Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

16.10.2015 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] належить позивачеві на праві власності. В даній квартирі відповідач [PERSON] був зареєстрований після укладення з нею шлюбу у якості члена її сім`ї. З квітня 2014 року відповідач в її квартирі не проживає, відсутній більше року без поважних причин, дій які б свідчили про наміри та бажання зберегти за собою право користування житловим приміщенням не вчиняв. З огляду на зазначені обставини вважає, що наявні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Згідно із заявою, просить розглянути справу в її відсутності, згодна на розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку передбаченому ст. 74 ЦПК України. Про причини своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив. Третя особа, Солом'янський РВ ГУ ДМС України в м. Києві, в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно із заявою просить розглядати справу у відсутності свого представника. При таких даних, суд у відповідності до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, знаходить можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін та представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини сторін стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним урегульовано положеннями статті 405 ЦК України. За змістом частини першої вказаної статті, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М., зареєстрованого в реєстрі за №5412, та свідоцтва про право на спадщину від 28.03.2014 р., виданого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В., зареєстрованого в реєстрі за №7-238. Згідно довідки форми №3 від 07.10.2015 р. зa № 3641, виданої Житлово- експлуатаційною дільницею № 901 у даній квартирі зареєстровані: позивачка [PERSON], її дочка - [PERSON], та її колишній чоловік - відповідач у справі - [PERSON], який був зареєстрований як член її сім'ї з 19.04.2007 року. Відповідач не проживає у спірній квартирі починаючи з квітня 2014 року. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується наданими суду актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 27.08.2015 р., від 09.09.2015 р. та від 02.10.2015 р. Обставин, які б свідчили, що позивачка чинила відповідачеві перешкоди в користуванні спірною квартирою, та обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача судом не встановлено. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору в сумі 487,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved