Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

16 лютого 2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору від 07.06.2007 року позивач зобов'язався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 20000 доларів США на термін до 06.06.2022 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В якості забезпечення виконання відповідачем зобов'язань по договору, 07.06.2007 року між [PERSON], [PERSON] та банком було укладено договір поруки №DN80FJ00000079, відповідно до якого поручитель зобов'язується перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником всіх його зобов'язань до договору кредиту. В порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 28.01.2016 року має заборгованість - 27815,15 доларів США, що складається з 16871,96 доларів США - заборгованість за кредитом, 5048,41 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1756,38 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 4138,40 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27815,15 доларів США та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 10376,44 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову та застосувати строки позовної давності щодо нарахованої пені. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.554 ЦК України у випадку порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором солідарно, якщо договором поруки не встановлено додаткову субсидіарну відповідальність поручителя. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору №DN80FJ00000079 від 07.06.2007 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 20000 доларів США, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру (а.с.13-16). 07.06.2007 року між [PERSON], [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки №DN80FJ00000079, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] зобов'язуються відповідати перед позивачем солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за договором кредиту №DN80FJ00000079 (а.с.17). Однак, відповідач [PERSON] зобов'язань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 28.01.2016 року відповідач має заборгованість, що складає 27815,15 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 691762 грн. 78 коп. з яких: сума заборгованості за кредитом складає 16871,96 доларів США, сума заборгованості за відсотками складає 5048,41 доларів США, розмір комісії за користування кредитом складає 1756,38 доларів США, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 4138,40 доларів США (а.с.3-6). Представник позивача в судовому засіданні просив суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитом з відповідачів солідарно, однак суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому, відповідно до п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися, як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися. Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредиту, відповідач [PERSON] систематично стала порушувати свої зобов'язання по сплаті коштів по договору з квітня 2013 року, тобто саме з цього часу у банку виникло право вимоги на дострокове повернення кредиту, однак з вимогою до поручителів банк звернувся лише в січні 2016 року. Таким чином, оскільки позивач не звернувся з вимогою до поручителів у шестимісячний строк з моменту виникнення права вимоги на дострокове повернення кредиту, то у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України вимога вважається припиненою. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне відмовити позивачу в частині вимог про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] Що стосується суми заборгованості за кредитом, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача, то приймаючи рішення про часткове задоволення вимог суд виходить з наступного. Згідно ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, пеня в розмірі 4138,40 доларів США нараховувалася повивачем починаючи з 27.08.2007 року, тобто за межами строку позовної давності, встановленого ч.2 ст.258 ЦК України. Враховуючи той факт, що представник відповідача наполягав про застосування строків позовної давності щодо нарахованої пені, суд вважає за необхідне відмовити в стягненні пені що виникла за до 21.02.2015 року в сумі 1345,19 грн. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 26469,96 доларів США, а також судовий збір в сумі 10376,44 грн.

Outcome: partial