Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

15.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів і, уточнивши 01.12.2015 року раніше заявлені вимоги, просила виділити їй в натурі 29/100 частин житлового будинку № 10 по вулиці Ломоносова в місті Чернігові (далі Будинок) з відповідною частиною господарських споруд, згідно варіанту № 1 висновку судової експертизи від 19.10.2015 року № С-272; відповідачу [PERSON] виділити 31/100 частину Будинку, а співвідповідачу [PERSON] виділити 40/100 частин Будинку згідно цього ж варіанту поділу. Крім того, позивач просила виділити їй в користування земельну ділянку площею 115 м2, розташовану за адресою: м. Чернігів, вул. Ломоносова, 10, а відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 150 м2, розташовану за цією ж адресою, згідно порядку користування, запропонованому у висновку судової експертизи від 19.10.2015 року № С-272 та Додатку № 2.1 до нього; земельну ділянку площею 32 м2 залишити в якості двору спільного користування. В обґрунтування позову послалася на неможливість досягнення між сторонами домовленості з приводу поділу в натурі Будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю. Співвідповідач [PERSON] просила в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що Будинок має самочинні переобладнання, а тому не підлягає реальному поділу. Співвідповідач також зазначила, що вона є власником земельної ділянки, на якій розташована належна їй частина Будинку, а тому щодо неї не може бути встановлений порядок користування земельною ділянкою, яка вже виділена в натурі. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є власником 4/15 частин Будинку, відповідач [PERSON] є власником 1/3 частини Будинку, а співвідповідач [PERSON] власником 2/5 частин Будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0.1238 га (а. с. 3-5, 28-30. З цієї земельної ділянки співвідповідачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0.0919 га, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 30.03.2001 року (а. с. 31 зв., 36). Решта земельної ділянки площею 0.0281 га знаходиться в спільному користуванні позивача та відповідача [PERSON] Між сторонами немає домовленості з приводу реального поділу Будинку відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності, а також з приводу порядку користування земельною ділянкою, на якій розташовано Будинок, що стало причиною звернення позивача з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 13.08.2015 року по справі було призначено судову експертизу для визначення технічної можливості реального поділу Будинку між його співвласниками, з урахуванням розміру належних їм часток у праві спільної часткової власності, а також порядку користування Будинком, що фактично склався. На вирішення судової експертизи було також постановлено питання визначення можливих варіантів користування земельною ділянкою між позивачем і відповідачем [PERSON] Т (а. с. 47-49). Під час здійснення натурного обстеження спірних обєктів нерухомості судовими експертами виявлено самочинні прибудови до кімнат 2-1, 2-5 та 2-4 Будинку, чим змінено зовнішні контури будинку та збільшено його загальну площу. Відповідно до частини другої статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. В постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року в справі № 6-130цс13 сформульовано правову позицію про те, що в розумінні частини першої статті 376 Цивільного кодексу України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти, не є обєктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Згідно вимог статті 3607 Цивільного процесуального кодексу України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи те, що внаслідок здійснення самочинної реконструкції Будинку, якою збільшено його загальну площу, фактично створено новий обєкт нерухомості та наведену вище правову позицію Верховного Суду України щодо неможливості поділу такого обєкта, відсутні законні підстави для поділу Будинку в натурі між його співвласниками. Оскільки позивач і відповідач [PERSON] погодилися із порядком користування земельною ділянкою площею 0.0281 га, запропонованим у висновку судової експертизи від 19.10.2015 року № С-272 та Додатку № 2.1 до нього, що порядок не порушує права та інтереси інших осіб, суд вважає можливим затвердити цей порядок, за яким пропонується виділити: позивачу земельну ділянку площею 0.0115 га, відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 0.0134 га, а земельну ділянку площею 0.0032 га залишити в спільному користуванні вказаних осіб в якості спільного двору. Виходячи з наведеного, заявлений позов підлягає частковому задоволенню. В силу положень частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем предявлено позов немайнового характеру, при цьому заявлено дві вимоги, які підлягали окремій оплаті судовим збором по 243 грн 60 коп. кожна. Фактично позивачем оплачено лише одну вимогу немайнового характеру в сумі 243 грн 60 коп., інша вимога залишилася неоплаченою. Оскільки судом задоволено тільки вимогу про встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка не оплачена судовим збором, на користь позивача з відповідача [PERSON] сума судового збору в розмірі 243 грн 60 коп. стягненню не підлягає. Крім того, позивачем сплачено 4056 грн за проведення судової експертизи (а. с. 89), якою вирішено два питання, в тому числі визначення варіанту реального поділу Будинку, в чому судом відмовлено. Виходячи з цього, за законом позивач має право вимагати відшкодування лише половини вартості судової експертизи. Втім, враховуючи те, що встановлення порядку користування земельною ділянкою здійснено судом в інтересах як позивача так і відповідача [PERSON], на користь позивача підлягає стягненню лише ? частина вартості судової експертизи, а саме 1014 грн.

Outcome: partial