Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

15 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Посилалася на те, що з 26 березня 2010 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі, за період якого у них народилося двоє дітей - [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, оскільки відповідач живе окремо і матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. У звязку з чим позивачка просила стягнути з відповідача аліменти по 600 грн. на кожну дитину щомісячно. До початку розгляду справи по суті позивачка [PERSON] збільшила розмір позовних вимог та просила суд постановити рішення про стягнення з [PERSON] на утримання дітей по 3000 грн. на кожного, зазначивши, що матеріальний стан відповідача значно покращився, так як на даний час він виїхав на роботу за кордон де отримує заробітну плату не менше 30 тис. грн. в місяць. В судовому засіданні позивач [PERSON] подала письмову заяву якою уточнила свої позовні вимоги та просила врахувати, що після ухвалення судом у даній справі рішення від 28 січня 2016 року відповідач до березня 2016 року сплатив їй на утримання дітей аліменти на загальну суму 2800 грн. У звязку з чим просила суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти починаючи з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2016 року по 600 грн. на кожну дитину щомісяця, а починаючи з 01 вересня 2016 року просила стягувати з [PERSON] аліменти по 3000 грн. на кожну дитину щомісяця. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за відомою суду адресою його реєстрації та мешкання, в судове засідання повторно не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень проти позовних вимог не надав, заяви про розгляд справи за його відсутності від нього до суду не надходило, тому з підстав ч.4 ст.169 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених стеттею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або у твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Судом встановлено, що 15 грудня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання двох неповнолітніх дітей. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 28 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 700 грн. щомісяця до досягнення ними повноліття. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2016 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Світловодського міськрайонного суду від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставами скасування судових рішень стало те, що присуджуючи аліменти у розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину, суд не взяв до уваги стан здоровя дітей, не врахував, що 350 грн. на місяць для дитини не є достатнім фінансовим рівнем для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Також, судом не враховано, що діти відвідують дошкільний навчальний заклад та мають вади розвитку мовлення, що позивачка не працює, виховує та має фактично витрачати на утримання дітей 70% прожиткового мінімуму, що порушує принцип рівності обовязків батьків з утримання дітей. При цьому, відповідач не надав доказів, що він ніде не працює та має мінливий дохід, а суд не сприяв сторонам у наданні таких доказів, що мають істотне значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що з 26 березня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. [PERSON] проживає разом зі своїм батьком [PERSON], [INFO], який є інвалідом I групи та має вади зору, про що свідчать довідка МСЕК (а.с.28) та копія виписки з медичної картки амбулаторного хворого (а.с.19). Оскільки [PERSON] потребує стороннього догляду, позивачка його доглядає, тому не працює. Позивачка з дітьми проживає в будинку [PERSON] в с. Свердлівка Світловодського району. Позивачка щодня відвозить дітей, які мають вади розвитку мовлення, у дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №7 Комбінованого типу комунальної власності у м. Світловодськ, де діти відвідують логопедичну групу (а.с.44). Відповідач проживає окремо від позивачки та своїх дітей, та до звернення позивачки до суду не надавав матеріальної допомоги в утриманні дітей. Як пояснила суду позивачка, після постановлення судом рішення від 28 січня 2016 року про стягнення аліментів [PERSON] сплатив їй на утримання синів протягом січня-лютого 2016 року всього 2800 грн., після чого перестав сплачувати аліменти. Зі слів позивачки з березня по серпень 2016 року відповідач працював на заробітках в м. Києві, а у вересні 2016 року відповідач виїхав працювати за кордон, де отримує заробітну плату не менше 30 тис. грн. в місяць, але з березня 2016 року не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Суд приймає до уваги, що відповідач просив суд стягувати з нього на користь двох дітей щомісяця 700 грн., тобто по 350 грн. на кожну дитину, в звязку з чим ним сплачено позивачці з часу звернення її до суду до 01 березня 2016 року на утримання дітей всього 2800 грн. Враховуючи, що діти відвідують дошкільний навчальний заклад та мають вади розвитку мовлення, перебувають на її повному утриманні, крім цього, беручи до уваги, що позивачка в звязку з доглядом за своїм батьком, який є інвалідом I групи та має вади зору, не працює, суд визнає, що запропоновані відповідачем аліменти в розмірі по 350 грн. на місяць для дитини не є достатнім фінансовим рівнем для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Суд бере до уваги, що з відповідача за рішенням суду від 25 серпня 2009 року також стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки від його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, у суду відсутні відомості про реальну сплату відповідачем вказаних аліментів. Аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідач не має постійного доходу, офіційно не працевлаштований, виїхав на тимчасові заробітки за кордон, а тому суд погоджується з доводами позивачки, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, тому суд вважає за необхідне на підставі ст.184 СК України визначити спосіб виконання обов'язку утримувати дитину шляхом сплати грошей у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). Матеріалами справи встановлено, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, може утримувати дітей, а визначений розмір суму аліментів буде відповідати інтересам та потребам дітей. Разом з тим, суд вважає, що заявлений позивачкою [PERSON] розмір аліментів починаючи з часу перебування відповідача на заробітках з 01 вересня 2016 року в сумі по 3000 грн. на кожну дитину є недостатньо обґрунтованим, і є завищеним, тому його належить зменшити, та визначити в справедливому та розумному розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісяця. На підставі викладеного, вбачається, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому їх належить задовольнити, та слід стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі. З огляду на наведене, суд визначає розмір стягуваних аліментів з 01 березня 2016 року по 600 грн. на кожну дитину щомісяця по 31 серпня 2016 року. Починаючи з часу перебування відповідача на заробітках за кордоном, тобто з 01 вересня 2016 року слід стягувати аліменти з відповідача по 2000 гр. щомісяця на кожну дитину. З підстав ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial