Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

17.02.2016 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», в якому просить: скасувати наказ від 21.12.2015 року №11-07/1-1309.1/п про переведення її на посаду менеджера з обслуговування вантажів відділу виробницта вантажного терміналу комплексу наземного обслуговування; поновити їй строк на оскарження наказу від 28.08.2015 року №01-07-228 «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису підприємства»; визнати недійсним (скасувати) його положення, які стосуються скорочення, та визнання внесені ним зміни змінами істотних умов праці щодо найменування посад та найменування підрозділу підприємства на підставі положень ст.ст.32,40 КЗпП України; поновити її на попередній роботі в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з 22.12.2015 на посаді, яка після змін істотних умов праці має найменування «начальник відділу контролю якості»; стягнути різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та стягнути моральну шкоду у розмірі 10500 гривень (а.с.-1-3). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. З 1997 року вона працює в аеропорту «Бориспіль», який на теперішній час іменується «Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», в тому числі з 2009 року почала працювати на посаді начальника служби якості. 28.08.2015 відповідач видав наказ № 01-07-228 «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису підприємства», відповідно до якого з 01.12.2015 виключено з організаційної структури та скорочено в штатному розписі підприємства підрозділ служба якості, а з 01.09.2015 до штатного розпису підприємства включено підрозділ відділ контролю якості. Посада начальника служби якості скорочена разом зі службою, а в штатному розписі відділу контролю якості включено посаду начальника відділу. На підставі оскаржуваного наказу від 28.08.2015 року позивача 16.09.2015 попереджено про заплановане вивільнення з 01.12.2015 відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, а згодом 02.10.2015 позивач була ознайомлена з новим попередженням про заплановане вивільнення, але вже з 22.12.2015. Позивач зазначає, що на підставі п.3 оскаржуваного наказу для проведення конкурсу на заміщення вакантних посад у новоствореному структурному підрозділі було створено конкурсно-кваліфікаційну комісію, результати роботи якої повинні бути оформлені відповідним протоколом. На засідання комісії позивача запрошено не було, дізнавшись про час і місце її засідання, позивач з власної ініціативи, з'явилась на це засідання під час його проведення та заявила членам комісії про те, що маю пріоритетне право на посаду начальника відділу контролю якості в новому штатному розписі. Крім позивача комісія заслухала ще одного кандидата на посаду начальника відділу контролю якості, де переважна більшість членів комісії віддали перевагу позивачу, але за рішенням голови комісії було призначено повторне засідання комісії, яке відбулось за три дні. Позивач стверджує, що в цей період на членів комісії здійснювався адміністративний тиск, метою якого було змушення не голосувати за її кандидатуру. Та за результатами повторного засідання комісії позивачу було відмовлено у призначенні на посаду начальника відділу контролю якості, а на цю посаду прийняли працівника, який до цього був у підпорядкуванні позивача, про що було складено відповідний протокол. Позивач зазначає, що їй пропонувались вакантні посади, але вона сподівалась, що буде переведена на посаду начальника відділу контролю якості відповідно до нового штатного розпису. В звязку з тим, що двомісячний термін про заплановане вивільнення добігав кінця, вона була вимушена надати згоду на переведення на одну з вакантних посад, щоб не залишитись без роботи та коштів на життя. Позивач зазначає, що відповідно до наказу від 21.12.2015 за № 11-07/1-1 309.1 /п вона з 22.12.2015 була переведена на посаду менеджера з обслуговування вантажів відділу виробництва вантажного терміналу комплексу наземного обслуговування з посадовим окладом меншим, ніж мала на попередній посаді. На її звернення з метою захисту своїх прав у позасудовому порядку до т. в. о. генерального директора ДП МА «Бориспіль» [PERSON]О, позивач листом від 21.01.2016. № 01-22/2-7 в. о. гендиректора ДП МА «Бориспіль» [PERSON] була повідомлена, що всі заходи стосовно її переведення проведені в межах чинного законодавства. Позивач стверджує, що відповідно до оскаржуваного нею наказу введені відповідачем зміни фактично полягають у перенайменуванні підрозділу «служба якості» у підрозділ «відділ контролю якості», що потягло за собою зміну найменування посади «начальник служби якості» на «начальник відділу контролю якості». При цьому в штатному розписі підприємства залишився підрозділ, який виконує організаційно-контрольні функції у сфері управління якістю, змінилося лише його найменування, і цей підрозділ як очолювався, так і продовжує очолюватись начальником, а змінилося лише найменування посади. За таких обставин, на думку позивача у відповідача не було підстав попереджати її про наступне вивільнення, а відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України роботодавець мав лише повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці до введення відповідних змін істотних умови праці, внаслідок чого, якщо працівник, який не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст.36 КЗпП України. Позивач також звертає увагу, що в силу вимог ч.1 ст.42 КЗпаП України та ч.2 ст.49-2 КЗпП України мало бути враховано її переважне право на залишення на роботі, а саме, що посаду начальника служби якості вона обіймала з 2009 року, має дві вищі освіти, володіє іноземною мовою, має міжнародні сертифікати у сфері управління якістю, екологічного менеджменту, проведення аудитів, сертифікати ІАТА в авіаційній галузі, досвід управління робочими групами на підприємстві для реалізації окремих міжнародних проектів, брала участь у міжнародних заходах АСІ, ІАТА, протягом чотирьох років виконувала обовязки представника вищого керівництва - керівника ІСМ (інтегрована система менеджменту), а також, що за весь час роботи, як на посаді начальника служби якості, так і на інших посадах, до дисциплінарної відповідальності не притягувалась. Вона звертає увагу, що працівник, якому була надана перевага під час проведення так званого конкурсу, має значно менший досвід керівної роботи, нижчу кваліфікацію та досвід роботи, іноземною мовою не володіє. Також позивач зазначає, що в порушення вимог ч.2 ст.49-4 КЗпП України не проводились профспілкова організація не була завчасно повідомлена про зміни в організації роботи та причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача, переведення її на нижчеоплачувану роботу менеджера з обслуговування вантажів з посадовим окладом 7 500 грн., в той час як за передньою посадою начальника служби якості її посадовий оклад становив 10500грн., вона втратила в заробітній платі, а також роботу, яка приносила їй не тільки достатній рівень матеріального забезпечення, а й задоволення від її виконання, що негативно відобразилось на її житті та емоційному стані. Завдану їй моральну шкоду оцінює на рівні розміру її середнього заробітку на посаді начальника служби якості - 10 500 грн. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, дали пояснення відповідно до змісту позовної заяви. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав подані до суду письмові заперечення, відповідно до яких відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та безпідставними та звертає увагу, що позивач порушила строки звернення до суду з позовом щодо оскарження наказу від 28.08.2015 № 01-07-228 «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису підприємства», з яким була ознайомлена 16.09.2015 та усвідомлювала наслідки його прийняття, та мала право звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до міськрайонного суду в строк до 16.12.2015 включно, проте своїм правом не скористалась, підстави для поновлення відповідного строку не вбачаються. Відповідач вважає цілком безпідставною вимогу позивача щодо скасування наказу від 21.12.2015 №11-07/1-1309.1/п про переведення на іншу роботу, оскільки позивач, в ході ознайомлення з переліком вакантних посад станом на-16.12.2015 визначилася з посадою та погодилася на переведення на посаду менеджера з обслуговування вантажів відділу виробництва вантажного терміналу комплексу наземного обслуговування. У звязку з цим, з позивачем проведено співбесіду, за результатами якої, його рекомендовано на переведення на вищезазначену посаду. На підставі власноручно та добровільно написаної позивачем заяви, відповідачем видано Наказ № 11-07/1-1309.1/п, згідно з яким позивача переведено на посаду менеджера з обслуговування вантажів відділу виробництва вантажного терміналу комплексу наземного обслуговування, з яким позивач ознайомлена під особистий підпис та яким передбачено, що за позивачем зберігається середній заробіток протягом двох тижнів з дати переведення, що цілком узгоджується з вимогами ст. 114 КЗпП України. Також відповідач вважає, що позивачем не надано доказів щодо порушення її прав та завданої моральної шкоди. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 1997 року на різних посадах працює в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», в тому числі з 08.11.2010 року по 22.12.2015 на посаді начальника служби якості, що підтверджується даними її особової картки (а.с.57-71), наказом про зарахування на роботу №176/п від 20.06.12997 року (а.с.56). Наказом від 28.08.2015 року №01-07-228 «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису підприємства» з 01 вересня 2015 року створений в організаційній структурі підприємства та включений до штатного розпису підприємства підрозділ відділ контролю якості, безпосередньо підпорядкований генеральному директору, з посадами та підрозділами: начальник відділу в кількості 1 одиниця, підрозділ охорони навколишнього середовища з посадами начальник групи в кількості 1 одиниця, інженер-еколог в кількості 1 одиниця, підрозділ група моніторингу якості послуг з посадами провідний інженер (керівник групи) в кількості 1 одиниці, інженер в кількості 2 одиниці, підрозділ група з інтегрованої системи менеджменту з посадами провідний інженер (керівник групи) в кількості 1 одиниця, інженер в кількості 1 одиниця. Одночасно вказаним наказом з 01 грудня 2015 року вирішено виключити з організаційної структури та скоротити в штатному розписі підприємства підрозділ служба якості з наступними посадами та підрозділами: начальник служби в кількості 1 одиниця, заступник начальника служби в кількості 1 одиниця, провідний інженер в кількості 1 одиниці, інженер в кількості 3 одиниці підрозділ охорони навколишнього середовища з посадами начальник групи в кількості 1 одиниця, інженер-еколог в кількості 1 одиниця (а.с.4-5). За змістом п.3 вказаного наказу для проведення конкурсу на заміщення вакантних посад у новоствореному структурному підрозділі зазначено: створити конкурсно-кваліфікаційну комісію у складі: голова комісії головний інженер, члени комісії: заступник генерального директора з операційної діяльності, начальник комплексу наземного обслуговування, адміністративний директор, начальник відділу кадрів, начальник юридичною служби, начальник відділу з питань запобігання та виявлення корупції, начальник відділу контролю якості з авіаційної безпеки, начальник служби зовнішніх відносин та протокольних заходів, начальник відділу організації і оплати праці, начальник мобілізаційного підрозділу, секретар комісії провідний фахівець відділу кадрів. Одночасно в п.3 наказу зазначено комісії провести засідання та надати оформлений належним чином протокол на затвердження генеральному директору у термін до 31 серпня 2015 року. Також п.4 наказу передбачено, особі, призначеній на посаду начальника відділу контролю якості, в термін до 15 вересня 2015 року, розробити положення про відповідні структурні підрозділи та посадові інструкції працівників та внести зміни до відповідних організаційно-розпорядчих документів. Пунктом 5 наказу заступнику генерального директора з економіки та фінансів [PERSON] наказано організувати внесення відповідних змін до організаційної структури та штатного розпису підприємства. На виконання вимог ст.49-2 КЗпП України із зазначеним наказом, а також із запланованим вивільненням позивач була ознайомлена 16.09.2015 року, що підтверджується попередженням про заплановане вивільнення від 16.09.2016 року(а.с.6), а також документом із назвою аркуш ознайомлення з документом (а.с.28). Відповідно до розяснень, викладених в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» , розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, і або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він а 2 місяці про наступне вивільнення. Верховним Судом України також зазначено, що стосовно до правил п.1 ст.40 КЗпП може бути розірвано трудовий договір при відмові працівника укласти договір про повну матеріальну відповідальність з поважних причин (або коли раніше виконання обов'язків за трудовим договором не вимагало укладення договору про повну матеріальну відповідальність), а також з особою, що приймалась для заміщення відсутнього працівника, але пропрацювала більше чотирьох місяців, при поверненні цього працівника на роботу, якщо відсутня можливість переведення з її згоди на іншу роботу. Відповідно до вимог ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно з вимогами ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Так, в судовому засіданні встановлено, що протягом встановленого ст.233 КЗпП України тримісячного строку позивач [PERSON] не оскаржувала вищезазначений наказ від 28.08.2015 року №01-07-228, яким були внесені зміни до організаційної структури та штатного розпису підприємства, а також скорочено підрозділ та посаду, на якій працювала позивач. Будь-яких поважних причин пропуску строку звернення з даним позовом в частині оскарження зазначеного наказу від 28.08.2015 року позивачем не зазначено та судом не встановлено, а той факт, що позивач весь цей час розраховувала на вирішення спору відповідачем в добровільному порядку шляхом надання їй переважного права на залишення на посаді начальника новоствореного відділу, на думку суду, не є поважною. Так, чинним трудовим законодавством встановлені скорочені, порівняно із загальними цивільно-правовими, строки позовної давності, які, враховуючи особливості трудових правовідносин, та на думку законодавця, є достатніми для того, щоб працівник, який вважає, що його права порушені, визначився із необхідністю вжиття заходів для судового захисту своїх порушених прав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], будучи обізнаною про зміни в організації виробництва на підприємстві, що стосувались створення нового та скорочення діючого підрозділу, в якому працювала позивач, прийняла участь у засіданнях конкурсно-кваліфікаційної комісії з підбору кандидата на заповнення вакантної посади начальника відділу контролю якості від 31 серпня та 02 вересня 2015 року (а.с.42-44, 45-51). Як встановлено в судовому засіданні, в ДПА «МА «Бориспіль» діє «Положення про роботу конкурсно-кваліфікаційної комісії з підбору персоналу», затверджене наказом від 11.08.2014 року №01-07-816, відповідно до якого (п.1) конкурсно-кваліфікаційна комісія створюється відповідно до наказу генерального директора для забезпечення підприємства працівниками потрібних професій і кваліфікації згідно з цілями, стратегією та профілем підприємства, зовнішніми та внутрішніми умовами його діяльності (п.1.1), колегіальний орган створюється з метою відбору кандидатів, які найбільше відповідають вимогам до вакантної посади (п.1.2). Крім того, наказом від 23.08.2015 №01-07-222 затверджена «Процедура підбору персоналу», відповідно до п.4.9 якої підбір кандидатів на вакансії може здійснюватись індивідуально чи за конкурсом. Конкурсний підбір на вакансії включає проведення засідання конкурсно-кваліфікаційної комісії зі складанням протоколу. Для цього на підприємстві діє комісія відповідно до Положення про роботу конкурсно-кваліфікаційної комісії з підбору персоналу, затверджене наказом «Про створення колегіальних органів». Рішення Комісії оформлюється протоколом. Відповідно до Протоколу від 08.09.2015 №11-27/3-31 засідання конкурсно-кваліфікаційної комісії з підбору кандидата на заповнення вакантної посади начальника відділу контролю якості від 02 вересня 2015 року (а.с.45-50) комісією вирішено клопотати перед в.о. генерального директора про призначення на посаду в.о. начальника відділу контролю якості [PERSON]. Іншим кандидатам відмовити у призначенні на посаду начальника відділу контролю якості. [PERSON] запропонувати переведення до відділу контролю якості на іншу посаду згідно з штатним розписом даного підрозділу. Про обізнаність із таким рішенням конкурсно-кваліфікаційної комісії позивача свідчить її окрема думка від 09.09.2015 по Протоколу №11-27/3-31 від 08.09.2015 (а.с.51), а також особистий підпис на протоколі про ознайомлення від 09.09.2015 (а.с.50). З дослідженої в судовому засіданні особової картки [PERSON] вбачається, що вона з 08.09.2015 року була призначена на посаду в.о. начальника відділу контролю якості, а з 07.12.2015 року призначена на посаду начальника відділу контролю якості (а.с.66-71). Як встановлено з досліджених в судовому засіданні документів, 02.10.2015 року позивач [PERSON] була повторно попереджена про заплановане вивільнення з 22 грудня 2015 року (а.с.6). Згідно з актом від 16.12.2015 року №11-26-191 «Про ознайомлення працівника з вакансіями» начальника служби якості [PERSON] було ознайомлено з переліком наявних вакантних посад по підприємству (службова записка «Про вакантні посади станом на 16.12.2015 року» від 16.12.2015 №29-10-662) та позивач погодилась пройти співбесіду на посаду менеджер з обслуговування вантажів ВТ (а.с.34). Також встановлено, що 16.12.2015 року позивач отримала направлення на співбесіду та керівником структурного підрозділу начальником комплексу наземного обслуговування була рекомендована до працевлаштування (а.с.35). Наказом №11-071-1.309.1/п від 21.12.2015 «Про переведення на іншу посаду» на підставі заяви позивача [PERSON] її було переведено на посаду менеджера з обслуговування вантажів відділу виробництва, Вантажний термінал Комплексу наземного обслуговування з 22.12.2015 постійно із збереженням попереднього середнього заробітку протягом 2 тижнів з дати переведення (а.с.36). Як вбачається з даного наказу тарифний оклад за новою посадою позивача суттєво зменшився з 10535 гривень на 7495 гривень на місяць (а.с.36). Таким чином, судом встановлено, що позивач, будучи обізнаною про те, що на посаду начальника створеного внаслідок проведеної на підприємстві реорганізації конкурсно-кваліфікаційною комісією рекомендовано іншого працівника, посаду заступника начальника, якого було скорочено внаслідок проведеної реорганізації, та, будучи попередженою про майбутнє вивільнення з 22.12.2015, була ознайомлена з переліком вакантних посад і за власною згодою була переведена на роботу до іншого структурного підрозділу в ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», при цьому за змістом досліджених в судовому засіданні документів, весь час до свого переведення та протягом визначених чинним законодавством двох тижнів з моменту переведення на іншу посаду отримувала заробітну плату за попередньою посадою начальника служби якості, мала можливість вчасно оскаржити наказ від 28.08.2015 року №01-07-228 «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису підприємства» та доводити в суді своє переважне право на залишення на посаді начальника новоствореного підрозділу відділу якості, проте дала згоду на переведення на іншу посаду. Відповідно до положень\~\~ч. 1\~ст. 32 КЗпП України\~переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком, передбачених у\~статті 33 цього Кодексу\~та в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до розяснень \~Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що відповідно до\~ст. 32 КЗпП України\~переведення на іншу роботу допускається тільки лише за згодою працівника. Переведення на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства, в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. За змістом ч. 3\~ст. 32 КЗпП України\~у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Надання позивачем згоди на переведення включає умову про попередження позивача про переведення на іншу посаду не пізніше ніж за два місяці до такого переведення, так як попередження про переведення працівника на іншу посаду не пізніше ніж за два місяці до такого переведення здійснюється для того, щоб працівник прийняв рішення чи він погоджується на запропоноване переведення чи ні. Коли працівник вже дав згоду на переведення, то відповідно до вимог ч. 4\~ст. 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6\~ст. 36 цього Кодексу. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи суд прийшов до висновку, що переведення позивача на іншу посаду відбулося на підставі її письмової згоди, наданої 18 грудня 2015 року (а.с.36) у повній відповідності з ч. 1\~ст. 32 КЗпПУ. Та обставина, що позивач 25.12.2015 року, після свого переведення на іншу посаду оскаржуваним наказом від 21.12.2015 року №11-07/1-1309.1/п звернулась до в.о. генерального директора ДП МА «Бориспіль» із заявою про надання розяснень, чим викликана необхідність скорочення служби якості та чому їй не запропоновано зайняти посаду керівника підрозділу (а.с.7-8), не спростовує вищенаведених встановлених в судовому засіданні обставин справи, а саме, що переведення позивача відбулось за її добровільною письмовою згодою. Доводи позивача, що у відповідача не було підстав попереджати її про майбутнє вивільнення на підставі оскаржуваного позивачем наказу від 28.08.2015 року №01-07-228 «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису підприємства», відповідно до якого мало місце не скорочення чисельності працівників та штату, а лише відбулись зміни істотних умов праці щодо найменування посад та найменування підрозділу підприємства, що на думку позивача дає їй переважне право на залишення на посаді начальника створеного відділу якості, не можуть бути враховані судом, оскільки позивач без поважних причин пропустила строк звернення з позовом до суду щодо оскарження наказу від 28.08.2015 року, яким були введені на підприємстві зазначені зміни, а також, враховуючи, що позивач не була звільнена відповідачем з ініціативи власника у звязку зі зміною в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, а була переведена на іншу посаду за її письмовою згодою в порядку, визначеному ст.32 КЗпП України. Про ту обставину, що своє переведення на іншу посаду - менеджера з обслуговування вантажів відділу виробницта вантажного терміналу- на підставі оскаржуваного позивачем наказу від 21.12.2015 року №11-07/1-1309.1/п, позивач не вважала звільненням з раніше займаної посади начальника служби якості свідчить те, що позивач протягом місяця з дня ознайомлення з наказом, що мало місце 22.12.2015 року (а.с.36) не звернулась до суду з відповідним позовом про поновлення її на раніше займаній посаді. З досліджених доказів встановлено, що відповідачем дотримано вимог ст.49-2 КЗпП України щодо попередження позивача про наступне вивільнення не пізніше як за два місяці, а також вимог ч.1 ст.114 КЗпП України щодо збереження заробітної плати при переведенні на іншу постійну нижчеоплачувану роботу протягом двох тижнів з дня переведення. Відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Аналізуючи надані сторонами та досліджені в судовому зсіданні докази, суд прийшов до переконання, що позивач не надала достатніх доказів та не вказла джерел їх здобуття про те, що діями відповідача їй заподіяна моральної шкоди, а саме: моральні страждання та втрати немайнового характеру. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] була завчасно попереджена про підстави та дату звільнення, ознайомлена з наказом, на підставі якого мало відбутися таке звільнення, їй було запропоновано наявні на підприємстві вакансії і позивач за її письмовою згодою була переведена на іншу посаду. Щодо порушення відповідачем переважного права позивача на залишення на посаді начальника створеного структурного підрозділу, то позивачем без поважних причин припушено строк звернення з позовом до суду щодо оскарження таких дій відповідача. Враховуючи викладене, підстави для скасування оскаржуваних позивачем наказів, поновлення її на роботі, а також для стягнення моральної шкоди та різниці у заробітку позивача, відсутні, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, підстави для стягнення понесених позивачем судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed