Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

17.06.2021 року до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Оратівський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню Позов обґрунтовано тим, що 26.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис № 4254, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованість у розмірі 7575 грн. Позивача було повідомлено за місцем роботи - ТОВ «Агробуд» , про існування постанови від 24.05.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату у виконавчому провадженні №64451111. Позивач зазначає, що у виконавчому написі №4254 від 26.01.2021 року вказано, що загальна заборгованість за кредитним договором №1-20171029-15927 від 29.10.2017 року становить 3000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4525 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками та комісією. Однак не зазначено, протягом якого періоду було нараховані відсотки, не надано розрахунку вказаних відсотків, тому вбачається спірність щодо розміру заборгованості за кредитним договором №1-20171029-15927 від 29.10.2017 року, а відтак відсутність у нотаріуса законної можливості вчинення виконавчого напису. Також при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не враховано, що п. 2 Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 року на час його застосування, а саме станом на 28.01.2021 року був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, не містив п. 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів укладених у простій письмовій формі, оскільки п. 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним. Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4254 від 26.01.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 22.06.2021 року провадження у вказаній цивільній справі відкрито та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 17.08.2021 року. 16.08.2021 року до суду надійшло клопотання директора ТОВ «Фінпромаркет»» Яворського Р.І. від 29.07.2021 року про врегулювання спору за участю судді ( № 2410/21-Вх), заява директора ТОВ «Фінпром маркет» Яворського Р.І. про визнання позовних вимог (№ 2409/21- Вх) та клопотання директора ТОВ «Фінпром маркет» Яворського Р.І. про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (№ 2411-Вх). Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 17.08.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 141/425/21 на тридцять днів з ініціативи суду, відкладено розгляд підготовчого судового засідання на 16.09.2021 року. При цьому, протокольною ухвалою постановленою в судовому засіданні 17.08.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання у задоволенні клопотання директора ТОВ «Фінпром маркет» Яворського Р.І. про врегулювання спору за участі судді відмовлено, у зв`язку з ненаданням представником позивача Ходаком В.В. згоди на врегулювання спору за участю судді. Також протокольною ухвалою суду постановленою в судовому засіданні 17.08.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, розгляд заяви директора ТОВ «Фінпром маркет» Яворського Р.І. про визнання позовних вимог та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відкладено на наступне судове засідання. Судове засідання, призначене на 16.09.2021 року, не відбулось та було відкладено на 19.10.2021 року, у зв`язку з клопотанням представника позивача адвоката Ходака В.В. Судове засідання, призначене на 19.10.2021 року, не відбулось та було відкладено на 11.11.2021 року, у зв`язку з відпусткою судді. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 11.11.2021 року, не з`явився, заяв та клопотань суду не подав. При цьому, від представника позивача адвоката Ходака В.В. 18.10.2021 року до суду надійшла заява (№ 3030/21-Вх) про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач ТОВ «Фінпром маркет», будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, повноважного представника до суду не направив. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 11.11.2021 року, не з`явивсь. При цьому, конверт з ухвалою суду від 22.06.2021 року та позовною заявою з додатками, конверт з ухвалою суду від 17.08.2021 року та конверт судовими повістками про виклик до суду на 19.10.2021 року та на 11.11.2021, що надісланий на адресу Остапенко Є.М. , повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Третя особа - Оратівський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький), будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, повноважного представника до суду не направив. При цьому, 03.11.2021 року до суду надійшла заява начальника Оратівського відділу ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Т.Дрижко ( Вх.№3164/21) про розгляд справи без участі відділу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., на підставі ст. 87 ЗУ « Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, видано виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 4254, яким запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги № 250121ФК від 25 січня 2021 року, якому у свою чергу ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі Договору факторингу № 25/01/21 від 25 січня 2021 року, якому в свою чергу ТОВ «Афінаж» на підставі Договору факторингу № 17042018 від 17 квітня 2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 1-20171029-15927 від 29 жовтня 2017 року, укладеного між ТОВ «Афінаж» та [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.04.2018 року по 26.01. 2021 року у розмірі:3000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4525,00 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 50 грн.- плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму7575,00 грн. Вказаний виконавчий напис перебував на примусовому виконанні у головного державного виконавця Оратівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дрижко Т.М., ВП № 65451111, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.05.2021 року. Як вбачається з довідки ТОВ «Агробуд» № 246, виданої 08.06.2021 року, [PERSON] працює на підприємстві підсобним робітником з 01.04.2021 року (підстава - наказ № 37 від 01.04.2021 року). 24 травня 2021 року головним державним виконавцем Оратівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дрижко Т.М. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 65451111 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. № 4254, виданого 26.01.2021 року. Визначаючись щодо спірних правовідносин та встановлених обставин, суд керується наступним. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). За змістом ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п.1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до п.1.2, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Поряд з цим, з п.3.5 встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10.12.2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року відмовлено. Отже, починаючи з 22.02.2017 року нотаріуси можуть вчиняти виконавчі написи за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Стаття 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. До суду не надано доказів щодо надання ТОВ «Фінпром маркет» приватному нотаріусу Остапенко Є.М. необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача. Також судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис про стягнення заборгованості, що випливає з кредитних відносин, вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 26.01.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, представлену нотаріусу заборгованість не можна вважати безспірною, оскільки судом установлено, що позивач заперечує суму заборгованості, посилається на те, що у виконавчому написі не зазначено період, протягом якого були нараховані відсотки, а також зазначає, що не надано жодного розрахунку таких відсотків. Поряд з цим, директором ТОВ «Вінпром маркет» 19.07.2021 року надіслано до суду заяву про визнання позовних вимог ( в порядку ст. 206 ЦПК України), яку отримано судом 16.07.2021 року. А тому, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив 908,00 грн за подання позову, що підтверджується квитанцією про сплату № 26177 від 15.06.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 454,00 грн (50% від суми сплаченого судового збору за подання позову). Решта судового збору - 454,00 грн підлягає поверненню з державного бюджету на користь позивача. Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. На підтвердження понесених витрат, адвокат Ходак В.В. надав суду попередній розрахунок судових витрат, копію Договору № 62 про надання правової (правничої) допомоги від 14.06.2021 року, укладену між адвокатом Ходаком Владиславом Володимировичем та [PERSON] , детальний опис робіт (наданих послуг), рахунок № 1-62, виставлений 14.06.2021 року, копію квитанції № 1HQ35129К від 18.10.2021 року про сплату 2500 грн., а також заключну виписку за 18.10.2021 року, з якої вбачається, що на рахунок Ходака В.В. надійшли грошові кошти у розмірі 2500 грн., призначення платежу - платіж за послуги [PERSON] рахунок № 1-62. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у якому було зазначено про не співмірність витрат зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, пов`язаних зі справою, також зазначено, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в інших аналогічних справах. Поряд з цим, суд зауважує, що детальний опис робіт (наданих послуг), включає в себе підготовку та подання заяви про забезпечення, натомість позивачем та його представником до матеріалів справи № 141/425/21 не подано зави про забезпечення позову в порядку, встановленому ч.1 ст. 152 ЦПК України. Стосовно участі у судовому засіданні (1 година) суд зауважує, що вказаний час не відповідає реальному часу участі адвоката Ходака В.В. у судовому засіданні в Оратівському районному суді Вінницької області та є явно завищеним, оскільки у справі № 141/425/21 відбулось лише одне засідання з участю адвоката Ходака В.В. - 17.08.2021 року. При цьому, як вбачається з протоколу судового засідання від 17.08.2021, судове засідання тривало 00 годин 26 хвилини, а саме: з 10 год. 54 хв. по 11 год. 20 хв. На підставі наведеного, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за сумою, виходячи з незначної складності юридичної кваліфікації правовідносин, які склалися у ній, оскільки практика розгляду даної категорії справ є усталеною, враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), а також приймаючи до уваги визнання позову відповідачем на стадії підготовчого провадження та наявність клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку, що справедливим і співмірним є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved