overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

15 серпня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що 30 серпня 2011 року з відповідачем уклала шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 26. Мають малолітнього [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних стосунків, син залишився проживати з позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку аліменти на дитину не сплачує. Просила стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду. Позивачка свої вимоги підтримала, надавши до суду письмову заяву, просила про розгляд справи за її відсутності. Відповідач проти задоволення позову не заперечував, про що надав письмову заяву, а справу просив розглянути без його участі. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 30 серпня 2011 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 26 (а.с.2). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON],[INFO], який проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою Березнегуватською селищною радою Миколаївської області (а.с. 3,6). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, інших стягнень за виконавчими документами не має. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі викладеного вище, аналізуючи наявні у справі докази, суд доходить висновку про повне задоволення вимог позивачки. Статтею 192 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Також, відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

15 серпня 2016 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 21 жовтня 2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Коломийського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис № 302. Від спільного подружнього проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] матеріально не забезпечує належним чином сім`ю та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Їй важко самостійно утримувати сім`ю. Відповідач є військовослужбовцем, стан його здоров`я та матеріальне становище дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання дітей, а тому просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від його заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач теж подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. З`ясувавши обставини, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.4-5/. На сьогоднішній день відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Діти перебувають на утриманні позивачки. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач є фізично здоровою людиною, має регулярний дохід, оскільки проходить службу у військовій частині [NUMBER] ( [NUMBER] ), інших дітей та непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати відповідно до СК України немає, а тому суд приходить до висновку, що необхідно стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. На підставі ст.,ст. 180-182, 183 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

15 серпня 2016 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 22 лютого 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у виконкомі Тростянецької сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Від спільного подружнього проживання у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З початку спільного проживання у них були нормальні сімейні відносини, однак з часом вони погіршились з вини відповідача. Вони виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не змогли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань. На протязі останніх років сімейне життя між ними ще більше погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, а тому з квітня місяця 2014 року не підтримують будь-яких сімейних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхній сімї, не може підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, матеріально сімю не забезпечує, часто зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного спяніння, створює сварки та скандали, в присутності малолітніх дітей, що погано впливає на її здоровя та виховання їхніх дітей. За таких обставин вважає, що сімя їх розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому його слід розірвати, так як збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, після розірвання шлюбу просить залишити дітей проживати із нею і залишити їй прізвище Карпюк. Позивачка подала до суду заяву, згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглядати без її участі. Відповідач теж подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 22 лютого 2011 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] у виконкомі Тростянецької сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1 /а.с.3/. Від спільного подружнього проживання у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.4-5/. Позивачка з відповідачем виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не змогли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З квітня місяця 2014 року вони не підтримують будь-яких сімейних відносин. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, а тому суд приходить до висновку, що необхідно шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати із матірю, після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище Карпюк. На підставі ст.,ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

15 серпня 2016 року позивач комунальне підприємство «Комсервіс» (далі- КП «Комсервіс») звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Вказав, що квартира № [ADDRESS] перебуває на балансі комунального підприємства «Комсервіс» Дружківської міської ради. Правом користування цією квартирою мають [PERSON] та [PERSON], що підтверджено довідкою поквартирної картки. Згідно з інформацією, наданою комунальним підприємством «Дружківське міське бюро технічної інвентаризації» від 19 квітня 2016 року № 161 квартира [ADDRESS] не приватизована (однокімнатна, загальною площею 22,6 кв.м., житловою площею 13,0 кв.м.). Згідно з інформацією, наданою Реєстром речових прав на нерухоме майно від 14 квітня 2016 року № [NUMBER] відсутні відомості права власності на квартиру, яка розташована по [ADDRESS]. 10 травня 2016 року комісією у складі працівників КП «Комсервіс» проведено обстеження квартири [ADDRESS]. встановлено, що [PERSON] та [PERSON] більше року за вказаною адресою не мешкають. Таким чином, відповідачі, не проживаючи у квартирі більше шести місяців без поважних причин, і у відповідності зі ст. 71 ЖК УРСР можуть бути визнані такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач просить суд визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача Польська Д.А. не з'явилася, надала заяву, в якій простить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, згодна на заочний розгляд справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, за місцем мешкання їх не виявлено, про що свідчать судові повістки з відміткою комунального підприємства «Комсервіс» Дружківської міської ради. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі поквартирної картки, наданої КП «Комсервіс» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до акту б/н від 10 травня 2016 року, виданого комунальним підприємством «Комсервіс» Дружківської міської ради [PERSON] та [PERSON] зазначеній квартирі не проживають більше одного року (виїхали мешкати до м.Москва Російської Федерації). Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що оскільки відповідачі не мешкають у квартирі більше шести місяців без поважних причин, підстав, передбачених ст. 71 Житлового кодексу, для збереження жилого приміщення за ними судом не виявлено, то вони втратили право користування цим жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

15 серпня 2016 року позивач комунальне підприємство «Комсервіс» (далі- КП «Комсервіс») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Вказав, що квартира [ADDRESS] є власністю територіальної громади в особі Дружківської міської ради та перебуває на балансі комунального підприємства «Комсервіс» Дружківської міської ради. Правом користування цією квартирою має [PERSON], що підтверджено довідкою поквартирної картки. Згідно з інформацією, наданою комунальним підприємством «Дружківське міське бюро технічної інвентаризації» від 19 квітня 2016 року, квартира [ADDRESS] не приватизована (однокімнатна, загальною площею 22,0 кв.м., житл. 12,1 кв.м.). Згідно з інформацією, наданою Реєстром речових прав на нерухоме майно від 14 квітня 2016 року № [NUMBER] відсутні відомості права власності на квартиру, яка розташована по [ADDRESS]. 06 травня 2016 року комісією у складі працівників КП «Комсервіс» проведно обстеження квартири [ADDRESS]. встановлено, що [PERSON] більше п'яти років за вказаною адресою не мешкає. Таким чином, відповідач, не проживаючи у квартирі більше шести місяців без поважних причин, і у відповідності зі ст. 71 ЖК УРСР може бути визнаним втратившим право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій простить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, згодна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, за місцем мешкання її не виявлено, про що свідчать судові повістки з відміткою комунального підприємства «Комсервіс» Дружківської міської ради. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі по квартирної картки, наданої КП «Комсервіс» у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON]. Відповідно до акту б/н від 06 травня 2016 року [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає більше п'яти років. Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що оскільки відповідач не мешкає у квартирі більше шести місяців без поважних причин, підстав, передбачених ст. 71 Житлового кодексу, для збереження жилого приміщення за ним судом не виявлено, то він втратив право користування цим жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

15 серпня 2016 року позивач комунальне підприємство «Комсервіс» (далі- КП «Комсервіс») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Вказав, що квартира [ADDRESS] є власністю територіальної громади в особі Дружківської міської ради та перебуває на балансі комунального підприємства «Комсервіс» Дружківської міської ради. Правом користування цією квартирою має [PERSON], що підтверджено поквартирною карткою. Згідно з інформацією, наданою комунальним підприємством «Дружківське міське бюро технічної інвентаризації» від 29 квітня 2016 року №186, квартира [ADDRESS] не приватизована (однокімнатна, загальною площею 22,5 кв.м., житл. 12,7 кв.м.). Згідно з інформацією, наданою Реєстром речових прав на нерухоме майно від 19 квітня 2016 року № [NUMBER] відсутні відомості права власності на квартиру, яка розташована по [ADDRESS]. 10 травня 2016 року комісією у складі працівників КП «Комсервіс» проведено обстеження квартири [ADDRESS]. встановлено, що [PERSON] більше півроку за вказаною адресою не мешкає. Таким чином, відповідач, не проживаючи у квартирі більше шести місяців без поважних причин, і у відповідності зі ст. 71 ЖК УРСР може бути визнаним таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача Польська Д.А. не з'явилася, надала заяву, в якій простить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, згодна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, за місцем мешкання його не виявлено, про що свідчать судові повістки з відміткою комунального підприємства «Комсервіс» Дружківської міської ради. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі по квартирної картки, наданої КП «Комсервіс» у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON]. Відповідно до акту б/н від 10 травня 2016 року [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає понад шість місяців. Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що оскільки відповідач не мешкає у квартирі більше шести місяців без поважних причин, підстав, передбачених ст. 71 Житлового кодексу, для збереження жилого приміщення за ним судом не виявлено, то він втратив право користування цим жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

15 серпня 2016 р. позивач звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просила суд розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 29.09.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що сімейне життя сторін не склалося. Причиною тому є відсутність взаєморозуміння між сторонами, різні погляди на сімейні відносини, обовязки по веденню сумісного господарства та вихованню дитини. На даний час сторони мешкають окремо, шлюбні відносини між ними припинено. Позивач до зали судових засідань не зявилась, надавши заяву в якій висловилась щодо підтримання нею позовних вимог та розгляду справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився подавши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 29 вересня 2015 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, серії І-ЖД № 237616, виданим 02.06.2007 р. Малинівською селищною радою Чугуївського району Харківської області. (а.с.4). Дітей від вказаного шлюбу у сторін не має. Як вбачається із змісту позову спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, на даний час шлюбно-сімейні відносини між ними припинено, примирення між ними неможливе, оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї неможливим, у зв'язку з чим шлюб підлягає розірванню. В відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

15 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 26 серпня 2016 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано виконкомом Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровській області, актовий запис №18. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 26 серпня 2016 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровській області, актовий запис №18. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved