Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

16.01.2021 р. позивач пред`явив позов до відповідачки, у якому просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ними по 1/2 ідеальної частки у праві власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що дане майно було придбане за час шлюбу, відтак сторони мають на нього рівні права. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив позов, та просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши сторін, оцінивши докази, суд прийшов до такого висновку. 24.10.2009 р. сторони зареєстрували шлюб. [INFO] у даному шлюбі народився син [PERSON] . 28.12.2020 р. судовим наказом Червоноградського міського суду Львівської області №459/3639/20 стягується з позивача на користь відповідачки аліменти у розмірі 1/4 його заробітку (доходів) на утримання сина [PERSON] . 24.12.2020 р. ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області відкрито провадження по цивільній справі №459/3638/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 09.07.2010 р. р. на підставі договору купівлі-продажу відповідачка придбала квартиру за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.01.2021 №240347743, [PERSON] являється одноосібним власником квартири [ADDRESS] . Крім того, право власності за [PERSON] на вищевказану квартиру підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 8822873 від 29.07.2010 року, а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентеризації» № 27119122 від 26.08.2010 . Згідно довідки про склад сім`ї від 14.12.2020 сторони та їхній син зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Надаючи правову оцінку спору суд виходить з такого. За правилами п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як визначено ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові ВП ВС від 21.11.2018 р. у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України. КЦС ВС у постанові від 24.06.2020 р. у справі № 742/2501/16-ц, «під час здійснення поділу майна у судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як зазначив КЦС ВС у постанові від 12.02.2020 р. у справі № 725/1776/18, «висновок судів попередніх інстанцій про те, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, є неправильним та суперечить нормам матеріального права, що в свою чергу нівелює правовий режим спільного сумісного майна подружжя, закріпленого законодавцем в ЦК України та в СК України». З огляду на встановлені судом обставини справи та в силу викладених норм права, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Суд не вбачає підстав для відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя. За таких обставин і міркувань позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Судові витрати складаються з 1716 грн. 69 коп. судового збору, сплачених позивачем у якості судового збору, і в силу приписів ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню у його користь з відповідача.

Outcome: approved