Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

15.08.2017 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме\~\~на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 13.07.2015 р. померла їх мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. Як спадкоємці за законом, позивачі звернулись із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], до державного нотаріуса. Однак постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку. В судовому засіданні 19.10.2017 року за клопотанням позивачів суд замінив неналежного відповідача [PERSON] сільську раду Новоград-Волинського району на [PERSON]. У судове засідання 27.12.2017 року позивачі та третя особа не прибули, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак про час і місце розгляду повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.\~\~\~\~ Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] померла 13.07.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1- ТП № 266845 від 06.08.2015 р. (а.с. 3) Постановою державного нотаріуса від 16.05.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,4079 га, що знаходяться на території [PERSON] сільради, після смерті [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа. Суду надано копію державного акту про право власності на вищезазначену земельну ділянку. Згідно державного акту серії ЯБ № 037734 від 12.02.2009 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,4079 га, кадастровий номер 1824082600:08:000:0376, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Новоград-Волинського району (а.с.7). З пояснень позивачів вбачається, що оригінал зазначеного правовстановлюючого документу втрачено за життя спадкодавця. Крім копії державного акту, право власності спадкодавця на спірну земельну ділянку підтверджується довідкою Відділу Держгеокадастру у Новоград-Волинському районі від 28.07.2017 року (а.с. 9) На підставі наведеного, суд дійшов висновку про те, що земельна ділянка площею 1,4079 га, кадастровий номер 1824082600:08:000:0376 належала на праві приватної власності [PERSON], а після її смерті увійшла до спадкової маси. На виконання ухвали про забезпечення доказів, суду надано спадкову справу №8/2016, яка заводилась після смерті [PERSON] В судовому засіданні було встановлено, що 24.09.2012 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], що підтверджується заповітом від 24.09.2012 р. зареєстрованим за № 30. Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 6 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За наявності заповіту на все майно на користь відповідача, він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Тим самим інші спадкоємці позбавлені права на спадщину. Згідно свідоцтва про народження від 08.09.1952 р. [PERSON] народилась 01.09.1952 р., батьками вказані [PERSON], [PERSON] (а.с. 36) Відповідно до запису про укладення шлюбу від 16.07.1977 р. [PERSON] змінила прізвище на «Бешеньок». Згідно посвідчення серії АП № 553968 [PERSON] отримує пенсію за віком з 2002 року. Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець)\~\~та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Таким чином, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сімї чи найближчих родичів спадкодавця. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обовязкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому ч. 1 ст. 1241 Кодексу щодо права на обовязкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 Сімейного кодексу, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також нормах пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». Пленум Верховного Суду України у пункті 19 Постанови Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року №7 роз'яснив, що перелік осіб, які мають право на обовязкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] як непрацездатна дочка спадкодавця має право на обовязкову частку\~\~у спадщині, розмір якої відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України становить половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: дочки [PERSON] і [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, обовязкова частка позивача [PERSON] у спадщині становить 1/8. Відсутність оригіналу державного акту про право власності не позбавляє спадкоємця права власності на майно. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/8 частину спірної земельної ділянки. Позовна вимога про визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/6 частину земельної ділянки є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON], оскільки він не входить до кола спадкоємців за заповітом та не мав права на обовязкову частку в спадщині на день смерті спадкодавця.

Outcome: partial