Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

17.05.2017 року ТОВ «Укрфінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON], і просить суд стягнути з останньої заборгованість за договором позики в розмірі 17\~193,06 грн. та судові витрати по справі в розмірі 1600,00 грн., мотивуючи тим, що 26.07.2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики 2016-05-00105, відповідно до якого відповідач отримала позику в розмірі 950 грн. зі сплатою відсотків за користування позикою в розмірі 2% за кожен день користування позикою, але належним чином відповідач не виконав своїх обовязків щодо погашення зазначеної позики, в результаті чого утворилася зазначена заборгованість, яку в добровільному порядку позивач на сплачує. Представник позивача, директор ТОВ «Укрфінанс» [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, із заявою про перенесення слухання справи до суду не зверталася, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 19.10.2016 року між ТОВ «Укрфінанс» та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики № 2016-05-00105, на строк до 07.11.2016 року, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 950,00 грн., на умовах 2% за кожен день користування позикою. Відповідно до п.7.1 зазначеного договору, у разі невиконання позичальником зобовязань по погашенню позики у терміни вказані в п.3.1 цього договору позики, він сплачує позикодавцю пеню в розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася, а згідно п.7.2 цього ж договору при прострочені сплати грошових зобовязань більш ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю фіксовану єдино разову винагороду у розмірі 250 грн. Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором позики не виконує належним чином, та станом на 15.05.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить: 950,00 грн. основний борг, 3914,00 грн. -\~ 2 відсотки за користування коштами 186 днів, 250,00 грн. штраф за прострочення сплати відсотків, 11\~556,18 грн. 2 відсотки за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася за невиконання позичальником зобовязань по поверненню позики у встановлений термін (кількість прострочених днів166), 522,88 грн. індекс інфляції за період з 19.10.2016 рік по 15.05.2017 рік (950+3914х110,75%=522,88), а всього 17\~193,06 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимогам ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається зі змісту ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимогам ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення божником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 17\~193,06 грн., та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved