Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

16.08.2019 року, посилаючись на вимоги Закону України « Про захист прав споживачів» з позовом про стягнення з [PERSON] на користь позивача грошові кошти сумою 5475,80 гривень, з яких сплачений аванс у розмірі 3668,00 гривень, пеня у розмірі 1807,80 гривень, звернулась [PERSON] , а також в позові просить розірвати договір укладений між нею та [PERSON] 18.08.2018 року, мотивуючи позов тим, що між нею та [PERSON] був укладений 18.08.2018 року на поставку метало пластикових вікон на загальну вартість 5240 грн., нею був здійснений платіж на суму 3668 грн.. Однак станом на 08.08.2019 року умови договору з боку відповідача не були виконані, з приводу чого вона зверталась з відповідною заявою до відділу поліції. Порушення її прав як споживача спонукало її на звернення до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 29.08.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. У визначені строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України,суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Як вбачається з п. 7 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Відповідно до положення статті 712 ЦК України . За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін; Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб. Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2018 року між [PERSON] та СПД [PERSON] укладено договір постачання №54, відповідно до умов якого СПД [PERSON] зобов`язується поставити і передати у власність покупця наступний товар в асортименті : металопластикові вікна, двері, ролети, підвіконня, відливи, москітні сітки; алюмінієві вироби, фасади, ролети та гаражні ворота. Однак у даному договорі не зазначено який саме товар замовила [PERSON] Загальна сума замовлення становить 5240,00 грн., оплата якої здійснюється наступним чином- встановлену суму платежу замовник сплачує шляхом передоплати ( 70%) -3668,грн.. та (30%) при доставці на адресу, що складає 1572,00 грн. Постачальник поставляє товар за умови дотримання покупцем строків оплати даного Договору, строк поставки стандартної продукції до 14 робочих днів, не стандартної до 30 робочих днів від дня надходження 70% оплати на розрахунковий рахунок постачальника. Під час сезону строки поставки товару можуть бути змінені постачальником. У пункті 3.3 у графі «поставка товару здійснюється за адресою» не зазначено на яку адресу слід поставити замовлення. У пункті 3.4 договору зазначено, що приймання товару за кількістю і якістю проводиться покупцем за адресою, яка вказана у пункті 3.3. зазначеного договору, однак у даному пункті відсутня адреса доставки товару. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Пунктом 9.4 Договору передбачено, що у разі порушення покупцем умов оплати товару постачальник має право в односторонньому порядку призупинити подальшу поставку товару, в тому числі і за узгодженими видатковими накладними, або розірвати договір в односторонньому порядку відповідно до Договору без застосування до нього будь-яких штрафних санкцій за це. Також у розділом 8 договору передбачений порядок розірвання договору, відповідно до якого договір може бути розрізний у будь-який час за взаємною згодою сторін, в якому визначаються майнові вимоги сторін ( якщо такі мали місце) та розрахунки за ними; договір може бути розірваний в односторонньому порядку в наступних випадках: при невиконанні чи неналежному виконанні зобов`язань. Розірвання Договору відбувається шляхом письмового повідомлення іншої сторони із зазначенням причин і дати розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. За умовами розділу 9 даного договору пунктом 9 передбачено, що даний договорі набуває чинності з моменту підписання сторонами Позивачем в рахунок виконання умов договору сплачено передплату 70% загальної суми платежу за товар у сумі 3668,00 грн., на картковий рахунок ( отримувач Паращак Володимир) про що позивачем надано платіжне доручення ( копія) №Р24А467371118А65302 від 18.08.2018 року. Між днем сплати та часом звернення [PERSON] до суду з позовом про захист прав споживачів пройшов 1 рік. За цей час позивач звернулась 08.08.2019 року до Таїровського відділення поліції Київського ВП у м.Одеса ГУНП в Одеській області з заявою про кримінальне правопорушення за ч.3 ст. 190 КК України, яку було зареєстровано за №К-822, однак доказів даного звернення позивачем не надано. Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» регламентує арава споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), а саме відповідно до ч.1. цієї статті Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася; Частини 2 цієї ж статті - Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Так як і не надано доказів того, що позивач зверталась до постачальника з відповідною вимогою щодо розірвання договору та вирішення майнових вимог в письмовому вигляді (письмове повідомлення сторони із зазначенням дати і причини розірвання договору), як то передбачено умова договору постачання від 18.08.2018 року за №54. У зв`язку із даною обставиною суд приходить до висновку, що заходи щодо вирішення спору у договірному порядку позивачем не здійснено. При зазначених обставинах, вимоги позивача про розірвання договору постачання №54 від 18.08.2018 року задоволенню не підлягають. Позивач окрім сплаченого авансу просить стягнути також і пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання, де відповідно до наданого нею розрахунку пеня розрахована у розмірі 0,1% від вартості договору, однак дані вимоги є похідними та у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог щодо розірвання договору постачання№54 від 18.08.2018 року задоволенню не підлягають. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] стягнення сплачених авансу та пені задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed