Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

16 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Свій позов позивач мотивує тим, що 29 грудня 2015 року, близько 13 год. 50. хв., гр. [PERSON] в місті Ужгороді по вул. Собранецькій біля будинку № 55, керуючи автомобілем [NUMBER], при виконанні маневру перестроювання з правої смуги на ліву, не надав дорогу автомобілю марки «Мерседес», н/з [NUMBER], який рухався в попутному напрямку, що призвело до їх зіткнення. Зазначила, що згідно з оціночним актом № 1 від 30 грудня 2015 року, складеним в автомайстерні ПП [PERSON], загальна вартість ремонту склала 5100,00 грн.. Вказує, що вона, [PERSON] є власником легкового автомобіля марки «Мерседес», н/з [NUMBER], що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Також зазначає, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2016 року встановлено, що 29 грудня 2015 року, близько 13 год. 50. хв., гр. [PERSON] в місті Ужгороді по вул. Собранецькій біля будинку № 55, керуючи автомобілем [NUMBER] при виконанні маневру перестроювання з правої смуги на ліву, не надав дорогу автомобілю марки «Мерседес», н/з [NUMBER], який рухався в попутному напрямку, що призвело до їх зіткнення. Як результат [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. Крім того, вона вважає, що внаслідок цього зіткнення крім матеріальної, їй завдано також моральної шкоди. А саме, з кожним днем у неї зростає стурбованість, яка поступово переходить у роздратованість, а відтак у безсилля з приводу безвідповідальної та неадекватної поведінки відповідача щодо визнання своєї провини у скоєнні ДТП та відшкодування внаслідок цього матеріальної шкоди. Це при тому, що дізнавшись про аварію вона зазнала сильного нервового стресу, поза як під час зіткнення за кермом автомобіля марки «Мерседес», н/з [NUMBER], перебував її рідний син [PERSON]. За таких обставин завдану моральну шкоду оцінює в 5100,00 грн. Враховуючи вищенаведене просить суд стягнути з [PERSON] 5 100,00 грн. майнової шкоди та 5100,00 грн. моральної шкоди, а також понесені нею судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак, подав через канцелярію суду клопотання від 11 травня 2016 року про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, заперечивши проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, що підтверджується оригіналом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1711277 0), що повернулося на адресу суду 07 квітня 2016 року з довідкою про причини повернення за закінченням терміну зберігання, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (штрихкодовий ідентифікатор 88000 1700341 6), що повернулося на адресу суду 19 квітня 2016 року з довідкою про причини повернення за закінченням терміну зберігання, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. За приписами ч. 5 ст. 74 ЦПК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Оскільки відповідачу судові повістки, направлені судом на його ім'я за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, не одержані, внаслідок чого повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомленим по час та місце судового розгляду. Ч. 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що представник позивача заперечує проти прийняття заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2015 року, близько 13 год. 50. хв., гр. [PERSON] в місті Ужгороді по вул. Собранецькій біля будинку № 55, керуючи автомобілем [NUMBER] при виконанні маневру перестроювання з правої смуги на ліву, не надав дорогу автомобілю марки «Мерседес», н/з [NUMBER], який рухався в попутному напрямку, що призвело до їх зіткнення. Даний факт підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2016 року, згідно з якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з оціночного акту № 1 від 30 грудня 2015 року, складеного в автомайстерні ПП «[PERSON].», загальна вартість ремонту склала 5100,00 грн. Судом встановлено, що [PERSON] є власником легкового автомобіля марки «Мерседес» н/з [NUMBER], що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З вищенаведеним положенням цивільного законодавства повністю узгоджується п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, у якому зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, діяльність, пов'язана з використанням транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки. Ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володія транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Крім того, способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, встановлені ст.1192 ЦК України, серед яких: відшкодування шкоди в натурі (передача речі такого ж роду і такої же якості, полагодження пошкодженої речі тощо); відшкодування завданих збитків у повному обсязі. А розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 січня 2016 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні правопорушення, внаслідок якого позивачу [PERSON] було завдано збитки, а оціночним актом № 1 від 30 грудня 2015 року, складеного в автомайстерні ПП «[PERSON].», визначено загальна вартість робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а саме 5100,00 грн. Ураховуючи викладене, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди належить задовольнити повністю в сумі 5100,00 грн. Щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із такого. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом установлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди крім матеріальної, [PERSON] завдано також моральної шкоди, так як внаслідок аварії позивачка зазнала сильного нервового стресу, поза як під час зіткнення за кермом автомобіля марки «Мерседес», н/з [NUMBER] перебував її рідний син [PERSON], окрім того не дивлячись на те, що з часу дорожньо-транспортної пригоди минуло майже п'ять місяців, відповідач не вжив жодних заходів щодо відшкодування позивачці матеріальної і моральної шкоди. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнала та продовжує зазнавати позивачка. Отже, очевидним є те, що діями відповідача позивачці завдано моральної шкоди, що також підлягає відшкодуванню. Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачами її права, внаслідок чого позивачу було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, а тому її позов підлягає задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 21 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved