Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

15 грудня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, у якому просить стягнути з відповідача підвищення до пенсії за період з 01.11.2014 по 30.11.2017 в сумі 12072 грн. 60 коп. та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 10191 грн. 34 коп., а всього 22263 грн. 94 коп. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова щодо виплати їй підвищення до пенсії у розмірі меншому, ніж встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 22.10.2010 - неправомірними та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова провести їй перерахунок пенсії з підвищенням її розміру як дитині війни на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 22.10.2010 і здійснити відповідні виплати на користь позивача за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період. Згідно даного судового рішення, відповідач здійснив їй підвищення пенсії як дитині війни, але на свій розсуд по 27 травня 2011 року та виплатив ці кошти, але за період після 27 травня 2011 року судове рішення не виконав. Також, позивач зазначала, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року було встановлено, що відповідач з власної ініціативи, без звернення до суду з приводу роз'яснення рішення суду, обмежив її права шляхом встановлення всупереч постанови суду терміну виплати підвищення до пенсії як дитині війни з 22 жовтня 2010 року по 27 травня 2011 року. Крім того, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на її користь 10737 грн. 30 коп. матеріальної шкоди (збитки у сумі недоотриманого підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.06.2011 по 30.10.2014). За період з 01.11.2014 по 30.11.2017 підвищення до пенсії за розрахунком позивача складає 12072 грн. 60 коп., а компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати - 10191 грн. 34 коп. і ці збитки позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, проте причини неявки представника відповідача у судове засідання судом визнані не поважними, оскільки не надано доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд постановив ухвалу про розгляд справи без участі відсутнього учасника справи. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2011 року визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова щодо виплати [PERSON] підвищення до пенсії у розмірі меншому, ніж встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 22.10.2010 - неправомірними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова провести перерахунок пенсії [PERSON] з підвищенням її розміру як дитині війни на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 22.10.2010 і здійснити відповідні виплати на користь позивача за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період. Управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернігові в добровільному порядку було виконано вказане судове рішення (протокол від 07 липня 2011 року) та нараховано позивачу 1252 грн. 66 коп. за період з жовтня 2010 року по 27 травня 2011 року, які виплачені у липні 2011 року. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові по обмеженню перерахунку підвищення до пенсії [PERSON] як дитині війни строком до 27.05.2011. Визнано неправомірним розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова № 165021 від 02.07.2011 щодо обмеження строку перерахунку підвищення до пенсії як дитині війни [PERSON] по 27.05.2011. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові на користь [PERSON] 10737 грн. 30 коп. матеріальної шкоди. При цьому, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що погоджується з доводами позивача, що неправомірними діями УПФУ в м. Чернігові, які встановлені постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2012 року, останній завдано збитків у сумі недоотриманого підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 01.06.2011 по 30.10.2014. Згідно із розрахунком матеріальної шкоди, наданого позивачем, з яким погоджується апеляційний суд, за період з 01.06.2011 по 30.10.2014 розмір недоплати склав 10737 грн. 30 коп. (а/с 15-17). Позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача їй завдано збитків, оскільки вона не отримала підвищення до пенсії як дитина війни за період з 01.11.2014 (після ухвалення рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року) по 30.11.2017 у сумі 12072 грн. 60 коп. Також, позивач вказує, що у зв'язку з тим, що відповідачем матеріальна шкода в сумі 10737 грн. 30 коп., що стягнута згідно рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року, не виплачена, а тому з відповідача належить стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 10191 грн. 34 коп. з урахуванням недоплаченого підвищення до пенсії за період з 01.11.2014 по 30.11.2017 та навела детальний розрахунок такої компенсації у позовній заяві. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що з 23.07.2011 зазнало змін законодавство, яке врегульовувало питання призначення і виплати пенсій згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року № 3491 установлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовувалися у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Цей Закон прийнятий за часом пізніше, ніж Закон України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195, тому застосуванню підлягали саме норми даного Закону. На виконання даного Закону 6 липня 2011 року була прийнята постанова Кабінету Міністрів України № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету». Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» передбачено аналогічні норми, а саме пунктом 3 Прикінцевих положень встановлено, що норми і положення, зокрема, «та статей 5 і 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік. Аналогічна норма була закріплена в Законі України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та Законі України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». Рішення Конституційним судом України щодо неконституційності даних норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не приймалося. Також, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» № 1622-18 від 31.07.2014 установлено, що норми і положення статей 5 та 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 4, ст. 94 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. У відзиві на позов відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» із змінами внесеними 28.12.2014, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Крім того, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, Суд зазначає, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у вигляді недоотриманого підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.11.2014 по 30.11.2017, оскільки законодавство зазнало змін і виплата позивачу підвищення до пенсії як дитині війни проводилася відповідачем з урахуванням цих змін. Проте, судом встановлено, що матеріальна шкода в сумі 10737 грн. 30 коп., що стягнута згідно рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року, позивачу не виплачена відповідачем, а тому суд знаходить підстави для задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 01.11.2014 по 30.11.2017 виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Аналіз наведених норм права вказує на те, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Проте, суд не погоджується із розрахунком позивача та наводить свій розрахунок такої компенсації, виходячи із стягнутої апеляційним судом суми - 10737 грн. 30 коп., яка на час розгляду справи судом позивачу не виплачена. За 11.2014 - 10737 грн. 30 коп. (сума невиплачених коштів) х 0,019 (індекс інфляції) = 204,01 грн. За 12.2014 - 10737 грн. 30 коп. х 0,03 = 222,11 грн. За 01.2015 - 10737 грн. 30 коп. х 0,031 = 332,85 грн. За 02.2015 - 10737 грн. 30 коп. х 0,053 = 569,07 грн. За 03.2015 - 10737 грн. 30 коп. х 0,108 = 1159,62 грн. За 04.2015 - 10737 грн. 30 коп. х 0,14 = 1503,22 грн. За 05.2015 - 10737 грн. 30 коп. х 0,022 = 236,22 грн. За 06.2015 - 10737 грн. 30 коп. х 0,004 = 42,94 грн. За 09.2015 - 10737 грн. 30 коп. х 0,023 = 246,95 грн. За 11.2015 - 10737 грн. 30 коп. х 0,02 = 214,74 грн. За 12.2015 - 10737 грн. 30 коп. х 0,007 = 75,16 грн. За 01.2016 - 10737 грн. 30 коп. х 0,009 = 96,63 грн. За 03.2016 - 10737 грн. 30 коп. х 0,010 = 107,37 грн. За 04.2016 - 10737 грн. 30 коп. х 0,035 = 375,80 грн. За 05.2016 - 10737 грн. 30 коп. х 0,001 = 10,73 грн. За 09.2016 - 10737 грн. 30 коп. х 0,018 = 193,24 грн. За 10.2016 - 10737 грн. 30 коп. х 0,028 = 300,64 грн. За 11.2016 - 10737 грн. 30 коп. х 0,018 = 193,27 грн. За 12.2016 - 10737 грн. 30 коп. х 0,009 = 96,63 грн. За 01.2017 - 10737 грн. 30 коп. х 0,011 = 118,11 грн. За 02.2017 - 10737 грн. 30 коп. х 0,010 = 107,37 грн. За 03.2017 - 10737 грн. 30 коп. х 0,018 = 193,27 грн. За 04.2017 - 10737 грн. 30 коп. х 0,009 = 96,63 грн. За 05.2017 - 10737 грн. 30 коп. х 0,013 = 139,58 грн. За 06.2017 - 10737 грн. 30 коп. х 0,016 = 171,79 грн. За 07.2017 - 10737 грн. 30 коп. х 0,002 = 21,47 грн. За 09.2017 - 10737 грн. 30 коп. х 0,020 = 214,74 грн. За 10.2017 - 10737 грн. 30 коп. х 0,012 = 128,84 грн. За 11.2017 - 10737 грн. 30 коп. х 0,009 = 96,63 грн. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 7469 грн. 63 коп. за період з 01.11.2014 по 30.11.2017. Враховуючи викладене,

Outcome: partial