Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

15.03.2019\~року позивач\~ [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просила суд:\~- розірвати шлюб,\~укладений між\~ позивачем, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] ,\~що зареєстрований\~ у виконавчому комітеті Гнідинської сільради Бориспільського району Київської області, про що складено запис від 25.04.2015 за № 3; визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] ( а.с.2-6). Крім того, до закінчення підготовчого засідання, 07.05.2019 року позивачем було подано до суду заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, якою просила суд доповнити позовні вимоги та постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000грн. за березень 2019 року, а також у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. стягувати щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також просила витребувати з Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені І.Сікорського» інформацію про доходи [PERSON] за період з 26.12.2017 по теперішній час.( а.с.24-27). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.04.2015 року з відповідачем було зареєстровано шлюб, у якому народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалося, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, відповідач перестав дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, незважаючи на те, що спільний син не досяг 3 років і на утриманні позивача перебуває ще малолітня дитина від першого шлюбу, стали частими сварки, свідками яких ставали діти. Позивач зазначає, що з серпня 2017 року проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Малолітній син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Вказує, що відповідач щотижня відвідує сина та спілкується з ним за місцем проживання позивача, декілька разів брав дитину до місця свого проживання. Проте, відповідач періодично говорить, що дитина повинна проживати разом з ним. Також зазначає, що з відповідачем була досягнута домовленість про спосіб участі в утриманні малолітнього сина, на виконання якої щомісяця з грудня 2017 по березень 2019 сплачував аліменти у розмірі 4000грн.Однак, у квітні 2019 року сплатив менше, пояснюючи тим, що збирається вираховувати грошові кошти за дні, протягом яких дитина фактично з ним перебуває. Тому, просила шлюб розірвати, а також враховуючи вік дитини, ставлення батька до дитини, просила суд визначити місце проживання сина з нею, оскільки вважає, що це відповідатиме інтересам дитини. Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою судді від 24.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначеного підготовче засідання. Клопотання [PERSON] про витребування доказів задовольнити частково. Витребувати з Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім.І.Сікорського» довідку про доходи [PERSON] за останні шість місяців (а.с. 49-51). Ухвалою судді від 09.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Не заперечує, щодо задоволення позову в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Щодо стягнення аліментів не заперечує сплачувати їх у розмірі 3000 грн. Третя особа, виконавчий комітет Гнідинської сільради Бориспільського району Київської області, у судове засідання не з`явилася. Однак, до суду надійшов лист за підписом сільського голови О.Й.Лазаренко (а.с.64), у якому просили суд слухати справу без представника сільської ради. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 25 квітня 2015 року у виконавчому комітеті Гнідинської сільради Бориспільського району Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] , виданим 25 квітня 2015 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 27 серпня 2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с.7). Встановлено, що сторони з серпня 2017 року проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, що повністю визнано сторонами. Сторонами визнано, що примирення між ними неможливо, у зв`язку з чим можливості збереження шлюбу не вбачається. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує, що згідно\~ст.24 Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного. Згідно довідки № 02-31/97, виданої 23.01.2019 р. виконавчим комітетом Гнідинської сільради Бориспільського району Київської області (а.с.9), вбачається, що малолітня дитина [PERSON] , 2016 року народження, зареєстрована та проживає з позивачем у будинку, який належить останній, за вказаною в позовній заяві адресою місця проживання позивача по [ADDRESS] . Та обставина, що малолітній син проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідачем не оспорюється. Відповідно до ч.1 ст.160\~Сімейного\~кодексу\~України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За змістом ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров`ю дитини. Відповідач в цій частині визнав позовні вимоги, а отже сторони дійшли згоди щодо місця проживання їхньої малолітньої дитини. Дані про те, що наявні підстави, передбачені ч.2 ст.161 Сімейного кодексу України, за яких позивачу не може бути передана дитина, у суду відсутні. Враховуючи вік та інтереси дитини, та те, що дитина проживає разом із матір`ю, знаходиться на її утриманні та вихованні, суд вважає за можливе встановити місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи спір щодо стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст.\~141\~Сімейного\~кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.\~180\~Сімейного\~кодексу\~України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом ч.2 та 3 цієї статті за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом\~ч.2\~\~вказаної статті,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так,\~за змістом\~ч.\~1\~та ч.2\~\~ст.\~184\~Сімейного кодексу\~України,\~суд за\~заявою одержувача\~визначає розмір\~аліментів у\~твердій грошовій\~сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому\~суд враховує,\~що відповідно\~до ст.ст.7,8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» прожитковий\~мінімум для\~ дітей\~віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, а також,\~що мінімальна\~заробітна плата\~ у місячному розмірі з 1 січня\~ становить - \~4173 гривні. Встановлено, відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце роботи та його заробіток, згідно довідки Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім. І.Сікорського» за період з березня 2019 року по серпень 2019 року включно становить 51125,03 грн. Сторонами визнано, що відповідач з серпня 2017 року проживає окремо, та згідно досягнутої домовленості про спосіб участі в утриманні малолітнього сина надає позивачу грошові кошти в сумі 4000 грн. щомісячно, перераховуючи кошти на картковий рахунок позивача, що підтверджується виписками ПриватБанку з карткового рахунку позивача(а.с.30-33). З урахуванням викладеного, а також, враховуючи розмір фактичних щомісячних витрат відповідача на утримання сина з урахуванням перерахованих ним в добровільному порядку коштів, суд дійшов висновку, що за своїм матеріальним станом відповідач здатний сплачувати щомісячно аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у визначеному позивачем розмірі в твердій грошовій сумі 4000 гривень. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Враховуючи зазначене, а також те, що позивачем не надано жодного доказу того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, в задоволенні позову в частині стягнення аліментів за березень 2019 року у розмірі 1000 грн., слід відмовити за недоведеністю цієї вимоги при розгляді справи. Одночасно встановлено, що факт\~\~надання матеріальної допомоги відповідачем на утримання дитини по\~\~день розгляду справи в суді, позивачем\~\~не оспорюється. Сторонами визнано, та долученою до матеріалів цивільної справи випискою ПриватБанку з карткового рахунку позивача підтверджується(а.с. 66), що відповідач у період з 01.05.2019 по 09.10.2019 сплачував у рахунок аліментів кошти, тобто, по день розгляду справи в суді, брав участь в утриманні дитини\~\~та добровільно\~\~надавав матеріальну допомогу в грошовій\~\~формі у розмірі, співмірному з визначеним судом розміром аліментів. Беручи до уваги вказану вище обставину, та виходячи з засад законності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягувати аліменти з відповідача, починаючи від дати ухвалення судового рішення, тобто з 18 жовтня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття, тому\~\~в частині вимог про\~\~стягнення аліментів від дати пред`явлення позову слід відмовити. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1\~статті 430 ЦПК України, \~суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України підлягають\~стягненню з\~відповідача:\~-\~на користь\~позивача\~понесені судові\~витрати по\~сплаті судового\~збору \~в сумі 1536 грн.80 коп. (а.с.1); - на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 гривні 40 копійок, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial