Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

15.04.2021 позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , що знаходиться на першому поверсі багатоквартирного будинку. В квартирі він зробив новий ремонт, купив нові меблі та в даній квартирі ніхто не проживає, а він періодично відвідує її. 20.12.2020, прийшовши до квартири, позивач встановив, що вона залита відходами життєдіяльності людини (фекаліями). Позивач одразу звернувся до відповідних служб, працівниками яких було здійснено виїзд та за наслідками обстеження складено акт про залиття, яким встановлено, що таке залиття відбулось з причин неналежного користування мешканцями та власниками квартир центрального стояка, шляхом засмічення сторонніми предмета (гігієнічними засобами, недопалками та іншим) верхніх поверхів, а саме квартир [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та [NUMBER] , власниками яких є відповідачі у справі. Внаслідок залиття були пошкоджені: кухонні меблі, килимок, плитка та шпалери у коридорі. В добровільному порядку за неодноразовими зверненнями позивача відповідачі не бажають відшкодувати матеріальну шкоду, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. На відшкодування завданої шкоди позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 34315 грн. матеріальної шкоди згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва станом на 21.01.2021 та накладної № 249 від 29.01.2021, а також 10 000 грн. моральної шкоди. На обґрунтування вимоги щодо стягнення моральної шкоди зазначив, що внаслідок залиття квартири з вини відповідачів він не мав змоги зайти у квартиру через жахливий сморід, виникла необхідність у втраті великої кількості часу на її провітрювання, демонтаж меблів, прибирання відходів життєдіяльності (фекалій) чужих людей власними силами, що призводило до душевних та фізичних страждань. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 21.04.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, надано відповідачам строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання. 17.05.2021 та 19.05.2021 від відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надійшли відзиви на позовну заяву аналогічного змісту. У відзивах вказані відповідачі просять відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведена саме їх вина у залитті належної йому квартири, оскільки в акті про залиття від 21.12.2020 не зазначено ким саме з відповідачів здійснювалось неналежне використання стояка. При цьому на думку відповідачів сам акт про залиття не може бути прийнятий судом як доказ, оскільки ніхто із відповідачів не був запрошений до його складання. Так само відповідачі вказують на неналежність як доказу дефектного акту та зведеного кошторису ПВК МП «Селена», якими визначений розмір матеріальних збитків, оскільки він містить такі види робіт, які не оговорені в акті про залиття від 21.12.2020. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 08.06.2021 закрито підготовче провадження у справі, вирішено питання про виклик свідків, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 03.08.2021 позивач та представник позивача позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили його задовольнити. Додатково позивач зазначив, що уповноваженими особами МКП «Житловокомунгосп», які приїхали для складання акту про залиття, було вжито всіх заходів для запрошення відповідачів до участі в складанні акту, проте останні, коли прийшли їх запросити, двері їм не відчиняли на телефонні дзвінки не відповідали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] адвокат Середюк О.В. в судовому засіданні 03.08.2021 позов не визнала з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву. Допитана в судовому засіданні 03.08.2021 свідок [PERSON] суду дала покази, згідно яких позивач є її вітчимом. В належній позивачу квартирі чотири роки ніхто не живе, а до цього часу в ній проживала вона з дитиною, яку взяла під свою опіку. В квартирі було зроблено новий ремонт та придбано нові меблі, що було обумовлено і зокрема необхідністю обстеження органами опіки майбутніх умов проживання дитини. Тому квартира була в дуже гарному стані. Протягом останніх чотирьох років, коли в квартирі ніхто не жив, позивач періодично приходив до квартири, щоб перевірити її стан. 20.12.2020, коли вона була на роботі, їй зателефонував позивач та повідомив про залиття квартири фекаліями та попросив викликати службу водоканалу. Вона зателефонувала, її перенаправили на службу МЧС. Повідомивши про випадок залиття, вона поїхала до квартири позивача. Коли вона зайшла в квартиру, то побачила жахливу картину: все було у відходах життєдіяльності людини (фекаліях), не дійшло все лише до кімнати. Позивач в цей час, надівши резинові чоботи, намагався винести речі з квартири. В подальшому, вона разом з позивачем прибирала квартиру тиждень. В квартирі був такий сморід, що їй викликали швидку допомогу та лікували через інтоксикацію організму парами від фекалій. В квартирі потрібно робити ремонт, бо знищені меблі на кухні, фекалії пішли під гіпсокартон, сморід в квартирі є досі, залишки фекалій є під ванною, а тому потрібно знімати плитку. Коли 21.12.2020 приїхали уповноважені на складання акту про залиття особи, то вони заходили до квартир відповідачів, але їм двері не відчиняли, хоча по світлу у вікнах було зрозуміло, що вони вдома. Також і телефонували власникам квартир, але вони не відповідали. Свідок [PERSON] 03.08.2021 суду дала покази, згідно яких вона проживає в будинку, в якому знаходиться квартира позивача. Вказала, що в квартирах відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є проживаючі, не живе ніхто лише в квартирі відповідача [PERSON] 03.08.2021 в судовому засіданні за клопотанням представника відповідачів оголошена перерва до 01.10.2021 для можливості сторонам вирішити спір мирним шляхом. В судове засідання 01.10.2021 сторони та їх представники не прибули, представники подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом установлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору міни від 12.08.2002 (а.с. 6). Власниками квартир [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER], які розташовані поверхами вище, в будинку [ADDRESS] є відповідачі у справі, що визнавалось ними в поданих суду відзивах на позовну заяву (а.с.39-40, 45-46, 53-55). За правилом ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. За змістом зазначеної норми закону спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб. При цьому не обов`язково, щоб дії або бездіяльність, які завдали шкоди іншим особам, співпадали за часом. Це правило поширюється на випадки, коли неможливо встановити, яка дія та в якій мірі спричинила настання такого наслідку. При цьому, у заподіянні шкоди спільними діями має місце єдність дій заподіювачів, яка полягає у такому їх взаємозв`язку, при якому виключення хоча би однієї із цих дій із комплексу діянь співзаподіювачів не призводить до виникнення спільного шкідливого результату. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їх вини. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року справа № 607/16993/18-ц провадження № 61-1343св20. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, та, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Законодавством установлено, що відшкодування шкоди полягає у відшкодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення. 20 грудня 2020 року у квартирі позивача сталося залиття. Згідно акту про залиття, аварію, що трапилось на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 21.12.2020, складеного комісією в складі: головного інженера виконавця послуг [PERSON], майстра ремонтної дільниці [PERSON] , слюсаря-сантехніка [PERSON] встановлено, що в квартирі належній позивачу відбулось залиття засобами життєдіяльності мешканців верхніх поверхів через унітаз, ванну та сифон на кухні центрального стояку. Причиною залиття є неналежне користування мешканцями та власниками квартир центрального стояка, шляхом засмічення сторонніми предметами (гігієнічними засобами, недопалками та інше) верхніх поверхів, а саме квартир [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER]. Залиття призвело до пошкодження кухонних меблів (шафи, табуретки), килимка, плитки та шпалер у коридорі. Висновки і рекомендації комісії: через неналежне використання мешканцями кв. [NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER] , [NUMBER] центрального стояка відбулось залиття кухні, ванни, коридору у квартирі № [NUMBER] та пошкодження майна (а.с. 7). Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Отже, з акту про залиття, складеного 21.12.2020 вбачається, що він складений з додержанням процедури його складення за участю представників належної житлово-експлуатаційної організації, в них відображені усі факти, що мали бути зазначені в ньому, а тому суд дійшов висновку, що акт відповідає вимогам, викладених у Правилах. Суд відхиляє посилання відповідачів та їх представника на те, що акт складено у відсутність відповідачів, а тому є неналежним та недопустимим доказом, оскільки в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила те, що уповноважені на складання акту особи намагались запросити до участі у складанні акту відповідачів, як шляхом безпосереднього походу ними до квартир відповідачів, так і засобами телефонного зв`язку. Крім того такі їх дії підтверджуються листом директора МКП «Житловокомунгосп» № 212 від 31.05.2021 (а.с. 65). Більше того, відсутність відповідачів під час складання акту про залиття не спростовує самого факту залиття належної позивачу квартири та не свідчить про недійсність складеного акту. При цьому, в ході судового розгляду, представник відповідачів клопотання щодо призначення експертизи для з`ясування питання вини конкретної особи у засміченні центрального стояка, що мало наслідком залиття квартири позивача, не заявляла, хоча таке її право було роз`яснено судом. Таким чином, зазначений акт відповідно до вимог статей 76-78 ЦПК України є належним та допустимим доказом, який не спростований відповідачами. Отже, постійне проживання, володіння та експлуатація помешкання створили для відповідачів певні зобов`язання щодо забезпечення його схоронності, належного використання, догляду, справності всіх мереж та комунікацій. Відповідачі зобов`язані вжити усі належні заходи, аби запобігти створенню загрози оточуючим та їх майну. Відповідачі повинні були проводити це таким чином, щоб забезпечити безпечність свого майна та способів його використання для всіх оточуючих. Втім, цього не було вчинено, оскільки їхні дії, пов`язані із функціонуванням цього майна, спричинили виникнення негативних майнових наслідків для позивача та його сфери законних інтересів. Подібне тлумачення свідчить про наявність як винних дій відповідачів, що полягали у такий ситуації у засміченні центрального стояка, так і причинного зв`язку з такою їх поведінкою та негативними наслідками, що настали. На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди позивачем було надано накладну № 249 від 29.01.2021 на підтвердження вартості кухонних меблів на суму 6650,00 грн., а також зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва, складений в поточних цінах станом на 21.01.2021, дефектний акт на ремонтно-відновлювальні роботи та локальний кошторис на ремонтно-відновлювальні роботи після підтоплення у квартирі належній позивачу, складених ПВК МП «Селена», згідно яких вартість робіт становить 27665,00 грн. (а.с.8-15). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Суд приймає як доказ зазначені вище документи на підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття належної йому квартири, оскільки підстави вважати дані докази неналежними відсутні, а сторона відповідачів не спростовувала розмір спричиненої матеріальної шкоди та види необхідних ремонтно-відновлювальних робіт. В ході судового розгляду, заперечуючи проти розміру шкоди та видів необхідних ремонтно-відновлювальних робіт, відповідачі чи їх представник клопотання щодо призначення експертизи не заявляли, хоча таке право неодноразово роз`яснювалось судом представнику відповідача. За таких обставин, суд, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди його майну відповідачами та враховуючи, що відповідачі як власники квартир на час виникнення спірних правовідносин не довели відсутність їх вини у заподіянні шкоди, дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому доведенню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивач довів задану йому шкоду, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, а відповідачі у відповідності до положень статей 12, 76-81 ЦПК України це не спростували і не довели відсутність своєї вини. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яка фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, суд виходить із того, що затоплення квартири призвело до змін в житті позивача, оскільки цим була викликана необхідність проведення робіт по відновленню квартири, докладання додаткових зусиль для нормалізації свого життя. З урахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної шкоди, обставин за яких вона була заподіяна, суд вважає, що сума в 10000,00 грн. буде достатньою, розумною та справедливою грошовою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди. З урахуванням вимог ст. 1190 ЦК України, завдана матеріальна шкода у розмірі, доведеному позивачем та моральна шкода, у розмірі, визначеному судом підлягає стягненню з відповідачів солідарно. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при звернення до суду, слід стягнути з відповідачів в рівних частинах.

Outcome: approved