overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

16 березня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 12 січня 2002 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] (далі - відповідач) у виконавчому комітеті Шевченківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області (далі виконком Шевченківської сільської ради), актовий запис № 1. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося через те, що часто почали між сторонами виникати сварки побутового характеру, свідками яких були діти. З лютого 2016 року сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримуються. Позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем. Позивач до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала, просить залишити їй прізвище, яке вона набула при державній реєстрації шлюбу, а саме «Тесленко». Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з положеннями ч.2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, зясувавши позиції сторін у справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Матеріалами справи встановлено, що 12 січня 2002 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований у виконкомі Шевченківської сільської ради, актовий запис № 1, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС №169601, виданим 15 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС №054863, виданим 12 липня 2002 року Шевченківською сільською радою (а.с. 5), [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 01 серпня 2006 року виконкомом Шевченківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області (а.с. 4) . Шлюбні відносини сторін припинені з лютого 2016 року, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Питання щодо розподілу майна, що є їх спільною власністю, між сторонами не виникає. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що родина сторін розпалася остаточно і відновлена бути не може. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

16 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів. Посилався на те, що 13.03.2015 року померла мати [PERSON], після смерті якої залишилося належне їй нерухоме майно, а саме, житловий будинок, що розташований в с. Костянтинівка Новоодеського району Миколаївської області. Вказав, що своєчасно для прийняття спадщини у встановлений законом строк не звернувся до державної нотаріальної контори, оскільки на протязі вересня 2015 року хворів, що стало причиною пропуску строку. З посиланням на ці обставини, статті 1269, 1270 і 1272 ЦК України просив визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці. В судове засідання позивач не зявився, але його представник надав письмову заяву, в якій цивільний позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач сільська рада будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання представника не надіслали, але надали суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 13 березня 2015 року у селі Костянтинівка Новоодеського району Миколаївської області померла [PERSON]. Спадковою масою є житловий будинок № 76, розташований по вул. Перемоги, що в с. Костянтинівка Новоодеського району Миколаївської області та земельна ділянка, що призначена для будівництва та обслуговування цього жилого будинку, господарських будівель і споруд. Спадкоємцем за законом є син спадкодавця [PERSON], тобто позивач у справі. Судом зясовано, що відповідач в установлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звернувся, а 10 лютого 2016 року постановою приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з пропуском встановленого законом строку. Причиною пропуску строку стала хвороба позивача у період з 05.09.2015 р. по 21.09.2015 р., що підтверджується довідкою Гурївської лікарняної амбулаторії загальної практики-сімейної медицини. В силу ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного, ураховуючи те, що позивач хворів у період звернення до нотаріуса для успадкування майна матері, суд дійшов висновку, що він з поважних причин пропустив строк звернення до нотаріуса для прийняття спадщини і вважає за необхідне надати йому додатковий строк, відповідно до його вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

16 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 05 червня 2004 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції м.Донецька, актовий запис № 178. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з березня 2013 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 05 червня 2004 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції м.Донецька, актовий запис № 178 (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

16 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 30 січня 1999 року. Від спільного життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Основою розпаду сім'ї послугували часті сварки та суперечки. Однією сім'єю проживали до 23 грудня 2013 року. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому він просив суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримує, від стягнення судових витрат із відповідача відмовляється. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, направиласуду заяву про розгляд справи без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечувала, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони у справі 30 січня 1999 року зареєстрували шлюб у Білопільському районному відділенні реєстрації актів громадянського стану Сумської області, актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 7). Від спільного життя [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 8). Позивач причинами розпаду сім'ї зазначив те, що у них іх дружиною було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали сварки та суперечки. Шлюбні відносини припинені з 23 грудня 2013 року. Відповідач своєї думки про причини розпаду сім'ї не висловила. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Пірзвище відповідачу після розірвання шлюбу необхідно залишити [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

16 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON], з якою зареєстрував шлюб 19 вересня 2009 року, мотивуючи тим, що не знаходять спільної мови з більшості питань ведення сімейного бюджету і в відношеннях один до одного. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просив його задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання також не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення, а справу просила розглянути за її відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2009 року. Від вказаного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Зі змісту позовної заяви та письмових заяв сторін видно, що вони проживають в одному будинку, але спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки припинені. Причиною цього є те, що вони не знаходять спільної мови з більшості питань ведення сімейного бюджету і в відношеннях один до одного. Примирення між собою категорично заперечують. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сім'ї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

16 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 15 січня 2016 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого дітей не мають. Зазначає, що у подружжя відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо з лютого 2016 року. Відповідач виявляє негативне ставлення до позивача, створює конфлікті ситуації. Позивач зазначає, що збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Представник позивача та позивач в судове засідання не зявились, від представника подана заява про розгляд справи у відсутність позивача та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач до суду не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує, зазначила, що не перебуває в стані вагітності.Заперечує проти стягнення з неї судових витрат. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ст.197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 15 січня 2016 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис № 02, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 5). На час розгляду справи сторони дітей не мають, інформації про вагітність дружини суду не надано. На час розгляду справи спір про поділ спільного майна подружжя відсутній. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач категорично не згоден на примирення, відповідачка не висловила свої зацікавленості у збереженні шлюбу, то подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи обставини справи, суд вважає необхідним судові витрати поділити порівну між сторонами, та стягнути з відповідача на користь позивача половину понесеного ним судового збору. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

16 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому правоустановлюючого документу - державного акту про право приватної власності серії ІІІ-МК № 029306 на земельну ділянку площею 9,15 га, розташовану в межах Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказував, що йому належить ця ділянка на підставі зазначеного державного акту, однак в ньому його прізвище зазначено з помилкою: замість «Подгорний» записано - «Підгорний». Посилаючись на положення ст. 256 ЦПК України та на те, що зазначена обставина позбавляє його права на належне володіння своєю ділянкою, просив встановити факт належності йому державного акту. В судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не зявилися, про час та місце були повідомлені належним чином. Представник заявника надала заяву з прохання розглядати справу без її участі та участі заявника. Суд, вважаючи за можливе розглянути справу без участі заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до рішення Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 24 квітня 1999 року [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка, площею 9,15 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Прибузької сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. На підтвердження права власності тією ж сільською радою йому був оформлений та виданий 4 червня 1999 року державний акт серії ІІІ-МК № 029306. Проте його прізвище в ньому зазначено з помилкою: замість «Подгорний» записано - «Підгорний». Заявник, згідно отриманого ним 10 грудня 1998 року паспорту, має прізвище імя та по батькові [PERSON], [INFO], місце проживання - с. Прибузьке Жовтневого району Миколаївської області, вул. Кошового, 13. Така невідповідність позбавляє його можливості належним чином володіти та користуватися приватною земельною ділянкою, оскільки виникають труднощі у підтвердженні належності йому ділянки. В той же час, співпадання інформації про паспортні дані та місце проживання власника в державному акті з інформацією у витягу з Державного земельного кадастру дають суду підстави зробити висновок, що земельна ділянка згідно державного акту серії ІІІ-МК № 029306 була передана у власність [PERSON], але в державному акті його прізвище записано з помилкою. З врахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

\~ 16 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу із [PERSON], що зареєстрований 07 серпня 1991 року. 1992 року народилась їх донька Ксенія. В обґрунтування своїх вимог вказував, що спільне життя з відповідачкою не склалося та шлюбні стосунки між ними припинено з 2014 року, спільне господарство не ведеться. Вважає, що примиренні та збереження їх шлюбу неможливе, тому звернувся до суду із цим позовом та просить про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, про причини неявки не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлена належно, про що свідчать дані зворотнього поштового повідомлення, у звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи за її відсутності. Відповідно до свідоцтва про шлюб І-ФП №479285, виданого Воскресенською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області, сторони зареєстрували шлюб 07 серпня 1991 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено актовий запис за № 20. Під час державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище з «Ніколаєва» на «Стоянова» (а.с. 8). Проте сімейне життя між сторонами не склалось та вони фактично припинили шлюбні відносини, і мешкають окремо один від одного. Про спір між сторонами про розподіл спільного майна на час розгляду справи сторонами не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, приймаючи до уваги, що шлюб є вільним союзом чоловіка та жінки, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а тому, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

16 березня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 грудня 2014 року між сторонами зареєстровано шлюб, проте в подальшому спільне життя у неї з Відповідачем не склалося, між ними часто виникали сварки, конфлікти, що поступово призвело до втрати взаємоповаги та любові між ними. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В позові [PERSON] зазначила, що спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами не має. Крім цього, сторони досягли домовленості стосовно виховання та утримання сина, який після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з матір'ю. Представник [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву у якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, суд вирішив задовольнити позовні вимоги та постановити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19 грудня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 19 грудня 2014 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 12); від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що на даний момент сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, проживають окремо, на примирення не згодні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 551,20 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved