Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

15 січня 2016 року, [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, в якому просив суд, припинити його спільну часткову власність з [PERSON] відносно житлових будинків з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], визнати за ним право власності на окремий об'єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], та складається із житлового будинку, позначеного на плані під літ. «А» : 1-2 жила кімната, площею 13,5 кв.м, під літ. «В» літня кухня, під літ. «г» навіс, під літ. «Д» вбиральня, під № 1 цистерна, під № 2 водопровід та визнати за ним право власності на окремий об'єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], та складається із житлового будинку, позначеного на плані під літ. «А» : 1-1 жила кімната, площею 9,3 кв.м, 1-3 жила кімната, площею 30,1 кв.м, 1-5 жила кімната, площею 9,9 кв.м, під літ. «а3» підвал, площею 29,8 кв.м, під літ. «а5» ганок, мотивуючи це неприязними відносинами, які склалися між ним та його донькою [PERSON] з приводу користування вищевказаними будинками. 8 вересня 2016 року, до суду звернулася представниця [PERSON] із зустрічним позовом до [PERSON], в якому, посилаючись та ті самі обставини, просила суд, припинити спільну часткову власність [PERSON] з [PERSON] відносно житлових будинків з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою : [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на окремий об'єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], та складається із житлового будинку, позначеного на плані під літ. «А» : 1-1 коридор, площею 6,1 кв.м, 1-3 кухня, площею 5,5 кв.м, 1-4 жила кімната, площею 21,6 кв.м та визнати за [PERSON] право власності на окремий об'єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], та складається із житлового будинку, позначеного на плані під літ. «А» : 1-1 кухня, площею 8 кв.м, 1-2 їдальня, площею 16,1 кв.м, 1-3 ванна кімната, площею 6,6 кв.м, 1-4 вітальня, площею 23,4 кв.м, 1-5 жила кімната, площею 17,9 кв.м, 1-6 жила кімната, площею 8,3 кв.м, під літ. «а2» підвал, площею 31,3 кв.м, під літ. «а4» ганок, під №№ 1-3 спорудження. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав свій первісний позов, просив його задовольнити та повністю визнав зустрічний позов [PERSON] Представниця [PERSON] в судовому засіданні підтримала зустрічний позов [PERSON], просила його задовольнити та повністю визнала первісний позов [PERSON] Заслухавши думку сторін по справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що обидва позови підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Приписами статті 61 ЦПК України передбачено - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 358 ЦК України передбачено - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до умов ст. 364 ЦК України - співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, яке знаходиться в спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками по домовленості між ними. При поділі спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст.ст. 92,95,96 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - зокрема передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо - якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація, яка визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. В спорах про поділ будинку в натурі, учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності на це - дозволу виконкому місцевої Ради, як це передбачено ст. 152 ЖК України. Якщо сторона оспорює рішення виконкому щодо дозволу на переобладнання та перепланування і воно є необґрунтованим, суд може не погодитись з ним, мотивуючи це в рішенні. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] згідно рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 14.08.2007 р., яке набрало законної сили 21.11.2007 р., на праві приватної спільної часткової власності належить 53/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою : [ADDRESS] та 41/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою : [ADDRESS] (а.с. 14-28). Іншим співвласником вищевказаних будинків (47/100 частин та 59/100 частин відповідно) була колишня дружина [PERSON] - [PERSON], яка померла [INFO] р. Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 10.12.2013 р., яке набрало законної сили 23.12.2013 р., було визнано за відповідачкою [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] р. на 47/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS], що складається з приміщень : 1-1 коридор, площею 6 кв.м, 1-3 кухня, площею 5,3 кв.м, 1-4 жила кімната, площею 21,3 кв.м та 59/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS] і складається з приміщень : 1-9 коридор, площею 8,2 кв.м, 1-8 їдальня, площею 16,1 кв.м, 1-7 ванна кімната, площею 6,6 кв.м, 1-2 прихожа, площею 23,4 кв.м, 1-4 жила кімната, площею 17,9 кв.м, 1-6 жила кімната, площею 8,9 кв.м, під літ. «а2» підвал, площею 37,9 кв.м, під літ. «а4» ганок, під №№ 1-3 спорудження (а.с. 36). Також, відповідачкою [PERSON] на своє ім`я були виготовлені технічні паспорти на вищевказані будинки (а.с. 78-87). Як було з`ясовано судом, відповідачка [PERSON] в буд. [ADDRESS] замурувала дверний пройм між приміщеннями 1-1 - 1-2 ; 1-2 - 1-3 та фактично користується цими приміщеннями. Суд встановив, що згідно довідки Овідіопольської с/р № 02-06/20/470 від 18.04.2016 р. - житлові будинки [ADDRESS] розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,1300 га, яка знаходиться у фактичному користуванні співвласників житлового будинку [PERSON] та [PERSON] (а.с. 94). Рішенням виконкому Овідіопольської с/р № 18 від 28.12.2015 р. частинам житлового будинку, що належать позивачу [PERSON] були присвоєні нові адреси, а саме : 53/100 частин житлового будинку [ADDRESS] - було присвоєно нову нумерацію [ADDRESS], а 41/100 частин житлового будинку [ADDRESS] - було присвоєно нову нумерацію [ADDRESS] (а.с. 6,7). Суд встановив, що на сьогодні між сторонами встановилися довготривалі неприязні стосунки з приводу користування вищевказаними житловими будинками, у зв'язку з чим, вони не мають можливості укладати окремо один від одного договори з приводу надання їм комунальних послуг (електроенергія, газопостачання, водовідведення), що неможливо зробити через постійні конфлікти між ними, що стало підставою звернення зі вказаними позовами до суду, враховуючи, що на сьогоднішній день між сторонами по справі вже встановлено фактичний порядок користування як вищевказаними домоволодіннями, так і земельною ділянкою. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що обидва позови обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved