Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-01 00:00:00

16.05.2016 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 жовтня 2015 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу у них народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею, знаходяться повністю на її утриманні, так як батько не бере участі в утриманні дітей та вона належним чином піклується про їх здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. В період літніх канікул, позивачка, має фінансову можливість подорожувати за кордон з метою всебічного розвитку дітей на різноманітні пізнавальні екскурсії, оздоровчий відпочинок тощо. Проте отримати дозвіл на тимчасові виїзди за кордон синів та дозвіл на виготовлення синам проїзних документів батько дитини, відповідач [PERSON], не надає, тому вона змушена звернутися до суду, просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні тим, що викладені в поданій до суду позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Причин своєї неявки в судове засідання не повідомив. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача [PERSON], представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З долученої до матеріалів справи копії свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] встановлено, що, їх батьками є [PERSON] та [PERSON] сторони по справі. Діти проживають з матірю та повністю знаходяться на її утриманні. Шлюб між сторонами розірваний. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлено законом. Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобовязані поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвеції «Про права людини», кожен має право вільно залишити будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Статтею 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині таких захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231 регламентує, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. У відповідності до ч. 4 п. 4 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.12.2004 р. № 1603 за наявності заперечень батьків або законних представників неповнолітніх дітей, які залишаються в Україні, паспорт/проїзний документ оформляється на підставі рішення суду. З матеріалів справи та з пояснень представника позивачки вбачається, що позивачка ставить питання про дачу дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, однак, згоди вона не може отримати, оскільки відповідач [PERSON] на протязі тривалого часу знаходиться за кордоном та не надає такого дозволу. Також представник позивачки [PERSON] пояснила, що наміру залишитися на постійне місце проживання за кордоном, чи залишити дитину її довірителька не має. На думку суду, звернення [PERSON] до суду з даним позовом спрямоване на захист прав та інтересів дітей, відповідає бажанням дітей відпочити, відвідувати та побачити інші країни світу. Оцінюючи зібрані по справі, докази в їх сукупності, виходячи з інтересів дітей [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, дозволити тимчасові виїзди дітей за кордон без згоди батька [PERSON]

Outcome: approved