Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

17.02.2020 року [PERSON] звернулася до суду із наведеним вище позовом, в обґрунтування якого зазначала наступне. Їй на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2008 року, належить житловий будинок [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок зареєстровано в установленому законодавством порядку. У вказаному будинку зареєстрована її дочка [PERSON] , але з 2008 року остання у вказаному будинку не проживає та заходів щодо утримання будинку не здійснює. Факт реєстрації [PERSON] у вказаному житловому будинку позбавляє її можливості вільно розпорядитися своїм майном. З огляду на вказане, [PERSON] просила визнати [PERSON] , 04.05.1978 [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Розівського районного суду Запорізької області від 17.03.2020 року у вказаній справі було відкрито провадження та її призначено до підготовчого судового засідання на 10 год. 30 хв. 02.04.2020 року (а.с. 23). Ухвалою суду від 02.04.2020 року підготовче провадження у справі було закрито, та її призначено до судового розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 15.04.2020 року, яке в подальшому відкладено на 11 год. 00 хв. 29.04.2020 року (а.с. 29, 33). Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання повторно\~не з`явилася, судова повістка, яка була направлена останній за зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду без вручення адресату із поміткою поштового відділення на конверті «адресат відсутній» (а.с. 31, 35-37). Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Згідно до ч. 1 ст.\~131\~ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З огляду на вказані норми закону, [PERSON] , вважається такою, що була сповіщена про час, дату і місце розгляду справи. Відзив не подала. Вимогами ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з мотивів викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони проживають по сусідству із [PERSON] . Донька останньої [PERSON] , не проживає у вказаному будинку приблизно з 2008 року. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст.\~76\~ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2008 року, належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 7, 8). Факт належності [PERSON] вказаного майна також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до довідки № 636 від 27.01.2020 року, виданої виконавчим комітетом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входить відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Виходячи з довідки, виданої виконавчим комітетом Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області за № 640 від 27.01.2020 року, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає (а.с. 11). Згідно до вимог, викладених в статтях 16, 386\~ЦК України, власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до статей 317, 319, 321\~ЦК\~України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Виходячи зі статті 41 Конституції України, статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого. Відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Виходячи з норм, викладених в ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , тривалий час, з 2008 року не проживає у спірному будинку, не веде з позивачем [PERSON] спільного господарства, то її реєстрація в даному будинку порушує право останньої на вільне розпорядження своїм майно. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , а тому задовольняє позов останньої. В силу ч. 2 ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Питання про розподіл судових витрат позивачкою не порушувалось.

Outcome: approved