Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

16 червня 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] і просить: 1. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на Ѕ частину: пасіки загальною кількістю 120 бджолосімей загальною вартістю 180000; автомобіль RENAULT MASTER 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] приблизною вартістю 200000 грн.; причіп ПФ 01 Фермер, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] приблизною вартістю 20000 грн.; автомобіль ВАЗ21013, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] приблизною вартістю 150000 грн.; житлового будинку загальною площею 78 кв.м. за [ADDRESS] , приблизною вартістю 180000 грн. В обґрунтування позову вказала, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 травня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 05 листопада 1988 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Роменського району Сумської області, актовий запис №11. Перебуваючи у шлюбних відносинах між нею та чоловіком за спільні зароблені кошти у шлюбі було придбано наступне майно: пасіку загальною кількістю 120 бджолосімей загальною вартістю 180000. автомобіль RENAULT MASTER, 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] приблизною вартістю 200000,00 грн.; причіп ПФ 01 Фермер, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] приблизною вартістю 20000,00 грн.; автомобіль ВА321013, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] приблизною вартістю 150000,00 грн.; житловий будинок загальною площею 78,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - приблизною вартістю 180000,00 грн. Всього 595000,00 грн. Добровільно розділити майно відповідач не бажає, незважаючи на всі спроби врегулювати дане питання мирним шляхом. Її право власності на половину вищезазначеного майна відповідач не визнає. Відповідач не допускає експерта для проведення експертизи. Ухвалою суді від 24 липня 2020 року провадження у справі відкрито і справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання. 18 вересня 2020 року проведено підготовче засідання і справу призначено до судового розгляду 19 жовтня 2020 року. В судове засідання позивач та його представник не прибули. Представник позивача, [PERSON] , надала суду заяву в якій просила проводити розгляд справи у відсутності позивача та особи, яка надає безоплатну правову допомогу. Крім цього вказала що позовні вимоги підтримують і просять задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, забезпечив явку представника. Представник відповідача, [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що позов визнають частково. Докази на підтвердження обставин, які викладені в позовній заяві позивачем не надані. Позивач вважає, що довідкою сільської ради підтверджується належність відповідачу будинку та іншого майна, але вони не вважають дану довідку допустимим доказом, оскільки на виконком сільської ради не покладено обов`язок реєстрації права власності. Не проведено експертну оцінку нерухомого майна та не надано підтвердження його вартості. Крім цього довідка видана станом на 2019 рік. Щодо автомобіля Рено - це майно є неподільною річчю, тому, в даному випадку, неподільна річ, має бути виділена комусь з подружжя, а відповідно позов не може бути задоволений. Позивач не надає доказів на підтвердження вартості автомобіля. Вказане стосується й іншого рухомого майна. Довідка про наявні транспортні засоби теж видана у вересні 2019 року. Ціна позову вказана орієнтовно, тому коректний судовий збір не сплачено. Щодо пасіки то ст. 13 Закону України «Про бджільництво» та Закон України «Про племінну справу і тваринництво» визначає, що пасіка підлягає реєстрації і на неї видається ветеринарно-санітарне свідоцтво, тому довідку сільської ради не можна вважати належним доказом щодо наявності пасіки. Крім цього, його довіритель повідомив йому що пасіки не має, з якого саме часу немає пасіки, він не може сказати, крім того відповідач повідомив що автомобіля ВАЗ на сьогодні немає. Вони вважають, що довідка від 19 року не є належним доказом наявності транспортних засобів так як пройшов значний час. Вони не надавали доказів того, що автомобіля ВАЗ немає. Рено і причіп мають бути присуджені комусь одному зі сторін, як неподільні речі, але це не можливо тому що немає оцінки майна, тому не можливо визначити розмір компенсації, яка має бути стягнута у такому випадку на користь іншої сторони. Крім цього спору, про те що автомобіль і причіп по закону є власністю подружжя, немає. В частині транспортних засобів позивач теж не надав належних і допустимих, зокрема свідоцтва про державну реєстрацію автомобіля і причепа. Позивач має визначені ЦПК України права для того щоб зібрати докази, а у випадку неможливості клопотати щоб суд витребував докази. Сільська рада неповноважна видавати довідку про наявність пасіки. Пасіка повинна бути зареєстрована за місцем проживання, а сільська рада посилається на погосподарську книгу. Їх незгода з позовом базується на ст. 78 ЦПК України. Вони не заперечують наявності нерухомого майна, проте немає належних доказів про нерухомість, а там може бути самочинне будівництво. В довідці навіть не вказано на якому праві власності майно належить відповідачу. Він не знає чи зареєстроване право власності на це майно за відповідачем, тому що він просив надати документи, а відповідач повідомив що документи на нерухомість залишилися у позивача. У них доказів щодо цього майна немає. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована в б. [ADDRESS] з 6 квітня 1996 року. Вказане підтверджено копією паспорта позивача (а.с.6-8). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 24 травня 2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 5 листопада 1988 року, розірвано (а.с.11). В довідці, яка видана 26 вересня 2019 року регіональним сервісним центром МВС в Сумській області Касян І.І., вказано що станом на 26.09.2019 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , 19.10.2013 року зареєстровано: автомобіль RENAULT MASTER 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; причіп ПФ 01 Фермер, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; автомобіль ВАЗ 21013, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 12). З довідки № 127, яка видавана виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Роменського р. Сумської обл. 19 червня 2019 року, вбачається, що згідно даних погосподарської книги № 9 за номером об`єкта погосподарського обліку [ADDRESS] гр. [PERSON] дійсно належить домоволодіння з надвірними спорудами побудоване в 1992 році загальною площею 78 кв.м, а також сільськогосподарські тварини: свині -1; кури - 19; кролі - 8; бджолосім`ї -115 сімей станом на 01.07.2019 року (а.с. 13). В довідці № 02-35/235, яка видана виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Сумської обл. 2 червня 2020 року вказано, що [PERSON] , який проживає за адресою с. Калинівка Роменського району Сумської області згідно погосподарського обліку дійсно являється власником пасіки загальною кількістю 120 бджолосімей станом на 01.05.2019 року (а.с. 14). Встановлені судом факти свідчать, що між сторонами виник спір про право власності на майно подружжя. Відповідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, частка майна кожного з подружжя становить 1/2 всього майна набутого за час шлюбу. Відповідно ч.1 ст. 13 Закону України «Про бджільництво», з метою обліку пасік та здійснення лікувально-профілактичних заходів на кожну пасіку видається ветеринарно-санітарний паспорт. Форма паспорта і порядок його видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Суд враховує, що відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Такий висновок склався тому, що позивач надав належні і допустимі докази на підтвердження того, що автомобіль RENAULT MASTER 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; причіп ПФ 01 Фермер, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; автомобіль ВАЗ 21013, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] є майном, набутим подружжям за час шлюбу, оскільки дані транспортні засоби зареєстровані за відповідачем в період шлюбу. Відповідач не надав доказів на спростування даної обставини. Твердження представника відповідача про те, що автомобіль ВАЗ на сьогодні відсутній і не можна визнавати право на Ѕ частину неподільного майна, суд не може взяти до уваги, оскільки: доказів на підтвердження вибуття із власності відповідача автомобіля ВАЗ суду не надано; щодо позиції про неможливість поділу неподільної речі, то в позові не йде мова про виділ частики в натурі, а йде мова про визнання ідеальної частки права на майно. Щодо твердження про неможливість прийняття до уваги довідки щодо наявності у відповідача транспортних засобів через те, що пройшов тривалий час, суд оцінює їх критично, оскільки відповідач не був позбавлений права спростувати дану довідку належним чином, надавши належні докази, натомість він свого обов`язку надати докази не виконав. Стосовно визначення права на частку нерухомого майна, суд, погоджуючись з запереченнями з цього приводу представника відповідача, вважає, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження належності нерухомого майна відповідачу на праві власності, оскільки довідка з виконкому сільради не є правовстановлюючим документом і не може бути належним доказом на підтвердження права власності на нерухоме майно. Крім цього, в довідці не вказано підстави, з яких відповідач набув права власності на нерухомість, що позбавляє суд можливості визначити чи може бути включене дане нерухоме майно до складу майна подружжя і відповідно, чи може позивач претендувати на частку цього майна. Щодо вимоги про визнання права власності ну частку у пасіці, суд вважає, що беззаперечні докази наявності цього майна суду не надані. Надані виконкомом сільської ради довідки суперечливі за змістом, так: в довідці від 19 червня 2019 року вказано про наявність 115 бджолосімей станом на 1 липня 2019 року, хоча ця дата ще не на стала, а в довідці від 2 червня 2020 року, вказано що станом на 1 травня 2019 року наявні 120 бджолосімей. Вказане не дає можливості суду визначити реальну кількість бджолосімей, які могли б бути визнані спільним майном подружжі. Також суд погоджується і з доводами сторони відповідача, що наявність пасіки мала бути підтверджена крім довідки відповідним паспортом. Крім цього відсутні дані про те, коли та з яких підстав відповідач набув це майно. Окремо суд відзначає ту обставину, що позивач не надав належного підтвердження вартості спірного майна, а суд, на стадії розгулу справи по суті не має способу зобов`язати позивача надати належне підтвердження вартості майна. Крім цього, в позовній заяві позивач навіть не вказав в якій грошовій одиниці він визначає вартість пасіки, зазначивши лише цифру. За встановлених обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку що за позивачем може бути визнане праві власності на 1/2 частину майна, наявність якого підтверджена належними доказами, а саме транспортних засобів, зареєстрованих за відповідачем. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з того, що позивач не надав підтвердження вартості спірного майна, а тому визначити правильний розмір частки, зі сплаченого позивачем судового збору, неможливо, що унеможливлює і прийняття судом справедливого та законного рішення про стягнення її з відповідача. На підставі ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

Outcome: partial