Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

15 жовтня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 222251,88 гривень та понесені судові витрати у розмірі 2222,52 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача послався на те, що 22 червня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0304/0607/64-017, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 40700,00 доларів США з розрахунку 12,8 % річних за користування кредитом на строк з 22 червня 2007 року по 21 червня 2015 року. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON]).Таким чином, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки № 0304/0607/64-017-р від 27 лютого 2009 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] (поручитель), [PERSON] (боржник), згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 0304/0607/64-017 від 22 червня 2007 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконуються, у зв'язку з чим, станом на 11 вересня 2014 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 222251,88 гривень, з яких, сума заборгованості за кредитом - 195161,26 гривень, сума заборгованості за відсотками - 27090,62 гривень. У зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом про примусове стягнення вказаної суми заборгованості з відповідачі в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, явку свого уповноваженого представника до суду не забезпечили. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 22 червня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0304/0607/64-017, згідно з п. 1.1. якого, банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі 40700,00 доларів США на строк з 22 червня 2007 року по 21 червня 2014 року. Відповідно до п. 1.3. кредитний договір № 0304/0607/64-017, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,8 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. 24 грудня 2008 року ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору №0304/0607/64-017 від 22 червня 2007 року. Відповідно до п. 2.1. додаткової угоди, забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, являється застава автомобіля марки TOYOTA RAV4, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. 27 лютого 2009 року ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду №2 до кредитного договору №0304/0607/64-017 від 22 червня 2007 року. Пунктом 3.1.1. передбачено, що позичальник зобов'язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом направлення коштів на рахунок № [NUMBER] в ВАТ «Сведбанк», через касу банку або шляхом безготівкового перерахування щомісяця. При цьому, позичальник доручає банку самостійно виконувати платежі, необхідні для виконання позичальником зобов'язань по договору (погашення кредиту, сплата процентів, неустойок, збитків), з рахунку № [NUMBER] не пізніше другого банківського дня після зарахування на нього коштів. Відповідно до п. 3.3. проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця в період з 01 до 20 числа, а також одночасно з остаточним погашенням кредиту, за останній місяць користування кредитом, через касу у будь-якій філії/відділенні банку або шляхом безготівкового перерахування на рахунок [NUMBER]. 15 січня 2010 року ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду №3 до кредитного договору № 0304/0607/64-017 від 22 червня 2007 року. Пунктом 3.1. додаткової угоди передбачено, що з липня 2010 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 674,96 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 20 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. 27 лютого 2009 року ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] (поручитель), [PERSON](позичальник) уклали договір поруки №0304/0607/64-017-р. Відповідно до п.1. договору поруки поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором №0304/0607/64-017 від 22 червня 2007 року, у сумі 40700,00 доларів США, строком по 21 червня 2015 року включно, з процентною ставкою 12,8 %річних за їх використання. Згаданий кредитний договір № 0304/0607/64-017 від 22 червня 2007 року, а також додаткові угоди до нього, які будуть укладені між банком та позичальником, та будуть невід'ємною частиною кредитного договору № 0304/0607/64-017 від 22 червня 2007 року, надалі іменуються «основне зобов'язання». Також, в матеріалах справи наявні дві досудові вимоги ПАТ «Дельта Банк» надіслані на адресу [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з порушенням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 0304/0607/64-017 від 22 червня 2007 року. Проте [PERSON] та [PERSON], продовжували ігнорувати правомірні вимоги банку. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON]). Із наданої банком довідки, відповідач [PERSON] станом на 11 вересня 2014 року має заборгованість по кредитному договору № 0304/0607/64-017, від 22 червня 2007 року у сумі 222251,88 гривень, в тому числі: тіло кредиту - 195161,26 гривень; відсотки - 27090,62 гривень; комісія - 0,0 гривень. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище кредитного договору, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, який укладається в письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Згідно п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Таким чином, враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачі мають заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 0304/0607/64-017 від 22 червня 2007 року, розмір заборгованості якої станом на 11 вересня 2014 року становить у сумі 222251,88, що відповідає сумі заявлених позовних вимог, зважаючи на приписи ст. 11 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористалися, про день, час та місце розгляду якої були повідомлені належним чином, заперечення на позовну заяву суду не надали, також не надали жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором, на спростування розміру грошового зобов'язання на загальну суму 222251,88 гривень. Отже, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №0304/0607/64-017 від 22 червня 2007 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачами даного договору із дотримання вимог діючого законодавства, а також встановлено невиконання відповідачами, на відміну від позивача, своїх зобов'язань за даним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі (в межах заявлених позовних вимог з дотриманням принципу диспозитивності та у відповідності до ст. 11 ЦПК України), що відповідає сумі заявлених вимог, яка становить - 222251,88 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2226,78 гривень, сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням №76704453 від 22 вересня 2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved