Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

17.05.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповідачем позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2011 року, який між ними було розірвано за рішенням суду від 20.06.2014 року. Від вказаного шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Вказаним рішенням суду про розірвання шлюбу також було стягнуто з батька (відповідача у справі) аліменти на утримання дитини [PERSON] до досягнення нею повноліття, а також аліменти на утримання [PERSON] (позивача у справі). Позивачем зазначено, що дитина проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Батько, відповідач у справі, взагалі не виконує своїх обов'язків щодо виховання дитини, не підтримує зв'язок з нею, не спілкується, не цікавиться її здоров'ям, не приймає участі у житті дитини. Разом з тим, позивачем зазначено, що відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, рішення суду про стягнення аліментів на дитину добровільно не виконує, що стало підставою звернення позивача вказаного рішення до примусового виконання через органи виконавчої служби. Позивачем зазначено, що деякий час з доходу відповідача примусово стягувались кошти на виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, але фактично з лютого 2016 року по теперішній час примусові стягнення припинились, оскільки відповідач офіційно не працевлаштований та не має офіційного доходу. Полтавським відділом поліції ГУНП в Полтавській області за заявою позивача [PERSON] порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 164 КК України за фактом злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), розслідування триває, однак вказаний факт також не впливає на батька дитини, жодним чином його відношення до дитини не змінилось. Вказане і стало підставою звернення позивача до суду з вимогою позбавити відповідача батьківських прав відносно спільної дитини з підстави ухилення останнього від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.06.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі з викликом всіх учасників справи. Відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] до суду не надходив. 03.09.2018 року до суду надано висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 03.09.2018 р. щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 08.11.2018 р. позивач [PERSON] та її адвокат [PERSON] позовну заяву підтримали, прохали задовольнити та вирішити питання про стягнення судових витрат, а саме судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Відповідач [PERSON] у судове засідання 08.11.2018 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв; адвокат відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, прохав суд відмовити в його задоволенні. Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання 08.11.2018 р. не з'явився, надав 03.09.2018 р. до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.12.2011 року, який між ними було розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.06.2014 року № 643/2120/14-ц, що набрало законної сили (а.с. 9-12). Згідно зі свідоцтва про народження (а.с. 7) під час перебування сторін у шлюбі в них 30.12.2012 року народилась спільна дитина - [PERSON]. Вказаним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.06.2014 року також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з 13.02.2014 р. до досягнення дитиною повноліття. При прийнятті рішення про стягнення аліментів на дитину судом було встановлено, що батько дитини не надав до суду доказів, що він добровільно утримує на належному рівні свою дитину. Також, згідно з вказаним рішенням Московського районного суду м. Харковавід 20.06.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця, починаючи з 13.02.2014 р. на час її відпустки по нагляду за дитиною до досягнення дитиною віку трьох років - до [INFO] р. Вказаним рішенням суду визначено місце проживання дитини, [PERSON], з матір'ю - [PERSON]. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини з матір'ю, судом було встановлено, що матір'ю дитини створені належні умови для повноцінного розвитку, проживання та виховання дочки, вона дбає про її стан здоров'я, духовний розвиток, створила належні умови для життя та відпочинку, між дитиною та матір'ю в ранньому віці існує тісний зв'язок. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Протягом розгляду справи, що розглядається, встановлені вказаним рішенням суду обставини щодо [PERSON] та [PERSON] та їх відносин щодо спільної дитини не були спростовані. Судом також, встановлено з вказаного рішення суду, що відповідач був обізнаний про розгляд справи про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини, оскільки надавав до суду письмові заяви, у яких не заперечував проти позову, лише не погоджувався щодо стягнення розміру аліментів. Згідно з довідкою про склад сім'ї, виданою начальником дільниці № 34 КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» від 11.05.2018 р. № 1104, судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає та зареєстрована разом з дочкою [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно з відповіддю Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради від 21.06.2018 р., наданою на запит суду, встановлено, що відомості про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] відсутні. Останнє відоме місце проживання - [ADDRESS]. Виклик відповідача у судове засідання здійснювався через розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади (а.с. 85). Згідно з довідкою Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ЯСЛА-САДОК) № 440 Харківської міської ради» №91/01-56 від 28.03.2018 р., судом встановлено, що [PERSON] являється вихованкою даного комунального закладу з 19.04.2017 р. по теперішній час. Дитину до закладу приводить і забирає мати - [PERSON], яка також відвідує батьківські збори, постійно спілкується з вихователями групи, цікавиться успіхами дитини, приймає участь у житті групи. Батько дитини у даному закладі не з'являвся, вихователі та інші працівники закладу про нього не знають; дитина про батька не згадує, не розповідає про нього (а.с. 19). Судом встановлено, згідно з характеристикою, виданою Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ЯСЛА-САДОК) № 440 Харківської міської ради», дитина [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 20). Згідно з довідкою Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» від 03.04.2018 р. № 244 (а.с. 21) судом встановлено, що [PERSON] знаходиться під наглядом поліклініки з народження по теперішній час. За час спостереження, батько дитини [PERSON], до дільничного педіатра відносно отримання інформації про стан здоров'я своєї доньки не звертався (а.с. 21). Згідно з довідкою, виданою директором танцювального центру «All Stars» від 04.05.2018 р. судом встановлено, що [PERSON] відвідує тренування у даному танцювальному центрі у період з 01.12.2017 року по даний час; інформації щодо батька дитини не мають, батько не відвідував заняття разом з дитиною (а.с. 22). Судом також встановлено, що дитина, [PERSON], у танцювальному центрі «All Stars» характеризується позитивно, що вбачається з наданої викладачем вказаного танцювального центру характеристики (а.с. 23). У характеристиці зазначено, що дитину до танцювального центру приводить та забирає мати - [PERSON], яка відвідує батьківські збори, всі концерти та заходи, які проводяться для батьків, та постійно спілкується з викладачем групи, цікавиться результатами роботи дочки та її успіхами на заняттях, входить до складу батьківської трійки групи. Батько дитини у танцювальному центрі не з'являвся, адміністрація та викладач його ніколи не бачили. Дитина про батька не згадує, не розповідає про нього. Судом також встановлено, що на примусовому виконанні Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 45687320 з примусового виконання виконавчого листа № 643/2120/14-ц, виданого 17.11.2014 р. Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з 13.02.2014 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с. 59). Згідно з довідкою-розрахунком, виданою державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області 22.01.2018 р., наявна заборгованість по аліментам станом на 15.07.2015 р. (а.с. 57-58); згідно з довідкою сплати по аліментам відсутні. Судом встановлено, що в порядку здійснення примусового виконання за постановами державного виконавця неодноразово було звернуто стягнення на дохід відповідача [PERSON] (боржника за виконавчим провадженням) на виконання рішення про стягнення аліментів на дитину. Так, постановою державного виконавця від 03.12.2014 р. у виконавчому провадженні № 45687320 звернуто стягнення на дохід боржника [PERSON] за місцем роботи - ПАТ «Завод ЛТАВА» (а.с. 60). Однак, з 15.07.2015 року [PERSON] був звільнений з підприємства, що встановлено судом з довідки, наданої ПАТ «Завод ЛТАВА» від 08.02.2016 р. № 246 (а.с. 64). Згідно з довідкою вказаної юридичної особи від 16.07.2015 р. № 1625 (а.с. 69) аліменти з доходу [PERSON] утримані по 15.07.2015 р. включно; сума боргу по аліментах, згідно з постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 45687320 від 03.12.2014 р. складає 6572,69 грн. 24.07.2015 р. постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 45687320 звернуто стягнення на дохід боржника [PERSON], отримуваний з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради (а.с. 62). Однак, згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 13.04.2016 р. № 815, державного виконавця повідомлено про відсутність перебування [PERSON] на обліку в управлінні, як одержувача допомоги (а.с. 65). Також, судом встановлено, що при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів на дитину, державним виконавцем було виявлено місце роботи боржника [PERSON] у ТОВ «Мінімаксі», у зв'язку із чим постановою від 19.01.2018 р. виконавче провадження № 45687320 було передано до іншого відділу примусового виконання за місцем отримання боржником доходу - Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області (а.с. 67). Постановою головного державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 09.02.2018 р. було прийнято виконавче провадження № 45687320. Згідно з Довідкою ТОВ «Мінімаксі» № 91 від 15.03.2017 р. державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області повідомлено про те, що постанова про звернення стягнення на дохід боржника [PERSON] на утримання аліментів по виконавчому провадженню № 45687320 від 12.02.2018 р. повернута без виконання у зв'язку із звільненням [PERSON] з місця роботи 28.02.2018 р. наказом № 126-К від 28.02.2018 р. (а.с. 70). Також, судом встановлено, що у провадженні Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження № 12018170040000427, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2018 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за фактом ухилення з 13.02.2014 р. гр. [PERSON] від сплати коштів на утримання неповнолітньої доньки згідно з рішенням суду про стягнення аліментів. Відомості про кримінальне правопорушення за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 23.01.2018 р. № 554/9640/17. У даному кримінальному провадженні скаржник [PERSON] має процесуальний статус потерпілої. Досудове розслідування триває. Судом також встановлено, що до Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (за місцем зареєстрованого проживання дитини [PERSON]) відповідач [PERSON] у період з грудня 2013 року з приводу перешкоджання з боку матері [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] з письмовими заявами не звертався (а.с. 77). Згідно з відповіді Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 20.06.2018 р. № 1705/0202-18 (а.с. 96) до департаменту у період з грудня 2013 року становм на 20.06.2018 р. буд-яких заяв від [PERSON] не надходило. Згідно з Висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], наданого до суду Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради (а.с. 117-118, 121-122), судом встановлено, що департаментом проведено розгляд та вивчення матеріалів щодо питання позбавлення батьківських прав [PERSON], а також вказане питання було безпосередньо розглянуто на зсіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, що є постійно діючим органом виконавчого комітету Харківської міської ради як органа опіки та піклування. З'ясувати думку батька дитини не виявилося можливим у зв'язку із неявкою останнього на засідання Комісії. Вказаним висновком встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] З психолого-педагогічної характеристики дитини [PERSON] (а.с. 129-130), наданої практичним психологом 13.08.2018 р. за результатом повторного відвідування, судом встановлено, що дитина відчуває дефіцит уваги з боку батька, у зв'язку із чим матір отримувала певні рекомендації від психолога для правильного реагування на поведінку дитини з цього приводу, а з самою дитиною психологом проводились корекційно-розвиваючі заняття. Під час занять психологом відмічено, що дитина з любов'ю відзивається про рідних та близьких людей: матір, бабку, діда, тітку, двоюрідну сестру; між дитиною та її матір'ю існує близький емоційний контакт. Щодо характеристики відповідача [PERSON], як батька дитини, в тому числі під час спілкування з дочкою, у справі відсутні будь-які належні докази. Судом досліджено характеристику відповідача [PERSON] за місцем роботи - ТОВ «Мінімаксі», наданої директором товариства 07.05.2018 р., відповідно до якої останній характеризувався як працівник, що мав порушення трудової дисципліни, правил та стандартів в роботі, щодо якого поступали скарги від клієнтів закладу; в колективі не мав авторитету (а.с. 133). З приводу виконання відповідачем [PERSON] своїх обов'язків з виховання дитини у судовому засіданні, 27.09.2018 року, були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] повідомила суду, що особисто знайома зі сторонами, ще до укладення між ними шлюбу. Після припинення шлюбних відносин, коли дитині було десять місяців, вона особисто не бачила батька [PERSON] разом з дитиною за місцем проживання дитини. Також, свідок повідомила, що часто, у святкові дні, та інші важливі дні для дитини, [PERSON], наприклад, день народження, новий рік тощо, вона була присутня на святкуваннях зі своїм чоловіком та дитиною, але не бачила [PERSON] Свідок зазначила, що дитина, [PERSON], вважала її чоловіка своїм батьком, оскільки при спілкуванні з нею, остання називала його татом. Свідок повідомила, що в останнє бачила батька [PERSON] - [PERSON], коли дитині було вісім місяців, за місцем роботи [PERSON] у м. Харкові. На запитання адвоката, свідок повідомила суду, що [PERSON] забирав [PERSON] з пологового будинку; при розмовах з [PERSON] остання повідомляла їй, що батько дитини - [PERSON] - не платить аліменти на утримання дитини. На запитання адвоката свідок повідомила, що [PERSON] ніколи не була проти та не перешкоджала спілкуванню батька з дитиною. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що є хрещеним батьком [PERSON] та сусідом за місцем її проживання з матір'ю; практично кожен день бачить хрещену, спілкується з нею та матір'ю, та відвідує хрещену на день народження та в інші святкові дні. Батько хрещеної - [PERSON] - в дні народження дитини не відвідував її, після того як шлюбні відносини були фактично припинені (коли дитині було 10 місяців). Свідок вказував, що в останнє бачив [PERSON] коли він проживав однією сім'єю з жінкою - [PERSON], до досягнення дитиною 10 місяців. Після того, він мав лише спілкування з [PERSON] у соціальних мережах, та під час розмов останній не запитувався про дитину, не цікавився про її життя тощо. На запитання адвоката свідок [PERSON] повідомив суду, що [PERSON] забирав свою [PERSON] з пологового будинку, оскільки також був присутній; повідомив, що [PERSON] не зловживав алкогольними напоями, не вів аморальний спосіб життя на час коли [PERSON] проживав разом із дитиною та жінкою. Також, на запитання адвоката, свідок повідомив, що не чув щоб дитина, [PERSON], чи її матір - [PERSON], спілкувались будь-якими засобами зв`язку із [PERSON] На підставі встановлених судом обставин, надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що відповідач [PERSON], з моменту фактичного припинення шлюбних відносин з позивачкою [PERSON] (з 2013 року), без наявності будь-яких поважних причин чи підстав, самоусунувся від виховання спільної дитини - [PERSON]. Судом встановлено, що за відсутності будь-яких перешкоджань з боку матері дитини (позивача у справі), відповідач [PERSON], як батько дитини, не піклується про неї взагалі, не цікавиться про її здоров'я, інтереси, духовний та моральний розвиток, не має з дитиною жодного контакту, тобто побачень чи спілкування іншими засобами зв'язку. Хоча, чинним сімейним законодавством України, на обох батьків покладається обов'язок виховувати дитину (ст. 150 СК України). Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Частиною першою статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Згідно зі ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд вважає, що зібраними у справі доказами підтверджено, що батько не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Суд вважає доведеним факт відсутності будь-якого спілкування дитини з батьком за відсутності будь-яких перешкод. Той факт, що відповідач не спілкується з дитиною взагалі, не відвідує її, не цікавиться про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, свідчить про свідоме нехтування батьком своїми обов'язками по вихованню дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, наприклад, у справі «Хант проти України» (рішення від 07.12.2006 р.), зазначено, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у справах щодо позбавлення батьківських прав. Зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. При вирішенні питання сімейних відносин та позбавлення батьківських прав,рішення судів повинні ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. На думку Суду, досить складно визначити, в якій мірі національні суди могли дати таку оцінку, не заслухавши заявника особисто, або принаймні з огляду на обставини справи, не отримавши інформації особисто від заявника щодо його бачення подій та відносин з дитиною. Як було встановлено судом вище, при розгляді уповноваженими органами з питання доцільності позбавлення батьківських прав, заслухати думку батька дитини, [PERSON], який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду, - не було можливим через неявку останнього на засідання органу. Також, протягом розгляду справи судом відповідач [PERSON] участі у справі не приймав, жодного разу до суду не з'явився, хоча отримував судові повістки-виклики (а.с.92), про причини неявки суд не повідомляв, особистої думки щодо його участі у вихованні дитини - [PERSON], не виказав, ані письмово, ані особисто у судовому засіданні. Інтереси відповідача протягом усього часу розгляду справи представляв адвокат, який повідомляв про незадовільний стан здоров'я відповідача, про що надавав до суду довідку ТОВ «КП ЛД центр здоров'я» № 153 від 09.07.2018 р. (а.с. 136), відповідно до якої встановлено, що [PERSON] знаходився 09.07.2018 р. на обстеженні у лікаря внутрішніх хвороб, йому запропоновано стаціонарне лікування за станом здоров'я, однак від якого [PERSON] відмовився; надано лікарські рекомендації щодо лікування (а.с.137). Разом із тим, при відкритті провадження у справі, судом було вирішено питання про обов'язкову участь всіх учасників справи. На думку суду, при розгляді судом справ про позбавлення батьківських прав, який законом розцінюється як крайній захід впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків, безпосередня участь особи, щодо якої вимагається позбавлення батьківських прав, також може свідчити про її наміри та інтереси приймати участь у вихованні дитини. Також, судом встановлено, що відповідач добровільно не сплачує кошти на утримання дитини, які присудженні йому за рішенням суду. Відсутність належної фінансової підтримки з боку відповідача, не позбавляєостаннього надавати будь-яку іншу допомогу на утримання дитини, приймати участь у її вихованні, в тому числі духовному, соціальному, тощо, однак судом встановлено і підтверджено зібраними у справі доказами, що відповідач не здійснює цього без поважних на те причин. Оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на позбавлення батьківських прав, а саме ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними доказами, яких суд вважає достатніми для задоволення позову. Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Щодо вирішення питання про стягнення судового збору, суд виходить з наступного. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, що має немайновий характер, в повному обсязі, тому, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, серед іншого, на професійну правничу допомогу. У попередньому (орієнтовному) розрахунку заборгованості позивачем було зазначено понесені та очікувані витрати у зв'язку із розглядом справи у загальному розмірі 7670,00 грн. (а.с. 79-80). Стороною позивача було заявлено про фактичне понесення витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 7670,00 грн., докази про що будуть надані суду після ухвалення рішення суду. Частино 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За таких обставин,

Outcome: approved