Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

15 січня 2021 року [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , зареєстрований в [ADDRESS] , який уточнила та просить визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Тишківка, Марківського району Луганської області, громадянина України, РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований в [ADDRESS] , батьком дитини - [PERSON] , [INFO] та внести зміни до актового запису про народження від 02.09.2013 року №14, складеного виконавчим комітетом Бондарівської сільської ради Овруцького району Житомирської області на дитину - [PERSON] , [INFO] , записавши батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Тишківка, Марківського району Луганської області, громадянина України, вказавши в графі «Відомості про батька» - « [PERSON] , громадянин України», змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу коли рішення набере законної сили і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір. Мотивуючи тим, що вони з відповідачем проживали з 2011 по 2017 рік без укладення шлюбу. Наприкінці 2012 року вона завагітніла, а [INFO] народився син - [PERSON] . Весь зазначений період вони спільно проживали та вели спільне господарство, також спільно виховували та утримували дитину. З 2016 року відповідач почав їздити на роботу в м. Київ, де і працює на даний час. З 2017 року відповідач перестав приїздити до них, проте давав по 300 грн. на дитину через місяць. З 2018 року перестав матеріально допомагати взагалі та не приїздив до дитини жодного разу. Весь час спільного проживання визнавав сина та піклувався про нього. Зареєструвати шлюб не могли змоги, тому що їй 30 травня 2013 року виповнилось 16 років. На даний час відповідач відмовляється подати спільну заяву до РАЦСу про визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою відповідно до ст. 126 СК України. Відповідач будучи батьком дитини повинен утримувати сина до досягнення ним повноліття. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених в позові. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання». Начальник Овруцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Юлія МАКСИМЧУК надала листа про розгляд справи без їх участі за наявності підстав, що підтверджують батьківство відповідача, не заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.2017 видно, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьком записаний [PERSON] відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері (а.с.5,6). Позивач стверджує, що батьком сина є відповідач [PERSON] , з яким вони спільно проживали без реєстрації шлюбу. Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. За клопотанням позивача, ухвалою суду від 22.03.2021 року у справі було призначено судово молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Однак, у визначений експертом час для відбору біологічних зразків відповідач будучи належним чином повідомлений не з`явився ( а. с. 33, 43, 51, 54). Пленум Верховного Суду України у пункті 9 своєї постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 вказує, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК (наразі 89 ЦПК України), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК ( наразі 109 ЦПК України ) може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Свідок [PERSON] - мати позивача показала, що відповідач проживав разом з позивачкою близько 5-6 років. Після повернення доньки в с. Бондарі перестав піклуватися про дитину, до того визнавав його. Свідок [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] показала, що відповідач спочатку приїздив, а останні два роки не з`являється. Дитина схожа на відповідача, він визнавав її. Крім того, долучені до позову фотокартки підтверджують факт спільного проживання сторін та визнання відповідачем сина (а.с.7,8). Доказів протилежного відповідачем суду не надано, висновком експертизи не підтверджено. Відповідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає, що є доведеним факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . В ст. 134 СК України встановлено порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства. Так, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Аналогічні положення містять і Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5. Зокрема, відповідно до п. 2.13.1 зазначених Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в тому числі і рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно п. 2.16.4 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відтак, позов в частині вимог про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини підлягає задоволенню. Як зазначає позивач, дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомомго майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доводи позивача відповідачем не спростовано, а тому у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітнього сина сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його доходів (заробітку), щомісячно. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Уточнюючу позовну заяву подано позивачкою 07.07.2021 року (а.с.62). Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Позивачем за вимогу визнання батьківства понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908,00 грн, які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Від сплати судового збору за вимогу стягнення аліментів позивачка звільнена згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 гривень.

Outcome: approved