overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

17.02.2014 року позивач [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій посилається на те, що 26.06.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом № 39 між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від спільного подружнього життя в них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає в будинку її матері та перебуває на утриманні позивачки. Наша сім'я розпалась, на даний час ми проживаємо окремо, так як вона перебуває на заробітках за межами Чернівецької області, а саме виїжджає на 7-8 місяців не перший раз, так як потрібно утримувати сім'ю. Основною причиною розпаду сім'ї стало те, що вони із відповідачем не можуть знайти спільного у вирішенні сімейних питань, перестали розуміти та поважати один одного, в зв'язку з чим між ними часто виникали постійні суперечки та сварки. Примирення та збереження сім'ї неможливе, питання майнового характеру між ними не виникають. Вважає, що їх шлюб набув формального характеру, збереження шлюбу не можливе. Подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При реєстрації розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, погодився на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено, в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], перебували у шлюбі з 26.06.2006 року, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Хотинського районного управління юстиції Чернівецької області, за актовим записом № 39 (а.с.5). Від шлюбу у сторін є син - [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам однієї із сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

17.02.2014 року позивачем подано на розгляд суду позовну заяву про зняття арешту з майна, накладеного постановою державного виконавця Новозаводського ВДВС ЧМУЮ Гнипа В.В. від 03.09.2013 року ВП № 38330428. Позовні вимоги мотивовано тим, що постановою відповідача на все майно позивача накладено арешт у зв'язку з примусовим виконанням виконавчого листа про стягнення з нього аліментів, проте в даний час виконавчий документ повернуто стягувачу. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу у його відсутність. Від державного виконавця також надійшла заява про розгляд справи без його особистої присутності, він не заперечував проти зняття арешту та повідомив, що [PERSON] не має непогашеної заборгованості зі сплати аліментів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконанні в Новозаводському відділі державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції знаходився виконавчий лист № 2/750/409, виданий 28.05.2013 року Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку щомісячно. 03.09.2013 року державним виконавцем Новозаводського ВДВС ЧМУЮ Гнипом В.В., в рамках вказаного вище виконавчого провадження, було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановою відповідача від 02.12.2013 року виконавчий документ було повернуто стягувачу згідно її заяви у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». На час розгляду судом справи прострочена заборгованість зі сплати позивачем аліментів відсутня, що свідчить про відсутність підстав для утримання його майна під арештом. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

17.02.2014 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 14.09.2012 року в сумі 10520.68 грн. В обґрунтування позову вказує, що [PERSON] було надано кредит в розмірі 6652.59 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взяті на себе зобов'язання, щодо повернення суми кредиту не виконує. Заборгованість станом на 09.02.2014 року складає 10520 грн. 68 коп. Справу просять розглядати у відсутності їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечують, про що подали заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлявся своєчасно, рекомендовані листи повернено за закінченням терміну зберігання. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін і постановити заочне рішення з дотриманням вимог, встановлених законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 14.09.2012 року між позивачем і [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості. Останньому було надано кредит в розмірі 6652 грн. 59 коп. [PERSON] порушено зобов'язання, щодо повернення суми кредиту. Заборгованість станом на 09.02.2014 року складає 10520 грн. 68 коп., в тім числі заборгованість по кредиту - 6364.85 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 1632.57 грн., штраф по Генеральній угоді - 1546.08 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 477.18 грн. Згідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів. Заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

17.02.2014 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в зв'язку з тим, що вона навчається на денній формі навчання в Житомирському державному університеті імені Івана Франка. Зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, але має таку можливість. Сторони в судове засідання 05.05.2014 року не з'явились. Позивач направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Від відповідача надійшла заява, в якій він просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі вимог ст.ст.158, 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). З наданої довідки №118 від 27.01.2014 року вбачається, що донька відповідача навчається в Житомирському державному університеті імені Івана Франка. Термін навчання - три роки, починаючи з 01.09.2014 року по 30.06.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що відповідач є пенсіонером, суд стягує з нього аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на користь позивача на час навчання, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання- 30.06.2017 року. Згідно зі ст. ст. 191, 201 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

17.02.2014 року позивач звернулась до суду з позовом та просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, виділити позивачу 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати право власності на це майно, мотивуючи свої вимоги тим, що у період шлюбу з відповідачем, останньому як члену житлово-будівельного кооперативу №80 було надано вказану квартиру, пайові внески за квартиру виплачені у 1990 році за рахунок спільних коштів подружжя, у зв'язку з чим вона має право на половину цього нерухомого майна відповідно до положень сімейного законодавства України. У судове засідання позивач не з'явилась, до його початку від її представника надійшла заява з проханням розглянути справу в її відсутність, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомлені. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи сторони зареєстрували шлюб 25.01.1976року. Під час подружнього життя, у 1980 році [PERSON] вступив до об'єднання житлово-будівельних кооперативів та у 1990 році квартира [ADDRESS] було повністю виплачена, що підтверджується довідкою ОЖБК від 05.02.2014 року (а.с. 15. Відповідно до довідки об'єднання житлово-будівельних кооперативів в квартирі [ADDRESS] зареєстровані власник - [PERSON], дружина - [PERSON]. Дочка - [PERSON] ( а.с. 16). У відповідності до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

17.02.2014 року позивач звернулася в суд з даним позовом, позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2003 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу у них народилося двоє дітей, дочки [PERSON] та [PERSON], які проживають з нею. Зазначає, що з 2012 р. шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей, тому просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та згідний на розірвання шлюбу. Так як в судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ст.197 ЦПК України, не здійснювалось. Враховуючи ставлення сторін до заявленого позову, проаналізувавши обставини та матеріали справи суд вважає, що подана відповідачем заява про визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд приймає подане відповідачем визнання позову та вважає, що позов підлягає до задоволення. Таке рішення обґрунтовується також встановленими судом обставинами, а саме: згідно свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстрували шлюб у Щирецькій сільській раді Пустомитівського району Львівської області , актовий запис № 24. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають разом з відповідачкою. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з грудня 2012 р., спільне господарство не ведеться, втрачені всі фізичні та духовні зв'язки. Сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Дані обставини унеможливлюють перебування їх у шлюбі, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Статтею 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу і надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтями 79, 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

17.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування позивач посилається на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має дочку - [PERSON], [INFO], яка перебуває у неї на утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на її утримання. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини. За заявами сторін справу розглянуто без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітньої дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони 24.12.2011 року зареєстрували шлюб, відповідач є батьком [PERSON], відповідач працездатний, не хворіє, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку, тобто до [INFO] року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

17.02.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має доньку - [PERSON], [INFO], яка перебуває у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття на користь [PERSON]. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка , дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, працює, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

17.02.2014 року позивач звернулася до суду с позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі з 27 вересня 2008 року, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області України за актовим записом № 198. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Під час сімейного життя між сторонами постійно виникали суперечки внаслідок різного розуміння сімейних обов'язків і поведінки в сім'ї. Більше 9 місяців сторони не мешкають разом, припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Поновлювати сімейні відносини позивач не бажає, тому і звернулася до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не прибула, проте надав заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Від відповідача до суду надійшла заява, з якої вбачається, що він згоден на розірвання шлюбу, просить розглянути справу без його участі. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Позов підлягає задоволенню за таких підстав: сторони з 27 вересня 2008 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області України за актовим записом № 198. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю. Під час сімейного життя між сторонами постійно виникали суперечки внаслідок різного розуміння сімейних обов'язків і поведінки в сім'ї. Більше 9 місяців сторони не мешкають разом, припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Поновлювати сімейні відносини позивач не бажає, тому і звернулася до суду з даним позовом. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

17.02.2014 року позивач звернулася до суду та вимоги мотивує тим, що з 03.11.2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Однак спільне життя з відповідачем не склалося, втрачені взаємні почуття взаєморозуміння, любові та поваги. Шлюбні відносини сторони не підтримують та спільне господарство не ведуть з 2012 року. Тому позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1 / 4 частини з усіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Сторони про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, втім до суду не з'явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач вимоги підтримує, відповідач - визнає, строку на примирення сторони не бажають. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.11.2007 року сторони вступили в шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 2340./а.с.7/ Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Втім сторони не досягли згоди щодо утримання дитини.Вказані факти визнані сторонами. Спільне життя сторін не склалося, втрачені взаємні почуття взаєморозуміння, любові та поваги. Шлюбні відносини сторони не підтримують та спільне господарство не ведуть з 2012 року. З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є сімейними та врегульовані ст.ст. 110, 112, 180-183, 191 СК України. Відповідно до положень ст.ст. 110, 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, інтересам дитини, збереження сім'ї є неможливим, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до положень ст.ст. 180-183, 191СК України відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, в тому числі шляхом стягнення аліментів на підставі рішення суду у твердій грошовій сумі або частині від доходу з дня подачі позову до суду. На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в заявленому позивачем розмірі з дня подачі позову до суду. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору. Відтак відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування судових витрат з заяви про розірвання шлюбу у розмірі 243 грн. 60 коп. та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір з заяви про стягнення аліментів у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved