Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

15 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди пов`язаної з каліцтвом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 серпня 2013 року та при якій він отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою стійку втрату працездатності. Відповідно до вироку суду, [PERSON] було засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами. Відповідач був звільнений від відбування покарання на підставі ст.. 1 п. «В» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року. З 22 червня 2017 року, внаслідок втрати працездатності йому встановлено 1 групу інвалідності довічно. Він не може самостійно пересуватись у зв`язку з чим потребує постійного догляду та лікування на що витрачає додаткові кошти. За період часу з 01 січня 2018 року по 14 травня 2019 року на підтримання життєдіяльності та лікування для придбання лікарських засобів він витратив 39887,76 грн. Вказані ліки були придбані за рецептами та рекомендаціями лікарів, оскільки за період часу з 01 січня 2018 року по 14 травня 2019 року він неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в Іваничівській ЦРЛ. Також протягом 23-25 січня 2019 року він проходив стаціонарне лікування в Національному військовому клінічному центрі «ГВКГ» за власні кошти. За час перебування на лікуванні було проведено операцію по видаленню дистального динамінізуючого, проксимального блокуючого, шийкових гвинтів, серкляжів з лівої стегнової кістки, які були встановлені під час попередніх операцій за період часу 2013-2017 років. Перебування у клінічному центрі відповідно до розрахунку вартості лікування становить 5680,28 грн. Одноразовий внесок на лікування - 350 грн. Витрати на дорогу до м. Київ та повернення в смт. Іваничі становлять 534 грн. Причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженням його здоров`я внаслідок ДТП, яка мала місце 11 серпня 2013 року та послідуючим його лікуванням встановлено висновком експерта Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи № 36 від 08 серпня 2018 року. Вважає, що вказані кошти, які документально підтверджені повинен відшкодувати відповідач, а саме, як особа, що заподіяла шкоду каліцтвом. На підставі викладеного просить стягнути з відповідаач на його користь матеріальну шкоду в розмірі 46454,76 грн. пов`язану з лікуванням, як інвалідом першої групи за період часу з 01 січня 2018 року по 14 травня 2019 року. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, шляхом направлення судових повісток. Відзив стосовно позовних вигог не надійшов. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 серпня 2013 року та при якій позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою стійку втрату працездатності. Внаслідок втрати працездатності, з 22 червня 2017 року позивачу встановлено 1 (першу) групу інвалідності довічно, що підтверджується копією з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 750641 (а.с.7). У пункті 12 вказаної довідки зазначається, що [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 вище вказаної статті передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати , викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Висновком експерта № 36 від 08 серпня 2018 року встановлено, що ускладнення травми, отриманої під час ДТП 11 серпня 2013 року викликали незворотні зміни у кістках лівої нижньої кінцівки, що дає [PERSON] 65 % втрати загальної працездатності. Крім того, судово-медична комісія вбачає причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженнями отриманими [PERSON] , внаслідок ДТП 11 серпня 2013 року та послідуючим його лікуванням з моменту ДТП по даний час (а.с.8-11). Судом встановлено, що позивач через травму, яку отримав у дорожньо-транспортній пригоді позбавлений можливості самостійно пересуватися та потребує стороннього догляду та лікування. За період часу з 01 січня 2018 року по 14 травня 2019 року позивач неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в Іваничівській ЦРЛ. На придбання лікарських засобів позивач витратив 39887,76 грн., що підтверджується фіскальними чеками. (а.с. 23-46) Вказані ліки були придбані відповідно до рецептів та рекомендацій лікарів, оскільки за вказаний період він проходив стаціонарне та амбулаторне лікування у Іваничівській ЦРЛ. Позивач в період часу з 23 по 25 січня 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Національному військовому клінічному центрі «ГВКГ» на платній основі. За час перебування на лікуванні позивачу було проведено операцію по видаленню дистального динамінізуючого, проксимального блокуючого, шийкових гвинтів, секркляжів з лівої стегнової кістки, які були встановлені в ході попередніх операцій в період часу з 2013 по 2017 роки. Також позивач поніс витрати за вказаний період лікування, а саме, витрати за перебування в клінічному центрі становлять 5680,28 грн., одноразовий внесок на лікування становить 350 грн., витрати на дорогу до м. Київ та повернення в смт. Іваничі становлять 534 грн. (а.с. 12-18), що підтверджується розрахунком вартості лікування хворого за оплату, виписним епікризом № 1805, договором про здійснення медичної практики суб`єктом господарської діяльності у Збройних силах України на платній основі № 401, відповідними квитанціями та проїзними документами. Загальна сума витрат, які позивач поніс на лікування за період часу з 01 січня 2018 року по 14 травня 2019 року становлять 46454,76 грн., що належно підтверджено, а тому відшкодування витрат понесених позивачем у зв`язку з лікуванням підлягає до повного задоволення. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, з відповідача на користь держави необхідно стягнути 768,40 грн. судового збору. На підставі ст ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 279, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 1195 ЦК України, суд, -

Outcome: approved