Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

16 січня 2016 року на підставі ст.ст. 3, 15, 317, 328, 355, 368, 372, 377 ЦК України, ст.ст. 60, 70 СК України, ст. 120 ЗК України, до суду надійшла позовна заява [PERSON]про визнання права власності на 1/2 частину квартири, з урахуванням уточнень до позову просить: визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири №22 у житловому будинку по вул. Савіцького Юрія (раніше вул. 50 років Жовтня), 27 в смт. Летичів Хмельницької області, яка має загальну площу 43,4 кв.м., з них житлова площа 29,5 кв.м. і складається з трьох житлових кімнат площею 15,6 кв.м., 8,2 кв.м, 5,7 кв.м., кухня площею 6,4 кв.м., ванна кімната площею 2,4 кв.м., коридор площею 3,7 кв.м., вбудована шафа площею 0,7 кв.м., балкон площею 0,7 кв.м.;припинити за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири №22, що знаходиться по вул. Савіцького Юрія (раніше вул. 50 років Жовтня), 27 в смт. Летичів Хмельницької області(а.с. 2-3, 95, 157, 161-163). Позовна заява обґрунтована тим, що з відповідачем уклав шлюб 14 вересня 2003 року від якого 14 лютого 2006 року народився син [PERSON]. За період зареєстрованого шлюбу ними на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу було спільно придбано квартиру№22 по вул. 50-річчя Жовтня, 27в смт. Летичів. Правовстановлюючі документи були оформлені на імя відповідача. З часом сімейні відносини погіршились, що призвело до подання відповідачем позову до суду, він змушений був переїхати проживати із спільної квартири до своїх батьків. Листом від 19 листопада 2015 року звернувся до відповідача для того, щоб в нотаріальному порядку провести розподіл спільного майна, однак відповідач такий поділ відмовилась здійснювати та вказала, що його частини в квартирі не існує, копій правовстановлюючих документів для нього не надала. Оскільки в правовстановлюючих документах відсутня вказівка, що кожен з подружжя є власником майна, а його право відповідачем не визнається, тому це призводить до порушення його прав, адже квартиру було придбано під час шлюбу, тому така є їх спільною сумісною власністю і їх частки є рівними та становлять по 1/2 частині. 09 лютого 2016 року [PERSON], з посиланням на ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст. 372 ЦК України, подала до суду зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя,згідно якої, з урахуванням неодноразових уточнень, проситьвизнати право власності за [PERSON] на 2/3 частини квартири №22, що знаходиться по вул. Савіцького Юрія (раніше вул. 50 років Жовтня), 27 в смт. Летичів Хмельницької області з урахуванням інтересів неповнолітнього сина [PERSON];визнати обовязок за [PERSON] сплатити 1/2 частину коштів за розпискою від 01 липня 2006 року (а.с.17-18, 69, 131, 158). Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що квартира №22, яка знаходиться по вул. Савіцького Юрія (раніше вул. 50 років Жовтня), 27 в смт. Летичів, є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки вона особисто позичила гроші у [PERSON] під відсотки на купівлю означеної квартири, позичені кошти необхідно повернути до кінця 2016 року, в разі неповернення квартира автоматично перейде у власність [PERSON] В разі якщо означена квартира і є спільним майном подружжя, то у [PERSON] існує обовязок по виплаті боргу за квартиру по розписці. Залишок боргу по розписці становить 3846 доларів США, що по курсу НБУ станом на 09 лютого 2016 року становить 99524,09 грн. Відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сімї, відповідно зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину в 2015 році, оскільки вона з дитиною ніяких коштів на утримання від відповідача не отримували. Дитина на даний час проживає разом з нею у спірній квартирі. Кошти, які вона отримує, як аліменти на дитину, в розмірі ? від доходів відповідача є недостатніми і їх не вистачає для забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини. Вона намагається зі своєї сторони надати дитині якнайбільше, возить дитину у басейн з смт. Летичів до м. Хмельницький на що потрібні значні фінансові витрати, дитина відвідує художню школу в смт. Летичів (навчання безкоштовне), навчається в репетиторів, однак дитині необхідно для занять відповідне приладдя, що також потребує значних фінансових ресурсів. Дитині необхідно одягатись і харчуватись. Угода про добровільний поділ майна, набутого за період спільного проживання, яке є спільною власністю, між сторонами не досягнута. Вважає, що спроможна самостійно виконати всі грошові зобовязання по розписці замість себе і [PERSON], тому є підстави відступити від засад рівності часток,з врахуванням інтересів неповнолітнього сина, і залишити квартиру за нею у повному обсязі. 09 лютого 2016 року [PERSON], з посиланням на ст.ст. 57, 69 СК України, звернулася до суду з позовною заявою про визнання особистою приватною власністю, підтримана нею та її представником в судовому засіданні, згідно якої, з урахуванням неодноразових уточнень, проситьвизнати за нею право особистої приватної власності на квартиру №22, що знаходиться по вул. Савіцького Юрія (раніше вул. 50 років Жовтня), 27 в смт. Летичів Хмельницької області (а.с. 40-41, 132, 159). Позовна заява обґрунтована тим, що сторони уклали шлюб 14 вересня 2003 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. 09 жовтня 2015 року за рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області з [PERSON] на утримання сина стягнуто аліменти в розмірі ? частина доходу до досягнення дитиною повноліття. 22 грудня 2015 року за рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу саме вона придбала квартиру №22, яка знаходиться по вул. Савіцького Юрія (раніше вул. 50 років Жовтня), 27 в смт. Летичів Хмельницької області, відповідні правовстановлюючі документи були оформлені також на неї. Вважає, що вказана квартира є її особистою власністю, оскільки кошти на її придбання позичила у [PERSON] Частину коштів із відсотками за користування позиченими коштами зі своїх власних прибутків вже повернула, а інша частина коштів в сумі 3846,00 доларів США на даний час залишається не повернутою. Ці кошти повинна повернути до кінця 2016 року разом з відсотками. Частину коштів, яку вже повернула, отримала від зайняття підприємницькою діяльністю, вказані кошти були її особистою власністю, тому і квартира придбана за ці кошти є її особистою власністю. Протягом всього часу сімейного життя [PERSON] майже не приносив ніякого фінансового забезпечення в сімю, а якщо кошти і були вкладені в спільний бюджет, то це були мізерні суми. В свою чергу [PERSON] використовував кошти сімейного бюджету на своє хобі риболовлю, не доклав зі своєї сторони будь-яких коштів до купівлі квартири. В судовому засіданні [PERSON] і його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, проти зустрічної позовної заяви [PERSON] та поданої нею окремо позовної заяви заперечили, просять в їх задоволенні відмовити. [PERSON] вказав, що постійно працював на різних роботах, зароблені кошти віддавав дружині. Після одруження у вересні 2003 року складали 3 роки кошти на квартиру і лише коли зявилась необхідна сума, наважились таку придбати в липні 2006 року з метою спільного проживання сімї. Він неодноразово брав кредит на придбання будматеріалів, дбав в силу своїх можливостей про матеріальне благополуччя сімї. З відповідачем жили добре до 2015 року, коли відносини погіршились через те, що вона почала проживати у спірній квартирі з іншим чоловіком. Про наявність розписки повідомила дружина, вона отримала в позику 40000 грн., однак на що вона позичила ці кошти не знає, з позикодавцем не спілкувався з цього приводу і не знає суму заборгованості. Однак, вважає, що ще за час шлюбу за спільні кошти сімї борг було повністю погашено. Визнає, що відповідач значно більше заробляла коштів, ніж він і вклала більше у вказане житло, однак вважає, що оскільки були в шлюбі, тому їх частини на квартиру є рівними. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] просять у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, зустрічну позовну заяву та окремо подану позовну заяву просять задовольнити. [PERSON] вказала, що після одруження постійно працювала з чоловіком на різних роботах, однак чоловік витрачав кошти лише на себе і свої захоплення. Вона, крім основної роботи, також підробляла тамадою, що робить і по теперішній час. 06липня 2006 року придбали квартиру за 8500 доларів США, власником квартири по документах є вона, однак на її придбання позичила кошти по розписці від 01 липня 2006 року, власних коштів фактично не мали.Позика коштів відбулась у гривнях, однак потім було погоджено з позикодавцем про переведення коштів у долари США. Про позику коштів на придбання квартири сказала чоловіку, однак той ніколи не цікавився чи є за що їй платити суму позики. Придбана для проживання сімї квартира була без ремонту і меблів, тому також довелось проводити ремонтні роботи, які протягом кількох років в переважній більшості проводив не чоловік, а наймані робітники, відповідно за їх роботу вона проводила з ними розрахунок. В квартирі почали проживати лише з 22 січня 2010 року, облаштовували її, купували необхідні меблі і техніку за фактично придбані нею кошти. Чоловік не вклав багато у придбану в шлюбі квартиру, фактично лише вона утримувала сімю за весь час спільного проживання. Чоловік дійсно намагався врегулювати в нотаріальному порядку добровільно поділ майна, однак на її пропозицію подарувати квартиру дитині, або щоб вона віддала йому ті кошти, які він вклав у житло за її підрахунками це 12000 грн., він відмовився. На даний час має місце договір позики з [PERSON] і вона щомісячно сплачує лише відсотки, основну суму боргу не спроможна сплатити, однак позикодавець пішла їй на поступки щодо строку виплати (кінець 2016 року), борг складає 3846 доларів США. Визнає право власності чоловіка на частку в спірній квартирі лише в тому разі, якщо він сплатить борг по розписці половину від існуючої суми, а саме 1923 долари США. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовВаренко Г.Г., зустрічна позовна заява [PERSON] підлягаютьчастковому задоволенню, а в задоволенні позову [PERSON] про визнання особистою приватною власністю необхідно відмовити. Так, 14 вересня 2003 року [PERSON] і [PERSON] одружились, прізвище дружини після одруження [PERSON] (а.с. 6). 14 лютого 2006 року у сторін народився син [PERSON] (а.с. 5). 06 липня 2006 року між [PERSON] (Продавець) і [PERSON] (Покупець)укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу згідноякого Продавець передала, а Покупець прийняла у власність квартиру №22, яка знаходиться в будинку №27, що розташований по вул. 50-річчя Жовтня в смт. Летичів Хмельницької області (п. 1). Квартира має загальну площу 43,4 кв.м., житлову площу 29,5 кв.м. і складається з трьох житлових кімнат площею 29,5 кв.м.; кухні площею 6,4 кв.м.; ванної кімнати площею 2,4 кв.м.;коридора площею 3,7 кв.м.; вбудованої шафи площею 0,7 кв.м.; балкона площею 0,7 кв.м. (п. 2). Продаж вчинено за 42925,00 грн. (п. 4). За даними Хмельницького БТІ інвентаризаційна вартість квартири 3142,00 грн. (п. 5). Покупець стверджує, що її чоловік не заперечує проти укладення цього договору, що підтверджується його заявою (п. 11) (а.с. 23, 43). При цьому, із технічної характеристики житлових і підсобних приміщень квартири, що додана до технічного паспорта (а.с. 22-26, 42-46),вбачається, що квартира складається з трьох житлових кімнат площею 15,6 кв.м., 8,2 кв.м., 5,7 кв.м. (а.с. 26, 46). [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Хмельницьким БТІ 19 липня 2006 року, [PERSON]значиться власником на підставі договору купівлі-продажу від 06 липня 2006 року 1/1 частки квартири №22 по вул. 50-річчя Жовтня, 27в смт. Летичів Хмельницької області (а.с. 25, 45). Відповідно до довідок ТОВ «Термопласт» [PERSON] за період з 01 січня по 31 грудня 2014 року отримав дохід в розмірі 32307,12 грн. (а.с. 70); за період з січня по грудень 2015 року отримав дохід в розмірі 42544,09 грн., в грудні мало місце відрахування аліментів в сумі 1467,74 грн. (а.с. 71). 22 грудня 2015 року за рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). [PERSON] звіту про оцінку майна квартири загальною площею 43,4 кв.м. в смт. Летичів Летичівського району Хмельницької області по вул. Ю.Савіцького (50-річчя Жовтня) 27, кв. 22, складеного ФОП [PERSON], ринкова вартість трикімнатної квартири станом на 16 червня 2016 року становить 151119,00 грн. (а.с. 96-124). Отже, спірна квартира сторонами придбана за час шлюбу, тому згідно вимог ст.ст. 60, 70 СК України частки позивача та відповідача є рівними. Посилання [PERSON] на наявність розписки (а.с. 20-21, 47-48, 133) про отримання в борг коштів судом до уваги не приймається, оскільки кошти нею отримані на придбання спірної квартири, відповідно кошти вона повертала з коштів сімї, а не з власних. Сторонами визнається, що за рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання спільної дитини, яка проживає з [PERSON] і яка здійснює витрати на дитину для розвитку його здібностей (а.с. 19, 86-87). Враховуючи те, що позивач [PERSON] в судовому засіданні визнав ту обставину, що [PERSON] дійсно суттєво більше вносила коштів в придбання спірної квартири у звязку із більшим особистим заробітком, їх спільна дитина на даний час проживає разом з нею, на даний час існує заборгованість по сплаті аліментів на дитину, тому за вказаних обставин суд вважає за необхідне, в інтересах неповнолітньої дитини, відійти від засади рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя і визначити за [PERSON] 1/3 частки в спірній квартирі, а за [PERSON] 2/3 частки в спірній квартирі, та відповідно припинити за кожним з них право на визначену частку в нерухомому майні. При цьому суд керується вимогами ст.ст. 70, 71 СК України, розясненнями п. 30 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року. Враховуючи те, що спірна квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, є необґрунтованими доводи [PERSON] про те, що виключно вона самостійно таку квартиру придбала за особисті кошти, адже судом встановлено, що квартира придбана за час шлюбу, подружжя проживало в спірній квартирі, обоє з подружжя приймали участь в утриманні майна, проведенні ремонтних робіт, придбанні меблів та побутової техніки, тощо, тому її позов про визнання особистою приватною власністю задоволенню не підлягає.

Outcome: partial