Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

15.06.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 6000,00 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивач посилається на те, що 20.12.2002 року у позивача з відповідачем народився син [PERSON]. На даний час син проживає з позивачем та відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, в звязку з чим позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою від 22.06.2018 року провадження у справі відкрито. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 20.07.2018 року позовні вимоги підтримала, в подальшому до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просить слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] до судових засідань не зявився, повідомлявся належним чином, будь-яких заяв та клопотань до суду не надав, причини неявки суду невідомі. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено у судовому засіданні, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.06.2015 року розірвано /а.с.9/. У сторін є спільна дитина син [PERSON], [INFO], актовий запис №70 від 31.08.2004 року, що вбачається зі свідоцтва про народження серії 1-ЖД №190497, виданого повторно 29.07.2009 року Київським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції /а.с.5/. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON]. З довідки (з місця проживання про склад сімї та реєстрацію) від 13.09.2018 року №607, виданої КП «ЖКС «Чорноморський», вбачається, що [PERSON], 17.10.2015 року проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Оскільки, відповідач добровільно не надає кошти на утримання сина, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 180-185 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. При цьому з урахуванням вимог позивача відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належить зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну допомогу стороною позивача суду надано Договір №16 про надання правової допомоги від 13.06.2018 року та оригінали квитанцій про оплату послуг адвоката на загальну суму 4000,00 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають судові витрати на суму, що підтверджена оригіналами квитанцій.

Outcome: approved