Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

15 липня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач відмовилася забрати дитину з пологового будинку, про що було складено відповідний акт. Дитину з пологового будинку забрала позивач, яка доводиться бабусею хлопчику та є матір`ю відповідача. Рішенням органу опіки та піклування [PERSON] призначено опікуном над малолітнім онуком. Тобто відповідач із самого народження дитини самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи по суті повідомлена завчасно та належним чином. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судовому засіданні підтримав висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , відмовилася забрати дитину з пологового будинку Чернігівської міської ради, про що свідчить акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 28 грудня 2020 року. Даним актом встановлено, що мати новонародженої дитини відмовилася забрати дитину чоловічої статі [INFO] . Мати новонародженої дитини написала письмову відмову забрати дитину з КНП «Пологовий будинок» ЧМР, у зв`язку з важким матеріальним становищем та не сформованим батьківським потенціалом (а.с. 13-15). Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21 січня 2021 року № 29 про надання (втрату) статусу, влаштування дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, [PERSON] призначена опікуном над малолітнім [PERSON] (а.с. 11). Згідно акту про факт передачі дитини у сім`ю (опікуна, піклувальника, батьків-вихователів, прийомних батьків), 25 січня 2021 року об 11.00 год. [PERSON] , [INFO] передано опікуну - [PERSON] (а.с. 12). Позивача у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною бабусею малолітнього [PERSON] , відповідач - її дочка покинула дитину у пологовому будинку, проживає окремо від свого сина, не виховує, не надає кошти на утримання та розвиток дитини та взагалі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, своїм висновком від 19 серпня 2021 року № 494, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 37). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких підстав, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно неї. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved