Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

16.09.2014 року до Токмацького районного суду Запорізької області звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON], в якому просила поділити майно, набуте за час шлюбу, та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], а також стягнути судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.04.1986 року, який зареєстровано у Новомиколаївській сільській раді Токмацького району Запорізької області, про що зроблено актовий запис № 10. 09.08.2014 року шлюбні відносини між сторонами були припинені, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 09.08.2014 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Токмацькому району реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області. За час шлюбу сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти було придбано наступне майно: житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку присадибного типу від 03.03.1993 року, посвідченим секретарем виконкому Новомиколаївської сільської ради народних депутатів Овчаренко А.С. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, згідно наданих заяв позовні вимоги підтримали та просили позовні вимоги задовольнити, також просили суд розглянути справу у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, згідно наданої заяви просив розглядати справу без його участі, не заперечував щодо задоволення позову. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини: Так, судом встановлено, що у період з 19.04.1986 року по 09.08.2014 рік позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу відповідач набув право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку присадибного типу від 03.03.1993 року, посвідчений секретарем виконкому Новомиклаївського сільської ради народних депутатів. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічна норма міститься в ст. 60 СК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Статтею 61 СК України було встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За роз'ясненнями п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Аналіз вищевказаних правових норм дає підстави зробити висновок, що право спільної сумісної власності на майно вважається тоді, коли воно придбано подружжям під час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 28 КпШС України, ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України) Оскільки спірний будинок був придбаний під час шлюбу, він належить сторонам на праві спільної сумісної власності, частки яких є рівними, а тому позовна заява про поділ спільного майна подружжя та визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами підлягає задоволенню.

Outcome: approved