Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

16.05.2017 до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму завданого збитку у розмірі 70979,58 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 18.05.2016 в м. Харкові на майдані І. Бугримової сталася ДТП автомобіля «SCODA OCTAVIA A5», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «LANDMARK SUV4WD», д.н. [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.07.2016 [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності. Після настання ДТП позивач провів оцінку вартості збитку завданого його автомобілю та відповідно до звіту № 289/2016 від 26.08.2016 вартість відновлювального ремонту становить 70979,58 грн. Посилаючись на норми матеріального права, позивач вважає, що має право на відшкодування завданої відповідачем шкоди, оскільки внаслідок його протиправної поведінки [PERSON] завдано майнову шкоду. Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ». Однак, існування договору, укладеного на користь третіх осіб ПАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» з відповідачем, на думку позивача, не є підставою для відмови у позові, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Також, [PERSON] зазначає, що така позиція викладена у Постановах ВСУ від 20.01.2016 та 26.10.2016 у справах № 6-2808цс15 та № 6-954цс16 відповідно. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.06.2017 відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні (а.с. 35). 27.07.2017 ухвалою суду задоволено заяву представника позивача [PERSON] Накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 21051, 1993 року випуску, що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 54-55). 20.10.2017 ухвалою суду задоволено заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] Витребувано у керівника ПрАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» докази звернення [PERSON] до ПрАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» для отримання страхового відшкодування; копію заяви на виплату страхового відшкодування від [PERSON] ; належним чином засвідчену копію звіту про оцінку завданої матеріальної шкоди транспортному засобу «LANDMARK ZX AUTO», номерний знак [NUMBER] , докази погодження суми страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування (а.с. 70). Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.10.2017 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Страхове Товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» (а.с. 72). 12.02.2018 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача щодо призначення автотоварознавчої експертизи (а.с. 126-127). Також, ухвалою суду від 12.02.2018 року тимчасово вилучено у керівника ПрАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» докази звернення [PERSON] до ПрАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» для отримання страхового відшкодування; копію заяви на виплату страхового відшкодування від [PERSON] ; належним чином засвідчену копію звіту про оцінку завданої матеріальної шкоди транспортному засобу «LANDMARK ZX AUTO», номерний знак [NUMBER] , докази погодження суми страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування (а.с. 128-129). Відповідно до розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 у даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п.п. 2.3.13, 2.3.17, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п. 5.4, 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова (а.с. 156-158). Відтак, для розгляду даної позовної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. (а.с. 159) та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.06.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхове Товариство «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н. В. (а.с. 160). 19.09.2018 року ухвалою суду частково задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Клубань М.В. про застосування заходів процесуального примусу у цивільній справі. Витребувано у ПрАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» належним чином завірені копії наступних документів: докази звернення [PERSON] до ПрАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» для отримання страхового відшкодування; заяву на виплату страхового відшкодування від [PERSON] ; звіт про оцінку завданої матеріальної шкоди транспортному засобу «LANDMARK ZX AUTO», номерний знак [NUMBER] ; докази погодження суми страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування. В іншій часині в задоволенні клопотання відмовлено (а.с. 187-189). Позивачем [PERSON] 15.04.2019 подано до суду письмові пояснення щодо обґрунтування розміру заподіяного позивачеві збитку, а також права позивача на відшкодування вартості відновлювального ремонту (а.с. 227-229). Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Клубань М. В. також надано суду письмові пояснення, в яких остання зазначила, що сторона відповідача не погоджується у повному обсязі з позовною заявою, вважає її безпідставною та необґрунтованою, належними та допустимими доказами не доведеною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не погоджується з твердженням позивача про його право звернення до особи, яка завдала шкоду, обґрунтовуючи наступним. Правовідносини, які склались між сторонами, регулюються нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як спеціальними нормами права. Застосування загальних норм цивільного кодексу можливо в тій частині, в якій вони не суперечать нормам закону. Посилаючись на ст. 1194 ЦК України, представник відповідача зазначає, що єдиним випадком коли особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, буде нести відповідальність у випадку, якщо шкода, що була завдана потерпілому більше, ніж становить страхова виплата. Проте, як наголошує представник відповідача, позивачем повністю проігноровано вищевказані норми законодавства. Більш того, працівники страхової компанії повідомляли відповідачу, що позивач звернувся до них із заявою про виплату, подав необхідні документи та вчинив дії для отримання страхових виплат від страхової компанії. Тобто, відповідно до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач бажав отримати страхову виплату саме від страхової компанії відповідача - ПрАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ». Зверненням із позовною заявою до відповідача з тією самою вимогою, з якою ж позивач звертався до третьої особи є спробою отримати відшкодування у подвійному розмірі, що є недопустимим. При зверненні з позовом до особи, відповідальність якої застрахована, а не до страхової компанії, втрачається будь-який сенс від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, і порушується мета, з якою був прийнятий вищевказаний Закон. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] , який діє на підставі ордеру (а.с. 212) та договору про надання адвокатських послуг (а.с. 213-216), [PERSON] , яка діє на підставі довіреності (а.с. 112), позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на викладені у позові та письмових поясненнях обставини. Представник відповідача - адвокат Клубань М. В., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с. 81), просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьо ї особи ПрАТ «СК «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заява щодо розгляду справи у його відсутність та письмові пояснення до суду не надходили. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази по вказаній справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.07.2016 року, яка згідно постанови Апеляційного суду Харківської області від 07.09.2016 року залишена без змін (а.с. 7-9) та відповідно набрала законної сили, [PERSON] , [INFO] , визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначеноадміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 грн. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , судовий збір на користь держави в розмірі 275,60 грн. (а.с. 6). Згідно вказаної постанови суду встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення АП1 № 916456 від 18.05.2016, [PERSON] 18.05.2016 року, близько 15 год. 07 хв., керував автомобілем SCODA OCTAVIA A5, д.н.з. [NUMBER] , по майдану І. Бугримової, 1 в м. Харкові, виконуючи поворот ліворуч не надав дорогу автомобілю LANDMARK SUV4WD, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки (а.с. 6). Відповідно до частин 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді за наявності вище приведеної постанови суду, доказуванню не підлягає. Як вбачається з висновку Звіту № 289/2016 дослідження спеціаліста-автотоварознавця, складеного 26.08.2016, матеріальний збиток, завданий власникові LANDMARK SUV4WD, держномер [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 42266,96 грн. Сума відновлювального ремонту складає 70979,58 грн (а.с. 11-27). На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу моделі SCODA OCTAVIA A5, номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ», що підтверджується відповідним Полісом № АІ/8996864 від 20.11.2015 (а.с. 91). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За своєю правовою природою зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов`язанням. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Аналіз положень ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст.ст. 1166, 1187 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи. З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 по справі № 6-309цс15 та від 14.09.2016 по справі № 6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди. Проте, у відповідності до ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено перелік обов`язків страховика, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положення статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону передбачено, що страховик,

Outcome: dismissed