overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

16 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що вона з 19 грудня 2003 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Мокрецькою сільською радою Турійського району Волинської області, запис за № 10. Від спільного подружнього життя мають четверо малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з вересня 2015 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вказуючи, що на примирення не згідна ні за яких умов, їхній шлюб існує лише формально і його збереження суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей, просила шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, та не заперечує проти заочного розгляду справи, просила справу розглядати у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, заяву про розгляд справи без його участі не подавав. Враховуючи, що в судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. За згодою позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 19 грудня 2003 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Мокрецькою сільською радою Турійського району Волинської області, запис за № 10 (а.с. 6). Від шлюбу мають четверо малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 7-10). Діти проживають разом з позивачем (а.с. 11-12). Судом встановлено, що позивач та відповідач з вересня 2015 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть та їхній шлюб існує лише формально. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права, а також враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

16 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 20 листопада 1996 року. Однією сім'єю проживали до лютого 2016 року. З цього часу сім'я фактично розпалася у зв'язку з тим, що чоловік постійно вчиняє сварки та проживає з іншою жінкою. Посилаючись на те, що подальше спільне життя із [PERSON] не можливе, суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, позивачка просить розірвати шлюб із відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 21). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовом згодний (а. с. 22). У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 02 листопада 1996 року у виконкомі Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №26. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 7). Від подружнього життя [PERSON] і [PERSON] мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 8-10). Як вбачається з позовної заяви, причиною розпаду сім'ї стали сварки та суперечки, що виникають між подружжям, а також те, що відповідач проживає з іншою жінкою. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні - [PERSON]. Від стягнення з відповідача судових витрат у виді судового збору, сплаченого при зверненні з даним позовом до суду, позивачка відмовилась, про що подала відповідну письмову заяву (а. с. 21). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

16 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідач є батьком її малолітнього дочки - [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, до повноліття дитини. Відповідно до позовної заяви встановлено, що позивач з відповідачем перебувають у шлюбі зареєстрованому 01 березня 2013 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №88. Від даного шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на повному утриманні позивача, відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини надавати не бажає, хоча може надавати таку допомогу так, як є здоровою та працездатною людиною. Позивач в судове засідання не прибула, але надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд позов задовольнити, та справу розглянути за її відсутності. Відповідач по справі в судове засідання не прибув, але надіслала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, просить справу розглянути за його відсутності. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебувають у шлюбі зареєстрованому 01 березня 2013 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №88. Від даного шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на повному утриманні позивача, відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Суд, перевірив докази по справі, вважає позов обґрунтованим та доведеним з боку позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

16 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила шлюб з відповідачем розірвати. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 14 лютого 2000 року перебуває зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] та малолітнього сина [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Постійні сварки та скандали в присутності дітей негативно впливають на їх психіку. Неодноразові спроби налагодити стосунки бажаних результатів не дали. Більше одного року з відповідачем проживають окремо. Вважає розлучення єдиним виходом побудувати нове життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їхніх дітей. З цих підстав просила шлюб розірвати. В судовому засідання позивач [PERSON] пред'явлений позов підтримала. Суду пояснила, що сімейне життя з відповідачем не склалося. З січня 2015 року з відповідачем проживають окремо. Підстав для примирення не вбачає, а тому просила позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пред'явлений позов визнав повністю, просив шлюб розірвати. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 14 лютого 2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 14 лютого 2000 року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.3-4). У відповідності до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні позивач [PERSON] довела, що подальше спільне подружнє життя з відповідачем неможливе, та суперечить її інтересам та інтересам дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін суд приходить до висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сім'ї є неможливим, і таким, що суперечить інтересам позивача та їхніх дітей, а відтак позов підлягає до задоволення. Спору про місце проживання дітей між сторонами немає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 110, 112, 160 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

