Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

17.03.2017 [PERSON] звернулася з позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, [PERSON], третя особи: Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація та просила: визнати недійсним запис в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: 808245080000 та номером запису про право власності: 12582377 щодо належності на праві власності квартири [ADDRESS] [PERSON] з моменту його внесення до реєстру; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення державного реєстратора Аврамченко Сніжани Сергіївни про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]; зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві внести запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо належності [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтувала тим, що 08 вересня 2016 року вона була зареєстрована у [ADDRESS]. На виконання розпорядження від 08 лютого 2017 № 47086 було видано свідоцтво про право власності, яке підтверджує, що вона є дійсним власником значеної вище квартири. Позивачка посилалася на те, що на виконання вимог закону вона звернулася до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), проте, 20 лютого 2017 року отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв'язку з тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за даною адресою зареєстровано право власності за іншою особою. Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме власником належної їй квартири зазначається [PERSON]. Позивачка пояснила, що отримавши рішення про відмову та відомості з державного реєстру прав на нерухоме майно, вона звернулася до Солом'янської районної в місті державної адміністрації із запитом стосовно звернення інших осіб щодо отримання права власності на спірну квартиру. Позивачкою зазначено, що згідно з відповіддю Солом'янської районної в місті Києві державної реєстрації жодних відомостей стосовно звернення інших, крім неї, осіб щодо квартири немає. Позивачка вказала, що всі передбачені законом умови для отримання нею у власність спірної квартири були виконані, а тому посилаючись на норми 215 ЦК України, просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 22.03.2017 позовну заяву залишено без руху. 18.05.2017 позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 19 травня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 19.05.2017 заяву [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі за позовом [PERSON] до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, [PERSON], третя особа: Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання недійсним правочину та зобов'язання вчинити дії було задоволено та накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. 21.07.2017 від представника третьої особи надійшли пояснення, в який зазначено, що при зверненні до Солом'янської РДА в м. Києві позивачкою було подано всі необхідні документи, передбачені чинним законодавством. 08.02.2017 прохання позивача про передачу у приватну власність вказаної квартири було задоволено, що підтверджується копією з розпорядження від 08.02.2017 №47086. Зазначено, що жодних інших звернень стосовно приватизації спірної квартири до Солом'янської РДА в м. Києві не надходило. Таким чином, право власності на спірну квартиру було оформлено позивачкою в межах та на підставі чинного законодавства. У зв'язку з наведеним третя особа підтримує позовні вимоги [PERSON] і просить задовольнити позов. 09.11.2017 на адресу суду від представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшли заперечення, які обґрунтовані наступним. Зазначено, що Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі-Управління державної реєстрації) на момент прийняття оскаржуваного рішення проводило державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об'єкти нерухомого майна відповідно до Закону України від 01.07.2004 № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (із внесеними змінами в редакції закону від 10.07.2015) (далі-Закон) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (який на даний момент втратив чинність) (далі-Порядок № 868). Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві посилався на те, що з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що 14.12.2015 [PERSON] було подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві за реєстраційним номером 14841582, а саме: щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що розташованої за адресою: [ADDRESS]. Вказав, що ст.24 Закону від 01.07.2004 № 1952-ІV (із внесеними змінами в редакції закону від 10.07.2015) встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень. Зазначено, що 17 грудня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Аврамченко С.С. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві встановлено, що правові підстави для відмови у проведені державної реєстрації власності, визначені статтею 24 Закону України від 01.07.2004 № 1952-ІV відсутні, а тому прийнято рішення № 27186441 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована в [ADDRESS]. Посилався на те, що відповідно до частини статті 26 Закону від 01.07.2004 № 1952-ІV (в редакції від 01.01.2016) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Також представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві звернув увагу суду на те, що згідно підпункту 3 пункту 2 Прикінцевих та перехід положень Закону України від 26.11.2015 № 834-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць за рішенням Кабінету Міністрів України, прийнятим у разі забезпечення виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями умов, необхідних для реалізації повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, але не пізніше 30 квітня 2016 року. Зазначено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 грудня 2015 року № 2791 «Про затвердження Змін до положень про територіальні органи Міністерства юстиції України в частині реалізації повноважень у сфері державної реєстрації», Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконання функцій і повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснювалось до 30 квітня 2016 року. Отже, після 30.04.2016 Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій. Пояснено, що забезпечення здійснення зазначених функцій і повноважень покладено на Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26 квітня 2016 року № 261 «Про затвердження Положення про Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)», яким у зв'язку з децентралізацією повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також відповідно до рішення ради від 14.04.2016 №319/319 «Про утворення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації )» з 1 травня 2016 здійснюються повноваження з реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (та інших реєстраційних дій). На переконання Головного територіального управління юстиції у м. Києві, рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Аврамченко Сніжани Сергіївни від 17.12.2015 №27186441 є законним та таким, що не підлягає скасуванню. У зв'язку з наведеним, представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві просить відмовити у задоволенні позову. 10.01.2018 представником третьої особи надано пояснення на заперечення Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в яких зазначено, що згідно з наданою відповідачем копією свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] приватизована відповідно до розпорядження Залізничної районної в м. Києві державної адміністрації від 20.10.1998 №788-С/КВ. Пояснено, що у відділі приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом'янської РДА в м.Києві зберігається архів приватизаційних справ органу приватизації Залізничної районної державної адміністрації м. Києва, у тому числі книги реєстрації виданих свідоцтв про право власності на житло за 1998 рік та списки громадян м. Києва, які приватизували квартиру у державному житловому фонді, складені в 1998 році для Державного ощадного банку України. У вказаній книзі та поданих до АТ «Ощадбанк» списках громадян, які приватизували житло в Залізничному районі м. Києва відсутні будь-які записи щодо приватизації в 1998 році квартири [ADDRESS] [PERSON] Згідно з наявною в архіві відділу приватизації державного житла інформацією, на спірну квартиру свідоцтво про право власності у 1998 році не видавалось. Третьою особою зазначено, що передача в приватну власність зазначеної квартири була здійснена в 2017 році на одну особу - [PERSON], що підтверджується розпорядженням відділу приватизації державного житла від 08.02.2017 № 47086. Враховуючи викладене вище, Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація підтримує позовні вимоги [PERSON] і просить задовольнити позов в повному обсязі. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Представник відповідача Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не ставив. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення [PERSON] про час розгляду справи належним. Представник третьої особи у судовому засіданні просив задовольнити позов. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як вбачається з паспорту [PERSON], а також довідки Форми №3, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №901 23.02.2017 за №1144, [PERSON] з 08.09.2016 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Згідно свідоцтва про право власності від 08.02.2017, виданого Відділом приватизації державного майна управління житлово-комунального господарства Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, посвідчено, що квартира за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] Вказане свідоцтво видане згідно із розпорядженням від 08.02.2017 №47086. Судом встановлено, що рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №33939488 від 20.02.2017, державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована: [ADDRESS], за суб'єктом: [PERSON]. Вказане рішення мотивоване тим, що згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за даною адресою зареєстровано право власності за іншою особою. Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №81174458 від 24.02.2017, 14.12.2015 внесено запис про право власності 12582377 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Аврамченко Сніжаною Сергіївною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27186441 від 17.12.2015 10:58:49, згідно якого реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 808245080000, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Підставою виникнення права власності вказано свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, виданий 20.10.1998 Залізничною районною в м. Києві державною адміністрацією. Як вбачається з наданого стороною відповідача свідоцтва про право власності на житло від 20.10.1998, виданого [PERSON], останнє видано згідно з розпорядженням (наказом) від 13.10.1998 №788-С/КВ, та підписано керівником органу приватизації [PERSON] Даним свідоцтвом посвідчено право приватної власності [PERSON] на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно відповіді Солом'янської РДА у м. Києві №108-12432 від 08.08.2018, документи Залізничної районної ради народний депутатів м. Києва та Залізничної Районної у м. Києві державної адміністрації передані на постійне державне зберігання до архівного відділу адміністрації та значаться фондом №Р-19. При поаркушному перегляді архівної справи №147 «Розпорядження №№1251-1378 голови райдержадміністрації та документи до них. Почато 01 жовтня 1998 року. Закінчено 30 жовтня 1998 року» розпорядження від 13.10.1998 №788-С/КВ не виявлено. Як вбачається з відповіді Солом'янської РДА у м. Києві №108-13744 від 30.08.2018, у 1998 році видача свідоцтв про право власності на житло (приватизація квартир) Залізничного району м. Києва входила до компетенції відділу по приватизації житла Залізничної районної державної адміністрації м. Києва. В 1998 році завідувачем (керівником) відділу по приватизації житла Залізничної районної державної адміністрації м. Києва був [PERSON] (розпорядження Залізничної районної державної адміністрації м. Києва №23-к від 17.02.1996). [PERSON] в 1998 році займав посаду голови Залізничної районної державної адміністрації (розпорядження Президента України від 31.07.1995 №143/95-рп). Приватизація державного житлового фонду в Україні здійснюється відповідно до Конституції України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Положення про порядок передачі квартир (домоволодінь) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, яке було чинним на час приватизації житла (далі - Положення). Згідно з Положенням громадянин, який виявив бажання приватизувати зайняту ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру, звертається в орган приватизації по оформленню документів стосовно приватизації житлового фонду. Пункту 30 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Відповідно до частини 8 статті 60 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні»право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що [PERSON] до органу приватизації Залізничної районної державної адміністрації м. Києва з питань оформлення документів стосовно приватизації житлового фонду не звертався, Залізничною районною державною адміністрацією м.К иєва розпорядження щодо відчуження (приватизації) не приймалось, свідоцтво про право власності на житло від 20.10.1998, на ім'я [PERSON] відділом по приватизації житла Залізничної районної державної адміністрації не видавалось, отже, [PERSON] не набув права власності на [ADDRESS] у розумінні статті 328 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 1952-ІV державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 37 цієї постанови визначено документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. Такими документами є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. За змістом частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції чинній на час державної реєстрації права власності, (далі - Закон) запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, записів про проведену державну реєстрацію прав. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем. У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, вимоги позивачки про визнання недійсним запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: 808245080000 та номером запису про право власності: 12582377 щодо належності на праві власності квартири [ADDRESS] [PERSON] з моменту його внесення до реєстру та застосування наслідків недійсності правочину шляхом скасування рішення державного реєстратора Аврамченко Сніжани Сергіївни про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивачки про зобов'язання Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві внести запис до Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо належності [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS], з огляду на наступне. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 грудня 2015 року № 2791 «Про затвердження Змін до положень про територіальні органи Міністерства юстиції України в частині реалізації повноважень у сфері державної реєстрації», Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконання функцій і повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснювалось до 30 квітня 2016 року. Таким чином, після 30.04.2016 Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій. Виходячи з вищенаведеного, позов [PERSON] до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, [PERSON], третя особи: Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання недійсним правочину та зобов'язання вчинити дії підлягає частковому задоволенню. Суд,

Outcome: partial