Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

15 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено що з 08 травня 1992 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними припинені з листопада 2019 року з приводу крадіжки відповідачем спільних грошей, у зв`язку з чим подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Просив суд розірвати шлюб, укладений 08 травня 1992 року між ним та [PERSON] . Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, подавши заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду також не з`явилася, від якої надійшла заява з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала повністю, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Зокрема, в письмовій заяві зазначила, що шлюбні відносини між ними з позивачем припинені з 10 листопада 2019 року, коли позивач пішов з сім`ї і до теперішнього часу мешкає за іншою адресою. З приводу грошей зазначила, що, дійсно, від батька [PERSON] ще за його життя отримала гроші, оскільки позивач зловживав спиртними напоями, які після його смерті повернула в присутності сестри позивача та біологічного батька [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 травня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданим Палацом одруження міста Маріуполя Донецької області 08 травня 1992 року, актовий запис № 731. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено, оскільки шлюбні відносини припинені, та примирення сторони вважають неможливим. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що клопотань щодо зміни прізвища від відповідача [PERSON] до суду не надходило, відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружині залишити без змін. Зокрема, позивач просив віднести судові витрати за його рахунок, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved