Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

16 травня 2016 року до суду надійшов позов [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу з якою має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з відповідачем, та до теперішнього часу позивач сумлінно виконував свої обовязки щодо сплати аліментів на дитину. Однак у квітні 2016 року [PERSON] прийняв самостійне рішення про зміну місця проживання та переїхав до нього. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач надала до суду заяву про слухання справи без її участі, не заперечувала проти стягнення з неї аліментів на утримання сина, однак заперечувала проти стягнення аліментів саме з 05 травня 2016 року, оскільки дитина фактично проживає з батьком з 20 травня 2016 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та 22 травня 2001 року у них народився син [PERSON] /а.с.11/. 12 червня 2007 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с.10/. Шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться. Після розірвання шлюбу дитина проживала разом з відповідача. Однак з квітня 2016 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сімї /а.с. 12/, та знаходяться на його утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття щомісячно у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини з 05 травня 2016 року оскільки саме 05 травня 2016 року позивачем було здано на пошту позовну заяву та додані до неї документи. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. При таких обставинах суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини на користь батька [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved