Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

17.07.2020 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 08.08.2013 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/8844/13-ц стягнуто аліменти з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати(при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……(An*1%*Qn), де р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; Anх - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. В зв`язку з вищевикладеним та враховуючи вимоги ст. 196 СК України позивач надала детальний розрахунок пені. Починаючи з 19.06.2013 року загальна сума пені за несплату аліментів становить 900 681,02 грн., але враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України (у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості), стягненню підлягає 112 212,29 грн. Тому, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 19.06.2013 року по 30.06.2020 року в розмірі 112 212,29 грн. 06.08.2020 року судом відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 27.08.2020 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти позовних вимог та вважає, що наявні підстави для відмови в позові в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог, їх незаконністю.Так, рішенням суду від 08.08.2013 року у справі №357/8844/13-ц було задоволено позовну заяву про стягнення коштів на особисте утримання та аліментів на дитину та стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, щомісячно, починаючи з 19.06.2013 року та стягнуто з нього на користь [PERSON] кошти на її особисте утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 19.06.2013 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто - до [INFO] .. З моменту вступу даного рішення суду в законну силу, дане рішення ним сумлінно виконувалося шляхом перерахування грошових коштів особисто [PERSON] . Виконавчий лист по справі №357/8844/13-ц було втрачено та ухвалою суду від 24.12.2019 року судом було видано дублікат виконавчого листа. Після видачі судом дубліката виконавчого листа по справі №357/8844/13-ц, державним виконавцем Білоцерківського РВ ДВС Шульгою М.Ю. фактично розпочато виконавчі дії та за відсутності у державного виконавця відомостей, що сплата аліментів ним здійснюється, було винесено постанови:про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі) від 10.07.2020 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 10.07.2020 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 10.07.2020 року;про арешт коштів боржника від 13.05.2020 року; про розшук майна боржника від 10.07.2020 року;про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 10.07.2020 року. Весь період, не маючи постійного доходу, не будучи працевлаштованим він, [PERSON] , вираховував суму аліментів до сплати самостійно. Однак, наразі не має можливості довести документально фактичну відсутність заборгованості по сплаті аліментів івідсутність підстав для стягнення з мене пені за прострочення сплати аліментів відповідно. Всі виконувані платежі здійснювалися на рахунки позивача, що відкриті нею у АТ «КБ «Приватбанк». На існуючій невеликій частині квитанцій і чеків номери рахунків отримувача не відображуються в повному обсязі, що зумовлює потребу заявою витребувати інформацію про наявні у позивача за період з 19.06.2013 року по 30.06.2020 року відкриті в АТ «КБ «Приватбанк» рахунки в цілому. Також, у зв`язку з винесенням арештом його рахунків, окремі платежі він доручив виконати [PERSON] , в призначенні платежу зазначено: «аліменти від [PERSON] ». Стверджує, що платежі, квитанції на підтвердження виконання яких додані до цього відзиву, є коштами на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Також підкреслює, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настаєлише за наявності вини цієї особи. З огляду на те, що розрахунок суми до сплати державним виконавцем не здійснювався, адже виконавче провадження фактично не проводилось з 2013 року і по 2019 рік, у зв`язку з втратою виконавчого листа, відповідно він не мав можливості отримати від виконавця інформацію про суму до сплати, тому, будь-яка несплата через математичні ймовірні помилки не може вважатися його виною і підставою стягнення з нього пені за несплату аліментів. Тому, просив за результатами дослідження всіх обставин справи, в тому числі доказів, відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та покласти судові витрати на сторони пропорційно задоволенню позовних вимог згідно з ч. 1. 2 ст. 141 ЦПК України. 03.09.2020 року судом постановлено ухвалу, про проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 03.09.2020 року судом постановлено ухвалу, про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк», а саме: інформації щодо наявності відкритого у АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] у період з 19.06.2013 року по 30.06.2020 року карткового рахунку № [NUMBER] та інших рахунків; інформації про надходження грошових коштів отримувачу - [PERSON] на рахунок № [NUMBER] у період з 19.06.2013 року по 30.06.2020 року від платника [PERSON] /або на вказаний номер рахунку з призначенням платежу, що містить слово «аліменти»; інформації про надходження грошових коштів на будь-який відкритий у АТ КБ «Приватбанк» рахунок [PERSON] у період з 19.06.2013 року по 30.06.2020 року від платника [PERSON] та/або з призначенням платежу, що містить слово «аліменти»; інформації-підтвердження про те, що наступні грошові кошти було зараховано отримувачу [PERSON] та надати відомості про платника по зазначених платежах: 6030,15 грн. - сплачено 05.03.2020 року; 1000,00 грн. - сплачено 08.03.2018 року; 2010,05 грн. - сплачено 07.04.2020 року; 6000,00 грн. - сплачено 18.12.2018 року; 1314,00 грн. - сплачено 18.06.2018 року; 12361,81 грн. - сплачено 14.07.2019 року; 1005,03 грн. - сплачено 08.05.2018 року; 4522,61 грн. - сплачено 28.12.2018 року; 1470,00 грн. - сплачено 05.07.2018 року; 1000,00 грн. - сплачено 10.07.2019 року; 6000,00 грн. - сплачено 11.07.2018 року; 1507,54 грн. - сплачено 19.08.2018 року; 1000,00 грн. - сплачено 14.07.2019 року; 1126,63 грн. - сплачено 02.07.2019 року; 1000,00 грн. - сплачено 26.07.2019 року; інформації про надходження грошових коштів на будь-який відкритий у АТ КБ «Приватбанк» у період з 19.06.2013 року по 30.06.2020 року рахунок [PERSON] від платника, що підтверджувавплатіжнуоперацію у спосіб підтвердження оплати з використаннямфінансового номеру телефону: [NUMBER] , [NUMBER] . Одночасно надати інформацію про прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер кожного платника, розпізнаного АТ КБ «Приватбанк» за вказаним номером чи номерами телефонів при виконанні таким платникомперерахування грошових коштів отримувачу - [PERSON] , однак вона залишилась невиконаною. 03.09.2020 року позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач вводить суд в оману, зокрема надаючи квитанції monobank (№ЗМСХ-7РР0-Р1ХВ-Н48Х, № 4Е20-ХНР0-1382- АТ10, № А922-92ВЗ-7Р1А-Х0ВР, №Т8А1-7НМТ-582В-А4АТ), згідно яких він дійсно перераховував кошти, але зазначений рахунок ніколи їй не належав. Також, вводить суд в оману, зазначаючи, що не мав можливості сплачувати аліменти з власного рахунку, оскільки рахунок був 10.07.2020 року арештований, а тому частково сплачував з рахунку через [PERSON] , однак, арешт па кошти боржника було накладено 2020 року, а вищезазначені квитанції датуються 2017, 2018 роками. Так, дійсно, виконавчий лист у справі № 357/8844/13-ц було втрачено, і судом видано дублікат, але твердження відповідача, щодо фактичного початку виконавчих дій з моменту видачі судом дублікату (24.12.2019 року) не відповідають дійсності. Виконавче провадження тривало і до вказаної дати. Відповідач також зазначає, що з моменту вступу рішення суду у справі № 357/8844/13-ц в законну силу, вказане рішення ним сумлінно виконувалось, однак, це суперечить дійсності, оскільки, відповідачу було відомо, що тривають виконавчі дії. Щодо твердження відповідача, що він вираховував суму до сплати самостійно, то з наданих ним квитанцій, випливає, що він мав платити не щомісяця, а коли йому заманеться. Вона не заперечує, що на її рахунок надходили кошти, але відповідач перечислюючи їх повідомляв, що це не погашення боргу по аліментам, а подарунки дитині на свята, новий рік, день народження, 8 березня. При цьому відповідач не зазначає, що заборгованість по аліментам взагалі відсутня, та не надає відповідних доказів, а стверджує виключно лише про часткове погашення заборгованості по аліментам. Відповідачу було відомо про наявність рішення суду по стягненню з нього аліментів, але воно ним не виконувалось, тому твердження відповідача, що його вина у виникненні заборгованості відсутня, слід оцінювати критично. Особливу увагу суду звертає на той факт, що відповідачем, навіть після звернення до суду, не сплачуються кошти на утримання дитини, тобто відповідач і не збирається виконувати свого обов`язку по утриманню дитини, а намагається його уникнути, як і уникав протягом багатьох років. Вона, розуміючи, що рішення суду має бути законним, обгрунтованим та неупередженим, надає детальний розрахунок пені, з врахуванням наданих квитанцій відповідачем. При цьому, повідомляє, що навіть якщо врахувати зазначені квитанції, то розмір пені яку позивач просить стягнути, не зменшиться, адже згідно розрахунку, викладеного в позовній заяві, пеня становить 900 681,02 грн.. При нарахуванні пені за основу бралась не вся сума боргу на дату нарахування, а відповідний розмір заборгованості за відповідний місяць, згідно довідки ДВС. В період з 07.04.2015 року по 08.03.2018 року, відповідач взагалі нічого не сплачував. З викладеного розрахунку слідує, що навіть якщо врахувати квитанції надані відповідачем у підтвердження погашення заборгованості, то розмір пені не зміниться. Водночас, свого варіанту розрахунку відповідач не надав. На підставі вищевикладеного, просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі та стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 19.06.2013 року по 30.06.2020 року в розмірі 112 212,29 грн. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що 08.08.2013 року було ухвалено рішення суду про стягнення аліментів, виконавчий лист щодо виконання даного рішення суду отримала 19.08.2013 року та подала його до РВ ДВС. Однак, довгий час на її користь не надходили аліменти, тоді виявилося, що ДВС втратила виконавчого листа, і вже державний виконавець звернулася до суду із поданням про видачу дубліката виконавчого листа. На її картку Приватбанк приходили кошти від відповідача, однак нерегулярно та не у фіксованій сумі до свят чи після них, казав що це подарунки дітям. Вона визнає, що деякі кошти вона отримувала, але не в рахунок аліментів, особисто їй кошти в рахунок аліментів не надавав. Крім того, зазначила, що про завершене виконавче провадження у 2016 року їй не було відомо. Представник позивача, адвокат Ілемська Ірина Михайлівна, у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що він сплачував аліменти, перераховуючи їх на картку позивача у Приватбанк, однак у нього збереглися не усі квитанції за терміном зберігання. Про рішення щодо стягнення з нього аліментів знав, 2013 року дзвонили з ДВС, він з`явився та йому повідомили про відрите виконавче провадження, суму боргу в розмірі 5000,00 грн., він надав на руки позивачу. Також, довгий час до ДВС він не звертався, адже довіряв позивачу, думав, що ВП закрито. Також, не надавав квитанції про сплату аліментів до ДВС, оскільки державний виконавець про це йому не повідомив. В лютому 2020 року він дізнався про відкриття виконавчого провадження, подзвонив позивачу, а вона сказала, що нічого не подавала. І лише в червні 2020 року, коли заарештували його рахунки, він звернувся до органів ДВС і дізнався про наявність боргу з 2013 року. Кошти завжди перераховував як аліменти, подарунки дітям дарував при зустрічі, рахунки надавала позивач через вайбер. Боргу по сплаті аліментів він не має, аліменти сплачував щомісяця, через 1 місяць, через 3 місяці, але рік він закривав повністю. Приблизно сплачував 1000,00 грн., але в подальшому збільшував розмір, з 14.10.2020 року перераховує аліменти на рахунок ДВС. Представник відповідача, адвокат Микитишин Оксана Миколаївна, у судовому засіданні позов не визнала та підтримала викладені у відзиві обставини у повному обсязі. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.10.2013 року, що підтверджується копією паспорта (а.с. 7, 8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11). Також, встановлено, що 08.08.2013 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/8844/13-ц (а.с.9), було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів та коштів на особисте утримання, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на її особисте утримання, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з 19.06.2013 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто - до [INFO] . На виконання вищевказаного рішення 19.08.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10), який перебував на примусовому виконанні у Білоцерківському районному відділі ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Також, з матеріалів виконавчого провадження №60974876 вбачається (а.с.164-200), що 24.12.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано дублікат виконавчого листа №357/8844/13-ц, провадження № 6/357/285/19, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, який стягував - [PERSON] пред`явила до примусового виконання (заява про прийняття до виконання від 14.01.2020 року) та 15.01.2020 року державний виконавець Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шульга М. Ю. відкрила виконавче провадження № 60974876. Також встановлено, що державним виконавцем Білоцерківського районного відділу ДВС Шульгою М.Ю. було винесено постанови: 1) про арешт майна боржника від 13.05.2020 року; 2) про розшук майна боржника від 10.07.2020 року; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі) від 10.07.2020 року; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 10.07.2020 року; 5) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 10.07.2020 року; 6) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 10.07.2020 року; 7) про арешт коштів боржника від 10.07.2020 року. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки (а.с. 3-5) прийшов до висновку, що пеня нарахована за формулою:p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……(An*1%*Qn), де р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; Anх - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць та загальний розмір неустойки (пені) за період з 19.06.2013 року по 30.06.2020 року складає 900 681,02 грн. Так, рішенням суду відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти по виконавчому листу на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, та відповідно до законодавства зобов`язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов`язання, в тому числі, повідомляти державного виконавця про місце проживання, місце роботи та доходи. Так, позивачем до суду надано довідка - розрахунок №119 від 13.07.2020 року, виданий Білоцерківським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 12-15), з якої вбачається, що по виконавчому листу №357/8844/13-ц, провадження № 6/357/285/19, що виданий 24.12.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, за період з 19.06.2013 року по 30.06.2020 року наявна заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 112 212,29 грн. Також, надана довідка-розрахунок №193 від 02.12.2020 року, видана Білоцерківським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (а.с.129-132), з якої вбачається, що по виконавчому листу №357/8844/13-ц, провадження № 6/357/285/19, що виданий 24.12.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, за період з 19.06.2013 року по 30.11.2020 року наявна заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 119 706,30 грн. Відповідач заперечуючи проти стягнення пені по сплаті аліментів зазначає, що заборгованість утворилась не з його вини, а з вини державного виконавця, адже, з моменту набрання рішенням суду законної сили, дане рішення ним сумлінно виконувалося шляхом перерахування грошових коштів особисто [PERSON] . Виконавчий лист по справі №357/8844/13-ц було втрачено, ухвалою суду від 24.12.2019 року судом було видано дублікат виконавчого листа і лише після видачі судом дублікату виконавчого листа по справі №357/8844/13-ц, державним виконавцем Білоцерківського РВ ДВС Шульгою М.Ю. було фактично розпочато виконавчі дії та винесено постанови, зокрема, про арешт коштів боржника від 10.07.2020 року. Весь період, не маючи постійного доходу, не будучи працевлаштованим вінвираховував суму аліментів до сплати самостійно. Оскільки, виконавче провадження фактично не проводилось з 2013 року і по 2019 рік, у зв`язку з втратою виконавчого листа, розрахунок суми до сплати державним виконавцем не здійснювався, тому, відповідно він не мав можливості отримати від виконавця інформацію про суму до сплати. Через, те будь-яка несплата аліментів не може вважатися його виною і підставою стягнення з нього пені за несплату аліментів. Зазначає, що всі виконувані платежі здійснювалися на рахунки позивача, що відкриті нею у АТ «КБ «Приватбанк». Також, у зв`язку з винесенням арештом його рахунків, окремі платежі він доручив виконати [PERSON] , в призначенні платежу зазначено: «аліменти від [PERSON] ». Стверджує, що платежі, квитанції на підтвердження виконання яких додані до цього відзиву, є коштами на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] Відповідно до ч. 1, 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно положень ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до вимог ч.1 ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Так, позивач зазначає, що виконавчий лист щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів отримала 19.08.2013 року та подала його на примусове виконання до Білоцерківського районного відділу ДВС, однак, довгий час на її користь не надходили аліменти, тоді виявилося, що відділ ДВС втратив виконавчого лист, тому, саме відділ ДВС звернувся до суду із поданням про видачу дубліката виконавчого листа. Також, зазначає, про те, що їй нічого не було відомо про завершення виконавчого провадження у 2016 року. Так, дійсно, з матеріалів справи вбачається, що кожна довідка-розрахунок включає в себе період нарахування заборгованості з 19.06.2013 року і, зокрема, по 30.06.2020 року (сім років), враховуючи, що лише 14.01.2020 року позивач [PERSON] пред`явила виконавчий лист (дублікат) №357/8844/13-ц, 6/357/285/19 до примусового виконання (заява про прийняття до виконання) та 15.01.2020 року державний виконавець Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шульга М. Ю. відкрила виконавче провадження №60974876. Разом з тим, з відповіді Білоцерківським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 14.05.2021 року (а.с.222), вбачається, що на виконанні у даному відділі перебував виконавчий лист №2/357/2909/13 від 19.08.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, [INFO] виконавче провадження було завершено, згідно п. 10 ч. 1 ст 49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Крім того, 24.12.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано дублікат виконавчого листа №357/8844/13-ц, провадження № 6/357/285/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з його втратою. Отже, розрахунок заборгованості по аліментах складений державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) відповідно до вказаних вимог, відповідачем він не оскаржувався та не спростовувався, більше того, жодні постанови ДВС, винесені на виконання вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку стягнення аліментів, також не оспорюють ся відповідачем, а тому даний розрахунок заборгованості приймається судом до уваги, визнається належним і допустимим доказом. Крім того, твердження позивача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, разом з тим, суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності його вини у виникненні такої заборгованості, оскільки відповідач знав про рішення суду, яким стягуються з нього аліменти на утримання доньки, і знав що виконавчий лист знаходиться на виконанні, однак дій щодо повідомлення державного виконавця про офіційне місце роботи і розмір заробітної плати та сплату у добровільному порядку аліментів не вчинив. Разом з тим, суд враховує і наявність винної поведінки позивача, яка протягом тривалого часу не цікавилася виконавчим провадженням, оскільки саме на позивача покладається доведення обставин, що відповідач належним чином повідомлявся про прострочення сплати аліментів та розмір заборгованості. З матеріалів виконавчого провадження №60974876 (а.с. 164-200), вбачається, що державний виконавець Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Шульга М.Ю. вживає заходи щодо примусового виконання рішення про стягнення аліментів, ефективно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Разом з тим, відповідач з моменту відкриття виконавчого провадження (з 15.01.2020 року) на виклики державного виконавця не з`являється, лише 23.10.2020 року здійснив оплату аліментів на користь [PERSON] на суму 5733,00 грн. (платіжне доручення №6378), 08.01.2021 року подав декларацію про майно і доходи боржника, на виконання вимог постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.01.202 року та заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та ознайомлення про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів згідно ст. 164 КК України та 28.01.2021 року здійснив оплату боргу по аліментам на користь [PERSON] на суму 13000,00 грн. (платіжне доручення №1025). Також, в матеріалах виконавчого провадження міститься довідка-розрахунок №125 від 01.02.2021 року (а.с.198-199), з якої вбачається, що по виконавчому листу (дублікат) №357/8844/13-ц, 6/357/285/19, що виданий 24.12.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, за період з 19.06.2013 року і вже по 30.01.2021 року наявна заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 114 046,61 грн., з урахуванням проплати в жовтні 2020 року та січня 2021 року. Отже, в діях відповідача наявна винна поведінка, що призвела до виникнення заборгованості по аліментах. Так, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 334/7702/16 (провадження № 61-42142св18). Водночас, відповідач, в підтвердження сплати аліментних платежів надав до суду копії квитанцій від 18.12.2019 року на суму 6000,00 грн., від 07.04.2020 року на суму 2010,05 грн., 28.12.2018 року на суму 4522,61 грн., від 18.06.2018 року на суму 1314,00 грн., від 08.03.2018 року на суму 1000,00 грн., від 08.05.2018 року на суму 1005,03 грн., від 14.07.2019 року на суму 12361,81 грн., від 05.03.2020 року на суму 6030,15 грн., від 11.04.2018 року на суму 1000,00 грн., від 11.10.2017 року насуму 703,52 грн., від 02.08.2017 року на суму 700,00 грн., від 01.12.2014 року на суму 995,00 грн., від 01.12.2014 року на суму 995,00 грн., 15.09.2014 року на суму 1194,00 грн., 10.02.2015 року на суму 995,00 грн., від 07.04.2015 року на суму 2000,00 грн., від 19.08.2018 року на суму 1507,54 грн., від 11.07.2018 року на суму 6000,00 грн., від 05.07.2018 року на суму 1470,00 грн. (а.с. 47-53, 62, 63, 67,68, 70), всього на суму 51803,71 грн.. В ході розгляду справи, судом встановлено, що дані квитанції підтверджують сплату коштів на загальну суму 51803,71 грн., оскільки таку оплату не заперечує позивач, вони здійснені шляхом перерахування на картки позивача [PERSON] , відкриті в АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується матеріалами справи (а.с. 91), тому, суд вважає за можливе врахувати дану суму коштів в рахунок сплати аліментів та зменшити розмір заборгованості по сплаті аліментів боржника [PERSON] , визначивши її в розмірі 60785,59 грн. (112589,30 грн. (заборгованість станом на 30.06.2020 року, враховуючи довідку-розрахунок від 01.02.2021 року №125) - 51803,71 грн .). Водночас, суд приходить до висновку, що відповідач мав можливість сплачувати аліменти відповідно до рішення суду щомісячно у визначеному розмірі, однак, допустив все ж таки заборгованість, тому позивач має право на отримання від відповідача неустойки (пені) відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, що розмір пені, який підлягає стягненню, не може бути більшим 100 відсотків заборгованості, максимально враховуючи інтереси дитини, суд,

Outcome: partial