Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

17.04.2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, де просить стягнути з відповідача: - аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. Позов мотивує тим, що з 14.07.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між нею та відповідачем припинено півроку тому, так як вони не знаходили взаєморозуміння. Дитина проживає разом з нею, але відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує соціальну допомогу, яка в повному обсязі сплачується лише за лікування дитини. 22.07.2015 року було подано заяву про уточнення позовних вимог, де позивач просить стягнути з відповідача: - аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові, пояснивши, що позивачка не працює, дитина є інвалідом дитинства та потребує лікування. Йому відомо, що відповідач в липні та серпні цього року перерахував позивачці на утримання дитини по 300 грн., проте з січня 2015 року матеріальної допомоги не надавав. Відповідач працює в стоматологічній поліклініці та приватному стоматологічному кабінеті «Еліт» та отримає постійний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, так як дитина є інвалідом дитинства. Позивачка не працює та отримує соціальну допомогу у розмірі 949 грн. на місяць, інших доходів не має. Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, пояснивши, що не дивлячись на те, що вони з позивачкою розірвали шлюб, до серпня 2015 року вони проживали в одній квартирі, його відношення до дитини не змінилось, він приймає участь у її вихованні, так як спілкується з нею, займається її вихованням та разом з дитиною буває на прогулянках. Надає матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно в тому розмірі в якому може її надати, але доказів в підтвердження цього немає, лише в липня та серпні 2015 року перерахував кошти в розмірі по 300 грн. в підтвердження чого надав квитанції. Він бере також участь в лікуванні дитини, так як дочка має захворювання, яке не потребує безпосередньо ліків, дитина відвідує лікаря-логопеда, а оскільки він є лікарем - ортодонтом, то саме він буде займатись її лікуванням. [INFO] року на день народження дочки подарував їй велосипед. Вважає, що з врахуванням того, що дитина з 2014 року відвідує дошкільний заклад, то позивачка також має можливість працювати та утримувати дитину. Позивачка на розгляд справи не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, з врахуванням думки осіб, які беруть участь у справі, ухвалив провести розгляд справи у відсутність позивачки. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються ст., ст. 180 - 182, 183 Сімейного Кодексу України У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від виконання даного зобов'язання кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Із роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України ) і виплачуються щомісячно. Судом встановлено, що 14 липня 2011 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який розірвано згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду від 01.04.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду (а.с.6). З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками дитини: дочки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Сторони припинили подружнє життя, з початку 2015 року та мають окремий бюджет, а з серпня 2015 року проживають окремо. Крім того, судом з'ясовано, про що не заперечує ні представник позивачки ні відповідач, що місце проживання дитини визначено разом з матір'ю. Відповідач зазначив, що працює лікарем-ортодонтом в стоматологічній поліклініці та у приватному кабінеті, в липні та серпні 2015 року перерахував позивачці кошти в розмірі по 300 грн., надавав іншу допомогу в 2015 році на утримання дитини, але доказів немає. Тобто, судом встановлено, що відповідач є працездатним, працює, але не надає позивачці достатньо коштів на утримання дитини чи іншої матеріальної допомоги. А тому, суд вважає, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків належним чином без поважних причин, а за законом батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. При визначені розміру аліментів на утримання дитини, суд має враховувати обставини, визначені у ст., ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Суд приймає до уваги те, що відповідач працює лікарем-отродонтом в Олександрійській міській стоматологічній поліклініці та в приватному стоматологічному кабінеті «Єліт», відповідно, він регулярно отримує заробітну плату та згідно пояснень відповідача його загальний середньомісячний заробіток становить 2 300 грн. - 2 500 грн., наявність інших видів доходів у відповідача не встановлено, враховуючи, що відповідач немає інших дітей, непрацездатну дружину, батьків, які б знаходились на його утриманні та згідно довідки про доходи, позивачка отримує допомогу по догляду за дитиною інвалідом в розмірі 949 грн. щомісячно, звертаючи увагу на те, що обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків, суд не погоджується з розміром аліментів, визначених позивачкою в 1/3 частці заробітку (доходів) відповідача і вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, що має задовольнити потреби в матеріальному забезпеченні дитини. Крім того, суд зазначає, що оскільки донька сторін є інвалідом дитинства, якщо її лікування потребує значних коштів, то позивачка має право звернутись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 24.07.2015 року, тобто з дати надходження позову до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial