Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

16 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Свої вимоги обгрунтувала тим, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, і з яким в них народився син [PERSON], [INFO]. В даний час син навчається на першому курсі на денній формі навчання теплоенергетичного факультету Національного технічного університету України ,, Київський політехнічний інститут'' і потребує матеріальної допомоги. Її, позивача, доходів на утримання сина не вистачає, а відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу, оскільки має сталий заробіток, але її не надає. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] до закінчення ним навчання або досягнення 23 - х річного віку в розмірі 1/6 частки доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги змінила, посилаючись на обставини обґрунтування позову, які викладені в позовній заяві, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] до закінчення ним навчання або досягнення 23 - х річного віку в твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно. Відповідач [PERSON] змінені позовні вимоги позивача визнав, не заперечує про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання до його закінчення або досягнення ним 23 - х річного віку в твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно. Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно вимог ч. ч. 1, 4, 5 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави ухвалити рішення про задоволення позову та стягнути з [PERSON]З аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2014 року та до досягнення ним двадцяти трьох років або до припинення навчання. З відповідача [PERSON] відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню в спеціальний фонд Державного бюджету України на рахунок УДКСУ у Манев. р - ні (Манев. р - н) 22030001, рахунок отримувача 31211206700287, код отримувача 02890535, код банку отримувача 803014, банк отримувача - ГУДКСУ у Волинській області, найменування суду - Маневицький районний суд Волинської області, платник [PERSON]З.) 243 (двісті сорок три) гривень 60 копійок судового збору.

Outcome: approved