Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

15.03.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 23.11.2002 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] . Проте, спільне подружнє життя не склалося, так як у них різні характери, розбіжності у поглядах, зокрема щодо співіснування, ведення спільного господарства, будування сім`ї, почуття взаємної любові та поваги втратили, протягом останнього року шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу неможливе. Між ними досягнуто змоги щодо місця проживання дитини, участі у забезпеченні умов її життя, здійснення права на особисте виховання. Спору про спільне майно немає. Ухвалою суду від 18.03.2019 року відкрито провадження в справі, ухвалою від 15.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.13-14, 20-21). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, пояснивши, що з відповідачкою з травня 2004 року проживають окремо, не підтримують шлюбні відносини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом належним чином, причини неявки до суду невідомі, повернувся конверт за закінченням встановленого терміну зберігання разом з рекомендованим зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що 23.11.2002 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадського стану Жашківського районного управління юстиції Черкаської області було зареєстровано шлюб за актовим записом №112, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , прізвище після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.8). Від шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 04.06.2003 року (а.с.6). Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що спільне подружнє життя не склалося, у них різні характери, розбіжності у поглядах, зокрема щодо співіснування, ведення спільного господарства, будування сім`ї, почуття взаємної любові та поваги один до одного втратили, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, з травня 2004 року проживають окремо, збереження шлюбу неможливе. Між ними досягнуто змоги щодо місця проживання дитини, участі у забезпеченні умов її життя, здійснення права на особисте виховання. Спору про спільне майно немає. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні характери та погляди на життя, шлюбні відносини не підтримують, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя для збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved