Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

16.01.2020 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області поштою від представника позивача, адвоката Лазорко Р.Й. надійшла вище зазначена позовна заява, за змістом якої позивач просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 106000 гривень (а. с. 2-3, 37-38). Позовна заява мотивована тим, що 03.11.2014 [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в борг в розмірі 106000 гривень, що еквівалентно становить 8185 доларів США та повернути грошові кошти на першу вимогу позивача, про що було складено розписку. Крім того позивач зазначає, що 09.12.2019 на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення грошових коштів, проте такий лист повернувся, борг відповідачем не повернуто, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою від 03.06.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а. с. 26). 16.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а. с. 41). 09.09.2020 до суду від представника відповідача, адвоката Синьоокого В.В. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 57-61), за змістом якої відповідач позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що [PERSON] у жовтні 2014 року влаштувався на роботу особистим водієм [PERSON] , трудові відносини документально не були оформлені. В той час позивач активно займався передвиборчою компанією своєї рідної сестри [PERSON] , яка на той час була головою політичної партії «Заступ». 31.10.2014 вони з позивачем та сусідкою позивача потрапили у ДТП в районі пам`ятника Героям Крут, на площі Андрія Первозваного в м. Києві. Відбулося зіткнення між автомобілем «Фольксваген Фаетон» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, власником якого був позивач, та автомобілем «Сітроєн С4» д.н.з. [NUMBER] . Після ДТП позивач та його сусідка поїхали на таксі, тілесних ушкоджень ніхто не отримав. При цьому було з`ясовано, що страхового полісу на керований ним автомобіль в позивача не було, про це відповідачу не було раніше відомо, оскільки всі документи були у позивача. В зв`язку з цим відповідач вирішив розрахуватися на місці, передзвонивши своєму товаришу [PERSON] з проханням привезти грошові кошти в розмірі 500 доларів США. В подальшому пошкоджений автомобіль позивача було доставлено на офіційну СТО «Фольксваген», що розташований на Дніпровській набережній в м. Києві, для оцінки матеріального збитку та суми відновлювального ремонту, звідки і взявся рахунок на суму 106000 гривень. Крім того зазначено, що позивач проконсультувавшись у юристів наполегливо запропонував відповідачу, під диктовку, написати боргову розписку на суму 106000 гривень. По даній розписці позивач, як зазначає відповідач, міг взяти ці кошти з каси партії «Заступ», тільки для цього, і в подальшому, як запевняв позивач відповідальності перед позивачем він не буде нести. Відповідач стверджує, що ніяких коштів в позику у позивача не брав. 23.10.2020 до суду від представника позивача, адвоката Лазорко Р.Й. надійшла відповідь на відзив (а. с. 67-68), при цьому зазначено, що позивач не визнає та відхиляє всі наведені у відзиві обставини. При цьому зазначено, що позивач ніколи не перебував з відповідачем у трудових відносинах, таких доказів також не надано відповідачем, а також доказів дорожньо-транспортної пригоди. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] заперечували проти позову та просили відмовити з наведених у відзиві підстав, зазначивши, що відповідач не отримував коштів від позивача, а також, що зазначена в розписці сума відповідає вартості ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Фольксваген Фаетон» д.н.з. [NUMBER] , встановленого на СТО. Крім того, з заробітку відповідача утримувались кошти в рахунок вартості ремонту пошкодженого автомобіля, про що позивач зазначав на зворотному боці розписки: по 2000 гривень щомісяця, всього приблизно на суму 10000 гривень. . Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали даної справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 24.02.2016 у справі № 6-50цс16, а також у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 (справа №613/919/16-ц). Згідно з вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У судовому засіданні встановлено, що 03.11.2014 відповідачем [PERSON] було власноручно складено розписку, в якій зазначив, що він взяв у борг у [PERSON] гроші у розмірі 106000 гривень, що становить 8185 доларів США по курсу НБУ на 03.11.2014 та зобов`язується повернути кошти на першу вимогу (а. с. 4). Факт складання вказаної розписки, оригінал якої був досліджений в судовому засіданні, відповідачем не оспорюється. При цьому у судовому засіданні відповідач вказав, що грошові кошти у розмірі 106 000 гривень він не брав, а вказана розписка була складена під тиском та за ремонт транспортного засобу «Фольксваген Фаетон» д.н.з. [NUMBER] , який належав позивачу та на якому він потрапив в дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Крім того, ч.1 ст.1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Разом із цим, як визнано сторонами, відповідач з позовом, в тому числі із зустрічним позовом, про визнання правочину недійсним до суду не звертався. Також відповідачем та його представником не було надано жодного належного і допустимого доказу, що зазначені в розписці кошти в сумі 106000 гривень відповідач фактично не отримував. На дослідженому в судовому засіданні оригіналі розписки жодних записів про повернення частини боргу відсутні. Покази допитаного в судовому засіданні свідка та фотознімки з місця ДТП не є такими належними і допустимими доказами в розумінні вимог ст.ст.77,78 ЦПК України та ст.1051 ЦК України. Сам факт дорожньо-транспортної пригоди за участі відповідача та вказаного ним автомобіля «Фольксваген Фаетон» д.н.з. [NUMBER] , в тому числі його можливого пошкодження, не виключає та не спростовує доводів позивача щодо переданих відповідачу в борг грошових коштів в зазначеній в розписці сумі. З цих підстав суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем 03.11.2014 було укладено саме договір позики, на підтвердження якого відповідачем було складено вищевказану розписку (а.с. 4). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом ч.1, 2 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Так, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. За змістом ч. 3, 4 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Встановлено, що позивачем 09.12.2019 було направлено відповідачу на вказану у розписці адресу, вимогу про повернення грошових коштів, проте такий лист йому повернувся з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання», що підтверджується долученими до позовної заяви копією листа та доказами його направлення(а. с. 5-9). Згідно з твердженнями позивача, відповідач не виконав своє грошове зобов`язання, на його вимогу не повернув зазначену в розписці суму коштів. Будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем не надано. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 106000 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 1060 гривень (а.с. 1), підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved