Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

15.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що через несумісність характерів, постійні конфлікти, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним, сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично були припинені та з осені 2014 року вони почали жити окремо. Від даного шлюбу є неповнолітня дитина, яка проживає біля відповідачки. Спору щодо проживання дитини та поділу майна у сторін немає. Також позивач вказує на те, що строку для примирення подружжя не потребує. Позивач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю та просить постановити рішення у зв'язку з визнанням позову. Наслідки визнання позову їй зрозумілі. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевірив законність визнання позову відповідачем, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2006 року сторони уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївській області зроблено відповідний актовий запис № 67 та видано свідоцтво про шлюб серії 1-ФП № 015497 від 07 жовтня 2006 року. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного Андреєва було змінено на Адамчук. Фактично сторони з осені 2014 року не проживають однією сім'єю та не підтримують один одного, не мають будь-яких відносин, не ведуть спільного побуту. Від спільного шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], яка проживає біля матері. Спору щодо місця проживання дитини та майнового у сторін немає. За вимогами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст. 21 СК України). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини з приводу розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини. Подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу суперечить інтересам як дружини, так і чоловіка. При прийнятті рішення суд керується ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved