Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

15 січня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 серпня 2004 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Сторони від шлюбу мають двох спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу сімейне життя позивача з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи з позивачем постійно виникають сварки, свідками яких нерідко стають їхні діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз відповідач спричиняє позивачу та дітям душевні страждання. Крім того, відповідач веде аморальний спосіб життя, маючи дружину та дітей, він проживав і проживає з іншою жінкою. На даний момент, між сторонами ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Вважає, що подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Позивач просить розірвати шлюб. Позивач надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розірвати шлюб. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом вживались заходи щодо примирення сторін з наданням терміну на примирення з 29 січня 2015 року по 29 травня 2015 року, але примирення досягнуто не було. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 21 серпня 2004 року сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 21 серпня 2004 року, серія [NUMBER], актовий запис № 240, шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис 190, та [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис № 333 (а.с. 4-5). Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Діти після розірвання шлюбу проживатимуть з позивачем. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що дублює ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved