Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

16 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить здійснити розподіл спільного сумісного майна подружжя між ними, а саме земельної ділянки, площею 0,1100 га, у селищі міського типу Калинівка Броварського району Київської області (цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер: 3221283201:02:004:0057) за Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 567080 від 21 квітня 2011 року та однокімнатної квартири [ADDRESS] , й виходячи із інтересів дітей залишити за нею у власності цю квартиру. В обґрунтування доводів позовних вимог зазначається про те, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] із 17 травня 2003 року по 18 жовтня 2018 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі позивач із відповідачем за власні грошові кошти у розмірі 27\~695 грн. 00 коп. придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] . У договорі купівлі-продажу від 21 жовтня 2005 року покупцем квартири зазначено [PERSON] . Також у цьому правочині вказано, що купівля та продаж квартири проводилася за письмової згоди дружини покупця. Під час спільного проживання з [PERSON] , останньому рішенням Калинівської селищної ради Броварського району Київської області 35 сесії 05 скликання від 20 травня 2010 року № 935 виділено у спільну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку, площею 0,1100 га (кадастровий номер: 3221283201:02:004:0057, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 567080 від 21 квітня 2011 року. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України), статті 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте в результаті спільної праці та спільні грошові кошти членів сім`ї є їхньою спільною сумісною власністю. Статтями 68, 69, 70, 71 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, або розмір аліментів, які вони одержують, недостатні для забезпечення їхнього фізичного та духовного розвитку та лікування. З часу постановлення судового рішення про розлучення та стягнення аліментів на утримання дітей, відповідач не спілкується з позивачем та дітьми. У 2018 році аліменти відповідачем сплачувалися несвоєчасно, що негативно впливало на матеріальне забезпечення синів, однак на даний час заборгованості по сплаті аліментів не має. У добровільному порядку здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя відповідач відмовляється. Приймаючи до уваги, що у [PERSON] на утриманні перебуває двоє дітей, а з часом одному із них потрібно буде придбавати житло для самостійного проживання, виходячи з інтересів дітей, позивач вважає за доцільне при розподілі судом спільного сумісного майна з відповідачем визнати за нею право власності на спірну квартиру. 24 липня 2019 року до суду надійшли уточнення позовної заяви від [PERSON] , у яких вона просить суд: 1) винести судове рішення про розподіл між нею та відповідачем [PERSON] спільної сумісної власності подружжя, а саме земельної ділянки, площею 0,1100 га, ринковою вартістю 171\~770 грн. 00 коп., яка розташована у межах Калинівської селищної ради (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер: 3221283201:02:004:0057), та однокімнатної квартири [ADDRESS] , вартістю 27\~695 грн. 00 коп., та виходячи з інтересів дітей залишити їй у власності це нерухоме майно зі сплатою їй відповідачем частки вартості земельної ділянки (т.1, а.с.38). Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2019 року відкрите провадження у цій справі. Прийняте рішення про розгляд справи за загальними правилами позовного провадження. 14 листопада 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] від представника відповідача [PERSON] [PERSON] , у якому він просить у задоволенні позову відмовити через його недоведеність. Зазначається, що позивач [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають у приватному будинку [ADDRESS] . Цей будинок належить [PERSON] . Відповідач щомісячно сплачує аліменти на утримання дітей, заборгованості не має. Приймає участь в утриманні дітей, а тому їхні права не порушує. Спірна квартира [ADDRESS] не була придбана за власні кошти подружжя, оскільки шлюб було укладено у травні 2003 року, а квартира отримана у власність у жовтні 2005 року, тобто за два роки п`ять місяців перебування у шлюбі. На підставі свідоцтва ро право власності на житло, виданого 29 грудня 1998 року Калинівською селищною радою, - відповідачу [PERSON] , його матері [PERSON] та [PERSON] належала трикімнатна квартира [ADDRESS] . Мати відповідача [PERSON] [PERSON] , мала дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Окрім цього, вітчимом відповідача [PERSON] є [PERSON] Трикімнатну квартиру [ADDRESS] їхня родина вирішила обміняти на однокімнатну квартиру, оскільки його мати на той час стала проживати у місті Житомирі. Знайшовши однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в усному порядку відбулася домовленість про обмін однокімнатної квартири на трикімнатну квартиру. Нотаріус [PERSON] повідомила, що краще для всіх співвласників квартир буде оформлення не нотаріального договору мін квартир, а оформлення договору купівлі-продажу квартир, з тих підстав, що це буде дешевше. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу, зареєстрованого за № 7240, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] . За домовленістю було вирішено здійснити обмін квартир з доплатою власникам трикімнатної квартири у сумі 17\~000 доларів США, за курсом Національного банку України 85\~850 грн. 00 коп. Оскільки всі витрати за проведення нотаріальних дій були покладені за домовленістю на співвласників трикімнатної квартири, з метою заощадження коштів на сплату податків, було прийняте рішення визначити у договорі купівлі-продажу трикімнатної квартири занижену оціночну вартість квартири. Після проведення обміну квартир [PERSON] не передавалися будь-які грошові кошти, а лише ним було отримано у нотаріуса [PERSON] договір купівлі-продажу однокімнатної квартири. Фактично [PERSON] унаслідок продажу своєї особистої власної квартири [ADDRESS] , яку набув ще до знайомства із [PERSON] шляхом приватизації, набув однокімнатну квартиру за власні особисті грошові кошти. Спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] , оскільки придбана за договором міни квартир, але фактично оформлення відбулося договором купівлі-продажу. В один і той самий день, а саме 21 жовтня 2005 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу, майже одночасно посвідчила два договори купівлі-продажу, при цьому [PERSON] та його дружина [PERSON] не вносили будь-які грошові кошти на придбання однокімнатної квартири. Відповідно до пункту 4.8. договору купівлі-продажу однокімнатної квартири, укладення цього правочину проводилося за письмової згоди дружини покупця, справжність підпису якої на відповідній заяві засвідчено приватним нотаріусом Базир В.Г. Згідно із пунктом 4.6. договору купівлі-продажу трикімнатної квартири [PERSON] повідомляє покупців, що квартира є його особистою власністю, оскільки була набута шляхом приватизації. Вартість квартири [ADDRESS] в розмірі 27\~695 грн. 00 коп. є припущенням позивача. Для визначення дійсної вартості квартири повинно бути проведено судову товарознавчу експертизу. Також позивач не надає жодних доказів на існування обставин, які мають істотне значення для збільшення частки, зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне становище сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, якщо нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Земельна ділянка не може бути розподілена, оскільки набута відповідачем у власність шляхом приватизації. Це нерухоме майно є особистою приватною власністю відповідача. За наведених вище обставин представник відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає (т.1, а.с.74). У відповіді на відзив відповідача [PERSON] представник позивача [PERSON] [PERSON] зазначила, що спірна квартира була придбана у шлюбі за спільні кошти колишнього подружжя. Жодні правочини щодо проведення обміну квартир із доплатою не вчинялися. У договорі вказано про те, що сторони уклали цей правочин, діючи добровільно та перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину). Сторони підтверджують, що цей правочин не носить уявного чи удаваного правочину. Позивач [PERSON] не заперечує той факт, що 21 жовтня 2005 року укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між продавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та покупцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г., зареєстрований у реєстрі за № 7240. Звертається увага на той факт, що продаж вказаної квартири відповідно до пункту 2.1. договору вчинений за 11\~462 грн. 00 коп., які продавці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] одержали до підписання договору. А продаж квартири [ADDRESS] відповідно до пункту 2.1. договору купівлі-продажу квартири від 21 жовтня 2005 року вчинений за 27\~695 грн. 00 коп. Витрати у зв`язку із укладенням договору за його умовами сторони несуть порівну. Що стосується спірної земельної ділянки, то факт набуття цього нерухомого майну у спільну сумісну власність подружжям підтверджується Державним актом серії ЯЛ № 567080, виданим 21 квітня 2011 року. Відповідно до частини першої статті 126 Земельного кодексу України (у редакції станом на 09 квітня 2011 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених у частині другій цієї статті. Відповідно до частини п`ятої статті 61 СК України (у редакції станом на 08 березня 2011 року) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. За наведених вище обставин, вважає доводи представника відповідача не обґрунтованими (т.1, а.с.121). 07 лютого 2020 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить суд: 1) поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , набуте ними під час шлюбу; 2) визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] ; 3) залишити у власності [PERSON] Ѕ частку спірної квартири; 4) визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,1100 га (кадастровий номер: 3221283201:02:004:0057; цільове призначення для ведення особистого селянського господарства), розташованої у селищі міського типу Калинівка Броварського району Київської області як на її частку в об`єкті спільної сумісної власності подружжя; 5) залишити у власності [PERSON] Ѕ частку спірної земельної ділянки (т.1, а.с.127). 14 листопада 2019 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано до суду зустрічну позову заяву до [PERSON] про визнання особистою власністю квартири й поділ спільного сумісного майна подружжя. У зустрічній позовній заяві просить: 1) прийняти зустрічний позов [PERSON] до розгляду в одному провадженні з первісним позовом [PERSON] ; 2) здійснити поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , яке є об`єктом спільної сумісної власності; 3) визнати особистою приватною власністю [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 300\~791 грн. 00 коп.; 4) виділити на праві власності відповідачу [PERSON] наступне майно: - автомобіль марки «ВАЗ-21043» (2004 року випуску, шасі (кузов, рама) ХТК [NUMBER] ), реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 60\~000 грн. 00 коп.; - холодильник «Атлант», вартістю 8\~000 грн. 00 коп.; - морозильну камеру «Стінол», вартістю 10\~000 грн. 00 коп.; - морозильну камеру «Атлант», вартістю 8\~500 грн. 00 коп.; - кухонні меблі під замовлення, вартістю 24\~000 грн. 00 коп.; - кухонний куточок зі столом, вартістю 7\~500 грн. 00 коп.; - диван-софу, вартістю 7\~500 грн. 00 коп.; - диван кухонний і два крісла, вартістю 14\~000 грн. 00 коп.; - телевізор «Samsung», вартістю 5\~000 грн. 00 коп.; - тумбу під телевізор, вартістю 4\~500 грн. 00 коп.; - посудомийну машину «Bosh», вартістю 8\~000 грн. 00 коп.; - пральну машину «Zanussi», вартістю 9\~000 грн. 00 коп.; - блендер «Bosh», вартістю 1\~500 грн. 00 коп.; - м`ясорубку «Moulinex», вартістю 4\~500 грн. 00 коп.; - міксер електричний «Bosh», вартістю 2\~000 грн. 00 коп.; - килим (3х4), вартістю 3\~500 грн.; - килим (4х6), вартістю 8\~000 грн. 00 коп.; - комп`ютер «LG», вартістю 5\~000 грн. 00 коп.; - ноутбук «Samsung», вартістю 3\~000 грн. 00 коп.; - бензокосу «RYOBI», вартістю 5\~000 грн. 00 коп.; - бензопилу «Makita», вартістю 3\~500 грн. 00 коп.; - перфоратор «Makita», вартістю 4\~000 грн. 00 коп.; - електропилу «Bosh», вартістю 2\~500 грн. 00 коп.; - гриль «Tefal», вартістю 2\~000 грн. 00 коп.; - велосипед «Ardis», вартістю 3\~000 грн. 00 коп.; - велосипед «Ardis», вартістю 3\~500 грн. 00 коп.; - велосипед «Мінськ», вартістю 3\~500 грн. 00 коп.; - газову плиту «LG», вартістю 6\~000 грн. 00 коп. Всього майна загальною вартістю 166\~000 грн. 00 коп.; 5) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок компенсації вартості Ѕ частки спільно набутого за час шлюбу майна: - автомобіля марки «ВАЗ-21043» (2004 року випуску, шасі (кузов, рама) ХТК [NUMBER] ), реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 60\~000 грн. 00 коп.; - холодильника «Атлант», вартістю 8\~000 грн. 00 коп.; - морозильної камери «Стінол», вартістю 10\~000 грн. 00 коп.; - морозильної камери «Атлант», вартістю 8\~500 грн. 00 коп.; - кухонних меблів під замовлення, вартістю 24\~000 грн. 00 коп.; - кухонного куточка зі столом, вартістю 7\~500 грн. 00 коп.; - дивана-софи, вартістю 7\~500 грн. 00 коп.; - дивана кухонного і двох крісел, вартістю 14\~000 грн. 00 коп.; - телевізора «Samsung», вартістю 5\~000 грн. 00 коп.; - тумби під телевізор, вартістю 4\~500 грн. 00 коп.; - посудомийної машини «Bosh», вартістю 8\~000 грн. 00 коп.; - пральної машини «Zanussi», вартістю 9\~000 грн. 00 коп.; - блендера «Bosh», вартістю 1\~500 грн. 00 коп.; - м`ясорубки «Moulinex», вартістю 4\~500 грн. 00 коп.; - міксера електричного «Bosh», вартістю 2\~000 грн. 00 коп.; - килима (3х4), вартістю 3\~500 грн.; - килима (4х6), вартістю 8\~000 грн. 00 коп.; - комп`ютера «LG», вартістю 5\~000 грн. 00 коп.; - ноутбука «Samsung», вартістю 3\~000 грн. 00 коп.; - бензокоси «RYOBI», вартістю 5\~000 грн. 00 коп.; - бензопили «Makita», вартістю 3\~500 грн. 00 коп.; - перфоратора «Makita», вартістю 4\~000 грн. 00 коп.; - електропили «Bosh», вартістю 2\~500 грн. 00 коп.; - гриля «Tefal», вартістю 2\~000 грн. 00 коп.; - велосипеда «Ardis», вартістю 3\~000 грн. 00 коп.; - велосипеда «Ardis», вартістю 3\~500 грн. 00 коп.; - велосипеда «Мінськ», вартістю 3\~500 грн. 00 коп.; - газової плити «LG», вартістю 6\~000 грн. 00 коп. у розмірі 83\~000 грн. 00 коп.; 6) залишити у власності [PERSON] будівельні матеріали та обладнання, використані на капітальний ремонт будинку, переобладнання гаража та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , а саме: - двері дерев`яні міжкімнатні (шість одиниць), вартістю 12\~000 грн. 00 коп.; - двері вхідні металеві (дві одиниці), вартістю 8\~000 грн. 00 коп.; - кахель керамічний (40 кв.м.), вартістю 20\~000 грн. 00 коп.; - гіпсокартон на стелю (тридцять три одиниці, розмір 1,2м.х2,5м.), вартістю 11\~000 грн. 00 коп.; - бетонний паркан (довжина 50м., висота 2м.), вартістю 13\~000 грн. 00 коп.; - сітку «Рабиця» (довжина 35м.), вартістю 3\~000 грн. 00 коп.; - цеглу фундаментну та паркан (3\~000 одиниці), вартістю 6\~000 грн. 00 коп.; - профнастил на паркан (розмір 2х1,2 м.; 17 листів), вартістю 9\~000 грн. 00 коп.; - тротуарну плитку (15 кв.м.), вартістю 8\~000 грн. 00 коп.; - шифер хвилястий листовий (25 одиниць), вартістю 4\~000 грн. 00 коп.; - будівельні матеріали на будівництво туалету (цегла, цемент, пісок), вартістю 4\~000 грн. 00 коп.; - кільця бетонні (діаметр 1,5 кв.м.; 4 одиниці), вартістю 4\~000 грн. 00 коп.; - шпалери (25 рулонів), вартістю 8\~600 грн. 00 коп.; - столи письмові (дві одиниці), вартістю 7\~000 грн. 00 коп.; - тумбу під умивальник з дзеркалом, вартістю 4\~500 грн. 00 коп.; - унітаз керамічний, вартістю 2\~000 грн. 00 коп. Всього майна загальною вартістю 124\~100 грн. 00 коп.; 7) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок компенсації вартості Ѕ частки витрат на капітальний ремонт житлового будинку, переобладнання гаража та господарських будівель, обладнання будинку за адресою: [ADDRESS] грошові кошти в розмірі 62\~050 грн. 00 коп. В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказується на те, що за п`ятнадцять років спільного подружнього життя сторони набули зазначене вище майно. Загальна вартість всього майна, яке знаходиться в будинку відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , становить 166\~000 грн. 00 коп. Частка у розмірі Ѕ від загальної вартості спільно набутого майна становить 83\~000 грн. 00 коп. Загальна вартість витрат на капітальний ремонт житлового