Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

15.07.2014 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що в лютому 1998 року купила її у відповідача, оформивши цю угоду на біржі, хоча така угода мала б бути нотаріально посвідчена. На даний час вона не може реалізувати своїх прав щодо цієї нерухомості через неналежне оформлення відповідного договору, а продавець укладати новий договір шляхом його посвідчення нотаріусом, не бажає. В судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала, просила визнати за нею право власності на згадану квартиру за договором купівлі-продажу, укладеного нею із відповідачем на Полтавській регіональній аграрно-промисловій біржі. При цьому пояснила, що вказане житло з моменту укладення згаданого договору знаходиться у її володінні та користуванні і за нею зареєстроване в ДКП «Миргородтехінвентаризація». Однак на теперішній час позивачка не може реалізувати своє право власності на квартиру, оскільки правовстановлюючий документ не визнається органами нотаріату, що і спонукало позивачку звернутися в суд з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав і не заперечував проти його задоволення, повністю підтверджуючи обставини, на які посилалася позивачка. Не заперечував, що він за продану ним квартиру отримав від позивачки обумовлену ними вартість і фактично передав її у власність позивачки ще в лютому 1998 року. Представник третьої особи, Полтавської регіональної аграрно-промислової біржі, в судове засідання не з'явився і своїх заперечень проти позову суду не подав. За переконанням суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону, і зокрема положенням ст. 11 ЦПК України, та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Заслухавши пояснення позивачки і відповідача, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних обгрунтувань. Судом встановлено, що між позивачкою та [PERSON], як колишнім власником майна, склалися правовідносини по купівлі продажу житла, як окремий вид цивільно правових зобовязань. Ці правовідносини на час їх виникнення регулювалися нормами ЦК України 1963 року. За цими зобов'язаннями продавець фактично передав позивачці належну йому квартиру [ADDRESS], а позивачка сплатила йому обумовлену ними вартість спірної квартири. Наявність такої письмової угоди між ними підтверджується копією відповідного договору / а.с. 4 /. На основі цього договору вказане житло зареєстровано за позивачкою в ДКП «Миргородтехінвентаризація» / а.с. 5-7 /. Зважаючи на те, що в ДКП «Миргородтехінвентаризація» на спірну квартиру право власності відповідача вже фактично не зареєстроване, то сторони позбавлені можливості переукласти договір купівлі продажу житла через органи нотаріату, виходячи з вимог закону. Згідно до ст. 153 ЦК України 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. При розгляді справи з'ясовано, що така згода, в тому числі і відносно істотних умов, між [PERSON] та [PERSON] була досягнута, хоча договір і не був нотаріально посвідчений. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачка [PERSON] набула повне право власності на житло внаслідок укладення угоди не забороненої законом, а саме договору купівлі-продажу. Це право на час розгляду справи в суді відповідачем [PERSON] чи іншими особами, не оспорюється. Отже, заявлений позов слід задовольнити.

Outcome: approved