Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

16.01.2021 року позивач звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до відповідача, у якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з ним. Мотивував свої вимоги тим, що 28.10.2011 року між ним та відповідачем укладено шлюб, від якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . В теперішній час сімейні відносини між ними припинені. Відповідач залишила родину та виїхала з кв. [ADDRESS] . Дочка зареєстрована разом із ним в зазначеній квартирі та мешкає в ній з 20.04.2012 року. Дитина навчається у СШ № 239 м.Києва та обслуговується у сімейного лікаря за зареєстрованим в м.Києві місці проживання. В теперішній час між ним та відповідачем виник спір щодо місця проживання дитини, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Просить позовні вимоги задовольнити та визначити місце проживання дочки з ним. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення судового розгляду від неї не надходило. В судове засідання представник третьої особи Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Додатково суду надав Висновок від 19.05.2021 року, відповідно до якого, Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне визначати місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , оскільки дитина мешкає за місцем реєстрації разом із батьком. Мати дитини [PERSON] до служби з приводу усунення перешкод у спілкуванні з донькою не зверталася. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Частиною першою статті 160 СК України передбачено, щ о місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч.2 ст.160 СК). Згідно зч.1ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За вимогами частини другої статті 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що шлюб між сторонами, зареєстрований 28.10.2011 року розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду м.Києва від 11.01.2021 року справа № 756/13761/20. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві від 18.04.2012 року, позивач та відповідач по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Оболонської РДА від 05.11.2020 року, [PERSON] з 20.11.2012 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрований і позивач по справі [PERSON] , що підтверджується відповідною довідкою. Згідно Декларації № 0000-Е210-ЕЕМ9 від 25.04.2018 року отримує послуги з первинної медичної допомоги, з урахуванням місця реєстрації - [ADDRESS] - у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Оболонського району м.Києва. Згідно довідки СШ № 239 м.Києва від 28.12.2020 року № 144, [PERSON] навчається в даному закладі освіти. Позивач, як на підставу позову, посилається на наявність спору між ним та відповідачем щодо місця мешкання дитини. Як зазначено у ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Вказана стаття передбачає можливість вирішення спору судом лише у разі виникнення спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, але під час розгляду справи було встановлено, що такий спір між сторонами відсутній. Жодних доказів, які свідчили би про наявність у сторін спору про місце проживання дитини, позивачем суду не надано. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що визначати місце проживання дитини на даний час не є необхідним, оскільки будь-якого спору між сторонами стосовно вирішення даного питання немає. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягають, оскільки у сторін відсутній спір з цього приводу. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed