Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

16.09.2019 відкрито провадження у справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] , як особі з інвалідністю, за його заявою від 22.06.1992 безкоштовно видано автомобіль ЗАЗ-968 М строком на 10 років без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі, що відповідає Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999. По закінченню зазначеного строку особа з інвалідністю може користуватися таким автомобілем до отримання нового або повернути його структурному підрозділу з питань соціального захисту населення на умовах згідно з пунктом 14 цього Порядку, яким передбачено, що коли під час огляду автомобіль визнано непридатним для подальшої експлуатації, особа з інвалідністю або член сім`ї, якому передано право користуватися автомобілем, законний представник недієздатної особи з інвалідністю здає автомобіль на підприємство, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, а отримані за нього кошти зараховуються до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства. Враховуючи, що 22.08.2016 відповідачка, як опікун [PERSON] , звернулася до Управління соціального захисту населення Охтирської районної державної адміністрації із заявою, за якою повідомляла, що автомобіль ЗАЗ-968 М через непридатність для подальшої експлуатації був зданий на підприємство, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, а отримані кошти добровільно на рахунок державного бюджету нею не перераховано, оскільки витрачено на власні потреби, позивач просить зобов`язати [PERSON] перерахувати кошти, отримані за автомобіль «ЗАЗ-968 М», 1992 року випуску, розмір яких він оцінює у 4\~872 грн., на спеціальний рахунок, відкритий в органах Казначейства. У визначений судом строк відповідачкою надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги нею визнаються частково, а саме в розмірі 900 грн. враховуючи, що саме таку суму отримав [PERSON] за продаж автомобіля як металобрухту. У судове засідання представник Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації не зявився, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка та її представник в судовому засіданні підтримали позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Крім того, представник відповідача звернув увагу на ту обставину, що загальна вага автомобіля та вага виключно металу з цього автомобіля різняться, а тому не можна брати до уваги як належний доказ, розрахунок коштів, які зобовязана повернути відповідач, наданий позивачем. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] отримав автомобіль, яким користувалися близько 10 років, після чого він прийшов у непридатний для експлуатації стан. З 2002 року зверталися до органів соцзахисту, де обіцяли замінити автомобіль. Потім, коли в один з днів вони з дружиною повернулися з роботи, [PERSON] повідомив, що здав автомобіль особам, що купували металобрухт. Отримав 900 грн., які були ними витрачені. Після того, як в соцзахисті надали пояснення, що автомобіль здали на металобрухт, а кошти витратили на придбання ліків, до них не було жодних претензій та вимог щодо їх повернення. Суд, проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення сторін, свідка, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Рішенням суду від 29.09.1992 [PERSON] визнано недіздатним та з 19.11.1992 його опікуном призначена [PERSON] Сторонами визнано, що \~ 27.10.1992 [PERSON] , як особа з інвалідністю, безкоштовно отримав від Головного управління соціального захисту населення автомобіль марки «ЗАЗ-968 М». Правовідносини, що виникли, врегульовувалися Постановою Кабінету Міністрів України № 62 від 06.02.1992 «Про порядок забезпечення інвалідів автомобілями з ручним керуванням і мотоколясками», яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до п. 18 та п.22 зазначеного вище Порядку, надання інвалідам автомобілів «Запорожець» безоплатно праводиться управліннями, відділами соціального забезпечення Ради Міністрів Кримської АРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів на семирічний строк експлуатації без права продажу і передачі іншим особам. Після закінчення строку експлуатації надані безоплатно автомобілі « [PERSON] » підлягають реалізації в порядку, затвердженому Мінсоцзабезом України і Українським орендним об`єднанням « Автосервіс» за погодженням з Фондом України соціального захисту інвалідів. Таким чином, [PERSON] безоплатно надано автомобіль строком на сім років, тобто до 27.10.1999. 08.09.1997 Постанова Кабінету Міністрів України № 62 від 06.02.1992 «Про порядок забезпечення інвалідів автомобілями з ручним керуванням і мотоколясками» втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 999 «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями», яка діяла включно до 19.07.2006. Відповідно до п.4 зазначеної Постанови КМУ, безоплатне забезпечення інвалідів автомобілями або продаж їх на пільгових умовах провадиться Міністерством праці та соціального захисту населення обласних, Київської міської державної адміністрації і управліннями праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації на десятирічний термін експлуатації без права продажу, дарування і передачі іншій особі. Після закінчення зазначеного терміну інвалід може користуватися цим автомобілем до одержання нового. За п. 10 зазначеної Постанови КМУ, контроль за правильністю експлуатації автомобілів, одержаних інвалідами безоплатно або куплених ними на пільгових умовах, здійснюють органи Міністерства праці та соціальної політики разом з органами Державтоінспекції. Згідно абзаців другого та третього п. 14 виручка від продажу таких автомобілів з відрахуванням комісійних винагород перераховується на рахунки відділень Фонду соціального захисту інвалідів, відкриті в органах Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, і використовується на придбання автомобілів для інвалідів, оплату навчання інвалідів водінню. У такому ж порядку перераховуються кошти за автомобілі, здані підприємствам, що здійснюють заготівлю та переробку металобрухту, і за реалізовані автомобілі, видані інвалідам безоплатно або продані їм на пільгових умовах. 22.08.2016 за вх.№ 6709 до управління соціального захисту населення Охтирської районної державної адміністрації надійшло письмове пояснення від [PERSON] , відповідно до якого автомобіль «ЗАЗ-968 М», безкоштовно отриманий [PERSON] , був зданий останнім на підприємство, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту у зв`язку з його непридатністю для подальшої експлуатації, а отримані ним кошти були використані на лікування (а.с.4). Згідно інформації територіального сервісного центру № 5943 Регіонального сервісного центру МВС України у Сумській області від 03.08.2018 автомобіль ЗАЗ 968 М, 1992 року випуску зареєстрований за [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Позивачем зазначається, що про порушення порядку експлуатації транспортного засобу, виданого [PERSON] як особі з інвалідністю у 1992 році, їм стало відомо саме після надходження письмового пояснення відповідачки 22.08.2016. У своїх доводах позивач посилається на п.6 та п.14 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 № 999, відповідно до якого особа з інвалідністю, законний представник недієздатної особи з інвалідністю отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі ( в тому числі за довіреністю) іншій особі. Після закінчення зазначеного строку особа з інвалідністю може користуватися таким автомобілем до отримання нового або повернути його структурному підрозділу з питань соціального захисту населення на умовах згідно з пунктом 14 цього Порядку. Так, відповідно до п.14 Порядку передбачено, що у разі, коли під час огляду автомобіль визнано непридатним для подальшої експлуатації, особа з інвалідністю або член сім`ї, якому передано право користування автомобілем, законний представник недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю здає автомобіль на підприємство, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, а отримані кошти зараховуються до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства. В обґрунтування суми, пред`явленої до стягнення, позивач посилається на інформацію з сайту щодо середньої вартості металобрухту по м. Суми та щодо ваги автомобіля для моделі ЗАЗ-968 М. В даному випадку суд оцінює критично такі посилання позивача як на доказ вартості зданого на металобрухт автомобіля, оскільки інформація з сайту не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 78, 78 ЦПК України на підтвердження обставин, зазначених у позові. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, враховуючу позицію відповідачки про часткове визнання позовних вимог, а саме в частині стягнення з неї коштів за реалізацію [PERSON] автомобіля ЗАЗ-968М у сумі 900 грн. та беручи до уваги, що позивачем суду не надано належних доказів на підтвердження вартості автомобіля ЗАЗ-968 М як металобрухту станом на 2014 рік, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Оскільки відповідач звільнена від сплати судових витрат, так як являється законним представником недієздатної особи, витрати позивача по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial