Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

16 січня 2015 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 січня 1987 року у Палаці шлюбів «Дарницький» м. Києва, актовий запис № 185. Від спільного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду з даним позовом про розлучення стало те, що незважаючи на тривалий час шлюбу між сторонами не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності їхніх характерів. Як виявилося з часом в кожного з них різні погляди на сімейне життя. Під час шлюбу відповідач допускав факти подружньої зради, підтримував стосунки з іншою жінкою. Вищенаведені обставини призвели до відчуження у стосунках між сторонами, внаслідок чого відповідач біля трьох років залишив позивачку з дитиною та виїхав за межі м. Славутича, тому шлюб носить формальний характер. У судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та просила задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач двічі належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ч.5 ст.74 ЦПК України, але в судове засідання не з'явився. Заперечень на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності, доказів поважності неявки до суду, не надав. Тому за згодою позивачки суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 24 січня 1987 року Палацом шлюбів «Дарницький» м. Києва, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 24 січня 1987 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 185 . Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], батьком якого є відповідач, що підтверджено копією свідоцтва про народження, який залишився проживати з позивачкою. Питання матеріального утримання сина буде вирішуватися між сторонами в судовому порядку. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне сімейне життя у позивачки та відповідача не склалося в зв'язку з різними поглядами на сімейне життя. Чоловік під час шлюбу допускав факти подружньої зради, підтримував стосунки з іншою жінкою. Біля трьох років відповідач залишив позивачку з дитиною та виїхав за межі м. Славутича. Відповідно з того періоду вони з відповідачем припинили між собою шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство. В кожного з них утворився окремий бюджет. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, питання поділу майна, набутого сторонами за час шлюбу, буде вирішуватися між сторонами за обопільною згодою, при наявності спору - в судовому порядку. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved