Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

16.11.2017р. [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів та визнання недійсними договорів дарування, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 березня 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики шляхом складання боргової розписки, за змістом якої [PERSON] отримав та зобов'язався повернути в строк до 01 липня 2015 року суму грошей, еквівалентну десяти тисячам доларів США, що станом на дату звернення з позовом складає 265200,00 грн.. Підтвердженням свого майнового стану та платіжної спроможності зазначав наявність у нього у власності нерухомого майна, а саме: житловий будинок № 13 по вул. Медова (Шпитальна) в м.Бердянську Запорізької обл., в якому він мешкав з родиною, та 1/2 частина трикімнатної квартири по вул. Консульська (Комунарів) [ADDRESS], в м. Бердянську Запорізької обл., в якій\~мешкала його\~матір.\~На дату\~звернення до\~суду боргові\~зобов'язання\~відповідачем не\~виконані.\~Приблизно з\~25\~жовтня 2017\~року боржник\~[PERSON]\~став уникати\~зустрічей,\~не з'являвся\~за місцем\~роботи,\~за місцем\~проживання також\~ніхто не\~відкривав дверей.\~В той\~саме час\~батько відповідача\~в телефонній\~розмові зазначав,\~що він\~за дії\~свого сина\~не відповідає\~та не\~надавав пояснень\~з питань\~причини його\~відсутності та\~місця перебування.\~Також позивач\~зазначив,\~що за\~інформацією з\~державних реєстрів\~(інформаційна\~довідка №103399391\~від 10.11.2017р.)\~йому стало\~відомо,\~що житловий\~будинок за\~адресою:\~Запорізька обл.,\~м.\~Бердянськ,\~вул.\~Шпитальна,\~буд.\~13,\~два тижня\~тому відчужений\~[PERSON]\~своїй матері\~ [PERSON]\~ за\~договором дарування,\~який посвідчений\~24.10.2017р.\~приватним нотаріусом.\~Крім того,\~з інформаційної\~довідки №103405664\~від 10.11.2017р.\~йому стало\~відомо,\~що 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS], також відчужений [PERSON] своєї матері [PERSON] за нотаріально посвідченим договором дарування від 12.07.2017р.. Вважає, що відповідач боржник [PERSON], знаючи про настання строку повернення та для уникнення негативних наслідків (повернення боргу) подарував нерухомість своїй матері, тобто, на його думку, ці договори дарування не направлені на настання реальних правових наслідків і є фіктивними. [PERSON] знав про свій обов'язок та порядок його виконання. Також зазначив, що з відповідачем [PERSON] знайомі багато років, грошові кошти [PERSON] позичав не вперше, але до цього часу свої зобов'язання виконував, до 25 жовтня 2017 року відповідач надавав обіцянки щодо повернення коштів\~«по закінчення\~літнього сезону»,\~дійсно проводив\~господарську діяльність,\~не переховувався,\~чим штучно\~складав повне\~враження платіжної\~спроможності та\~підтвердження наміру\~виконати зобов'язання\~шляхом повернення\~коштів.\~Але відповідач\~[PERSON]\~з метою\~уникнути дійсного\~виконання грошового\~зобов'язання,\~уклав договори\~дарування з\~[PERSON],\~за якими\~подарував їй\~усе належне\~йому нерухоме\~майно,\~а також\~здійснив відчуження\~легкового автотранспортного\~засобу,\~адже боржник\~міг передбачити\~для себе\~негативні наслідки\~у випадку\~звернення стягнення\~на цю\~нерухомість для\~виконання рішення\~суду про\~стягнення боргу.\~Тому вважає,\~що укладання\~договорів дарування\~вчинено ним\~з метою\~ухилитись від\~виконання боргових\~зобов'язань,\~без наміру\~створення правових\~наслідків,\~обумовлених цими\~договорами,\~з направленням\~дій сторін\~договору на\~фіктивний перехід\~права власності\~на нерухоме\~майно до\~близького родича\~та з\~метою приховати\~це майно\~від виконання\~в майбутньому\~за його\~рахунок грошового\~зобов'язання\~шляхом звернення\~стягнення на\~майно в\~порядку виконання\~судового рішення\~про стягнення\~грошових коштів,\~а тому\~зазначені договори\~дарування підлягають\~визнанню недійсними\~відповідно до\~положень ст.\~234\~ЦК України.\~Просив суд\~стягнути з\~[PERSON]\~на свою\~користь грошові\~кошти у\~розмірі 265200,00\~грн.\~та визнати\~недійсними договір\~дарування житлового\~будинку по\~вул.\~Медова (Шпитальна)\~№13\~в м.\~Бердянську Запорізької\~обл.,\~укладеного 24.10.2017р.\~між дарувателем\~[PERSON]\~та обдарованою\~[PERSON],\~та договір\~дарування 1/2 частини трикімнатної квартири по вул. Комунарів (Консульська), 58, кв. 2, в м. Бердянську Запорізької обл., укладеного 12.07.2017 року між дарувателем [PERSON] та обдарованою [PERSON]. 15.03.2018р. [PERSON] збільшив свої вимоги до відповідачів, посилаючись на те, що з наданої приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізькій області копії договору дарування житлового будинку № 13 по вул. Медова в м. Бердянську вбачається, що цей будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0608 га, яка зареєстрована за [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 24.10.2017р.. Дата та час укладання договору дарування цієї земельної ділянки збігається з датою та часом укладання договору дарування житлового будинку, що оскаржується, суб'єктний склад залишається без змін, та в силу приписів ст. 120 Земельного кодексу України є пов'язаними договорами ї послідовними діями відповідачів щодо укладання фіктивного правочину. Просив суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки № 13 по вул. Медова в м. Бердянську Запорізькій обл., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0608 га, посвідчений 24.10.2017р. приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізькій обл., укладений між [PERSON] (дарувателем) та [PERSON] (обдарованою). \~ \~ \~ \~ 05.12.2017р. ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу та визнання договорів дарування недійсними, а також ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.12.2017р. було забезпечено вищезазначений позов та накладено арешт на житловий будинок № 13 по вул. Медова (до перейменування Шпитальна) та на 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] (до перейменування Комунарів) в м. Бердянську Запорізької області. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.03.2018р. було прийнято відмову представника позивачів [PERSON] від частини позовних вимог, а саме, щодо визнання недійсним договору дарування 1/2 частини трикімнатної квартири №2 по вул. Комунарів (Консульська), буд. 58, в м.Бердянську Запорізької області, укладеного 12.07.2017 року між дарувателем [PERSON] та обдарованою [PERSON], та закрито провадження у справі в цій частині. Крім того, прийнято до провадження заяву про збільшення розміру позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки №13 по вул. Медова в м. Бердянську Запорізької обл., а також розєднано позовні вимоги у справі [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON], та виділено їх в самостійні провадження. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02.04.2018р. за заявою представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] було скасовано арешт 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] (до перейменування Комунарів) в м. Бердянську Запорізької області. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому\~засіданні позивач\~та його\~представник \~адвокат [PERSON]\~(договір\~про надання\~правової допомоги\~ №\~06/17\~від 09.11.2017р.,\~ордер серія\~ЗП №\~036566\~від 24.01.2018р.)\~ позовні\~вимоги підтримали\~в повному\~обсязі та\~просили задовольнити.\~Також представник\~позивача надала\~письмову відповідь\~на відзив,\~в якій\~зазначила,\~що позивач\~неодноразово нагадував\~відповідачу [PERSON]\~про необхідність\~повернення боргу,\~він не\~відмовлявся та\~запевняв,\~що поверне\~всі кошти.\~Також в\~особистих розмовах\~з [PERSON],\~останній постійно\~підтверджував,\~що батькам,\~насамперед батьку\~(чоловік\~відповідачки [PERSON]М.)\~відомо про\~існування всіх\~боргових зобов'язань\~перед ним\~та «у\~випадку чого\~саме чоловік\~відповідачки поверне\~всі кошти».\~Також зазначила,\~що позивачі\~по цій\~справі є не єдиними кредиторами відповідача [PERSON], розмір боргових зобов'язань відповідача на вересень 2017 року становив більше ніж 1354087,15 грн.. Саме у вересні 2017 року для усунення наслідків звернення стягнення на майно, [PERSON] розпочав процедуру підготовки документів для відчуження свого майна та здійснив дарування будинку разом із земельною ділянкою своїй матері. Батько, чоловік відповідачки, який за довіреністю від імені [PERSON] укладав договір дарування, знав про ці обставини. Саме на уникнення звернення стягнення на майно були направлені його дії, відповідач вже свідомо уникав зустрічей зі сторонніми особами, його матір відповідачка [PERSON] теж почала уникати зустрічей з позивачем [PERSON], хоча до цього часу спілкування мало постійний тривалий характер. Здійснення дарування рідній людині своїй матері не можна вважати фактичним вибуттям майна з володіння [PERSON], як доводить відповідачка, оскільки в будинку [PERSON] мешкав зі своєю родиною з 23.07.2011р.: сином [PERSON], [INFO], дружиною [PERSON] та донькою [PERSON], [INFO]. [PERSON] була зареєстрована у цьому будинку з 23.07.2011р. до 08.09.2017р., а донька [PERSON] з 04.11.2014р. до 08.09.2017р.. Фактично і дружина, і донька продовжують проживати у цьому будинку по сьогодення. Таким чином, формальне зняття з реєстрації цих осіб із зазначеної адреси відбулося для економії часу та уникнення отримання рішення органів місцевого самоврядування про надання згоди на дарування будинку (для захисту інтересів дитини). Відповідач [PERSON] є єдиним сином [PERSON] і [PERSON] та єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Діти [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є єдиними рідними онуками відповідачки [PERSON]. Шлюб з [PERSON] не розірваний. Таким чином, будинок не вибув з користування та володіння родини відповідача, вони продовжують його використовувати. Обдарована особа [PERSON] на час укладання договору дарування була зареєстрована та проживала за іншим місцем реєстрації, яка фактично збігається з її місцем проживання. Доведення відповідачкою, що фактично будинок був придбаний саме її родиною (її чоловіком та нею) для особистого проживання спростовується доказами її реєстрації за іншою адресою кв.2, буд 58, по вул. Консульська (Комунарів) в м. Бердянську Запорізької області. Тому вважає, що відповідачка [PERSON] почала використовувати буд. 13 по вул. Медова для власного проживання після того, як дізналася про наявність судової справи та для підтвердження позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву. Також вважає необгрунтованими доводи відповідачки, що будинок купувався у 2011 році саме її чоловіком [PERSON] для їх родини, а на сина [PERSON] був оформлений формально, оскільки [PERSON] не оскаржувала договір купівлі-продажу будинку за суб'єктним складом, не визнавала його нікчемним або удаваним; [PERSON] не укладала з продавцем додаткової угоди до договору купівлі-продажу щодо заміни сторони в договорі; за наслідками договору дарування будинок вона набула у свою особисту власність, хоча наводить докази, що оплачував будинок її чоловік, зі спільних коштів подружжя та особистих коштів чоловіка, отриманих внаслідок його господарської діяльності. Також вважає надані відповідачем декларації зі сплату єдиного податку неналежним доказом отримання річного доходу, тому що в них зазначаються данні «валового доходу за календарний рік», а не прибутку в його чистому вигляді, тому виникає необхідність визначити який процент від валового доходу складає чистий прибуток, при цьому, тільки орендна плата за 2016-2017р.р. повністю перекривала валовий дохід [PERSON], а відповідачка стверджує, що її чоловік сплачував кредит у середньому 14000 грн. на місяць та 168000 грн. за рік. Також відповідачка стверджує, що останній внесок за кредитом у розмірі 177 тис. грн. оплатив саме її чоловік з їх власних коштів, але валовий дохід її чоловіка за весь 2017 рік складав всього 108152,80 грн., та ще було сплачено орендну плату за землю за 2017р. 197683,06 грн.. Доходи самої відповідачки також не дозволяли сплачувати кредит та покривати витрати сім'ї. Тому вважала не доведеним те, що кредит за будинок у розмірі 168000 грн. за рік могли оплачувати саме подружжя батьків відповідача [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] (довіреність ННА № 212268 від 23.01.2018р.) позовні вимоги не визнала повністю та пояснила, що довіритель повідомляв її, що він власноруч писав цю боргову розписку, гроші по ній він отримував, але які і скільки не повідомляв. Також надала письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що в договорі позики обовязково, як його істотна умова, має бути зазначено. які саме грошові кошти (яка валюта) і в якій сумі (їх номінал) передані в борг. Як слідує зі змісту розписки «... взяв в борг … суму еквівалентну 10000 $ (десять тисяч доларів США)...». Тобто в розписці, не вказано, які саме грошові кошти (в якій валюті та в якій її номінальній сумі) переданий борг. В розписці вказано грошовий еквівалент в іноземній валюті доларах США, але не вказано, еквівалент до чого (до якої суми якої валюти) становлять 10000 доларів США. З огляду на те, що в розписці не вказано, які саме грошові кошти та в якій сумі (валюті та її номінал) передані в борг, тому розпискою в такому разі не доведено факту передачі певних грошей у борг. Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування вважала, що вони також задоволенню не підлягають. Зі змісту позову слідує, що на доведення фіктивності договору дарування житлового будинку по вул. Медова (Шпитальна), № 13, в м. Бердянську, є посилання лише на ті обставини, що [PERSON], знаючи про свій обов'язок із повернення позики, уклав договір дарування житлового будинку зі своєю матір'ю. Проте самі по собі факти наявності боргів та родинні відносини між сторонами правочину не є за ст. 234 ЦК України безумовною підставою для визнання договору фіктивним. До тягаря доказування про фіктивність правочину першочергово входить доведення ненастання правових наслідків за укладеним договором. Але жодних доказів у доведення того, що за вчиненням договору дарування не послідували обумовлені в ньому правові наслідки, позивач у позові не приводить. Разом з тим, укладенню договору дарування передували наступні обставини. 23 червня 2011р. між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № CM-SME203/006/2011, за умовами якого банк надає відповідачу кредит у розмірі 720000,00 грн.. Цільове використання кредиту придбання нерухомого майна (п. 2 Договору). Кредитний договір відповідачем [PERSON] було укладено з тих причин, що його батьки вирішили придбати житловий будинок, проте через їх похилий вік (мати [PERSON], [INFO], батько [PERSON], [INFO]) банк не надавав їм кредит і вони попросили сина оформити кредит на своє ім'я, а вже після погашенню кредиту переоформити будинок у їх власність. Батько [PERSON] був фізичною особою-підприємцем і мав достатній дохід для погашення кредиту. 23.06.2011р. на підставі укладеного [PERSON] нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, було придбано житловий будинок по вул. Медова (Шпитальна) № 13 у м. Бердянську. Житловий будинок у забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором було обтяжено іпотекою відповідно до договору іпотеки № PM-SME203/006/2011 від 23 червня 2011 pоку. Тому твердження у позові щодо посилання [PERSON] на спроможність житловим будинком забезпечити інші борги, окрім кредитних перед банком, відхиляються, оскільки будинок з 2011 року перебував в іпотеці. У зв'язку з погашенням батьками у жовтні 2017 року кредиту та відповідно припинення іпотеки на житловий будинок, відповідач виконав надані батькам домовленості: [PERSON] видав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність від 13 жовтня 2017 року, щоб він юридично переоформляв будинок у власність. 24 жовтня 2017 року за договором дарування житлового будинку [PERSON] набула у власність житловий будинок по вул. Медова (Шпитальна), № 13, в м. Бердянську. [PERSON] та [PERSON] проживають у цьому житловому будинку. [PERSON] у житловому буднику не проживає. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представника відповідача\~[PERSON]\~ адвокат\~[PERSON]\~(ордер\~серія ЗП\~№ 045457\~від 22.01.2018р.)\~ у\~судовому засіданні\~позовні вимоги\~також не\~визнав та\~просив відмовити\~у їх\~задоволенні в\~повному обсязі.\~Крім того,\~надав письмовий\~відзив на\~позов,\~в якому\~зазначив,\~що в\~2010\~році [PERSON],\~разом зі\~своїм чоловіком\~ [PERSON],\~вирішили придбати\~будинок,\~але вибір\~відповідного будинку\~тривав майже\~рік.\~В 2011\~році подружжя\~[PERSON] знайшло\~будинок,\~який у\~повній мірі\~відповідав їх\~вимогам.\~Це був\~будинок №13\~по вул.\~Медова (Шпитальна)\~в м.Бердянську.\~Вартість будинку\~складала 900000,00\~грн..\~Таких коштів\~подружжя не\~мало,\~але вони\~мали достатньо\~високий дохід\~(дохід\~від підприємницької\~діяльності [PERSON]\~в середньому\~за рік\~складав 370000,00\~грн.,\~а дохід\~[PERSON]\~ приблизно\~29000,00\~грн.\~на рік),\~що дозволяло\~їм оформити\~кредит під\~заставу.\~Тому подружжя\~звернулось до\~відділення банку\~АТ «ОТП\~Банк» для\~оформлення кредиту,\~проте в\~оформленні кредиту\~їм було\~відмовлено через\~похилий вік.\~Оскільки подружжя\~[PERSON] має\~сина \~[PERSON],\~який за\~віком у\~повній мірі\~підходив на\~роль позичальника,\~то було\~прийняте рішення\~оформити кредит\~на нього.\~23\~червня 2011р.\~[PERSON]\~було укладено\~Кредитний договір\~№СМ-ЗМЕ203/006/2011,\~розмір кредиту\~склав 720000,00\~грн..\~Кредитні зобов'язання\~були забезпечені\~іпотекою,\~накладеною на\~будинок №13\~по вул.\~Медова (Шпитальна)\~в м.Бердянську\~Запорізька обл.\~З 2011\~до 2017\~року кредит\~виплачувався подружжям\~[PERSON] ([PERSON] та\~[PERSON])\~від імені\~їх сина\~[PERSON].\~З 2011\~року [PERSON]\~у будинку\~було проведено\~ремонт.\~В жовтні\~2017р.\~[PERSON]\~було внесено\~останній платіж\~за кредитом\~у розмірі\~177213,00\~грн..\~Після повного\~погашення кредиту\~та зняття\~арешту з\~будинку №13\~по вул.\~Медова в\~м.Бердянську\~24\~жовтня 2017р.\~було укладено\~договір дарування,\~відповідно до\~умов якого\~[PERSON]\~подарував [PERSON]\~вищевказаний житловий\~будинок.\~Укладення цієї\~угоди було\~направлене на\~реальне настання\~правових наслідків,\~адже кредит\~був повністю\~виплачений батьками\~[PERSON],\~а після\~зняття заборони\~на відчудження\~цього будинку\~та укладення\~договору дарування\~він став\~не лише\~де-факто\~належати батькам,\~але й\~де-юре.\~Одразу ж\~після укладення\~договору дарування,\~подружжя [PERSON]\~([PERSON] та\~[PERSON])\~переїхало до\~свого будинку\~по вул.\~Медовій,\~де вони\~й мешкають\~по сьогоднішній\~день.\~Крім того,\~на теперішній\~час [PERSON]\~укладено договір\~про надання\~послуг з\~централізованого постачання\~холодної води\~і водовідведення\~від 19.01.2018р.\~та договір\~про надання\~послуг з\~вивезення побутових\~відходів від\~01.12.2017р..\~За таких\~підстав вважає\~помилковими твердження\~у позові\~щодо фіктивного\~укладення договору\~ дарування,\~адже під\~час укладення\~договору дарування\~житлового будинку\~воля сторін\~була направлена\~на реальне\~настання правових\~наслідків,\~син і\~мати передбачали\~реальне настання\~таких наслідків,\~що підтверджується\~тим що\~батьки [PERSON] після\~укладення вказаного\~договору переїхали\~до будинку\~по вул.\~Медова та\~мешкають там.\~[PERSON]\~зареєстрував своє\~місце проживання\~за адресою:\~[INFO],\~а [PERSON]\~в буд.\~№13\~по вул.\~Медова після\~переходу права\~власності на\~матір мешкає\~за іншою\~адресою. Тобто, сторони в повній мірі виконали вимоги ст. 717 ЦК України щодо договору дарування будинок було передано сином матері в дар, а матір'ю прийнято дарунок, яким вона користується як повноправний володілець майна. Просив відмовити в задоволення позову в повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] з 1999 року, між ними були дружні відносини, не комерційні (їздили відпочивати, грали в теніс, відвідували сауну та ін.), був вхожий у будинок, але родинами не спілкувалися. Коли [PERSON] став займатися бізнесом, то просив у борг грошові кошти, але раніше їх віддавав. По розписці 2015 року він давав [PERSON] 230 тисяч грн., що було еквівалентно 10 тисячам доларів США. Це відбувалося у [PERSON] в офісі по вул. Юнатів, 10, писав він розписку власноруч сам, без диктовки. Після того [PERSON] ще займав у нього гроші 01.10.2017 року, це було в його будинку, [PERSON] також сам писав розписку. Загальна сума його боргів 60 тисяч доларів США, всього було 100 тисяч доларів США, але в 2008 році він повернув 40 тисяч. Процентів він від нього не отримував, оскільки у них були дружні відносини. В 2015 році ще були невеликі займи десь близько 20 тисяч грн., на дрібні розходи. Будинок по вул. Шпитальній він купував для себе, купував матеріали у їх спільних знайомих, по прибиранню території у них був спільний садівник. Будинок двоповерховий, жив там [PERSON] з дружиною та донькою. Зі слів [PERSON] він жив на 1-му поверсі, а дружина з донькою на 2-му поверсі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з позивачем у них дружні відносини, [PERSON] знає більш двадцяти років. [PERSON] приглядів будинок по вул. Шпитальній, хотів його придбати, але грошей не було, тому взяв у банку кредит. Він був у нього на території будинку 2-3 рази, залишав у нього в гаражі велосипед. Зі слів [PERSON] з ним жила ще дружина з донькою на 2-му поверсі, заселився син і ще одна кімната була вільною. Будівельні матеріали [PERSON] купував у нього, радився з ним, вікна купував на вул. Приазовській, 134. Також робив там полив, купував рослини, квіти, встановив антену, у минулому році поставив котел на дровах. [PERSON] також і в нього займав гроші, а коли він став вимагати повернути йому запозичені кошти, то він сказав, що грошей у нього немає, але якщо йому треба, то він може зайняти у [PERSON]. Хто на теперішній час живе в будинку по вул. Шпитальній, 13, він не знає, в цьому будинку він був один раз восени 2012 року та два рази в 2014 році, коли встановили систему поливу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивача і відповідача знає, з позивачем дружні відносини. В будинку по вул. Шпитальній, 13, була в гостях у 2016 та 2017 р.р., не бачила там матері [PERSON]. На 2-ий поверх не піднімалася, там жила дружина з донькою, яка хворіє, їх син проживає окремо. [PERSON] приїздив до неї в офіс, консультувався по кредитах в банках, неодноразово займав гроші на короткий термін, також вона консультувала його батька по підприємницькій діяльності, в останнє щодо земельної ділянки у червні-липні 2017 року. Він хотів зменшити площу земельної ділянки, сам батько повідомляв їй, що набралися грошей. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає [INFO], з 2008 року. Навпроти будинок по вул. Медова, 13, будував Кальченко, потім будинок декілька разів перепродували. Десь у 2010-2011 р.р. зявився сусід [PERSON] там почали відкачувати воду. [PERSON] це хазяїн будинку, він там все робить, ремонтує. [PERSON] туди часто приїздила, з 2011 року вони з нею розводять там квіти, також там багато завезено зелених насаджень, ялівець. На теперішній час у будинку живе [PERSON] та [PERSON] з жовтня-листопада 2017 року. Зі свого будинку їй видно сусідський двір, огорожу, ворота. [PERSON] там жив ще до листопада 2017 року. Також вона бачила там дружину сина [PERSON], а також дівчину років 12-13, в останнє бачила їх місяця два назад. Раніше бачила там декілька разів їх сина [PERSON], він приїздив туди на машині. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивача він не знає, а відповідачам сусід, проживає в [INFO]. Ремонтом їх будинку займався батько [PERSON], коли вони ще тільки купили цей будинок, то він запрошував його як спеціаліста. Коли відремонтували будинок, то він думав, що там буде жити [PERSON], а заїхав [PERSON]. Проте з кінця жовтня 2017 року постійно став жити [PERSON] із дружиною, а до цього він там був наїздами. Тобто на теперішній час у цьому будинку постійно проживає [PERSON] та його дружина, а також з листопада 2017 року їх невістка та хвора дитина. [PERSON] там зараз не проживає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він батько відповідача [PERSON] та чоловік відповідачки [PERSON]. Десь з 2009-2010р.р. вони з дружиною вирішили придбати приватний будинок, щоб був сад, город. З цією метою він звернувся у банківські установи за кредитом, де йому порадили підшукувати конкретний будинок. В 2011 році, коли він зайшов в «ОТП Банк», де він обслуговувався як приватний підприємець, йому запропонували будинок по вул. Шпитальній, 13. Вони з дружиною поїхали туди подивитися, там було все розбите, але їм підходила ціна, тому вирішили його придбати. Проте в банку йому повідомили, що через його вік 60 років кредитний комітет йому відмовить, але він може поговорити зі своїм сином, щоб оформити на нього. Син погодився і вони стали оформлювати документи. Через декілька днів зателефонували сусіди і повідомили, що будинок заливає. Він особисто цей будинок ремонтував шість років, займався облаштуванням територією двору, заказував туди сосни, рози, ялівець, а також заказував туди меблі. Платили за будинок вони з дружиною, давали сину гроші на оплату кредиту, інколи оплачував за сина він сам. У травні 2017 року він звернувся в банк щодо залишку по кредиту, коли йому підрахували, то одразу ж він не зміг все погасити, а потім ще через деякий час він погасив залишок кредиту, а будинок стали переоформиляти. Після того як будинок переоформили, то вони з дружиною переїхали туди жити. До цього ще десь у жовтні їм зателефонував син, що