Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

15.06.2015р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. 14.07.2015 року [PERSON] предявив в суд позов до [PERSON], [PERSON] про повернення незаконно одержаних грошей. Ухвалою суду від 24.07.2015 року дані позови обєднані в одне провадження та прийняті до сумісного розгляду. Представники позивача-відповідача та відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги [PERSON] по первинному позову з підстав, наведених в позовній заяві. Просять суд постановити рішення, яким зобовязати відповідача- позивача [PERSON] повернути позивачу [PERSON] належний йому на праві особистої власності транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» LT 35, випуску 1990 року, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ОРЕВ УДАІ УМВС м.Івано-Франківська, 02.04.1998 року з технічним паспортом та ключами. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] просять суд відмовити, оскільки вважають їх безпідставними. Відповідач- позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] про повернення незаконно одержаних грошей підтримав в повному обсязі з мотивів, зазначених в позовній заяві. Просить суд стягнути в солідарному порядку з позивачів-відповідачів [PERSON] та [PERSON] в його користь 52500 грн. Щодо задоволення позову [PERSON] про витребування майна ( автомобіля) з чужого незаконного володіння заперечує. Просить суд відмовити в задоволенні його позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представників позивача- відповідача [PERSON], відповідача позивача [PERSON], відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, зясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] та необхідність відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 29.01.2013 року [PERSON], видав [PERSON] довіреність на управління транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN» LT 35, 1990 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ОРЕВ УДАІ УМВС м.Івано-Франківська, 02.04.1998 року, про що свідчить довіреність від 09.06.2015 року, копія якої долучена до матеріалів справи. Зясовано також, що даний транспортний засіб належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ ІВС № 103980, яке видане ОРЕВ УДАІ УМВС м. Івано-Франківська 02.04.1998 року, що підтверджується довідкою Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Івано-Франківськ, Тисменицького та Тлумацького районів при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області від 23.04.2015 року за №250. Вказані обставини не спростовані та не заперечуються відповідачем -позивачем по даній справі- Тимків С.М. Доведено також ту обставину, що 09.09.2013 року [PERSON] скасована вищевказана довіреність, та висунуто [PERSON] вимогу про повернення транспортного засобу, про що свідчить повідомлення приватного нотаріуса Івано-Франківського МНО [PERSON] від 09.09.2013 року за №54/-01-16, яке долучене до матеріалів справи. Відповідно до ст.ст. 317, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Як вбачається з пояснень учасників процесу, транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN» LT 35, 1990 року випуску, яким користувався [PERSON], [PERSON] повернутий не був. Наведене підтвердив в судовому засіданні і відповідач-позивач [PERSON], зазначивши при цьому, що відчуджив даний автомобіль. Ст. 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно заволоділа ним. Зі змісту ст.391 ЦК України вбачається, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Факт користування протягом двох років [PERSON] транспортним засобом [PERSON] повністю підтвердився в судовому засіданні поясненнями учасників процесу та письмовими матеріалами справи та не спростований відповідачем -позивачем [PERSON] Крім того, відповідач-позивач [PERSON] не представив суду належних доказів для підтвердження своїх слів щодо відчудження транспортного засобу та відсутності його у нього, що судом розцінюється як небажання [PERSON] повернути автомобіль власнику. Враховуючи наведене, суд вважає, що при таких обставинах позовні вимоги [PERSON] про витребування майна(автомобіля) із чужого незаконного володіння підлягають до задоволення. Оскільки [PERSON], є власником автомобіля «VOLKSWAGEN» LT 35, 1990 року випуску він вправі вимагати його повернення із чужого незаконного володіння [PERSON] Що стосується вимог відповідача-позивача [PERSON] про повернення йому незаконно одержаних [PERSON] грошей в сумі 52500 грн., то, на переконання суду, вони до задоволення не підлягають виходячи з наступного. Відповідач-позивач [PERSON] в своїй позовній заяві стверджує, що він в червні 2012 року домовився з представником власника автомобіля - [PERSON] про придбання автомобіля марки «VOLKSWAGEN» LT 35, 1990 року, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований ОРЕВ УДАІ УМВС м.Івано-Франківська, 02.04.1998 року за 3600 дол.США, з яких 600 дол.США оплатив відразу, а решту був зобовязаний оплатити до 01.06.2013 року. Разом з тим, до матеріалів справи [PERSON] долучає оригінал письмової розписки [PERSON] Ю,І., а представник [PERSON] оригінал розписки [PERSON] про те, що [PERSON] взяв даний транспортний засіб в оренду з правом викупу та сплатою грошових коштів. Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. А ч. 1 ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму(оренди). Однак дана розписка не відповідає вимогам, які ставляться до договору найму(оренди), зокрема, змісту та формі. Згідно з ч.2 ст.799 ЦК України договір найму(оренди) транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Беручи до уваги вказані норми, вважати дану розписку договором оренди транспортного засобу за плату на певний строк - немає підстав. Також суд оцінює критично і посилання відповідача-позивача про те, що долучені до матеріалів справи розписки за підписом [PERSON] є підтвердженням оплати ним коштів за куплений у [PERSON] транспортний засіб. Як вбачається з даних розписок вони констатують тільки отримання [PERSON] від когось коштів в іноземній валюті. Із змісту цих розписок неможливо встановити і дослідити походження даних грошових коштів, оскільки будь-які інші угоди, крім розписок про оренду буса в матеріалах справи відсутні. Поясненнями відповідача- позивача [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON] не підтверджено, що грошові кошти, які хоче повернути відповідач-позивач являлися завдатком або авансом, як визначено в ст. 570 ЦК України. Таким чином, законних підстав щодо стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів в сумі 52500 грн. судом не встановлено. Крім того, відмовити слід і в задоволенні позовних вимог [PERSON], що стосуються стягнення грошових коштів з позивача відповідача [PERSON], оскільки [PERSON] безпосередньо не вступав з [PERSON] ні в які правовідносини, не писав розписок , особисто не отримував грошових коштів. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При таких обставинах позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Враховуючи, що відповідачем-позивачем [PERSON] не доведено, як того вимагає ст.60 ЦПК України факт продажу йому позивачем-відповідачем транспортного засобу«VOLKSWAGEN» LT 35, 1990 року, реєстраційний номер [NUMBER] та отримання [PERSON], [PERSON] грошових коштів, в задоволенні його зустрічного позову слід відмовити. Також, згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача-позивача [PERSON] слід стягнути в користь держави 243 грн.60 коп. судового збору. На підставі ст.ст.317, 328,386,387,391 ЦК України,

Outcome: approved