Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

15 жовтня 2020 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Жовтневе м. Херсон, ідентифікаційний номер [NUMBER] зі спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] по [ADDRESS] та визнати право власності в цілому на житловий будинок розташований по [ADDRESS] характеристика будівель та споруд яких включає: житловий будинок літ. «А» , прибудова літ. «а», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Д», сарай літ. «Е» , гараж літ. «Є», туалет літ. «Ж» , літній душ літ. «З», №1 хвіртка, №2 ворота, №3 огорожа, №1 мостіння. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , після якого відкрилась спадщина у виді: земельної ділянки площею 6,50 га, що розташована на території Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, право на яку підтверджено Державним актом серії ХС-ІV та житлового будинку розташованого по [ADDRESS] , власником якого був батько [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] . Його жінка [PERSON] відмовилася від прийняття своєї частки у спадщині на користь [PERSON] . До дня смерті [PERSON] з ним проживала позивач, доглядала його та здійснила поховання. На судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. На судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. У відповідності до частини третьої статті 200 ЦПК України, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 13 вересня 1985 року серії [NUMBER] актовий запис № 16 [PERSON] та позивач [PERSON] уклали шлюб, при реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище на [PERSON] . [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , про що підтверджується актовим записом № 01 від 22 січня 2020 року зробленого виконавчим комітетом Новоказузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 22 січня 2020 року. Відповідно до довідки Новоказузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 27 лютого 2020 року вказано, що до дня смерті [PERSON] з ним без реєстрації проживала його дружина [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді: земельної ділянки площею 6,50 га, що розташована на території Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, право на яку підтверджено Державним актом серії ХС-ІV і яку [PERSON] заповів [PERSON] . Також до спадщини входить житловий будинок розташований по [ADDRESS] , власником якого відповідно до договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за № 177 був батько [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] . Жінка [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь [PERSON] , що підтверджено її заявою, яку засвідчено секретарем сільської ради. Відповідно до листа Новокалузької сільської ради від 02 листопада 2020 року № 131 [PERSON] проживає на території вказаної ради з 2001 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. З 12 вересня 2008 року по 15 серпня 2017 року вона працювала в Новокалузькій сільській раді на посаді касира. З 16 серпня 2017 року по 02 квітня 2018 року працювала завідувачем Новокалузького сільського клубу. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04 листопада 2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилась. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Зміст позовних вимог, підстави позову та встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини з приводу спадкових прав позивача на майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, що врегульовані нижченаведеними нормами ЦК УРСР та ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пунктів четвертого та п`ятого Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина після [PERSON] відкрилася до вказаної дати та до 01 липня 2004 року спірні правовідносини щодо спадкування після його смерті врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв`язку з його смертю. Суд установив, що [PERSON] будучи віднесеним до спадкоємців першої черги за законом як син, прийняв спадщину, що відкрилась після смерті його батька шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном у виді будинку по [ADDRESS] . При цьому, дружина померлого [PERSON] відмовилась від спадщини у виді вказаного майна на користь [PERSON] , а отже він успадкував вказаний будинок в цілому. Поряд з цим, враховуючи ті самі приписи Прикінцевих та перехідних положень ЦК України порядок спадкування [PERSON] після [PERSON] врегульований нормами ЦК України, оскільки спадщина після смерті останнього відкрилася [INFO] . Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Отже, із зазначених положень цивільного законодавства вбачається, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, шляхом постійного проживання з ним, а отже має право ставити на вирішення суду питання про перехід прав належних спадкодавцю до неї у порядку спадкування. Факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджений зазначеною довідкою та визнаний відповідачем. Оскільки позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка на підставі закону слід констатувати прийняття нею у спадщину вказаного права власності на зазначений житловий будинок, який належав померлому у відповідності до вищевказаних обставин. Отже, позивач як така, що прийняла спадщину має право вимагати визнання за нею права на спадщину, що не була оформлена, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, яка прийняла спадщину у виді права, що належало її чоловіку, так і відповідача, який не набув таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняла спадщину у встановленому законом порядку після смерті чоловіка, у виді вказаного права власності, яке належало останньому на момент смерті на тій підставі, що він фактично прийняв спадщину після смерті його батька. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останньої не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції відповідача та учать останнього обумовлена особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved