Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

15 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з дочірнього підприємства «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (надалі - ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів») заборгованості по заробітній платі в сумі 14 660 гривень 46 коп., заборгованості за невикористану відпустку в розмірі 1912 гривень 90 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 50 978 гривень 07 коп. Також просила допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення платежів за один місяць (а.с. 2-6). В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем та 31 серпня 2018 року була звільнена з посади на підставі статті 38 КЗпП України - за власним бажанням. Оскільки в день звільнення їй, в порушення норм трудового законодавства, не було виплачено всі належні суми, змушена звернутися з позовом до суду. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Дала пояснення, що з 1990 року працювала на різних посадах в ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів». Останнє було неодноразово реорганізовано, а тому мало різні організаційні форми, що відображено у трудовій книжці. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, правом надати відзив на позовну заяву не скористався, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений в порядку, передбаченому частиною 6 статті 128 ЦПК України. В підтвердження вручення судової повістки до суду повернуто розписку про її отримання представником відповідача із зазначення посади та прізвища (а.с. 35). 12 червня 2019 року суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку, визначеному статтею 281 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 14 лютого 2003 року [PERSON] працювала в ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів». 10 квітня 2015 року позивачку було переведено на посаду заступника директора з адміністративно-господарської частини, а 31 серпня 2018 року - звільнено на підставі статті 38 КЗпП України - за власним бажанням. Викладені обставини підтверджуються змістом трудової книжки позивачки, копію якої долучено до матеріалів справи (а.с. 10-12). З довідки, виданої заступником директора ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» 28 березня 2019 року вбачається, що [PERSON] за липень 2018 року нараховано заробітну плату в розмірі 7 402 гривень 33 коп., а за серпень 2018 року - 7 258 гривень 13 коп. Крім того, позивачці нараховано компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1 912 гривень 90 коп. (а.с. 13). Виходячи з того, що відповідач не спростував тверджень позивачки про те, що зазначені суми були нараховані, але не виплачені, суд вважає зазначені обставини доведеними. Таким чином, заборгованість в частині нарахованої, але не виплаченої [PERSON] заробітної плати становить 16 573 гривень 36 коп. (7 402 гривень 33 коп.+7 258 гривень 13 коп.+1912 гривень 90 коп.). Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (стаття 22 Закону). З урахуванням викладеного, а також того факту, що позивачці було нараховано, але не виплачено за липень-серпень 2018 року 16 573 гривень 36 коп. заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, суд вважає позов в частині стягнення з відповідача зазначеної суми обґрунтованим, а тому задовольняє його. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд виходить з такого. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи позивачці не виплачено заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (надалі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Наведена правова позиція також висловлена в Постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі №6-2807цс16. В судовому засіданні встановлено, що останні відпрацьовані позивачкою місяці - липень, серпень 2018 року. Судом також встановлено, що за вказані місяці відповідачем [PERSON] нараховано заробітну плату в сумі 14 660 гривень 46 коп.. З урахуванням того, що кількість відпрацьованих робочих днів в цьому періоді становила 44 (а.с. 9), середньоденна заробітна плата, визначена відповідно до вимог Порядку, склала 333 гривень 19 коп. (14 660 гривень 46 коп : 44 дні). Вирішуючи спір в частині визначення кількості робочих днів в періоді, за який за відповідачем рахується затримка виплати нарахованих позивачці сум, суд перевіряє наданий позивачкою розрахунок норми тривалості робочого часу, з якого вбачається, що кількість робочих днів у вересні 2018 року становила 20 днів, жовтні - 22, листопаді - 22, грудні - 20 (а.с. 9), в січні 2019 року - 21 день, в лютому - 20, в березні - 20, в квітні - 8 (до подання позовної заяви) (а.с. 8), а всього - 153 дні. Застосувавши наведену у Порядку формулу, суд визначив суму заборгованості за період, про який просить позивачка, в розмірі 50 978 гривень 07 коп. (153 дні * 333 гривень 19 коп). Виходячи з викладеного, враховуючи, що відповідач покладений на нього приписом частини 1 статті 81 ЦПК України процесуальний обов`язок доказування не виконав - не спростував наданих позивачкою доказів, що підтверджують обґрунтованість її вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача суми заборгованості із заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні до суду, слід виходити з такого. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того факту, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, суд стягує на користь позивачки сплачену нею суму судового збору в розмірі 768 грн 40 коп.. На підстав викладеного,

Outcome: approved