Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

16 січня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ в самостійний об`єкт нерухомого майна, визнання права власності, в якому просила: виділити із спільної часткової власності в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 11/20 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 158,5 кв. м. в тому числі житловою 96,9 кв. м., що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на спільної часткової власності. Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею приміщення 79,6 кв.м., в тому числі житловою площею 45,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , та складається з: частини житлового будинку А-1, а саме : коридору (приміщення 1-1 загальною площею 11,7 кв.м.); кімната (приміщення 1-2, загальною площею 18,0 кв.м.), кімната (приміщення 1-3, загальною площею 13,7 кв.м.), кімната (приміщення 1-4, загальною площею 13,6 кв.м.), самвузол (приміщення 1-5, загальною площею 3,7 кв.м.), кухня (приміщення 1-6, загальною площею 7,0 кв.м.), коридор (приміщення 1-7, загальною площею 5,7 кв.м.), коридор (приміщення 1-8, загальною площею 3,2 кв.м.), вбиральня (приміщення 1-9, загальною площею 3,0 кв.м.), загальною площею 79,6 кв.м., в тому числі житловою площею 45,3 кв.м., та господарсько- побутових будівель та споруд частина сараю Б-1 (площа забудови 24,8 кв.м. ) , гараж В-1 (площа забудови 27,1 кв.м.), підвал Д-1 зі входом д-1 (площа забудови 20,8 кв.м.), огорожі № 2, № 3, №5, № 9, водопровід № 6, зливні ями № 7, № 10, тротуар І. Позов мотивовано тим, що з 25.03.1996 року [PERSON] , було подаровано 31/100 частини житлового будинку, згідно договору дарування частини житлового будинку з надвірними будівлями зареєстрованого в реєстрі за № 1/906 посвідченого другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою та засвідчено в ОКП «ДБТІ» за реєстровим номером 22959 в реєстрову книгу № 194 та згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 207/3377/16 від 03.01.2017 року, яким за нею визнано право власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] , на 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 158,5 кв.м., житловою 96,9 кв.м., що відноситься до кв. № 1 загальною площею 79,6 кв.м., житловою 45,3 кв.м. Всього позивачці належить 11/20 частин житлового домоволодіння, які згідно висновку про технічну можливість поділу об`єкта нерухомого майна, вбачається можливим виділити в самостійний окремий об`єкт нерухомого майна без порушення прав інших співвласників. Іншими співвласниками вказаного житлового будинку, згідно того ж висновку, є відповідачі по даній справі: [PERSON] , яка володіє 6/20 частин будинку та [PERSON] , який володіє 3/20 частин будинку. Фактично Позивачка та Відповідачі володіють двома окремими частинами домоволодіння з окремими входами та комунікаціями, про що відображено в технічних паспортах. Однак, Позивач та Відповідачі не мають можливості розділити належне нам майно на окремі об`єкти нерухомого майна в нотаріальному порядку по причині неврегульованості питання окремої поштової адреси, розподілу земельної ділянки з присвоєнням окремих кадастрових номерів та інше, тобто в даному випадку залишився лише судовий порядок врегулювання поставленого питання. Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23 квітня 2019 року на11:00. 10.04.2019 року до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла зустрічна позовна заява за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про розподіл часток у спільній сумісній власності, виділ в самостійний об`єкт нерухомого майна, визнання права власності згідно якої відповідачі просять суд: виділити із спільної часткової власності в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 9/20 часток домоволодіння загальною площею 158,5 кв. м. в тому числі житловою 96,9 кв. м., що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на праві спільної часткової власності на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 207/3377/16 від 03.01.2017 року, зареєстровано в в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим номером 1153286612104 від 08.12.2017 року. Розподілити частки у спільній частковій власності в об`єкті нерухомого майна - житлового домоволодіння загальною площею 78,9 кв.м. в тому числі житловою 44,3 кв.м., в ідеальних долях [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 2/3 частин, та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 1/3 частин. Просять визнати право власності на окремий самостійний об`єкт у співвідношенні 1/3 та 2/3 частин домоволодіння відновідно, що складається з частини житлового будинку А-1: коридор (приміщення 2-1, загальною площею 12,0 кв.м.), кухня (приміщення 2-2, загальною площею 6,7 кв.м.), топочна ( приміщення 2-3, загальною площею 7,3 кв.м.) санвузол (приміщення 2-4, загальною площею 3,4 кв.м.), кімната ( приміщення 2-5, загальною площею 13,2 кв.м.), кімната (приміщення 2-6, загальною площею 13,8 кв.м.), кімната (приміщення 2-7, загальною площею 17,3 кв.м.), коридор (приміщення 2-8, загальною площею 5,2 кв.м.), загальною площею 78,9 кв.м., в тому житловою 44,3 кв.м., та господарсько- побутових будівель та споруд: частина сараю Б-1 (площа забудови 24,8 кв. м . ), гараж Г-1 (площа забудови 21,5 кв.м.), огорожі № 1,№ 4,№8,№9, зливні ями № 11, № 12, тротуар ІІ за адресою: Дніпропетровська обл [ADDRESS] , з подальшим присвоєнням окремої поштової адреси. 23.04.2019 року ухвалою без виходу до нарадчої кімнати Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області об`єднав первісний та зустрічний позов в одне провадження та призначив до судового слухання в засіданні на 06.05.2019 року на 15-00. Позивачка та представник позивача адвокат Чабаненко В.Т. в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позові та проти задоволення зустрічного позову не заперечували. Відповідачі [PERSON] та представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали зустрічний позов, просили задовольнити в повному обсязі, проти задоволення первісного позову не заперечували. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогокодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] фактично володіє 11/20 частин частин житлового домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 158,5 кв. м. в тому числі житловою 96,9 кв. м., на підставі договору дарування 31/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями посвідченого нотаріально другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 25.03.1996 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1/906 та зареєстровано в ОКП «ДБТІ» за реєстровим номером 22959 в реєстрову книгу № 194, та 6/25 частин домоволодіння згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 207/3377/16 від 03.01.2017 року, що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим номером 1153286612104 від 17.01.2017 року. Тобто, всього на даний час позивачка [PERSON] володіє 11/20, які згідно технічного висновку про стан будівельних конструкцій по результатам обстеження будівель і споруд та можливості розподілу власності, в окремі об`єкти нерухомого майна з привласненням окремих поштових адрес №ІІ-002/18 від 10.01.2018 року мають технічну можливість поділу об`єкта нерухомого майна та складаються з частини житлового будинку А-1: коридору (приміщення 1-1., площа 11,7 кв.м.); кімната (приміщення 1-2, площа 18,0 кв.м.), кімната (приміщення 1-3, площа 13,7 кв.м.), кімната (приміщення 1-4, площа 13,6 кв.м.), самвузол (приміщення 1-5, площа 3,7 кв.м.), кухня ( приміщення 1-6, площа 7,0 кв.м.), коридор (приміщення 1-7, площа 5,7 кв.м.), коридор (приміщення 1-8, площа 3,2 кв.м.), вбиральня (приміщення 1-9, площа 3,0 кв.м.), загальна площа приміщення 79,6 кв.м., житлова площа 45,3 кв.м. та господарсько- побутових будівель та споруд: частина сараю Б-1 (площа забудови 24,8 кв.м. ), гараж В-1 (площа забудови 27,1 кв.м.), підвал Д-1 зі входом д-1 (площа забудови 20,8 кв.м.), огорожі № 2, № 3, №5, № 9, водопровід № 6, зливні ями № 7, № 10, тротуар І. Окремо від цього, позивачка має у приватній власності земельну ділянку під своєю часткою будинку загальною площею 0,055 га кадастровий номер [NUMBER] на Ѕ частину на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] , зареєстрованого в книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №1760 від 26.08.2003 року та на Ѕ частин згідно свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 328, видане 25.04.2018 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Красношлик Л. Л., та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим номером 1539286512104 від 25.04.2018 року. Іншими співвласниками вказаного домоволодіння у розмірі частки 9/20 являються відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним [PERSON] в розмірі 6/20 частин домоволодіння згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 207/3377/16 від 03.01.2017 року, що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим номером 1153286612104 від 17.01.2017 року. та [PERSON] , який володіє 3/20 частин будинку згідно того ж самого рішення суду. Згідно технічного висновку про стан будівельних конструкцій по результатам обстеження будівель і споруд та можливості розподілу власності, в окремі об`єкти нерухомого майна з привласненням окремих поштових адрес №ІІ-002/18 від 10.01.2018 року мають технічну можливість поділу об`єкта нерухомого майна, 9/20 частин належного відповідачам майна фактично складається з частини житлового будинку А-1: коридор (приміщення 2-1, площа 12,0 кв.м.), кухня (приміщення 2-2, площа 6,7 кв.м.), топочна ( приміщення 2-3, площа 7,3 кв.м.) санвузол (приміщення 2-4, площа3,4 кв.м.), кімната ( приміщення 2-5, площа 13,2 кв.м.), кімната (приміщення 2-6, площа 13,8 кв.м.), кімната (приміщення 2-7, площа 17,3 кв.м.), коридор (приміщення 2-8, площа 5,2 кв.м.), загальна площа приміщення 78,9 кв.м., житлова 44,3 кв.м., та господарсько- побутових будівель та споруд: частина сараю Б-1 (площа забудови 24,8 кв. м.), гараж Г -1 (площа забудови 21,5 кв.м.), огорожі № 1,№ 4,№8,№9, зливні ями № 11, № 12, тротуар ІІ та може технічно бути виділено в самостійний окремий об`єкт з подальшим присвоєнням йому окремої поштової адреси. Судом враховано, що у разі виділення 9/20 частин домоволодіння що є предметом розгляду цієї справи, ідеальні частини між співвласниками які не виділяються в окремі самостійні об`єкти між собою підлягають перерозподілу наступним чином: 6/20 буде дорівнювати 2/3 частин за [PERSON] та 3/20 буде дорівнювати 1/3 частин за [PERSON] в новому об`єкті. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] під своєю спільною часткою 9/20 земельну ділянку не приватизовували та станом на цей час у зв`язку із зміною діючого земельного законодавства після 2003 року (рік оформлення землі іншим співвласником) виникла колізія щодо впорядкування всіх документів на власність і позивача і відповідачів для вирішення спору в позасудовому порядку. Фактично судовий спір виник у зв`язку з тим, що неможливо внести зміни у вже існуючий документ на землю під загальною адресою та кадастровим номером та встановити частки на право власності на землю відповідно часткам у праві спільної часткової власності, оскільки позивач фактично приватизувала тільки свою частку ділянки, а відповідачі взагалі ще не скористались належним їм правом по Закону. Відповідна колізія виникла у частині формування земельної ділянки в натурі на місцевості та відображення її на публічній кадастровій карті і подальшій державній реєстрації кадастрового номеру за адресою [ADDRESS] при цьому до цієї адреси належить і неприватизована земельна ділянка під частиною домоволодіння в розмірі 9/20 частин. Суд враховує, що згідно діючого Закону України «Про державний земельний кадастр» який набрав чинності з 2012 року формування земельної ділянки в натурі, присвоєння їй кадастрового номеру та прив`язка до поштової адреси виконуються один раз. Тобто відновити права відповідачів щодо використання свого права на приватизацію земельної ділянки можливо лише у разі виділення їх частини в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна, присвоєння поштової адреси та приватизація земельної ділянки вже під окремим об`єктом та з новою поштовою адресою до яких, відповідно, буде сформована земельна ділянка в натурі та присвоєно унікальний кадастровий номер. Судом враховано, що позивачка має право власності на землю за законодавством, що діяло станом на 2003 рік, а закон не має зворотної дії у часі. Данний факт окремо встановлено у Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16 тільки підтверджує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Окремо суд звертає увагу, що згідно п. 4 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» зокрема визначено: У разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до Державного фонду документації із землеустрою до 1 січня 2013 року, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру на безоплатній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та його територіальними органами відповідно до їх повноважень. У разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів, такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок. З огляду на викладене вище, судом встановлено, що майно належне сторонам вже є окремими об`єктами, однак враховуючи наявність колізії щодо земельного питання позивач та відповідач не можуть укласти між собою договір поділу майна в нотаріальному порядку та правомірно звернулись за захистом свого права до судової інстанції. Згідно з вимогами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Статтею 319 ЦК України власникові гарантоване володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно зі ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Як передбачено ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває права власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Крім того, згідно з пунктами 2.4.-2.6. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 за № 55, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за № 774/14041, поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами, з уточненням складу об`єкту нерухомого майна, заяв усіх співвласників та висновку щодо технічної можливості такого поділу обєкту нерухомого майна, який повинен містити такі дані: кому належить об`єкт нерухомого майна; на підставі яких правовстановлювальних документів; повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються). При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд, беручи до уваги те, що порядок користування спірного домоволодіння співвласниками врегульовано між собою в добровільному порядку, належна кожному частка чітко визначена правовстановлюючими документами, та є фактично самостійними обєктами нерухомого майна, згідно із висновком технічного висновку існує можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників, відповідачі визнали первісний позов в повному обсязі, а відповідачка за зустрічним позовом також визнала його в повному обсязі, та дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів. Таким чином, суд, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи, дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.

Outcome: approved