16 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 10 січня 1997 року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку 1998 року народження. Спільне життя не склалося. Шлюбні відносини фактично припинені, на теперішній час спільне господарство сторони не ведуть. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Позивач [PERSON] у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач [PERSON], надав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає в повному обсязі, просив розгляд справи провести за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 січня 1997 року, який зареєстрували у Комсомольській селищній раді Зміївського району Харківської області, свідоцтво про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 03. (а.с. 6) Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], зареєстрованого Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області. (а.с. 5). Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, строк на примирення бажаного результату не надасть, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. Спору про майно між сторонами не теперішній час не існує. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності та права позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

16 лютого 2016 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування майном, мотивуючи його тим, що вона є квартиронаймачем кімнати [ADDRESS]. Крім неї за даною адресою зареєстрований також її син [PERSON] З листопада 2013 року [PERSON] за вищевказаною адресою не з'являється, його особисті речі в квартирі відсутні. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування майном. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є квартиронаймачем кімнати [ADDRESS], що підтверджується Типовим договором найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 22.03.2011 року (а.с.7) та рішенням Київського районного суду м.Полтави від 07.12.2012 року (а.с.8-9). Згідно довідки №313/02, виданої КП «ЖЕО №2» 16.02.2016 року в кімнаті [ADDRESS] зареєстровано 2 особи: квартиронаймач [PERSON] та її син [PERSON]. (а.с. 10). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] з листопада 2013 року за вищевказаною адресою не проживає, що підтверджується актом про відсутність особи за місцем реєстрації від 12.02.2016 року (а.с.11). Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування майном, підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи встановлені судом факти та відповідні їм відносини,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

16 лютого 2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить визнати недієздатним її сина [PERSON], [INFO], посилаючись на та, що син страждає на тяжке неврологічне захворювання, у зв*язку з чим неодноразово лікувався в різних медичних закладах, але стан його психічного здоровя тільки погіршувався і в серпні 2000 року його було визнано інвалідом з дитинства. З 16 грудня 2015 року сина було визнано інвалідом І групи Б. Внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу син не може працювати, не усвідомлює наслідків своєї поведінки, не може орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях та потребує постійного нагляду та турботи. Заявник просить визнати сина недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її опікуном. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судовому засіданні заявник підтримала заяву та просила її задовольнити. Представники заінтересованих осіб не заперечували проти задоволення заяви, у разі визнання [PERSON] недієздатним вважають за можливе призначити заявника опікуном. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч.1\~ст. 39 ЦК України\~суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Як вбачається з довідки МСЕК серії АВ № 0478658 від 14 січня 2016 року [PERSON] є інвалідом І групи Б з дитинства, інвалідність встановлена на строк до 01 лютого 2019 року та згідно з висновком потребує стороннього догляду. \~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до акту судово-психіатричного експерта № 189 від 27 квітня 2016 року [PERSON] в теперішній час виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості, внаслідок нейроінфекції з судомним синдромом.. Ступінь розумової відсталості у [PERSON] є таким, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] недієздатним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно зі\~ст. 60 ЦК України\~суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з поданням Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради у разі визнання [PERSON] недієздатним просять призначити опікуном його матір [PERSON]. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Передбачених\~ст. 64 ЦК України\~обмежень, для призначення заявника опікуном\~\~[PERSON] не встановлено, вони знаходяться в родинних відносинах, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON], проживають разом, а тому суд вважає встановити опіку над [PERSON] та призначити його опікуном [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

16 лютого 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Черкаська область, м.Умань, вул.Горького, 30/116. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.02.2016 р. о 17 год. 01 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є безпорадним у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, небезпечним для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.02.2016 р. о 17 год. 01 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням чергового лікаря-психіатра КЗ «ДКПЛ» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий емоційно напружений, активно жестикулює, неспокійний, місця не тримається, погляд нестійкий, мова прискорена, мислення дезорганізоване, паралогічне, до чогось прислухається, свого стану не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

16 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 30 жовтня 2008 року. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає. Позивач поставила питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до суду та до повноліття дитини. У судове засідання позивач не прибула, проте надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно із ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved