Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

16.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та коштів на утримання колишньої дружини. В свою чергу, 24.10.2016 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позов до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей із актового запису про народження дитини про батька дитини. Ухвалою суду від 24.10.2016 року зустрічна позовна заява обєднана в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 15.12.2016 року провадження по справі зупинено на час виконання призначеної судом за клопотанням представника відповідача за первісним позовом, судової-генетичної експертизи. 24.02.2017 року провадження по справі відновлено, оскільки до суду надійшов висновок КЗ «Дніпровське обласне бюро судово-медично експертизи» на виконання ухвали суду від 15.12.2016 року. 11.09.2017 року в порядку повторного автоматичного розподілу, з підстав закінчення терміну повноважень судді Бойко О.Ю., справа передана на розгляд судді Геєць Ю.В. 22.02.2018 року судом вирішено питання про розгляд справи в загальному позовному провадженні, та сторонам по справі встановлено строк для подання відзиву на позови та надання письмових пояснень. Ухвалою суду від 17.05.2018 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей із актового запису про народження дитини про батька дитини, за заявою позивача за зустрічним позовом та його представника, залишений без розгляду. В обґрунтування позовних вимог, які були уточненні під час розгляду справи, позивач зазначає, що з 2014 року по 2016 роки перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу народилась дитина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що за їх спільною домовленістю відповідач з 2015 року надавав матеріальну допомогу на дитину у розмірі 4000 грн. щомісячно, однак продовж кількох місяців до звернення до суду з позовом, перестав надавати матеріальну допомогу, хоча має таку можливість, оскільки працевлаштований, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з моменту подачі позову в розмірі 1/3 частини від усього доходу відповідача до повноліття дитини, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання колишньої дружини [PERSON], в розмірі прожиткового мінімуму працездатної особи до настання трьохрічного віку дитини, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати за надану правову допомогу та витрати за участь у експертизі на загальну суму 11 920 грн. Відповідно до письмових заперечень відповідача та його представника, викладених у їх відзиві на позовну заяву, відповідач та його представник просять відмовити [PERSON] у задоволенні її позову, посилаючись на те, що позивачем не надані докази, що підтверджують розмір витрат позивача на дитину щомісячно, а також на те, що позивачем не обґрунтована вимога позивача про стягнення аліментів на її утримання до настання трьохрічного віку дитини, оскільки під час розгляду справи дитині вже виповнилось три роки. Також зазначили, що позивачем та її адвокатом не надано підтвердження відображення грошових коштів, сплачених позивачем за юридичну допомогу, в книзі обліку доходів та затрат, де адвокати відображають свої доходи, з яких сплачують податки. Ухвалою суду від 14.12.2017 року витребувалися у [PERSON] дані, а саме, про те де на сьогодні працює відповідач, його займана посада та отриманий дохід за період з січня 2017 року помісячно по час постановлення ухвали. А також витребувалися у Центрального обєднаного управління пенсійного фонду м. Запоріжжя: дані щодо [PERSON], про його доходи за період з 01 січня 2016 року по жовтень 2017 року включно, з визначенням місця роботи, посади та інших джерел доходу, які здійснювалися нарахування єдиних соціальних внесків до пенсійного фонду України щодо [PERSON], та хто їх здійснював, за період з 01 січня 2016 по жовтень 2017 року включно. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження серії І-ЖС № 272147, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Як встановлено судом батько проживає окремо від дитини, а тому відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України має обовязок брати участь у її утриманні. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. [PERSON] вимог ч. 1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. [PERSON] із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності із ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Статтею 7 Закону України „Про Державний бюджет на 2018 рік встановлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 року з 01 січня 2018 року у розмірі 1492 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 76 СК України якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право вона має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З наданих відповідачем та його представником доказів долучених до матеріалів справи, вбачається, що він з 2015 року по 03.06.2016 року добровільно надавав матеріальну допомогу на дитину в загальному розмірі 51 992 грн., що свідчить про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на дитину та на колишньою дружину. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об'єктивності, розумності та справедливості, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, який має забезпечуватись насамперед батьками, рівного обов'язку батька та матері по утриманню дитини, зважаючи на зміну розміру прожиткового мінімуму в сторону збільшення, враховуючи те, що дитина проживає разом з матірю, відповідач є здоровою, працездатного віку особою та може надавати матеріальну допомогу, має на утриманні дитину від іншого шлюбу, обовязок обох батьків утримувати дитину, вважає розумним та справедливим стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2016 року і до повноліття дитини, а також аліментів на утримання колишньої дружини [PERSON], в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), починаючи з 16.09.2016 року і до досягнення дитини [PERSON], [INFO],трьохрічного віку, тобто до 27.11.2017 року. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та витрати за участь у експертизі у загальному розмірі 11 920 грн., суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. [PERSON] ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі [PERSON] і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання правової допомоги від 12.09.2016 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 2500 грн. від 24.11.2016 року, квитанцією на суму 4000 грн. від 14.12.2016 року, квитанцією на суму 4000 грн. та [PERSON] прийняття-передачі наданих адвокатських послуг від 22.03.2017 року. [PERSON] про прийняття-передачі наданих адвокатських послуг від 22.03.2017 року адвокатом [PERSON] було витрачено 20 годин (консультація адвоката, складання позовної заяви з доповненнями, складання заперечень на зустрічну позовну заяву, складання клопотання про проведення експертизи, складання заяви про збільшення позовних, участь у судових засіданнях). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, позивач понесла витрати повязанні з виконання ухвали суду про проведення судової-генетичної експертизи, які виразились в придбанні квитків до м. Одеса, до місця розташування експертної установи, вартість яких складає 1420 грн. Враховуючи, що позивачем підтверджено понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в частині участі адвоката у судових засіданнях, та додаткових витрат, суд вважає, що доводи відповідача про те, що такі витрати не підтверджені належними доказами не заслуговують на увагу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати повязані з правничою допомогою адвоката та витрати за участь у експертизі на загальну суму 11 920 грн. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. [PERSON], як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 551,20 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial