Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

16 серпня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, зобов'язання вчинити дії. Свій позов обґрунтовував тим, що на сайті http://alupkame.info/index.php/item/471-director-knii було розміщено статтю під назвою «Директор КНИИСЭ [PERSON] - обычный мздоимца и контрабандист». Поширена у вказаній статті інформація стосується і особисто його. Так, у цій статті вказано, що «ПРАВА РУКА ТА ЛІВА НОГА «ПОЧЕСНО-ЗАСЛУЖЕНОГО» ФАЛЬСИФІКАТОРА [PERSON]. Пальму першості в особистій свиті [PERSON] впевнено тримає його помічник - [PERSON] (по прізвиську «[PERSON]»), який є його казначеєм, довіреною особою, начальником особистої служби безпеки, близький товариш та колишній заступник втікача [PERSON] - бувшого начальника УМВС м. Києва». Автором зазначеної статті є [PERSON]. Позивач зазначає, що наведена в статті інформація є повністю недостовірною, носить негативний характер та порушує його особисті немайнові права на повагу до його гідності, честі та ділової репутації як людини та помічника директора експертного закладу. Аналізуючи інформацію, наведену в спірній статті, а також характер використаних при її викладенні мовних засобів, позивач вважає, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження, з огляду на використання певних мовних оборотів. Речення містять багато дієслів та стверджувальних висловів, які вказують на вчинення ним тих чи інших протиправних дій та дискредитують його в очах оточуючих, формуючи у них відповідну негативну оцінку ділових та професійних якостей, і очевидно, що змістовне спрямування зазначених фрагментів статті є негативним та подане саме у формі фактичних даних. Крім того, зазначена стаття поширена не лише на сайті http://alupkame.info/index.php/item/471-director-knii, a й на багатьох інших сайтах, зокрема: http://kvedomosti.com/449836-direktor-kniise-ruvin-obychnyy-mzdoimca-i-kontrabandist.html; http://inews.sumy.ua/диpeктop-книиcэ-pyвин-oбычный- мздой/; http://myinforms.eom/ru-ua/a/l8130222-direktor-kniiseh-ruvin-obychnyjj-mzdoimca-i- kontrabandist/; http://news.meta.ua/ua/single/2016-06-49382645/; http://novosti.cn.ua/директор-книисэ- [PERSON]-обычный-мздои/ та інших. Викладена в статті інформація не відповідає дійсності, оскільки він є підполковником міліції, працює на посаді помічника директора протягом тривалого часу. Перебуваючи на займаній посаді, він добросовісно виконує обов'язки, передбачені Посадовою інструкцією. Його роботу належним чином оцінено Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз при Міністерстві юстиції України, Головою Дніпровської районної у м. Києві ради, Київським міським головою, Міністерством внутрішніх справ України. Оприлюднена інформація, суть якої зводиться до того, що, він як підполковник міліції, помічник директора КНДІСЕ несумлінно виконує свої обов'язки та зловживає ними, управляє якимись незрозумілими доходами директора, є його правою рукою, а також має близькі товариські відносини з втікачами колишньої влади, є такою, що не відповідає дійсності. Він ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Викладена у статті інформація не є результатом аналізу відомостей відносно нього, оскільки автор [PERSON] у статті не посилається на жодну оприлюднену публікацію в якості джерела отримання нею певної інформації, а всі висновки робить від власного імені, іноді посилаючись як на джерело отримання інформації на слова інших осіб. Автором статті не було дотримано меж допустимої критики, з тих підстав, що гостра критика діяльності тієї чи іншої публічної особи не повинна перетворюватись у констатацію вчинення такою особою протиправних дій та кримінальних правопорушень, оскільки останнє виходить за межі тієї критичної оцінки, яка допускається у демократичному суспільстві, та стає обвинуваченнями у вчиненні протиправних дій та наклепництвом. У спірній статті містяться фрагменти, які не можна розцінювати як гостру критичну оцінку його діяльності, оскільки в них прямо вказується на вчинення ним тих чи інших протиправних діянь, пов'язаних із зловживанням службовим становищем. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, і порушує його особисті немайнові права інформацію викладену у статті, яка була поширена відповідачем в мережі Інтернет, та зобов'язати відповідача вилучити з Інтернет-ресурсу, розміщену статтю. У судовому засіданні позивач та його представник підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що викладене в статті є оціночними судженнями для яких інформацію вона брала з інших джерел, зокрема, з мережі Інтернет. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на сайті http://alupkame.info/index.php/item/471-director-knii було розміщено статтю під назвою «Директор КНИИСЭ [PERSON] - обычный мздоимца и контрабандист». Автором статті є [PERSON] У вказаній статті зазначено: «ПРАВА РУКА ТА ЛІВА НОГА «ПОЧЕСНО-ЗАСЛУЖЕНОГО» ФАЛЬСИФІКАТОРА [PERSON]. Пальму першості в особистій свиті [PERSON] впевнено тримає його помічник - [PERSON] (по прізвиську «[PERSON]»), який є його казначеєм, довіреною особою, начальником особистої служби безпеки, близький товариш та колишній заступник втікача [PERSON] - бувшого начальника УМВС м. Києва. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Нормами стетй 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Звертаючись в суд з даним позовом, [PERSON] посилався на те, що розписка, текст якої розповсюджено відповідачами, ним ніколи не складалась та не підписувалась; грошові кошти, зазначені в розписці за підготовку будь-яких матеріалів (сюжетів), у тому числі на каналі NewsOne, від зазначених відповідачами осіб ним не отримувались, тому поширена відповідачами інформація про отримання ним коштів, зокрема, «від Януковича за розміщення матеріалів проти Тимошенко», з посиланням на розписку, є негативною, оскільки порушує його право на честь й гідність, та є такою, що не відповідає дійсності, тобто є недостовірною й має бути спростована відповідачами. За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Пункт 18 цієї Постанови № 1 закріплює положення про те, що позивач має довести те, що внаслідок поширеної відповідачем інформації було порушено його особисті немайнові права. У п. 19 цієї постанови вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. З матеріалів справи вбачається, що у поширеній інформації йдеться мова про протиправні діяння директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] Так, вживаються фактичні твердження про те, що він є «мздоимца», тобто згідно тлумачного словника - хабарник та контрабандист. Далі за текстом, автор статті вказує на те, що позивач [PERSON] є «ПРАВА РУКА ТА ЛІВА НОГА «ПОЧЕСНО-ЗАСЛУЖЕНОГО» ФАЛЬСИФІКАТОРА [PERSON]. Пальму першості в особистій свиті [PERSON] впевнено тримає його помічник - [PERSON] (по прізвиську «[PERSON]»), який є його казначеєм, довіреною особою, начальником особистої служби безпеки, близький товариш та колишній заступник втікача [PERSON] - бувшого начальника УМВС м. Києва. Тобто, в стверджувальній формі вказується на те, що позивач [PERSON] перебуває у злочинній змові з [PERSON] «особистій свиті [PERSON]» шляхом безпосередньо отримання грошових коштів, тобто «казначеєм, довіреною особою». Поширені про позивача відомості викладені у стверджувальній формі, мають образливий характер, проте не підтверджуються жодними доказами, тому розповсюдження такої недостовірної інформації порушує особисті немайнові права позивача [PERSON], принижує його гідність, честь та ділову репутацію та є недостовірною. Зазначені твердження не є оціночними судженнями, оскільки містять фактичні дані про діяльність позивача та надають змогу перевірити висловлювання на предмет їх відповідної дійсності. Разом з цим відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою вчиненні злочину не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах 1, 2, 5 ст. 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість особи є вирок суду. У судовому засіданні встановлено та не оспорювалось учасниками судового розгляду, що вироку суду відносно позивача [PERSON] про вчинення ним дій, що підпадають під ознаки злочину, про які йдеться в статті [PERSON] відсутній. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Таким чином, суд вважає за необхідне зобов'язати [PERSON] вилучити з Інтернет-ресурсу, розміщену статтю під назвою «Директор КНИИСЭ [PERSON] - обычный мздоимца и контрабандист». З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Outcome: approved