Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

16.04.2014 року до суду звернувся позивач, вимоги мотивував тим, що йому належить земельна ділянка (пай), яка розташована на території Куземинської сільської ради Охтирського району Сумської області, яка передана в оренду відповідачеві. Після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] в порядку спадкування власником земельної ділянки став він. Вважає, що він являється орендодавцем у договорі, укладеному між [PERSON] та відповідачем. Посилаючись на те, що відповідач грубо порушує умови договору оренди землі, порушує права та охоронювані законом інтереси. Просить розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та відповідачем, 22 лютого 2007 року, зареєстрований у Охтирському районному відділі ДП «Центр Державного земельного кадастру» при Держкомземі України 05 травня 2007 року за № 040761502526. В судове засідання позивач не прибув, будучи належним чином сповіщеним про розгляд справи, про що маються докази. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу в порядку глави 8 ЦПК України. В судове засідання представник відповідача не прибув, будучи належним чином сповіщеними про розгляд справи, про що маються докази, а тому, зважаючи на клопотання представника позивача суд ухвалив розглянути справу в порядку глави 8 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши надані сторонами докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку про виникнення спору з правовідносин за договором оренди, укладеним 22.02.2007 року між [PERSON] та відповідачем, зареєстрований в Охтирському районному відділі ДП «Центр Державного земельного кадастру» при Держкомземі України 05.05.2007 року за № 040761502526. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 2.93 га, що розташована на території Куземинської сільської ради Охтирського району, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.02.2014 року (а. с. 14-16). Вказана земельна ділянка була передана в оренду відповідачу, що підтверджується договором оренди землі від 22 лютого 2007 року, зареєстрованим у Охтирському районному відділі ДП «Центр Державного земельного кадастру» при Держкомземі України 05 травня 2007 року за № 040761502526 (а. с. 7,8). Відповідно до ч. 2 ст. 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Згідно ч. 2 ст. 410 ЦК України землекористувач зобов»язаний вносити плату за користування земельною ділянкою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Згідно п.п. 9, 10 договору оренди орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1.5% від грошової оцінки, в т.ч., грошима, послугами та продукцією по її собівартості, але не вище державних закупівельних цін. Обчисленні розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Пунктом 11 договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься у такі строки: у грошовій формі - один раз у рік до 20 числа першого за звітним роком місяця, натуральна - до 20 числа останнього у звітному році місяця. Пунктом 38 договору оренди передбачено підстави його розірвання, зокрема: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов»язків, передбачених договором… та з інших підстав, визначених законом. Пунктом 39 договору оренди обумовлена можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання умов договору та ухилення орендаря від виплати орендної плати. З матеріалів справи суд встановив що на момент укладення договору оренди землі вартість земельної ділянки становила 24539.08 грн. (п. 5 договору оренди землі). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендарі своєчасного внесення орендної плати. За приписами п. «в» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов»язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Частина 1 статті 32 Закону України «Про орендну плату» встановлює, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 652 ЦК України та п.п. «г», «д» ст. 141 Земельного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Зазначені положення Цивільного та Земельного кодексів України повністю відповідає принципам захисту права власності, які гарантовані ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопмент ЛТД»» проти Ірландії», в якому зазначено, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Таким чином, суд дійшов висновку, що права позивача, його сподівання та розрахунки на отримання матеріальної винагороди за використання відповідачем орендованої земельної ділянки, були порушені останнім, що має негативний вплив на матеріальний стан позивачки, перешкоджає реалізації позивачкою права власності. За висновком суду позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону та відповідають фактичним обставинам, встановленим по справі, перевіреним в судовому засіданні належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Доказів, які б спростовували висновки суду, відповідач не надав. Питання про судові витрати по справі підлягають вирішенню на підставі ст. 88 ЦПК України шляхом стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в сумі 243.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved