Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

15 лютого 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на житловий будинок № 53 по вулиці Гагаріна в селі Віноградне та права на земельну ділянку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Родина» розміром 7,01 га, розташованому у селі Лебединське Донецької області. В обгрунтування заявленого позову посилалася на те, що вона в порядку спадкування за законом після смерті її батька є власником домоволодіння № 53 по вулиці Гагаріна в селі Віноградне на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого у місті Новоазовськ 10 липня 2002 року державним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в БТІ міста Новоазовськ за № 511. Земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну дялінку серії ЯГ № 742053. Крім того, на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом вона має право на земельну ділянку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Родина» розміром 7,01 га, розташованому у селі Лебединське Новоазовського району Донецької області. Проте, на теперешній час в неї існують перешкоди в реалізації її права на власність, а саме в неї відсутній витяг з реєстру прав на нерухоме майно, який залишився на непідконтрольній території України, а саме в БТІ міста Новоазовськ, без якого нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19 лютого 2019 року просила визнати за нею право власності на житловий будинок № 53 по вулиці Гагаріна в селі Віноградне міста Маіруполя Донецької області та право на земельну ділянку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Родина» розміром 7,01 га, розташованому у селі Лебединське Донецької області, на підставі ст.. 392 ЦК України. 08 квітня 2019 року представником відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого батька та вже є власницею спірного майна, тому у даному випадку позивачка приняла спадщину шляхом фактичних дій (отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєструвала майно в БТІ, вступила в управління та володіння спадковим майном), та оформила права на спадщину, тому в цьому випадку підстави для предявлення позову та спір з приводу спадщини відсутній. Щодо посилання на ст. 392 ЦК України, за змістом цієї норми закону належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Ваважає, що в даному видаку необхідно оскаржувати рішення про відмову державного реєстратора. 19 лютого 2019 року позивачкою надано заяву про уточнення позовних вимог. 14 березня 2019 року від позивачки надійшла заява про розгляду справи в її відсутності. 18 березня 2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON], діючої на підставі довіреності, про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 лютого 2019 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 19 березня 2019 року за клопотанням представника відповідача ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду. Позивачка у судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи в її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 липня 2002 року державним нотаріусом Новоазовської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] набула право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на жилий будинок № 53, розташований по вулиці Гагаріна у селі Віноградне Новоазовського району Донецької області, та право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Родіна», розміром 7,01 га, розташованому у селі Лебединське Новоазовського району Донецької області (а.с. 13). Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване в БТІ Новоазовської районної державної адміністрації 10 липня 2002 року щодо права власності на житловий будинок № 53, розташований по вулиці Гагаріна у селі Віноградне Новоазовського району Донецької області (а.с. 14) та в Новоазовській районній державнцй адміністрації 10 липня 2002 року щодо права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Родіна», розміром 7,01 га, розташованому у селі Лебединське Новоазовського району Донецької області (зворіт а.с. 12). Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 742053, виданого 02 лютого 2007 року Новоазовським районним відділом земельних ресурсів земельна ділянка № 53 по вулиці Гагаріна в селі Віноградне Новоазовського району Донецької області належить на праві власності [PERSON] (а.с. 15-16). Межі міста Маріуполя встановлено відповідно до постанови Верховної Ради України від 11 грудня 2014 року № 32-VIII «Про зміни в адміністративно-територіальному устрої Донецької області, зміну і встановлення меж міста Маріуполь, Волноваського, Новоазовського та Тельманівського районів Донецької області (в редакції постанови ВРУ від 20 травня 2015 року № 457- VIII). Саме з цього часу село Виноградне відноситься до території міста Маріуполя. Технічний паспорт на житловий будинок № 53, розташований по вулиці Гагаріна у селі Віноградне міста Маріуполя Донецької області виготовлений на [PERSON] 01 грудня 2017 року (а. с. 17-21). Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 01 лютого 2018 року, державним реєстратором відмовлено [PERSON] щодо реєстрації права власності на житловий будинок № 53, розташований по вулиці Гагаріна у селі Віноградне міста Маріуполя Донецької області (а.с. 23). В якості підстави відмови зазначено те, що наразі неможливо отримати інформацію щодо реєстрації обєкта нерухомого майна, проведеної до 01 січня 2013 року від органів, що забезпечують зберігання архіву на тимчасово окупованій території Донецької області. Відповідно до статей\~2,\~318 Цивільного кодексу України\~річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та пункту 2 частини першої статті\~3, статті\~321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом. Ураховуючи, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ст. 319 ЦК України). Згідно із\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням положень частини першої статті\~15 та статті\~392\~ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Передумовою для застосування\~ст.\~392\~ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Проводячи оцінку поданих доказів, на підставі наведених норм матеріального права, суд дійшов до висновку, що позивачка є власником спірного житлового будинку, однак розпорядитися своїм правом власності вона не може, у неї відсутній інший, окрім судового, спосіб для відновлення порушеного права, тому як її свідоцтво про право на спадщину, що є підставою для виникнення права власності, оформлювалось та було зареєстроване в Новоазовському районі Донецької області, де на теперішній час органи державної влади не здійснюють свої повноваження та місто є окупованим незаконними збройними формуваннями, а отже неможливо отримати інформацію щодо реєстрації обєкта нерухомого майна, проведеної до 01 січня 2013 року від органів, що забезпечують зберігання архіву на тимчасово окупованій території Донецької області. Враховуючи, що зареєстроване 10 липня 2002 року у БТІ Новоазовської районної адміністрації свідоцтво про право на спадщину за законом підтверджує наявність у [PERSON] права власності на жилий будинок, та зареєстрований 10 липня 2002 року в Новоазовській районній державній адміністрації сертифікат на право на земельну частку (пай) підтверджує наявність у [PERSON] права на земельну частку (пай), суд приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. У звязку з викладеним, суд наголошує, що у цьому випадку рішення суду є правовстановлювальним документом, на підставі якого повинна бути проведена державна реєстрація права власності позивачки. Визнання такого права на житловий будинок та земельну частку (пай) відповідає загальним засадам цивільного законодавства. При цьому\~суд вважає,\~що належним\~відповідачем у\~справі є\~саме територіальна\~громада міста\~Маріуполя \~в особі\~[PERSON] міської\~ради, \~оскільки нерухоме майно, право власності на яке не визнається (і державним реєстратором, і нотаріусами) у звязку із неможливістю отримати данні з тимчасово окупованої території, знаходиться на території міста Маріуполя. Оскільки позивач не заявляв позовних вимог щодо стягнення з відповідача судового збору, такі вимоги не були заявлені і під час судового засідання то суд залишає сплачений судовий збір у сумі 768,40 гривень за його рахунок.

Outcome: approved