Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

15.07.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] , в якій вона просила видати обмежувальинй припис стосовно [PERSON] у вигляді обмеження перебування у місці спільного проживання, спілкування, заборони наближатися, розшукувати та контактувати з нею. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з лютого 2017 року підтримувала фактичні шлюбні стосунки з [PERSON] . Вони спільно проживали у її будинку за адресою: [ADDRESS] . Заявник має двох неповнолітніх синів від попереднього шлюбу: [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження. Також мають спільного сина з [PERSON] , 2018 року народження. Під час спільного проживання [PERSON] постійно підіймав не неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, тому вона неодноразово викликала поліцію. [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, проте він не виправив своєї поведінки. Наразі у провадженні суду знаходиться кримінальна справа по обвинуваченню останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 129-1 КК України за вчинення домашнього насильства, де вона визнана потерпілою. Оскільки зазначена справа ще не розглянута по суті заявник побоюється за своє життя та здоров`я через можливість продовження протиправних посягань відносно неї з боку [PERSON] . З метою захисту своїх прав змушена звернутись до суду. Учасники справи не з`явилися в судове засідання. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заінтересована особа - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України. В заяві [PERSON] просила справу розглянути без її участі, наполягала на задоволенні заяви з підстав, у ній зазначених. Від заінтересованої особи заяв, заперечень до суду не надійшло. Оскільки усі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] підтримували фактичні шлюбні відносини та мають спільного сина: [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Також заявник має ще двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та проживає разом з дітьми по [ADDRESS] . Житловий будинок та земельна ділянка за вказаною адресою належить заявнику [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 14-15). Заінтересована особа [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Проте фактично [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] в будинку заявника. Згідно копій постанов Новоград-Волинського міськрайонного суду [PERSON] неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства за ч. 1 ст. 173-2 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, були накладені адміністративні стягнення. Так, випадки протиправної поведінки щодо заявника [PERSON] допускав 19.01.2020 року, 23.01.2020 року, 21.01.2020 року, 08.06.2020 року, 10.04.2021 року, 14.04.2021 року, 24.04.2021 року, 25.04.2021 року, 08.05.2021 року. Зважаючи на системність протиправної поведінки [PERSON] , який неодноразово був притягнутий до відповідальності, проте продовжував вчиняти домашнє насильство, а також зважаючи на той факт, що у провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду знаходиться кримінальна справа по обвинуваченню останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 129-1 КК України за вчинення домашнього насильства щодо заявника, суд приходить до висновку, що побоювання [PERSON] за своє життя та здоров`я є обґрунтованими. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п.3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, копії рішень суду, пояснень заявника у заяві, суд вважає, що заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису щодо заінтересованої особи. Грунтується на положеннях закону вимога [PERSON] про заборону перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, оскільки заявник проживає у власному будинку, є його одноособовим власником, а [PERSON] має інше місце проживання, зокрема, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також суд вважає за необхідне заборонити [PERSON] наближатись на відстань менше 500 м до місця проживання заявника та до місця її роботи, вести листування, телефонні переговори та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Відтак суд приходить до висновку про задоволення заяви у повному обсязі та необхідність видачі обмежувального припису терміном на шість місяців. На підставі викладеного,

Outcome: approved