Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

15 грудня 2014 року позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю Смарт Фінексперт (далі - ТОВ Смарт Фінексперт) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 11895 грн. 59 коп. та судовий збір в сумі 243,60 грн. В позовній заяві зазначав, що між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ЛАЙМ ФІНАНС») та відповідачем [PERSON] 27 грудня 2013 року був укладений кредитний договір № ЛФ-12019120, згідно з яким остання отримала кредит в розмірі 1500 грн. 00 коп. та зобовязалася повернути зазначену суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі та порядку, визначених цим договором. Згідно з договором факторингу №14/07-2014 від 14 липня 2014 року, укладеного між ТОМ «ЛАЙМ-ФІНАНС» та ТОВ «Смарт Фінексперт», до останнього перейшли всі права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Посилаючись на те, що відповідач не виконала умови договору, та станом на 21 листопада 2014 року за нею рахується заборгованість в сумі 11895 грн. 59 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1500 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 480 грн. 00 коп., пені в сумі 9420 грн. 00 коп., штрафу в розмірі 100 грн., інфляційних втрат в сумі 344 грн. 52 коп., трьох відсотків річних в сумі 51 грн. 07 коп., просив стягнути з нього на свою користь дану заборгованість та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилася, у надісланій суду заяві просила розглядати справу без її участі та позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату та час слухання справи повідомлена належним чином, у звязку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 27 грудня 2013 року між ТОВ ЛАЙМ-ФІНАНС та відповідачем [PERSON] був укладений в письмовій формі кредитний договір № ЛФ-12019120 (далі - Договір) про надання кредиту в сумі 1500 грн. 00 коп. на термін 16 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 % від суми наданого кредиту за кожен день користування ним (730 % річних), які підлягають сплаті позичальником кредитодавцю в день повернення суми кредиту. Проценти за користування кредитом нараховуються, починаючи з дня передачі позичальнику суми кредиту і до дня. Що визначений пунктом 3.1 цього договору як дата повернення суми кредиту (дата остаточного розрахунку) включно. Разом з тим, п.5.1 кредитного договору передбачено, що у випадку, якщо позичальник у визначений в п.3.1 цього Договору термін не сплатить кредитодавцю суму, достатню для повернення суми кредиту та сплати нарахованих до вказаного терміну процентів (п.4.2 цього Договору), позичальник зобов'язаний з наступного дня після настання передбаченої в п.3.1 дати остаточного розрахунку за кредитом сплачувати кредитодавцю пеню в розмірі 2% від суми залишку основного боргу за кожен день прострочення платежу до дня фактичної сплати вказаної суми. Нарахування пені за весь період прострочення відбувається в день фактичного повного повернення суми кредиту або при зверненні кредитодавця до суду з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за цим договором (в останньому випадку пеня нараховується станом на день подання позовної заяви до суду). При цьому з початком періоду прострочення позичальником виконання своїх грошових зобовязань проценти на суму кредиту згідно з п.п.1.3, 1.4 цього Договору не нараховуються. За умовами п.5.2 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати процентів, нарахованих на суму кредиту, більш ніж на 14 календарних днів, позичальник додатково до пені, передбаченої в п.5.1 цього Договору, сплачує кредитодавцю штраф в розмірі 100,00 грн. (а.с.5-6). 14 липня2014 року між ТОВ «Смарт Фінексперт» та ТОВ «ЛАЙМ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №14,07-2014, згідно якого останній (Клієнт) зобовязався відступити ТОВ «Смарт Фінексперт» (Фактору) права грошової вимоги до боржників в обсязі та на умовах, що будуть існувати на момент переходу права грошової вимоги за кредитними договорами до Фактора, включаючи право вимоги за основним зобовязанням по погашенню кредиту, сплаті процентів за користування ним, сплаті неустойки (пені, штрафу) у відповідності до умов кредитних договорів. Клієнт зобовязався також відступити Фактору майбутні вимоги за кредитними договорами, що виникнуть після укладення цього договору (зокрема, право вимоги сплати процентів, пені тощо, що будуть нараховані за кредитними договорами після укладення цього Договору та передачі Фактору наявних вимог) (а.с.19-20). Згідно з випискою з Додатку №2 до Акту приймання-передачі документів до договору факторингу №14/07-2014 від 14.07.2014 року позивачу було відступлено право вимоги за кредитним договором №ЛФ-12019120, укладеним з відповідачем [PERSON] (а.с.21). До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В пункті 18 Постанови Пленуму ВССУ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин передбачено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець повністю виконав взяті на себе зобов'язання, що підтверджується видатковим касовим ордером від 27 грудня 2013 року (а.с.8), а позичальник навпаки, порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, процентів, в зв'язку з чим станом на 21 листопада 2014 року за нею рахується заборгованість за кредитом в сумі 1500 грн. 00 коп., по процентам за користування кредитом в сумі 480 грн. 00 коп., штрафу в розмірі 100 грн., інфляційних втрат в сумі 344 грн. 52 коп., трьох відсотків річних в сумі 51 грн. 07 коп. (а.с.14,15), яка нею в добровільному порядку не сплачена (а.с.12-13), в звязку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. На підставі ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Разом з тим, Постановою ВСУ від 03 вересня 2014 року, якою сформульовано правові позиції (у справі №6-100 цс 14), що відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України, визначено, що ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Приймаючи до уваги розмір заборгованості відповідача перед Банком, суд не може погодитись з розміром пені в сумі 9420 грн. 00 коп., яка є явно завищеною, не відповідає п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.1,2 ст.627 ЦК України - засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Таким чином, кредитор бажає стягнути зі споживача надмірні грошові суми як неустойку, а тому такий засіб стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання не є розумним, а сама неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело невиправданих додаткових прибутків кредитором. Виходячи з неведеного, в частині стягнення пені суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача неустойку за порушення умов договору щодо строків повернення кредиту та процентів у виді пені в розмірі 2000 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, який складає 91 грн. 65 коп.

Outcome: partial