Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

16 жовтня 2014 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості у розмірі 10 735,35 грн. за кредитним договором №б\\н від 26 вересня 2007 року. Справа прийнята до провадження суддею Центрального районного суду м.Миколаєва від 28 листопада 2014 року . Ухвалою суду від 24 квітня 2015 року дана справа об'єднана в одне провадження з цивільною справою за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Халахур [PERSON] про стягнення з неї заборгованості у розмірі 17 181,68 грн. за кредитним договором №б\\н від 26 вересня 2007 року. Так, заочним рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 02 грудня 2011 року позов Банку (з яким банк звернувся до суду 25 серпня 2011 року) до [PERSON] задоволено. Ухвалено про стягнення з неї заборгованості на користь Банку у розмірі 10 735,35 грн. за кредитним договором №б\\н від 26 вересня 2007 року. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 19 лютого 2015 року заочне рішення було скасовано, справу передано на розгляд до Центрального районного суду м.Миколаєва. Позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій остаточно просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 31 737,17 грн. за кредитним договром , яка складється з 6997,56 грн заборгованості за кредитом, 17 223,71 заборгованості за процентами, 5528,42 пені за несвоєчасність виконання зобов'язань, 500 грн фіксованої частини штрафу та 1487,48 грн процентної складової штрафу. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав , просив про відмову у задовленні позову через необгрунтованість та безпідставність позовних вимог. Заявив про застосування спеціального строку позовної давності щодо періоду нарахування штрафу та пені за порушення умов договору. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 26 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б\\н , відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на пллатіжну картку у розмірі 1 000 грн., з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення , що відповідає дії картки . Позичальник зобовязаний здійснювати поверненя кредиту частинами (щомісячними платежами) в розміри та строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Згідно з Умовами та правилами надання банковських послуг, які були чинними на момент укладання договору, а також Тарифами банку , передбачена сплата комісії за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, але не менш 10 грн на місяць. Також п. 5.10 Умов передбачена сплата штрафу при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів у розмірі 250 грн.+5% від суми позову. Дотепер відповідач свої зобовязання за договором не виконала, заборгованість за кредитом кредитним договром , яка складється з 6997,56 грн заборгованості за кредитом, 17 223,71 грн. заборгованості за процентами, 5528,42 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань, 500 грн фіксованої частини штрафу та 1487,48 грн процентної складової штрафу - станом на 30 червня 2015 року. Відповідно до Правової позиціі Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). \~ Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Разом з тим, з Умов та Тарифів банку вбачається, що передбачено та відповідачеві нараховано фактично за одне і те саме порушення умов довгору несвоєчасна сплата платежів одночасно і штраф і пеня у вигляді комісії у розмірі 1% щомісячно від розміру заборгованості за кредитом, що є неправомірним. За такого, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог про стягнення пені (комісії) у розмірі 5528,42 грн. Що стосується стгнення штрафу, то такі вимоги підлягають частковому задоволенню , а саме відповідно до п. 5.10 Умов, що діяли на час укладання договору, фіксована частина штрафу у розмірі 250 грн. та 1211, 06 грн. розмір процентної складової штрафу пропорційно до суми заборгованості ( 5% від 6997, 56 + 17223,71), а загалом 1461,06 грн. Що стосується заперечень представника відповідача стосовно періоду нарахування відсотків за користування кредитними коштами , то слід зазначити наступне. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-37цс15, яка є обов'язковою для застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах. Таким чином, розмір загальної заборгованості складає 25 682,33 грн., що складається з 6997,56 грн заборгованості за кредитом, 17 223,71 грн. заборгованості за процентами, а також 1461,06 грн. штрафу. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 554,\~611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договорами, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 \~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір , сплачений при подачі позову.

Outcome: partial