будинку, переобладнання гаража та господарських будівель, обладнання будинку [PERSON] становить 124\~100 грн. 00 коп. Відповідно Ѕ частки 62\~050 грн. 00 коп. Статтею 71 СК України передбачено, - майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У зустрічному позові наводяться доводи [PERSON] , які викладені ним у відзиві на позовну заяву [PERSON] . Крім того, наголошується, що, згідно із Висновком ТОВ «ІЗРРЗ» № 12, вартість однокімнатної квартири (загальною площею 39,90 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , станом на 12 листопада 2019 року, становить 300\~791 грн. 00 коп. Окрім цієї спірної квартири [PERSON] не має у власності іншого нерухомого майна. Це єдине житло [PERSON] [PERSON] , як вже зазначалося, має у власності приватний житловий будинок з проведеним у ньому капітальним ремонтом за адресою: [ADDRESS] . З наведених вище підстав просить зустрічний позов задовольнити (т.1, а.с.136). 17 березня 2020 року представник відповідача (позивача) [PERSON] [PERSON] подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] у якому, не погоджуючись із викладеними у ній позовними вимогами, просить у їх задоволенні відмовити. У відзиві вказується про те, що в зустрічній позовній заяві зазначено перелік нібито набутого під час шлюбу майна, зокрема список побутової технічки та меблів із двадцяти восьми пунктів, а також список будівельних матеріалів із шістнадцяти пунктів. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві щодо придбання вище зазначено майна, часу його придбання, технічного стану, виду майна, існування його взагалі [PERSON] до зустрічного позову не долучено. Це саме стосується й проведення капітального ремонту з обладнанням житлового будинку, переобладнання гаража та господарських будівель за адресою: [ADDRESS] . Відповідач за зустрічним позовом підтверджує, що за час спільного проживання з [PERSON] дійсно був придбаний автомобіль «ВАЗ-21043», 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Із вартістю автомобіля, яка зазначена у зустрічній позовній заяві, [PERSON] погоджується, однак не погоджується із вимогою про залишення цього транспортного засобу їй та стягнення з неї грошової компенсації за частку [PERSON] [PERSON] не користується цим транспортним засобом, не має навичок на керування. Відповідач за зустрічним позовом вважає за доцільне залишити спірний автомобіль у користуванні [PERSON] та стягнути з нього на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини цього транспортного засобу. Також відповідач за зустрічним позовом підтверджує, що за час спільного проживання з [PERSON] було придбано: 08 жовтня 2008 року посудомийну машину «Bosch», модель SRS3039EU, за 2\~554 грн. 61 коп.; у 2009 році пральну машину «Gorenje» за 2\~500 грн. 00 коп.; у 2009 році газову плиту «Gorenje» за 2\~000 грн. 00 коп.; у 2011 році телевізор «Samsung», модель «LE26C350D1W», за 3\~400 грн. 00 коп.; у 2013 році морозильну камеру «ATLANT», модель «M-7184-100», за 5\~500 грн. 00 коп.; у 2013 році холодильник «Атлант», модель «TLY5.7КК.3», вартістю 6\~000 грн. 00 коп. Житловий будинок знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будинок подаровано [PERSON] [INFO] її батьком [PERSON] . Характеристики будинку: будинок цегл., дер., позначений на плані літ. «А» (житловою площею 59,1 кв.м., загальною площею 59,1 кв.м.), з надвірними будівлями: гараж Б, сарай В, сарай Д, сарай Ж, вбиральня Г, теплиця З, огорожа N, колодязь К. Цей будинок ще до шлюбу з [PERSON] був повністю придатний до проживання. У ньому було проведено ремонт. Повністю мебльований. Поза увагою [PERSON] залишено те, що вони разом за спільні грошові кошти придбавали майно у квартиру [ADDRESS] , а саме: у 2015 році газову плиту «Гретта» за 2\~000 грн. 00 коп.; у 2008 році бойлер «Ariston» (на 80 літрів) за 4\~500 грн. 00 коп.; у 2016 році холодильник «Хантер» за 3\~000 грн. 00 коп.; у 2013 році килим у кімнату за 3\~200 грн. 00 коп.; у 2010 році замінили металопластикове вікно у кімнаті за 2\~500 грн. 00 коп.; у 2010 році переклеїли шпалери (6 рулонів) на загальну суму 1\~100 грн. 00 коп.; у 2017 році замінили вхідні двері у квартирі на металеві, вартістю 6\~000 грн. 00 коп. На даний час вказаною квартирою та відповідно спільним майном користується [PERSON] . Також зазначається, що з 01 вересня 2000 року по 10 січня 2006 року [PERSON] працювала медичною сестрою неврологічного відділення в Київській міській клінічній лікарні № 18. З 11 січня 2006 року й по теперішній час вона працює медичною сестрою у лікарні відновного лікування ВМУ Служби безпеки України. Спірна квартира була набута на підставі договору купівлі-продажу, а не договору міни, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вартість спірної квартири, як і відчуженої родиною [PERSON] квартири відображена у правочинах. Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити (т.1, а.с.188). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2020 року закрите підготовче провадження у справі й призначено її до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] [PERSON] підтримала позовні вимоги, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Надала пояснення, тотожні викладеним у поданих позивачем заявах. У судовому засіданні представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] [PERSON] просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, зустрічний позов задовольнити. Надав пояснення в підтримання доводів, викладених у поданих ним заявах. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2003 року по 18 жовтня 2018 року (т.1, а.с. 12, 19). Мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с. 13, 14). [PERSON] сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання синів [PERSON] , [PERSON] у розмірі по 2\~000 грн. 00 коп. щомісячно й до повноліття дітей (т.1, а.с. 19, 89, 90). 21 жовтня 2005 року між [PERSON] , яка діяла від свого імені а від імені [PERSON] на підставі довіреності, [PERSON] (з однієї сторони - продавці) та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] (з іншої сторони-покупці) укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г. та зареєстрований за № 7240 (т.1, а.с.87). За цим правочином продавці передали (продали) у власність покупців, а покупці прийняли (купили) в рівних частинах кожний квартиру (предмет договору), за який зобов`язалися сплатити продавцям зазначену цим договором грошову суму. Квартира [ADDRESS] має наступні характеристики: загальною площею 69,3 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м.). Квартира належить продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 грудня 1998 року Калинівською сільською радою народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 29 грудня 1998 року № 29, зареєстрованого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації і записане у реєстрову книгу за № 3713. Продавцями повідомлено покупців про те, що членів сім`ї, які б мали право на особистий сервітут, передбачений статтею 405 ЦК України, немає. Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 11\~462 грн. 00 коп., які продавці одержали до підписання цього договору. Правові наслідки, пов`язані з умисним зниженням дійсної суми договору, зміст статей 9, 11 Закону України «Про систему оподаткування» покупцям та продавцям роз`яснено. Продавці своїм підписом підтверджують проведенні зі сторони покупців повного розрахунку за продану квартиру та відсутність щодо них претензій фінансового характеру. Відповідно до відомостей, викладених у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації 12.10.2005р. номер 8616970, реєстраційний номер 12384307, вартість нерухомого майна, що продається складає 11\~462 грн. 00 коп. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. [PERSON] повідомляє покупців про те, що вона та [PERSON] є подружжя, що перевірено по її паспорту, в якому є відмітка про їх реєстрацію шлюбу, [PERSON] повідомляє покупців про те, що квартира є його особистою власністю, оскільки була набута ним в результаті приватизації. Витрати у зв`язку з укладенням цього договору сторони несуть порівну. 21 жовтня 2005 року між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] (з однієї сторони) та [PERSON] (з іншої сторони) укладено договір купівлі продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 7246 (т.1, а.с.15). За цим правочином продавці передали (продали) у власність покупця, а покупець прийняв (купив) квартиру (предмет договору), за який зобов`язується сплатити продавцями визначену договором грошову суму. Квартира [ADDRESS] . Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 27\~695 грн. 00 коп., які продавці одержали до підписання цього договору. Правові наслідки, пов`язані з умисним зниженням дійсної суми договору, зміст статей 9, 11 Закону України «Про систему оподаткування» покупцю та продавцям нотаріусом роз`яснені. Продавці своїм підписом під цим договором підтверджують, що проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продану квартиру та відсутність щодо нього претензій фінансового характеру. Відповідно до відомостей, викладених у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації 12.10.2005р. номер 8615715, реєстраційний номер 8928545, вартість нерухомого майна, що продається складає 27\~695 грн. 00 коп. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Продавці повідомляють покупця про те, що квартира є їх особистою власністю, оскільки була набута ними в результаті приватизації. Укладення цього договору проводиться з письмової згоди дружини покупця, справжність підпису якої на відповідній заяві засвідчена приватним нотаріусом Базир В.Г. Броварського районного нотаріального округу. Витрати у зв`язку з укладенням цього договору сторони несуть порівну. Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Броварського бюро технічної інвентаризації від 26 жовтня 2005 року № 8747207, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06 лютого 2020 року № 199214784, - власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (реєстраційний номер нерухомого майна: 8928545) (т.1, а.с. 17, 132). Як вбачається з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 567080 від 11 листопада 2011 року, - [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,1100 га (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер: 3221283201:02:004:0057), яка розташована: Київська область, Броварський район, селище міського типу Калинівка. Державний акт на право власності на земельну ділянку видано на підставі рішення Калинівської селищної ради 35 сесії 05 скликання № 935 від 20.05.2010р. (т.1, а.с.18). З матеріалів справи видно, що рішенням Калинівської селищної ради Броварського району Київської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] » від 20 травня 2010 року № 935/35-У: - затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,1100 га (ріллі), за рахунок земель запасу селищної ради для ведення особистого селянського господарства в межах селища Калинівка; - надано зазначену земельну ділянку у власність [PERSON] (т.1, а.с.199). На ім`я [PERSON] зареєстрований транспортний засіб «ВАЗ-21043» (шасі, кузов, рама) [NUMBER] ), 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] .\~Автомобіль придбано\~у 2004\~році (т.1,\~а.с.159). 06 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхта Л.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 1-1875. За цим правочином [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.200). Будинок цегляний, дерев`яний, позначений на плані літерою «А», житловою площею 59,1 кв.м., загальною площею 186,0 кв.м., з надвірними будівлями: гараж Б, сарай В, сарай Д, сарай Ж, вбиральня Г, теплиця З, огорожа - №, колодязь К. Цей житловий будинок належить дарителю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Калинівської селищної ради 04 травня 2007 року, зареєстрованого в Броварському бюро технічної інвентаризації 04 травня 2007 року за реєстром № 285. Дар сторони оцінюють в суму 166\~304 грн. 00 коп. Інвентаризаційна оцінка 166\~304 грн. 00 коп. згідно з Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно Броварського бюро технічної інвентаризації від 04.05.2007р. № 14441231. Витрати за складання та посвідчення договору сплачує обдарована. Сторони стверджують, що в житловому будинку, який відчужується, малолітні та неповнолітні особи не зареєстровані та не проживають. У судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що вона з 1983 року працювала на комбінаті «Тепличний». Через один рік після працевлаштування одержала трикімнатну квартиру. На комбінаті пропрацювала шістнадцять років. У родині прийняте було рішення обміняти трикімнатну квартиру на однокімнатну. Обмін відбувся восени у 2005 чи 2006 році. Старший її син одружився й проживає окремо. Має власне житло. Нею було прийняте рішення надати старшому сину грошові кошти, а молодшому сину винайти квартиру. Хотіла оформити договір дарування, але вирішили оформити шляхом укладення договору купівлі-продажу, оскільки виявилося, що оформлення договору дарування є занадто дорогим. Продавці доплатили їй грошові кошти у розмірі 17\~000 доларів США, які вона передала старшому сину [PERSON] . Однокімнатну квартиру переписали молодшому сину [PERSON] . У цій квартирі ніхто не проживав. Сина дружина не прописувала за своєю адресою проживання, а тому вона прописала його з онуком до себе. Сину гроші ніхто не платив. У квартирі вона була один раз коли з трикімнатної квартири перевозили речі. В однокімнатній квартирі недавно робився ремонт, вже після розлучення. За той час ніхто ремонтні роботи у цьому помешканні не робив. [PERSON] сину вона дала 15\~000 доларів США, а 2\~000 доларів США залишила собі. Будинок невістки знаходиться також в селищі міського типу [ADDRESS] . Вона часто бувала у цьому будинку. Коли у будинок перейшли проживати її син з невісткою, то там було все старим. Син придбав посудомийну машину, морозильну камеру, холодильник, коври. Також син проводив у будинку ремонтні роботи. Щодо земельної ділянки, то вона була виділена комбінатом Тепличний їй як робітнику. Видавали по 5 соток. Їй дали 10 соток. [PERSON] через сільську раду приватизував її на своє ім`я. За землю платила вона й вона зверталася у сільську раду. Спірна земельна ділянка перебувала у її користуванні біля шістнадцяти років. Податок на землю також сплачувався нею. [PERSON] було відомо про те, що трикімнатна квартира міняється на однокімнатну квартиру й про те, що між власниками цих квартир фактично не має відносин щодо купівлі-продажу нерухомого майна. Всі їй про це говорили, а також повідомляли про доплату. Свого часу, приблизно у 2006 році, вона [PERSON] , переїхала на проживання у Житомирську область. Після проведення обміну вона повністю переїхала у село. Спірною квартирою певний час користувалися винаймачі. У квартирі не було опалення. [PERSON] у спірній квартирі не проживає. Останній рік [PERSON] проживає в селищі міського типу Велика Димерка. При укладенні договору купівлі-продажу, а фактично договору міни, у правочині була занижена вартість спірного нерухомого майна з метою сплатити менші податкові платежі. Свідок [PERSON] дав показання про те, що він є братом [PERSON] . Трикімнатна квартира була надана ще у 1987 роках комбінатом Тепличний. У приватизації квартири приймала участь вся родина. Мати мала намір допомогти йому матеріально у будівництві й надати грошові кошти. У той час, а це приблизно років десять чи п`ятнадцять потому, вона вже вийшла заміж та переїхала проживати у Житомирську область. Трикімнатна квартира обмінювалася на однокімнатну квартиру з доплатою. Мати дала йому 15\~000 доларів США. Іншу частину коштів 2\~000 доларів США вона залишила собі. Брат за однокімнатну квартиру грошей не платив. У квартирі ніхто не проживав, там не було ремонту. Брат проживав у будинку колишньої дружини біля сімнадцяти років. У будинку колишньої дружини проводилися ремонтні роботи, робилася кухня, ванна кімната тощо. На сьогоднішній день у спірній квартирі проживає брат. Останні півтора роки брат мешкає в селищі міського типу Велика Димерка. Після розлучення [PERSON] не забирав у [PERSON] спільно нажите майно. У них був транспортний засіб, який також залишився у колишньої дружини. Свого часу їхній матері було надано приблизно десять соток землі в селищі міського типу Калинівка. Земля потім була переоформлена. Іншого власного житла у брата не має. При обміні колишня дружина брата була присутньою. Йому відомо про придбання свого часу морозильної камери, про роботи щодо укладки кахелю. Якесь майно придбавалося, але яке саме йому не відомо. [PERSON] все життя працює водієм. Його дружина також працювала. Свідок [PERSON] дав показання про те, що він разом з батьками [PERSON] працював на комбінаті Тепличний. Знає його матір по роботі. Він за фахом будівельник й допомагав робити ремонт у будинку. Це було біля п`ятнадцяти чи двадцяти років назад. Він клав плитку у ванній кімнаті, кухні, коридорі, веранді. Роботи було багато. Працював більше місяця. Ним покладено плитки до ста квадратів. Земельна ділянка свого часу була надана матері [PERSON] . Ремонт він робив за усною домовленістю. Свідок [PERSON] дав показання про те, що [PERSON] було подаровано будинок, а [PERSON] квартиру. [PERSON] працювала санітаркою й отримувала біля 1\~000 грн. 00 коп. заробітної плати. Вона займалася дітьми. Гроші для родини заробляв [PERSON] . Був у гостях в [PERSON] та [PERSON] , коли останні жили родиною. Спірна квартира здавалася наймачам. Після розлучення у цій квартирі проживав [PERSON] . Потім він певний час проживав у будинку [PERSON] . Після він поїхав на заробітки до Європи, а після повернення одружився з іншою жінкою. Зараз проживає в селищі міського типу Велика Димерка. Щодо переліку майна він нічого повідомити не може. Був обмін квартир з доплатою. Свідок [PERSON] дав показання про те, що за проведення ремонтних робіт платив йому [PERSON] . У будинку проживали позивач, відповідач та їхня дитина. В будинку були меблі. Однак сам будинок потребував ремонту. Статтями 4, 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) чітко визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не\~може збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом статті 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою, четвертою статті 355, частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктами 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Пунктами 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 наголошено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Відповідно до пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11, - вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи спір між сторонами щодо квартири [ADDRESS] суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спірної квартири та визнання за нею права власності на її Ѕ частину задоволенню не підлягає, а зустрічний позов щодо цього нерухомого майна про визнання його особистою приватною власністю [PERSON] підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] укладено 21 жовтня 2005 року. Вартість придбаного нерухомого майна за правочином становить 27\~695 грн. 00 коп. Договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] також укладено 21 жовтня 2005 року. Продавцями за цим правочином є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вартість відчуженого нерухомого майна 11\~462 грн. 00 коп. У судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що зазначена трикімнатна квартира [ADDRESS] була відчужена у рахунок переходу речових прав на спірну однокімнатну квартиру [ADDRESS] [PERSON] , із доплатою [PERSON] 17\~000 доларів США. З копії висновку товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут земельних реформ та раціонального землекористування» від 12 листопада 2019 року № 1 2 видно, що станом на 12 листопада 2019 року вартість однокімнатної квартири (загальною площею 39,90 кв.м.) [ADDRESS] становить 300\~791 грн. 00 коп. (т.1, а.с.160). Дійсність правочину чи його удаваність, за яким [PERSON] набув спірну квартиру, сторонами не оспорюється, так само і не встановлено, щоб продавці цієї квартири його оспорювали. За змістом частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено правовий висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] була набута [PERSON] за рахунок відчуження належної йому частки у квартирі [ADDRESS] . Таким чином спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] . Позов [PERSON] про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя земельної ділянки, площею 0,1100 га (кадастровий номер: 3221283201:02:004:0057; цільове призначення для ведення особистого селянського господарства), розташованої в селищі міського типу Калинівка, й визначення у цьому нерухомому майні її частки у розмірі Ѕ її частини підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що спірна земельна ділянка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 567080 від 11 листопада 2011 року, виданого відповідно до рішення Калинівської селищної ради 35 сесії 05 скликання № 935 від 20.05.2010р. Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, ст.61 СК України доповнено ч.5, якою передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Частина п`ята статті 61 СК України в подальшому була виключена Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав законної сили 13 червня 2012 року. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Таким чином, лише у період з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно, земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Така позиція викладена також у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2021 року в справі № 161/10975/15-ц (провадження № 61-38603св18). Оскільки спірна земельна ділянка набута відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) [PERSON] шляхом приватизації, то відповідно до норм СК України, які діяли на той час, це нерухоме майно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Суд приходить до висновку, що підлягає визнанню об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] земельна ділянка, площею 0,1100 га (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер: 3221283201:02:004:0057), за адресою: Київська область, Броварський район, селище міського типу Калинівка. У порядку поділу майна колишнього подружжя слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1100 га (цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер: 3221283201:02:004:0057), за адресою: Київська область, Броварський район, селище міського типу Калинівка. Іншу Ѕ частину спірної земельної ділянки слід залишити у власності [PERSON] . Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] щодо поділу придбаного під час шлюбу транспортного засобу підлягає задоволенню частково. Встановлено, що автомобіль марки «ВАЗ-21043», реєстраційний номер [NUMBER] , придбаний [PERSON] під час перебування у шлюбі із [PERSON] . Цей транспортний засіб, не зважаючи на те, що зареєстрований на ім`я [PERSON] , фактично є спільним сумісним майном подружжя. Жодна зі сторін не бажає залишити собі цей автомобіль. [PERSON] та [PERSON] просять стягнути один з одного грошову компенсацію за належну частку в цьому транспортному засобі. Дійсна вартість автомобіля на час розгляду справи не встановлена. На депозитний рахунок суду жодна із сторін не внесла відповідні кошти. Суд вважає за необхідне визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки «ВАЗ-21043»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~та визначити\~у цьому\~рухомому майні\~частки співвласників. При вирішенні спору й визначення часток у цьому спільному сумісному майні колишнього подружжя суд приходить до висновку, що їхні частки є рівними й складають по Ѕ кожному, оскільки інше під час розгляду справи не встановлене. Що стосується інших зустрічних позовних вимог [PERSON] про поділ предметів побуту, домашніх предметів та техніки, стягнення грошової компенсації за ці предмети й техніку, а також грошової компенсації за будівельні матеріали, то суд вважає за необхідне у задоволенні цих вимог відмовити через їх недоведеність. Відсутні дані про придбання сторонами під час шлюбу цього майна та його дійсна вартість. Не доведено наявність на час розгляду справи цього майна. Не зважаючи на те, що відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] визнано придбання під час шлюбу із [PERSON] : [INFO] посудомийної машини «Bosch», моделі SRS3039EU, за 2\~554 грн. 61 коп.; у 2009 році пральної машини «Gorenje» за 2\~500 грн. 00 коп.; у 2009 році газової плити «Gorenje» за 2\~000 грн. 00 коп.; у 2011 році телевізора «Samsung», моделі «LE26C350D1W», за 3\~400 грн. 00 коп.; у 2013 році морозильної камери «ATLANT», моделі «M-7184-100», за 5\~500 грн. 00 коп.; у 2013 році холодильника «Атлант», моделі «TLY5.7КК.3», вартістю 6\~000 грн. 00 коп., це майно не може бути розділене між сторонами, оскільки, по-перше, невідомо чи воно є у наявності на час розгляду справи, а по-друге, як зазначено вище, не встановлена дійсна вартість цього майна, що унеможливлює здійснення його поділу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,* 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 19 квітня 2021 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано до суду клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 15\~000 грн. 00 коп. Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представник [PERSON] подала договір № 03-01-20 про надання правової (правничої) допомоги від 28 січня 2020 року, додаткову угоду № 1 до договору № 03/01-20 від 28 січня 2020 року розрахунок № 1 суми гонорару послуг з надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги від 28 січня 2020 року № 03/01-20 на суму 10\~000 грн. 00 коп., акт № 1 про прийняття-передачі послуг з наданої правової допомоги від 07 лютого 2020 року, квитанцію № 936555 від 07 лютого 2020 року на суму 10\~000 грн. 00 коп., додаткову угоду № 2 до договору № 03/01-20 до договору про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2020 року, розрахунки № № 2, 3, 4, 5, 6 суми гонорару від 01 жовтня 2020 року, 04 листопада 2020 року, 11 лютого 2021 року, 15 квітня 2021 року, 19 квітня 2021 року кожен на суму 1\~000 грн. 00 коп., акти № № 2, 3, 4, 5, 6 приймання-передачі послуг з надання правової допомоги від 01 жовтня 2020 року, 04 листопада 2020 року, 11 лютого 2021 року, 15 квітня 2021 року, 19 квітня 2021 року, квитанції № № 936560, 936563, 936567, 936570, 936571 від 01 жовтня 2020 року на суму 1\~000 грн. 00 коп. кожна. Подані до суду документи містять чіткий перелік наданих послуг, фіксований розмір гонорару, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також тривалості судових засідань (підтверджених протоколами судового засідання) суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача [PERSON] та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7\~500 грн. 00 коп. Вимогами статті 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких, позивачеві відмовлено. При зверненні до суду із даним позовом [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1\~994 грн. 65 коп. Разом з тим, виходячи із ціни позовну, розмір судового збору повинен складати 2\~362 грн. 81 коп. Таким чином, із позивача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі - 368 грн. 16 коп., не доплачений при подачі позовної заяви. Відповідач [PERSON] при подачі зустрічного позову сплатив судовий збір у розмірі 4\~466 грн. 00 коп. Виходячи із ціни первісного та зустрічного позовів, а також пропорційності задоволених позовних вимог стягненню із на користь [PERSON] із [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 858 грн. 85 коп., а стягненню на користь [PERSON] на користь [PERSON] 1\~503 грн. 96 коп.

Outcome: partial