Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

15.03.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та після уточнення позовних вимог просив визнати його колишню дружину [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, в обґрунтування якого, послався на таке: він та його батьки [PERSON], [PERSON] (треті особи у справі) є співвласниками в рівних частках квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло та витягу про державну реєстрацію. Крім них в квартирі також зареєстрована його колишня дружина [PERSON] з 28.03.2013 року, яка з жовтня 2014 року, після припинення подружніх стосунків, не мешкає за даною адресою. Вона забрала дітей, все належне їй та дітям майно та переїхала мешкати в [ADDRESS] Саме за вказаною адресою відповідач отримує від позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Спірним житлом відповідач не цікавиться, комунальні платежі нараховуються і на неї, проте, вона їх не оплачує і вони лягають тягарем на власників квартири, які не можуть оформити субсидію. Вважає, що в порядку ст. 405 ЦК України може ставити питання про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. Позивач та його представник в судовому засіданні наполягли на задоволенні позовних вимог та просили судові витрати залишити за собою. Відповідачка в судовому засіданні заявила про визнання позовних вимог та просила суд визнання позову прийняти. Представник служби у справах дітей Куп'янської державної районної адміністрації Харківської області в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Представник служби у справах дітей Первомайської міської ради Харківської області надав заяву про розгляд справи без його участі та просив суд визначитися при розгляді справи на свій розсуд. Треті особи [PERSON] та [PERSON] надали заяви про розгляд справи без їхньої участі. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач та відповідач у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2010 року до його розірвання за рішенням суду 08.05.2015 року (а.с.10-11). Позивач [PERSON] та його батьки [PERSON], [PERSON] (треті особи у справі) є співвласниками в рівних частках квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с.5) та витягу про державну реєстрацію (а.с.6), в якій вони і зареєстровані. Крім того, у вказаній квартирі також зареєстрована з 28.03.2013 року відповідач у справі [PERSON] як невістка батьків позивача (а.с.8-9). З викладеного позивачем у позовній заяві вбачається, що [PERSON] з жовтня 2014 року, після фактичного припинення з ним подружніх відносин, залишила квартиру разом із їхніми спільними неповнолітніми дітьми та всім належним їм майном і з тих пір в ній не проживає, що підтверджується Актом від 29.02.2016 року комісії комунального підприємства та сусідів за місцем мешкання (а.с.7). На разі відповідач проживає в [ADDRESS] та отримує від позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей саме за цією адресою, що вбачається з поштових переказів (а.с.12). Відповідач, як колишня дружина співвласника квартири є колишнім членом його сім`ї. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за членом сім`ї власника житла зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Судом же не встановлено фактів перешкоджання користуватися відповідачем спірним житлом з боку його власників, відповідач добровільно звільнила помешкання та визначилася щодо місця мешкання в с. Грушівка. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. Відмовідно до ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи викладене, суд вважає, що визнання позову відповідачем можливо прийняти, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач повністю підтвердив обґрунтованість своєї позиції. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач втратила інтерес до спірного житла, визначилася з місцем свого теперішнього проживання. Крім того, на відповідача нараховуються комунальні платежі, які лягають тягарем на співвласників квартири. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином суд вважає позовні вимоги законними обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача в порядку ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати, проте, позивач в судовому засіданні відмовився від їх стягнення, тому, суд залишає їх за позивачем.

Outcome: approved