Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

15 вересня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що позивач має на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані у вищевказаному будинку, однак не проживають там понад один рік. Факт реєстрації відповідачів в житловому приміщенні, яке належить позивачу, порушує її права власника на вільне розпорядження і користування цим майном. Позовна заява надійшла до суду 15 вересня 2021 року. 21 вересня 2021 року, після отримання відомостей про зареєстроване місце реєстрації відповідачів, заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у даній справі. 20 жовтня 2021 року розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою в судове засідання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , щодо яких були відсутні дані про належне повідомлення їх про час та місце розгляду справи. Третя особа Куликівська селищна рада надала заяву в якій вказує на відсутність заперечень проти позову, справу просить розглядати у відсутності представника селищної ради (а.с. 24). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просить справу розглянути за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи призначений на 03 листопада 2021 року були повідомлені через\~оголошення на\~офіційному веб-порталі\~судової влади\~України (а.с.37-38). Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з наведеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши заяви надані сторонами та матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). Згідно довідки Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 420 від 09.09.2021, [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] в якому з 16.10.2006 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , але не проживають з за даною адресою з дати реєстрації (а.с. 10). Відповідно до акта від 09.09.2021 року, підписаного старостою Виблівського старостинського округу Дєдковою В., діловодом ЦНАП Куликівської селищної ради Корявець Н., сусідами [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , але більше одного року за вказаною адресою не проживають (а.с.11). З письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , не проживають в житловому будинку, що належить [PERSON] , оскільки проживають за кордоном (а.с. 12-13). Предметом позову, що розглядається, є вирішення питання про втрату права користування житлом громадянина, який відсутній за зареєстрованим місцем проживання понад установлені законом строки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство. Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Надані позивачем докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, у своїй сукупності достатні для висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, у зв`язку з чим втратили право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою. На підставі викладеного та

Outcome: approved