Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

16 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду за позовом до ТОВ «Житло-Буд» про стягнення заборгованості по компенсації за невикористану відпустку, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з наказом № 64-К від 10 березня 2009 року він був прийнятий в ТОВ «Житло-Буд» на посаду майстра. Наказом №153-К від 24 вересня 2015 року він був звільнений з роботи за власним бажанням з ТОВ «Житло-Буд». Пояснює, що за 6 років і 6,5 місяців роботи на підприємстві відповідача він фактично не використовував відпустки з 10 березня 2009 року по 24 вересня 2015 року в кількості 154 днів (24 дні за рік роботи). За весь цей час роботи компенсації за невикористані відпустки не виплачувались. Зазначає, що в жовтня місяці 2015 року після звільнення він отримав компенсацію за 24 дні (рік роботи). Вказує, що 17 листопада 2015 року він написав заяву на імя директора ТОВ «Житло-Буд» з проханням виплатити йому компенсацію за невикористані відпустки і в грудні 2015 року отримав ще одну компенсацію за 24 дні в сумі 2709,60 грн. Проте вважає, що навіть враховуючи останню виплату компенсації у грудні 2015 року, перед ним у відповідача залишилась заборгованість по компенсації за невикористані відпустки в сумі 15382,63 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просила його задовольнити. В своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково уточнив, що просить стягнути з відповідача суму заборгованості по компенсації за невикористані відпустки в розмірі 15382,63 грн., про що зазначив у тексті позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про місце та час розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку згідно приписів ст. 74 ЦПК України. Причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглядати справу на підставі наявних доказів у справі у відсутність представника відповідача, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії довідки ТОВ «Житло-Буд» № 42-к від 23 жовтня 2015 року [PERSON] дійсно працював у ТОВ «Житло-Буд» з 10.03.2009 року (Наказ № 64-к від 10.03.2009 року) та був звільнений, за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України з 24.09.2015 року (а.с. 13). Вказані обставини також підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с. 5-7). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦК України, суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про виплату йому заборгованості по компенсації за невикористану відпустку (а.с. 8-12), а також враховуючи, що розрахунок заборгованості по компенсації за невикористану відпустку, наданий позивачем, відповідач не спростував, тому з ТОВ «Житло-Буд» необхідно стягнути вказану заборгованість в сумі 15382 грн. 63 коп.

Outcome: approved