Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

15.10.2019 р. [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) в особі свого представника: адвоката Темненко Валентини Олександрівни, яка діє на підставі письмового договору про надання правової допомоги у цивільних справах та ордеру (а.с.14-14зворот), (далі - представник позивача, адвокат Темненко В.О.) звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області (далі - третя особа: Сектор реєстрації ЕМР), в якій зазначає, що позивач по справі за нотаріально посвідченим договором дарування отримала у власність 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Право власності позивача на зазначену частку квартири підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Іншу 1/2 частку квартири позивач набула у власність за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу укладеного з відповідачем [PERSON] у 2016 році. Відповідач в квартирі не проживає та його речі відсутні, проте з реєстрації місця проживання у квартирі відповідач не знявся, що перешкоджає позивачу у повноцінно користуватися своїми правами як власника, а отже право відповідача на користування чужим майном, тобто квартирою позивача підлягає припиненню. Просить суд: усунути перешкоди права власності на квартиру [ADDRESS] , визнавши [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Оскільки фактичне місце перебування відповідача позивачу не відомо, вона просить розглядати справу за останнім відомим місцем її реєстрації. Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.10.2019 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.18). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.12.2019 р. підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.30). Позивач [PERSON] та представник позивача: адвокат Темненко В.О., позовні вимоги підтримали, надавши до суду заяву про задоволення позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.44). Представник третьої особи: сектору реєстрації ЕМР, в судове засідання для розгляду справи по суті, не з`явився, надавши письмове клопотання про розгляд справи без участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.35). В судове засідання, для розгляду справи по суті, відповідач не з`явився повторно, заяв або клопотань про розгляд справи без участі, відкладення розгляду справи, відзову на позов - до суду не надав. Про розгляд справи судом відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.32, 39) та відповідно до положень п.4 ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи, у відсутності відповідача за наявності заяв сторони позивача та третьої особи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що до суду 11.02.2020 р. надійшла заява від імені [PERSON] , яка не має належного посвідчення особи яка її написала (а.с.40), а отже суд не бере до уваги зазначену заяву як таку, що подана саме відповідачем по справі. Наявності інших належним чином посвідчених заяв, з яких можливо було ідентифікувати особу саме як відповідач або належних повноважень як представника відповідача по даній справі, судом не встановлено. Підстав визначених ч.2 ст.223 ЦПК України для відкладення слухання справи - судом не встановлено. Враховуючи зазначене, наявність сукупності умов визначених ч.1 ст.280 ЦПК України для розгляду справи в заочному провадженні, суд ухвалив: провести розгляд справи за відсутності відповідача та інших учасників справи, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі, нотаріально посвідчених, договору дарування 1/2 частки квартири від 24.12.2012 р. (а.с.6-6зворот) та договору купівлі продажу 1/2 частки квартири від 02.03.2016 р. укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] (а.с.8-9зворот), належить квартира [ADDRESS] (далі - квартира). Право власності позивача на квартиру також підтверджується і Витягом про державну реєстрацію прав на 1/2 частку квартири за договором дарування від 24.12.2012 р. (а.с.7), даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на 1/2 частки квартири за договором купівлі-продажу від 02.03.2016 р. (а.с.10-11) та технічним паспортом на квартиру (а.с.12-12зворот). Відповідно інформаційної довідки з сектора реєстрації ЕМР від 16.10.2019 р., відповідач [PERSON] , [INFO] з 17.08.2012 р. зареєстрований у квартирі яка, як встановлено, належить позивачу по справі. Згідно ч.1 ст.316, ч.1 ст.319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначені положення законодавства свідчать про те, що право осіб користуватися житлом існує лише за наявності на це волі власника, що також не суперечить нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, ст.311 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 р. по справі №6-57цс11 зроблено висновок, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені дослідженими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. При цьому, слід зазначити, що відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття особи з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб. На підставі викладеного,

Outcome: approved