Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

15.11.2019 позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] , мотивований тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом їй належить будинок [ADDRESS] . У даному будинку зареєстрована вона [PERSON] , син [PERSON] та колишня невістка [PERSON] , яку вона зареєструвала у своєму будинку на прохання сина у 2011 році, а у 2014 році син розлучився із нею і у листопаді 2014 року вона виїхала до Західної України, з того часу вона у спірному будинку не проживає. При неодноразових телефонних розмовах вони із сином просили відповідача знятися з реєстрації, але вона на прохання не реагує і наразі зв`язок з нею взагалі втрачений. Факт непроживання [PERSON] у спірному будинку з листопада 2014 року, тобто більше одного року без поважної причини, підтверджується актом депутата Комишуватської сільської ради Мангушського р-ну Донецької області від 11.11.2019. Тому вона змушена була звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяви про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином шляхом опублікування повідомлення на порталі «Судова влада України». Про причини неявки суду не повідомила. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин,\~не надав\~відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин. Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2004, посвідченого державним нотаріусом Першотравневого районного нотаріального округу Донецької області Чичековим С.Ф., угоди про розподіл спадкового майна від 19.08.2004, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4536888 від 25.08.2004, реєстраційний номер № 6456496, [PERSON] належить домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 4, 5, 6). Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Комишуватської сільської ради № 876 від 11.11.2019, [PERSON] проживапє по [ADDRESS] , до складу сім`ї сходять: син [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до акту обстеження від 11.11.2019, складеного депутатом Комишуватської сільської ради [PERSON] , в ході обстеження встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). У відповідності до положень ст.ст.\~317,\~319 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями\~ст. 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач, як власник спірного будинку. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~ Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст.72 ЖК України\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, зважаючи на конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в спірному жиловому приміщенні без поважних причин не проживає понад встановлений законодавством строк, що в свою чергу перешкоджає позивачу здійсненню його права користування та розпорядження належним будинком, а тому позов підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved