Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

17.07.2020 позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом з нею та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, але сума щомісячного платежу не повинна бути меншою, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.09.2011 між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Нижньояблунською сільською радою Турківського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 16. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що протягом останнього року сімейне життя між ними погіршилось, вони втратили почуття любові один до одного. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, через що виникають постійні сварки вдома, свідком чого є їх малолітня дитина. Неодноразово вони намагались говорити один з одним про їхні сімейні проблеми, однак результатів це не дало. Відповідач протягом тривалого часу матеріально не забезпечую дитину, всі фінансові витрати лягли на неї. З початку січня 2020 року вони проживають в напруженій атмосфері, а 08.07.2020 відповідач спільно з їхньою малолітньою дитиною, без попередження та без її згоди спромігся виїхати до своїх батьків у Львівську область, про що їй стало відомо від його мами в телефонній розмові. Відповідач категорично відмовляється в будь-якій формі та спосіб спілкватися з нею, та забороняє їхній малолітній донечці. У судове засідання позивачка не з`явилася. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, зокрема шляхом надіслана судових повісток та розміщення відповідного повідомлення на вебпорталі Судова влада України. Представник Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, зокрема шляхом надіслання судової повістки та розміщення відповідного повідомлення на вебпорталі Судова влада України. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивачки, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 24.09.2011 Нижньояблунською сільською радою Турківського району Львівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №16. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24.09.2011. У даному шлюбі у подружжя народилася: донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася і подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Судом не встановлено наявність спору між батьками (позивачем та відповідачкою) щодо визначення місця проживання їх доньки - [PERSON] , [INFO] , а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача щодо залишення проживання дитини з матір`ю - відповідачкою [PERSON] . У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За твердженням позивачки, висловленому в позовній заяві, між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідач протягом тривалого часу матеріально не забезпечую дитину, всі фінансові витрати лягли на позивачку [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, вимога позивачки про стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно підлягає до задоволення. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача. За ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved