Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

16 травня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 23 березня 1991 року у виконкомі Чомонинської сільської ради Закарпатської області, актовий запис № 4. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні погляди на життя, що призводило до суперечок і сварок. У березні 2018 року позивач повернувшись із заробітків з закордону, побачила зібрані її особисті речі, які відповідач їй передав і вигнав з їх спільного будинку. У зв'язку з цим, шлюбні стосунки між ними фактично припинені, примирення між ними та збереження шлюбу є неможливим. Від даного шлюбу мають двох дітей, які на момент пред'явлення позову є повнолітніми. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Однак, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, де зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 23 березня 1991 року укладено шлюб у виконкомі Чомонинської сільської ради Закарпатської області, актовий запис № 4 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], а.с.8). Шлюб між ними носить формальний характер, шлюбні стосунки не підтримують, з листопада 2017 року проживають окремо. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Вимоги про відшкодування судових витрат позивачем не ставилось, тому такі слід віднести за його рахунок.

Outcome: approved