклала з ТОВ «Талмер» договір оренди цієї земельної ділянки, за умовами якого передала земельну ділянку в строкове платне володіння та користування відповідачеві строком на 5 років. 15 квітня 2009 року даний договір було зареєстровано в Очаківському реєстраційному окрузі за № 040902100078 та земельна ділянка передана орендарю згідно з актом прийому передачі об'єкта оренди від 11 грудня 2008 року. 11 червня 2010 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до вказаного вище договору оренди, відповідно до якої строк дії договору оренди збільшено до 25 років та внесено зміни щодо порядку сплати орендної плати. Так, згідно з п. 2 цієї угоди, орендна плата сплачується шляхом попередньої оплати частинами в наступному порядку: за період з 15 квітня 2013 року по 15 квітня 2018 року - до 01 жовтня 2010 року; за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2023 року - до 01 жовтня 2011 року; за період з 15 квітня 2023 року по 15 квітня 2028 року - до 01 жовтня 2012 року; за період з 15 квітня 2028 року по 15 квітня 2033 року - до 01 жовтня 2013 року, по 32090 грн. за кожні п'ять років оренди, з урахуванням індексації. Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд виходить з такого. За змістом ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Пунктом 26 договору оренди земельної ділянки передбачена можливість його розірвання в односторонньому порядку за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання іншою стороною обов'язків, передбачених законом. Вирішуючи спір, суд також враховує практику Європейського Суду з Прав Людини, який у п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» (остаточне з 13 квітня 2011 року) зазначив, що «…процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів… Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом». Оскільки відповідач свого процесуального обов'язку доказування не виконав, не надав суду доказів того факту, що орендні платежі були внесені своєчасно, тобто в порядку, передбаченому умовами договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243 грн 60 коп., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1). За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов та стягує з відповідача судові витрати. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved