Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

17.09.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування будинком № 95 по вул. Спортивній в м. Чернігові, та усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом їх виселення. Обґрунтовуючи позов тим, що 28.02.2013 між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: м. Чернігів, вул. Спортивна, 95, відповідно до умов якого остання зобовязалась в строк до 28.05.2013 звільнити житловий будинок від будь-яких речей домашньої обстановки і вжитку та сплатити комунальні платежі (у тому числі за використану електроенергію тощо) у повному обсязі по день фактичного виселення та зобовязалась передати покупцю ключі і технічну документацію на будинок. Вказує, що з настанням періоду звільнення будинку, відповідачі відмовились віддати ключі і попросили надати їм час для пошуку нового житла. Наступний його візит відбувся 21.06.2013, проте [PERSON] з членами своєї сімї звільнили належний йому будинок лише у жовтні 2013 року. Зазначає, що 29.10.2013 відповідачі звернулися до суду з позовом про визнання за ними права користування, вселення, зобовязання вчинити певні дії, який суд І інстанції задовольнив, а суд апеляційної інстанції залишив рішення без змін, у звязку з чим 05.02.2014 відповідачів було вселено до спірного будинку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 28.05.2014 скасовані рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області, а справу передано на новий розгляд. Вказує, що під час нового розгляду справи, позов було залишено без розгляду, у звязку з неявкою позивачів. Зазначає, що на даний момент відповідачі проживають у будинку і не мають наміру виселятися. Посилаючись на норми міжнародного права, Конституції України та цивільного законодавства, вважає, що його права як власника спірного нерухомого майна є порушеними відповідачами, а тому підлягають захисту. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачі у судове засідання не зявились, відповідно до актів судового розпорядника від 04.06.2015 та акту про повідомлення про виклик до суду від 16.06.2015 (а.с.132-135) відповідачі були повідомлені про час і місце судового засідання, проте від отримання судових повісток відмовилися, а тому відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Відповідачі заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавали, причини неявки суду не повідомили, у звязку з чим суд визнає причини їх неявки неповажними та вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що 28.02.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівліпродажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Спортивна, будинок 95, розташований на земельній ділянці площею 0,0492 га, за ціною 130 000 грн. (а.с.4-5), який відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.02.2013 (а.с.6) було зареєстровано 28.02.2013. Згідно п. 6.2. вказаного договору [PERSON] зобовязалась в строк до 28.05.2013 звільнити житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами від будь-яких речей домашньої обстановки і вжитку та сплатити комунальні платежі (у тому числі за використану електроенергію тощо) у повному обсязі по день фактичного виселення та зобовязалася передати покупцю ключі і технічну документацію на житловий будинок. Як вбачається з матеріалів справи, заступник прокурора м. Чернігова звертався до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання вищезазначеного договору купівлі-продажу недійсним, проте рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.12.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10.02.2015 (а.с.58-60), у задоволенні позову було відмовлено (а.с.55-57). Таким чином, договір купівліпродажу житлового будинку за адресою: м. Чернігів, вул. Спортивна, будинок 95, укладений 28.02.2013 між [PERSON] та [PERSON], на час розгляду даної справи є чинним та не визнаний в установленому порядку судом недійсним. Встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 28.01.2014 зареєстровані у належному позивачу будинку № 95 по вулиці Спортивній в м. Чернігові, що підтверджується довідками адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Чернігівській області від 23.09.2014 (а.с.10-12). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме: з листа ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 08.04.2015 (а.с.114), відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають у спірному житловому будинку. Новозаводським районним судом м. Чернігова 08.04.2015 було розглянуто цивільну справу за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування, вселення, зобов'язання вчинити дії, у задоволенні позову було відмовлено (а.с.108-109). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідачі не є членами сімї позивача, договір найму не укладався, а тому суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним жилим приміщенням, бо їх реєстрація в зазначеному житловому будинку перешкоджає позивачу в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому на праві приватної власності майном. Крім того, у судовому засіданні факт перешкоджання позивачу проживати в будинку, належному йому на праві приватної власності, знайшов своє підтвердження. У звязку з чим позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні належним йому майном, шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з будинку № 95 по вулиці Спортивній в місті Чернігові, без надання іншого житлового приміщення підлягають задоволенню. Однак, відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд може надати відстрочку виконання рішення, а тому суд приходить до висновку, що відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] необхідно надати час для пошуку іншого житла і відстрочити виконання рішення суду в частині їх виселення з будинку № 95 по вул. Спортивній в м. Чернігові, без надання іншого житлового приміщення, до 01 вересня 2015 року. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у дольовому порядку (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved