Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

16.02.2018 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO]. Відповідач не надає щомісячної матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому просить суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття. Наполягає на стягненні саме такого розміру аліментів зважаючи на наявність захворювань у дитини та необхідності постійного медикаментозного лікування та санаторно-курортного оздоровлення дитини. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що дійсно вони з позивачкою мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO]. Він надає позивачці кошти на утримання дитини. Згоден сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від своїх доходів, що з його точки зору буде відповідати інтересам дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO]. Батьки не можуть дійти згоди щодо порядку матеріального забезпечення дитини. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обовязок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Син сторін має ряд захворювань та потребує періодичного медикаментозного лікування та санаторно-курортного оздоровлення (а.с.6). Згідно ст.ст. 180; 181; 182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні частки від заробітку відповідача, яка повинна стягуватися на утримання дитини, судом враховується вік дитини, її стан здоровя, а саме потреба в медикаментозному лікуванні та санаторно-курортному лікуванні, відсутність доказів стосовно стану здоровя відповідача, відсутність у нього інших утриманців, наявність постійної роботи та пенсійного забезпечення, а тому вважає за встановлених обставин, можливим стягнути на утримання дитини саме 1/3 частину від заробітку відповідача, що буде відповідати як інтересам дитини, так і не призведе до порушення прав відповідача. Зважаючи на вище викладене, позов підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved