Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

17.02.2021р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що він знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 17.02.2007р. Рішенням суду від 20.12.2019р. шлюб розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , який на даний момент проживає разом з ним. В період шлюбу вони з відповідачкою за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.06.2007р. приватним нотаріусом ЗМНО Федченко Т.О., придбали квартиру [ADDRESS] , яка була зареєстрована за відповідачкою. Вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Добровільно вирішити з відповідачкою питання поділу цього майна не вдалося, тому він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Просить визнати за ним в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18.02.2021р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом і призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.05.2021р. підготовче провадження закрито і призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Чоловська С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити. Додатково суду пояснили, що спірна квартира була придбана за спільні грошові кошти, які вони позичали у родичів та знайомих. Він був присутній у нотаріуса під час посвідчення договору купівлі-продажу та надавав свою згоду на придбання та оформлення квартири на дружину. В договорі купівлі-продажу не зазначено про те, що квартира придбана за особисті кошти [PERSON] . Після придбання квартири з метою повернення позики він отримав кредит в Банку, спірна квартира була передана Банку в іпотеку. Кредит вони повністю погасили в період шлюбу також за спільні кошти і іпотека була припинена. На даний час вони з дружиною разом не мешкають, їх спільна дитина мешкає з ним, а де перебуває відповідачка йому невідомо, за наявною у нього інформацією, вона нібито виїхала на заробітки до Польщі. Вважає, що квартира належить йому та відповідачки в рівних частках. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, відзиву на позов чи зустрічного позову не подала. На підставі ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки в заочному порядку. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Згідно з ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з ст.69-71 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Як роз`яснив\~Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (п.23). Крім того, в п.25 постанови роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення одного з подружжя до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їх спільній частковій власності. Суд встановив, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 17.02.2007р. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2020р., яке набрало законної сили 21.01.2020р., шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим 22.06.2007р. приватним нотаріусом ЗМНО Федченко Т.О., реєстровий №979, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 140\~000,00грн. Квартира придбана за згодою чоловіка [PERSON] . Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачкою [PERSON] в установленому законом порядку. Згідно із Звітом про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] 04.02.2021р., ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 04.02.2021р. становить 294\~050,00грн. Крім того, судом встановлено, що 20.11.2007р. між позивачем [PERSON] та ЗАТ «ПроКредит Банк» укладено Рамкову угоду №161, згідно з якою Банк відкриває клієнту кредитну лінію строком на 120 місяців та надає кредит на споживчі потреби шляхом надання траншів на загальну суму 300\~000,00грн. Відповідно до цієї угоди 20.11.2007р. між [PERSON] та Банком було укладено договір про надання траншу №16.8091/161, згідно з яким він отримав в кредит грошові кошти в сумі 150\~000,00грн. строком на 60 місяців зі сплатою 16% річних за користування ними. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором відповідачка [PERSON] зі згоди свого чоловіка [PERSON] передала в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS] . Відомості про іпотеку та обтяження зазначеного нерухомого майна були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно іпотека спірної квартири припинена 24.02.2020р. за повідомленням АТ «ПроКредит Банк» від 19.02.2020р. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку,\~суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбана ними в період шлюбу та за спільні кошти, незалежно від того, що оформлена та зареєстрована за відповідачкою [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються наданими суду позивачем [PERSON] письмовими доказами, які суд вважає належними та допустимими. При цьому, відповідачка [PERSON] презумпцію спільності майна подружжя, що є її прямим обов`язком, належними та допустимими доказами не спростувала. Як вже зазначалось, відповідачка в судове засідання не прибула, відзиву на позов чи зустрічного позову, інших заяв по суті спору не подала. Обставин, які б свідчили про те, що спірна квартира є особистою власністю відповідачки [PERSON] , зокрема, що, хоча і придбана в період шлюбу, але за її особисті кошти і не в інтересах родини, судом не встановлено. Суд вважає, що спірна квартира належить сторонами в рівних частках. Підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні суд не встановив. Також суд виходить з того, що спірна квартира є неподільною, позивач вимог про отримання грошової компенсації замість своєї частки на даний час не заявляє. Тому, розглядаючи справу відповідно до ст.13 ЦПК України в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про визнання за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на 1/2 ідеальну частку спірної квартири. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені ним судові витрати: зі сплати судового збору в сумі 1470,25грн., з оплати оцінки вартості майна в сумі 600,00грн., усього 2070,25грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то суд виходить з того, що позивач [PERSON] та його представник адвокат Чоловська С.О. до закінчення судових дебатів заявили про надання доказів на підтвердження зазначених витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення цього рішення, що відповідає вимогам ч.8 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved