Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач[PERSON] 05.12.2016 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до[PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 03 липня 2016 року між [PERSON] (далі - Позикодавець, Позивач) та [PERSON] (далі Позичальник, Відповідач) був укладений договір позики грошових коштів, на підтвердження чого була надана розписка. Згідно даної розписки Позивач передав Відповідачу 3 550,00 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят доларів США 00 центів) дол. США та 80 000,00 (вісімдесят тисяч гривень 00 копійок) грн.За користування грошовими коштами Відповідач повинен був сплачувати щомісяця 88,00 (вісімдесят вісім доларів США 00 центів) дол. США - 2,48 % та 3 500,00 (три тисячі п'ятсот гривень 00 копійок) грн. - 4,38 %.Строк повернення позики - до 03.11.2016 р.Однак, станом на день подання цієї позовної заяви Відповідач позики не повернув та не сплатив проценти за користування грошовими коштами. Крім того в січні 2018 року позивач звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог зазначивши наступне, що станом на 16.01.2018 р. Національним банком України офіційно встановлено, що 1 долар США коштує 28,56 гривень. Отже, станом на 16.01.2018 р. сума боргу з повернення позики становить: 3550,00 доларів США * 28,56 = 101 388,00 грн. ; 101 388,00 грн. + 80 000,00 грн. = 181 388,00 грн. Загальний розмір відсотків за користування грошовими коштами становить: 63 000,00 грн. + 1 584,08 дол. США (що станом на 16.01.2018 р., згідно офіційного курсу НБУ, становить 1 584,08 * 28,56 = 45 241,32 грн.) = 108 241,32 грн. Загальний розмір 3 % річних за порушення зобов'язання становить: 2 885,53 грн. + 128,00 дол. США (що станом на 16.01.2018 р., згідно офіційного курсу НБУ, становить 128,00 * 28,56 = 3 655,68 грн.) = 6 541,21 грн. Витрати від інфляції за період становлять: 13 404,97 грн. Розрахунок загальної суми заборгованості Відповідача: 181 388,00 грн. (сума коштів наданих в позику) + 108 241,32 грн. (відсотки за користування грошовими коштами) + 6 541,21 грн. (З % річних за порушення зобов'язання) + 13 404,97 грн. (інфляційні втрати) = 309 575,50 (триста дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят п'ять гривень 50 копійок) грн. Приймаючи заявлені позовні вимоги та ті обставини, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 28.12.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 18.05.2017 року справу прийнято до провадження.. Ухвалою суду від 17.01.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 31.01.2018 року продовжено розгляд по справі. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, з викладених в ньому підстав. Просив розглянути справу з ухваленням заочного рішення. У судове засідання відповідач не з'явився. Про дату, час, місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не надав. Клопотань з приводу участі у розгляді справи суду не надано. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 03 липня 2016 року між [PERSON] (далі - Позикодавець, Позивач) та [PERSON] (далі Позичальник, Відповідач) був укладений договір позики грошових коштів, на підтвердження чого була надана розписка. (а.с.4). Судом встановлено, що згідно даної розписки (а.с.4) Позивач передав Відповідачу 3 550,00 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят доларів США 00 центів) дол. США та 80 000,00 (вісімдесят тисяч гривень 00 копійок) грн.За користування грошовими коштами Відповідач повинен був сплачувати щомісяця 88,00 (вісімдесят вісім доларів США 00 центів) дол. США - 2,48 % та 3 500,00 (три тисячі п'ятсот гривень 00 копійок) грн. - 4,38 %.Строк повернення позики - до 03.11.2016 р. Відповідно до вимог статей 1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], не виконав взяті на себе зобов'язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження свого право на пред'явлення вимоги до про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду розписку, договір позики, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 3 550,00 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят доларів США 00 центів) дол. США та 80 000,00 (вісімдесят тисяч гривень 00 копійок) грн. Судом встановлено, що загальний розмір відсотків за користування грошовими коштами становить: 63 000,00 грн. + 1 584,08 дол. США (що станом на 16.01.2018 р., згідно офіційного курсу НБУ, становить 1 584,08 * 28,56 = 45 241,32 грн.) = 108 241,32 грн. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Також, на думку суду, є обґрунтованими вимоги позивача щодо застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України і стягнення з відповідача 3 % річних від суми боргу, що становить 6541.21 грн. (3% річних) оскільки боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що витрати від інфляції за період становлять 13 404 грн. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору, 3095.76 грн.

Outcome: approved