Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

16 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [INFO] матері, [PERSON]. У судове засідання позивач, представник відповідача не з'явилися, про час та місце розгляду справи оповіщені. Позивач та представник відповідача просили справу розглядати без їх участі, позивач просив також позов задовольнити, представник відповідача при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS]. Згідно довідки ОЖБК м. Чернігова від 07.05.2015 № [PERSON] на день смерті була зареєстрована за вищевказаною адресою разом з сином [PERSON] Як убачається з інформаційної довідки КП «Чернігівське МБТІ» № 1446 від 13.05.2015, за [PERSON] зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] відповідно до реєстраційного посвідчення від 19.12.1991 (а.с. 16). Реєстраційним посвідченням Чернігівського обласного виробничого об'єднання технічної інвентаризації від 19.12.1991 посвідчено, що кооперативна квартира [ADDRESS] зареєстрована в цілому за [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки № 3322 від 11.12.1991, виданої ЖЕКом житлово-будівельних кооперативів про повністю виплачену квартиру (а.с. 14). Однак, відповідно до листа Першої чернігівської державної нотаріальної контори, реєстраційне посвідчення не входить до переліку правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на квартиру, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 15). З матеріалів спадкової справи щодо спадкового майна [PERSON] убачається, що інших спадкоємців, крім позивача, немає. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Суд зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З наведеного вбачається, що право власності, що набуте на відповідне нерухоме майно до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», набувається в порядку, який існував на час його набуття, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки сплати пайового внеску у повному обсязі [PERSON] не зареєструвала речове право на нерухомість в органах державної влади, як було встановлено діючим на той час законодавством, позивач, як його спадкоємець, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі та зареєструвати за собою відповідне речове право, що підтверджується листом нотаріуса. За вказаних обставин та вимог чинного законодавства України, суд не убачає перешкод для визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved