Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

17.10.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 7\~040 дол. США, що становить 187\~507,94 грн.; 3 % річних від простроченої суми 10\~312,94 грн.; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20\~000,00 грн.; стягнути судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що 28.12.2015 року між сторонами був укладений договір позики на суму 8000 доларів США, підтверджений розпискою відповідача. Частину боргу в розмірі 960 доларів США відповідач повернув, однак залишок коштів в розмірі 7040 доларів США на теперішній час не повернуто, в звязку з чим позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 25.10.2017 року ухвалою суду провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 25.10.2017 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт у межах ціни позову на будинок № 30-Д по вул. Уютна, садівничого обєднання громадян «Дорожнік 63», Новодолинська сільська рада, Овідіопольський район, Одеська область, який зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON], реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 18393992, - до вирішення спору по суті позовних вимог. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Дана справа не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, наразі свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. В судовому засіданні 06.12.2017 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, в подальшому до судового засідання не зявився. Позивач [PERSON] до судових засідань не зявилась, 03.04.2018 року надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу в спрощеному провадженні без фіксування судового процесу засобами технічного фіксування та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином за адресою реєстрації місця проживання, причини неявки суду невідомі. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 28.12.2015 року сторонами укладено договір позики, за яким [PERSON] передала грошову позику в розмірі 8000 доларів США відповідачу [PERSON], який зобовязався виплачувати борг частинами раз в три місяця, про що суду надано власноручну розписку відповідача /а.с.5/. З вказаної розписки також вбачається, що відповідач частково повернув борг, а саме в розмірі 960 доларів США. Оскільки, відповідач не здійснив повернення коштів у визначений строк, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 526, 533, 610-611, 1046-1047, 1049 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивачем у позовній заяві наведено детальний розрахунок заборгованості відповідача за договором позики від 28.12.2015 року, який не викликає сумніву щодо його складових. Положеннями ч. 2 ст. 533 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалася сторона позивача, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення заборгованості за договором позики та 3% річних від простроченої суми підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Суд погоджується з наведеним стороною позивача в позовній заяві розрахунком заборгованості, а саме: сума заборгованості за договором позики - 7040 доларів США, що еквівалентно 187507,94 грн., та 3% річних від простроченої суми 10312,00 грн. Стосовно вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн. суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача [PERSON] в цій частині, оскільки стороною позивача не вказано в чому саме полягала завдана позивачу моральна шкода та якими доказами це підтверджується. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача становить 1978,20 грн., що складає 1% від загальної суми, що підлягає стягненню, а саме: 197819,94 грн. (187507,94 грн.+10312,00 грн.). Відповідно до ч. ч. 7-8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: partial