Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

16.12.2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та уточнивши позовні вимоги просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 20500,00 дол. США, що станом на 14.04.2016 року за офіційним курсом НБУ становить еквівалент 512500,00 грн. та судовий збір. В позові посилається на те, що 09.08.2012 року надав 45000,00 доларів США у позику відповідачу, які останній зобов'язався повернути, про що складено відповідну розписку. Зазначає, що на виконання взятих зобов»язань., відповідач частково повернув позивачу кошти у розмірі 25000,00 дол. США. Проте, в іншій частині взяті на себе зобов'язання не виконав та не повернув позивачу суму коштів в розмір 20500,00 доларів США. Таким чином, у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе боргових зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмір 20500,00 дол. США, що станом на 14.04.2016 року за офіційним курсом НБУ становить 512500,00 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю участі його адвоката в даному судовому засіданні. Разом з тим, доказів на підтвердження даних обставин відповідачем не надано, а тому суд визнає його неявку неповажною. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 09.08.2012 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу в борг 45 000,00 доларів США,а відповідач зобов'язався повернути отримані кошти (а.с.8). Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання останнім не виконані. Встановлено, що оригінал розписки від 09.08.2012 року на суму 45 000,00 доларів США знаходиться у позивача та не повернута відповідачу. В розписці від 09.08.2012 року зазначено, що відповідач отримав кошти в розмірі 45 000,00 доларів США та зобов'язався повернути позивачу вказану суму, кінцева дата повернення коштів в даній розписці не зазначена. Разом з тим, відповідно до ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що відповідач виконав свої зобов'язання перед позивачем частково, повернувши добровільно позивачу до пред'явлення вимоги, суму боргу в загальному розмірі 25000,00 доларів США, що підтверджується розписками від 30.11.2012 року та від 27.12.2012 року (а.с.8). В іншій частині, тобто в розмірі 20500,00 дол. США, відповідач свої зобов'язання не виконав. З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2015 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення суми позики у розмірі 20 500,00 дол. США ( а.с. 38-39). Разом з тим, дана вимога відповідачем виконана не була та кошти в розмірі 20500,00 дол. США позивачу не повернуті. З огляду на викладене, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що боргова розписка від 09.08.2012 року на суму 45 000,00 доларів США в розумінні вимог ч.2 ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання відповідачем у позику від позивача коштів у розмірі 45 000,00 доларів США. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача має бути стягнута заборгованість за борговою розпискою у розмірі 20500,00 дол. США, що станом на 14.04.2016 року за офіційним курсом НБУ становить 512500,00 грн., тобто з урахуванням добровільної часткової сплати боргу у розмірі 25000,00 доларів США. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5125,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved