Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

16.06.2016 року позивач звернулася до суду позовом про визнання його членом сім»ї [PERSON] та визнання за ним права користування кватирою № 14 по вул. Героїв АТО, 118/2 в м. Полтаві. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що у зв»язку з подіями в Луганській області, втратив житло та переїхав до м. Полтави проживати разом з братом [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яка належить до державного житлового фонду та перебуває на балансі КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, наймачем якої був його брат. З вересня 2014 вони постійно проживали разом однією сім»єю, вели спільне господарство. Позивач зазначає, що піклувався та доглядав за братом, приймав участь в утриманні квартири та сплати комунальних платежів, оскільки [PERSON] за станом здоров»я не мав можливості робити цього самостійно, а інших близьких родичів у нього не було. Після смерті брата 11.01.2016 року, позивач продовжує проживати за вказаною адресою, сплачувати комунальні платежі, а тому вважає, що є членом сім»ї [PERSON] і зв»язку з цим має право на отримання статусу наймача і в подальшому продовжувати користуватися спірною квартирою. 05.08.2016 року до суду надійшла позовна заява Комунального підприємства Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради до [PERSON], треті особи: територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради про виселення з жилого приміщення за адресою [ADDRESS]. Вимоги обґрунтовані тим, що у спірній квартирі був прописаний [PERSON] на підставі договору найму жилого приміщення, а тому у зв»язку зі смертю останнього дія договору припинилася. Таким чином [PERSON] самостійно займає спірну квартиру, а тому підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник заявлені вимоги підтримали та просила задовольнити, у вимогах КП «ЖЕО №2» прохали відмовити. Представник відповідачів ВК Полтавської міської ради та Полтавської міської ради позов [PERSON] не визнала, прохала задовольнити вимоги КП «ЖЕО №2». Представник КП «ЖЕО № 2» та представник Управління майном комунальної власності міста прохали відмовити у задоволенні позову [PERSON] та задовольнити вимоги КП «ЖЕО №2». Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду та перебуває на балансі КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради. 20.12.1984 року виконавчим комітетом Октябрської ради народних депутатів м. Полтави видано ордер №1725 гр. [PERSON] на право зайняття 2-кімнатної квартири №14 загальною жилою площею 29,37 м.кв. в будинку № 118/2 корп.1 вул. Героїв АТО (Красіна), м.Полтава. Відповідно до довідки № [NUMBER] від 22.12.2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] та мешканець м. Луганська, перемістився в [ADDRESS], корп.1 (а.с. 4). Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 5). З вересня 2014 року [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, позивач піклувався та доглядав за братом, приймав участь в утриманні спірної квартири та сплати комунальних платежів, оскільки [PERSON] за станом здоров»я не мав можливості робити цього самостійно, а інших родичів у нього у м. Полтаві, не було. Даний факт підтвердили, допитані у судовому засіданні, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] 11.01.2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6), після смерті якого позивач продовжує проживати за вказаною адресою. Позивач в судовому засіданні пояснив, що сьогоднішні події, які відбуваються на Донбасі, змусили його опинитися в Полтаві у рідного брата. У будинку, в якому проживала його сімя. У результаті прямого влучення міни, зруйноване його житло. На час влучення міни ніхто з господарів там не перебував, тому обійшлося без постраждалих. Залишатися без даху над головою, відповідного одягу, коштів, сімя розїхалась до своїх родичів та знайомих. За словами Позивача, небезпечно було залишатися на місті, коли поруч представники угрупування «ДНР/ЛНР», яке в Україні визнане терористичним. З пояснень Позивача, він з моменту приїзду до рідного брата, зареєструвався, як це передбачено законодавством України, отримав статус переселенця та став проживати з братом однією сімєю. Після смерті брата Позивач залишився проживати в спірної квартирі, так як іншого житла не має. Позивач вважає вимоги щодо виселення незаконним, що суперечить Конституції України та міжнародної конвенції з прав людини. За твердженнями Позивача у нього немає ні можливості за станом здоровя ні грошів для відновлення свого зруйнованого будинку. Тому він залишається проживати в квартирі рідного брата, у звязку з тим, що йому немає можливості повернуться до власного помешкання. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Ч. 2 ст. 64 ЖК України встановлено, що до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на єдність родини, сприяння органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та субєктами приватного права у пошуку та воззєднанні членів сімей, які втратили звязок внаслідок внутрішнього переміщення, безпечні умови життя і здоровя, достовірну інформацію про наявність загрози для життя та здоровя на території її покинутого місця проживання, а також місця її тимчасового поселення, стану інфраструктури, довкілля, забезпечення її прав і свобод, створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання, забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та субєктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, інвалідів, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено. Відповідно ст. 11 вище зазначеного закону одним із повноважень центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування з питань забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб згідно ч. 9. Органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень: інформують місцеві державні адміністрації про можливі місця і умови для тимчасового проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб, про стан інфраструктури, довкілля у таких місцях; надають у тимчасове безоплатне користування внутрішньо переміщеним особам з комунальної власності житлові приміщення, придатні для проживання (за умови оплати особою відповідно до законодавства вартості комунальних послуг). З огляду викладеного, суд задовольняє вимоги [PERSON] щодо визнання його членом сім»ї [PERSON] та визнає за ним права користування кватирою № 14 по вул. Героїв АТО, 118/2 в м. Полтаві. Підстави для виселення [PERSON] із жилого приміщення за адресою [ADDRESS] відсутні, а тому позов Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради не підлягає задоволенню.

Outcome: approved