збирається їхати на заробітки. Коли вони приїхали, то син загружав речі у вантажний автомобіль. Невістка спочатку також поїхала з [PERSON], але десь у листопаді-грудні вона повернулась. Вони начебто хотіли отримати для онуки лікування там. На теперішній час у невістки зявилося своє житло і вони з онукою збираються туди переїхати в квартиру, де жив їх син. Про борги [PERSON] йому стало відомо у листопаді 2017 року, коли до нього приїхав [PERSON] і сказав, що [PERSON] заборгував йому 50 тисяч доларів. Точне місце перебування сина йому невідоме, але він отримував від нього листа зі Словенії, також періодично син з ним спілкується по Вайберу він каже, що працює в Європі, країну не називає, про борги знає. Також зазначив, що все їх спільне з дружиною майно записано на неї. В 2011 році його чистий дохід був 974 тисячі грн., в 2012 році 894 тисячі грн., в 2014 році 419 тисяч грн.. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що керує відділенням «ОТП Банк» в м. Бердянську, відповідачі клієнти її банку. Будинок по вул. Шпитальній це залогове майно банку, проблемний кредит. Вони пропонували його всім, у тому числі й [PERSON] вона особисто запропонувала подивитися цей будинок, оскільки раніше він висловлював бажання придбати будинок для себе та дружини. Це було десь у 2011 році. Проте через його вік вони не могли дати йому кредит (іпотеку на 10 років), тому вони оформили все це на його сина [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню, а в задоволенні вимог про визнання недійсними договорів дарування слід відмовити за наступних підстав. Згідно зі ст.526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поняття договору позики визначено у ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України). Положення ст.205\~ЦК України передбачають, що сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно з ч.1 ст.206\~ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. За ст.208\~ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ст.1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, від 08 червня 2016 року у справі №6-1103цс16, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Виходячи зі змісту ст. 218, ч. 2 ст. 1047 та ст. 1051\~ЦК України рішення суду у позикових зобов'язаннях не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, в тому числі і у разі заперечення факту вчинення правочину. Відповідно до правил ч. 2 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За змістом ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту укладення 05 березня 2015 року договору позики з [PERSON] позивачем [PERSON] надана розписка, власноруч написана [PERSON] про отримання ним у борг від позивача суму еквівалентну 10000 доларів США, які він зобов'язувався повернути 01.07.2015 року (т.3 а.с.42). Написання вказаної розписки власноруч відповідачем [PERSON] та отримання ним грошових коштів по цій розписці не оспорюється, що підтверджено в судовому засіданні його представником. Крім того, ці обставини підтверджені поясненнями допитаного в судовому засіданні як свідка [PERSON], який також зазначив, що вказану розписку писав власноруч [PERSON], писав він самостійно, без диктовки, та який отримав від нього в борг 230 тисяч грн., що було еквівалентно 10 тисячам доларів США. Заперечення представника відповідача [PERSON] про дефект договору позики, а саме, відсутність у розписці вказівки про те, які саме грошові кошти (в якій валюті та в якій її номінальній сумі) переданий борг, тому розпискою в такому разі не доведено факту передачі певних грошей у борг, суд вважає безпідставними, оскільки сторони визначилися з предметом договору позики, від [PERSON] ці грошові кошти [PERSON] були отримані, що ним не заперечується, та про що ним власноруч складена розписка. За таких обставин суд вважає доведеним укладання між сторонами договору позики та необхідність його виконання відповідачем [PERSON], оскільки відповідно до ст.ст. 525, 526\~ЦК України одностороння відмова від договору не допускається, а зобов'язання має виконуватись належним чином. \~Офіційний курс долара США до гривні, встановлений Національним банком України на дату розрахунку (13.11.2017р.), становив 26,52 грн. за 1 долар США. Зазначені обставини визнані судом загальновідомими, оскільки публікуються на офіційному сайті НБУ (http://www.bank.gov.ua/), та відповідно до ч. 3 ст.\~82\~ЦПК України не потребують доказування. За таких обставин сума боргу складає 265200,00 грн. (26,52 х 10000). Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення коштів за договором позики з відповідача [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що 24 жовтня 2017 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) укладено договір дарування житлового будинку за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Медова (попередня назва Шпитальна), буд.13, який посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області (т.1 а.с.71-72). Крім того, 24 жовтня 2017 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) укладено договір дарування земельної ділянки, площею 0,0608 га, яка розташована за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Медова (попередня назва Шпитальна), буд.13, кадастровий номер 2310400000:02:012:0027, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), який посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області (т.3 а.с.3-4). Вищезазначені договори дарування укладені між [PERSON] та [PERSON], які є близькими родичами син та матір (свідоцтво про народження - т.1 а.с.143). На момент укладення оспорюваних договорів дарування житловий будинок та земельна ділянка не знаходилися під арештом,\~обтяження щодо заборони\~\~їх відчуження не накладалось (т.1 а.с.108-109). Відповідно до ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.\~6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст.\~638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~717\~ЦК Україниза за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ч. 5 ст.\~203\~ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.\~234\~ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Таким чином, визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Оспорювані договори дарування житлового будинку та земельної ділянки були укладені між [PERSON] та [PERSON] 24 жовтня 2017 року, ще до звернення [PERSON] з позовом про стягнення суми боргу за договором позики (16.11.2017р.), тобто за відсутності будь-яких судових рішень про стягнення цієї суми на користь позивача або вжиття заходів забезпечення виконання цього зобовязання, тому доводи представника позивача, що відповідач [PERSON] уклав фіктивний правочин з матірю [PERSON] з метою уникнення можливого звернення стягнення за борговими зобовязаннями перед позивачем на це нерухоме майно, є припущенням. Відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також з пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що після укладення оспорюваних договорів дарування [PERSON] виїхав з житлового будинку і з того часу не володіє ним, і не користується. При цьому, обдарована [PERSON] з того часу почала володіти та користуватися цим нерухомим майном, фактично проживає там, уклала договори щодо надання комунальних послуг за адресою: вул. Медова, 13, м. Бердянськ (т.2 а.с.69-71). Тобто дії сторін договорів були направлені на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами. Таким чином, незважаючи на те, що спірні договори дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, проте при його укладенні вони передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; дії сторін договорів не були направлені на перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, оскільки ці договори були укладені ще до звернення до суду з позовом про стягнення боргу, будь-яких інших заборон щодо відчуження цього майна не існувало; фактично володіти та користуватися цим майном після переходу права власності почала обдарована. Статті\~\~15, 16\~ЦК України передбачають\~\~право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи\~\~було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається\~\~необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Враховуючи, що позивачем не доведено факту порушення його прав\~\~при укладення оспорюваних договорів дарування відповідачами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при подачі позову (в частині стягнення грошових коштів) судовий збір у сумі 2652,00 грн. (квитанція № [NUMBER] від 16.11.2017р. т.1 а.с.2). На підставі викладеного та

Outcome: approved