Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

17.01.2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №72, між нею, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - розірвати, судові витрати по справі залишити за нею. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що нормальну сім`ю з відповідачем створити не змогли, в 2016 році остаточно припинили шлюбні відносини, мають різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності, міри для збереження сім`ї приймали, але позитивних наслідків це не дало, а тому надавати строк для примирення немає жодних підстав. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Ухвалою судді Баранівського районного суду від 11.02.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, справу призначено до розгляду по суті з повідомленням сторін, роз`яснено відповідачу наслідки неподання відзиву на позов у встановлений судом строк (а.с. 11 ). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила заяву в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву із запереченнями проти позову не надав. 11.03.2020 року до суду надійшла заява від відповідача в якій останній просить розглядати справу без нього, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 18.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №72, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.07.2007 року (а.с. 3 ). Сторони не проживають разом з 2016 року, наміру відновлювати подружні стосунки не мають, збереження шлюбу неможливе, що підтверджено відповідачем. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним Кодексом, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Згідно зі ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки так і відповідача. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя не можливе, позивачка наполягає на розлученні, відповідач позов визнав, а також враховуючи, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved