Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

17.06.2015 року позивачі звернулись до суду із позовом про визнання заповіту від імені [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], який посвідчений 30.07.2008 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] та яким [PERSON] заповідала все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося. Посилались на те, що [PERSON] є бабцею позивача [PERSON] та свекрухою позивача [PERSON] Вони разом із чоловіком та батьком - [PERSON] проживали в [INFO]. Вказаний будинок належить спадкодавцю [PERSON]. Після смерті її сина, [PERSON], який помер 07.08.5.2007 року. відносини між ними та спадкодавцем погіршились. Поведінка спадкодавця змінилась, вона стала дорікати їм вони живуть , а її син помер. Поведінка [PERSON] була дивною, на їхню думку вона мала періодичні тимчасові розлади психіки до самої смерті. 04.09.2014 року [PERSON] померла. При житті [PERSON] з незрозумілим об»ємом люті до них знайшла далеких племінників на користь яких 30 липня 2008 року зробила заповіт на все своє майно. Про наявність заповіту вони дізнались тільки після смерті [PERSON] Вони вважають, що після смерті сина, [PERSON] спадкодавець перебувала у стані мнестично-психологічного перебігу її несподіваних поступків та у стані сплутаної свідомості, а отже складала заповіт коли не могла розуміти значення своїх дій. Просили визнати недійсним заповіт від 30 липня 2008 року складений [PERSON] та посвідчений нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] на користь [PERSON] та визнати недійсним заповіт від 30 липня 2008 року складений [PERSON] та посвідчений нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] на користь [PERSON] У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Пояснили, що саме та обставина, що [PERSON] позбавила свого рідного єдиного онука спадщини, чим практично залишила його без житла, є підтвердженням того, що [PERSON] складаючи заповіт не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Також позивачі пояснили, що їм невідомо, де , коли та з якого приводу [PERSON] лікувалась у період після смерті сина. Відповідачі позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Пояснили, що між [PERSON] та позивачами склалися неприязненні стосунки, вона не довіряла позивачам, постійно на них жалілась , та повідомила особисто чого вона зробила заповіт на їхнє ім»я , а не на позивачів. Друга полтавська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, надала заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] [PERSON] був рідним сином спадкодавця [PERSON] Власником домоволодіння № 88 по вул. Молодіжній в м. Полтава була [PERSON]. Позивач [PERSON] проживала у вказаному домоволодінні з 1980 року, а позивач [PERSON] з дня народження. [PERSON] помер 7 липня 2007 року. Після його смерті позивачі залишитись проживати у домоволодінні № 88 по вул. Молодіжній в м. Полтава. [PERSON] померла 4 вересня 2014 року. При житті [PERSON], 30 липня 2008 року , склала заповіт посвідчений нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON] на користь відповідачів [PERSON] та [PERSON], яким заповідала їм усе належне їм майно. Після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа, заяви про прийняття спадщини подали позивачі та відповідачі по справі. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. [PERSON] по відношенню до спадкодавця [PERSON] є жінкою її сина, [PERSON], невісткою, та не є спадкоємцем жодної із черг, передбачених статтями 1261-1265 ЦК України , а також не є спадкоємцем за правом представлення ( ст.. 1266 ЦК України). Отже позивач [PERSON] є неналежним позивачем по справі, а тому у задоволенні її позовних вимог слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Що стосується позовних вимог [PERSON], то він є спадкоємцем за правом представлення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1266 КК України та є належним позивачем по справі. [PERSON], всупереч вимогам ч. 3 ст. 10 ,ч.1 ст. 60 ЦПК України, жодного доказу у підтвердження тієї обставини, що на час складання заповіту, 30 липня 2008 року, [PERSON] перебувала у такому стані, коли не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними суду не надав. Як убачається із матеріалів справи [PERSON] на обліку у ПОПНД не перебувала (а.с. 116), на лікуванні у ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева з 01.01.2007 року по 04.09.2014 року не знаходилась ( а.с. 96, 117). Із амбулаторної картки [PERSON] убачається, що вона до 2008 року та після 2008 року [PERSON] зверталась тільки до окуліста, терапевта, невропатолога, однак жодний із лікарів не направив її на консультацію до лікарів психіатрів. Суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у судовому засіданні пояснювали, що спадкодавець [PERSON] за характером була сварлива, збирала чутки по селищу, перебувала у неприязнених стосунках із позивачами, лаялась із сусідами та вони вважають, що якби вона була нормальною людиною, то ніколи б не позбавила свого єдиного онука спадщини. Також вказаним свідкам нічого невідомо про хвороби [PERSON] та про те чи зверталась вона за час свого життя до лікарів психіатрів. Заповіт складений [PERSON] 30 липня 2008 року, 17.11.2008 року [PERSON] уклала договір з Управлінням праці та соціального населення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради на надання їй соціальної допомоги ( а.с. 21). Отже після складання заповіту, [PERSON] уклала з уповноваженою особою УПСЗН виконкому Київської районної у м. Полтаві ради про надання соціальних послуг, що свідчить про те, що на час укладення договору вона була у стані коли усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. За клопотанням позивачів по справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза для визначення стану [PERSON] на час складання заповіту, ухвала суду від10.12.2015 року. Справа була направлена до ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева та повернулась без проведення експертизи 18.03.2016 року, оскільки до матеріалів справи не були додана медична документація. 08.04.2016 року справа була повторно направлена до ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи. У судовому засіданні позивачам ще раз було роз»яснено, що саме вони повинні провести оплату за проведення експертизи, однак до лютого 2017 року позивачі не оплатили проведення експертизи, що свідчить про те, що позивачі ухилялись від проведення експертизи. Ч. 1 ст.. 146 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що на час складання заповіту [PERSON] страждала психічними розладами та могла розуміти значення своїх дій , позивачі ухилились від проведення експертизи, підстав для задоволення позовних вимог [PERSON],суд не вбачає.

Outcome: dismissed