Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

16.10.2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки в його користь борг за договором позики із врахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 11690 грн. та 6% річних від вищевказаної суми, а саме - в розмірі 1660 грн., а всього - 13350 грн. Заявлені вимоги мотивував тим, що 30.12.2011 року він позичив відповідачці під розписку 10000 грн., які остання зобов'язувалася повернути до 01.12.2012 року, однак по закінченні вказаного строку грошей не повернула та на даний час ухиляється від повернення таких. Вказував, що у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, відповідачка має сплатити йому борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11690 грн., а також 6% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 1660 грн. Позивач в судовому засіданні не з'явився, однак його інтереси в суді згідно довіреності від 13.10.2014 року представляв [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні не з'явився, однак подав заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Крім того під час розгляду даної справи в суді представником позивача було уточнено (збільшено) позовні вимоги, а саме - крім заявлених позовних вимог, просив суд також стягнути з відповідачки в користь позивача моральну шкоду за завдані збитки в розмірі 5000 грн. Відповідачка була своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в тому числі і через засоби масової інформації (газета «Високий замок» № 176 (5240) за 28-30 листопада 2014 року), однак в суд не з'явилася і не повідомила про причини своєї неявки, а також від неї не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку представника позивача, який не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідачки і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 30.12.2011 року позивач надав відповідачці грошові кошти в сумі 10000 грн. з процентною ставкою 6% річних, які остання зобов'язувалася повернути до 01.12.2012 року. В підтвердження отримання вищезазначеної суми грошей відповідачка подала позивачу власноручну розписку від 30.12.2011 року. У відповідності до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається зі змісту ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, а також згідно вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Всупереч вимогам договору та закону відповідачка не виконала свої зобов'язання щодо повернення суми боргу та сплати процентів за користування ним. У відповідності до вимог ст.ст.1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядок, встановлений договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як встановлено судом, визначений позивачем індекс інфляції наведений в розрахунку збитків, завданих інфляцією у період з грудня 2012 року по вересень 2014 року, відповідає індексам інфляції встановленим Державною службою статистики України. Так, сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції становить - 11690 грн. 00 коп., з яких: 10000 грн. 00 коп. сума позики та 1690 грн. 00 коп. - сума збитків завданих інфляцією (10000 х 1,169). Однак суд, не може взяти до уваги, долучений до матеріалів справи розрахунок 6% річних, оскільки, як вбачається з розписки, сторонами узгоджено проценти за користування позикою в розмірі 6 % річних, проте жодним чином не згадується про можливість стягнення процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Крім того, як вбачається зі змісту ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, оскільки між сторонами було узгоджено процентну ставку за користування позикою в розмірі 6% річних, то з відповідачки слід стягнути вказану процентну ставку за період з 30.12.2011 року по 01.12.2012 року (тобто позивач має право на отримання відсотків, починаючи з дня укладення договору до дня, коли сторонами було узгоджено дату повернення позики), а що стосується штрафних санкцій, то такі підлягають стягнення лише за порушення строковості даного договору, тобто з дня наступного після остаточної дати повернення позики. Таким чином, оскільки між сторонами при укладенні договору не визначено процентну ставку за порушення грошового зобов'язання, то така у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, становитиме лише 3% річних від простроченої суми. Розрахунок процентної ставки за користування позикою під 6% річних в період з 30.12.2011 року по 01.12.2012 року становить 553 грн. 98 коп. (сума санкцій = С х 6 х Д : 365 : 100 = 10000 х 6 х 337 : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість прострочених днів). Розрахунок 3% річних від простроченої суми позики в період з 02.12.2012 року по 07.10.2014 року становить 553 грн. 98 коп. (сума санкцій = С х 3 х Д : 365 : 100 = 10000 х 3 х 674 : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість прострочених днів). Що стосується заявлених стороною позивача вимог щодо стягнення з відповідачки 5000 грн. завданої моральної шкоди, яка була заподіяна йому внаслідок порушення відповідачкою договірних зобов'язань, то суд дійшов висновку в даній частині відмовити, з наступних підстав. В роз'ясненнях п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 (з наступними змінами та доповненнями), зазначається про необхідність у кожному конкретному випадку з'ясовувати характер правовідносин і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами, належать до договірних. Положення ст.611 ЦК України визначає правовим наслідком порушення зобов'язання відшкодування моральної шкоди, але якщо це встановлено договором або законом. Так, договором, укладеним між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди. Чинним законодавством відшкодування моральної шкоди за невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань за договором позики також не передбачено. З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Згідно вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, так як зобов'язання повинно виконуватись належним чином та у встановлені строки у відповідності до умов договору або вимог чинного законодавства. У відповідності ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, підсумовуючи все вище наведене, суд, виходячи з загальних принципів процесуального права сторін, де суд повинен сприяти повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, вважає за доцільне задоволити даний позов частково, шляхом призначення стягнення з відповідачки у користь позивача 12797 грн. 96 коп., які включають в себе 11690 грн. 00 коп. позичених позивачем грошових коштів, з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, 3% річних від простроченої суми (згідно вимог ст.625 ЦК України) в сумі 553 грн. 98 коп., а також визначених договором 6% за користування чужими коштами (у відповідності до вимог ст.1048 ЦК України) в сумі 553 грн. 98 коп. В задоволенні решти позовних вимог суд дійшов висновку відмовити. Також у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України (оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, так як являється інвалідом ІІ-ої групи) підлягають стягненню з відповідачки судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved