Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

16 жовтня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Акціонерного товариства\~«Укрсиббанк» про скасування арешту. Позивач просить скасувати обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна , накладеного постановою № 30082160 від 28.11.2011 року державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (реєстраційний номер обтяження: 11897214 від 28.11.2011 року). 19 жовтня 2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] про скасування арешту залишено без руху. 23 жовтня 2020 року представником позивача подано до суду заяву про долучення уточненої позовної заяви, чим усунуто недоліки позовної заяви. В позовній заяві про зняття арешту (у новій редакції), позивач просить суд скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна позивача, накладеного постановою № 30082160 від 28.11.2011 року державного виконавця Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (реєстраційний номер обтяження: 11897214 від 28.11.2011 року) Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.08.2020 р. позивач звернувся до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту, однак не отримав жодної відповіді. 13.08.2020 р. на адресу адвоката надійшов лист Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 51627 з якого вбачається, що державний виконавець не може скасувати заходи примусового виконання, оскільки не було надано підтверджуючих документів, щодо виконання вимог виконавчого листа № 2-2086/10, який видав Дніпровський районний суд м. Києва. Однак, 25.04.2012 р. державний виконавець повернув виконавчий лист № 2-2086/10 стягувачу і закрив виконавче провадження. На момент звернення до суду виконавче провадження в рамках якого накладався арешт знищено з підстав закінчення термінів зберігання виконавчого провадження, що підтверджується актом про знищення виконавчих проваджень Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 17.03.2016 р. 21.09.2020 р. [PERSON] отримав довідку № 63-2-12/34/467 від АТ «УКРСИББАНК» з якої вбачається, що станом на 21.09.2020 р. [PERSON] не має ні отриманих, ні непогашених кредитів у банку. 21.09.2020 р. позивач повторно звернувся з заявою та довідкою від АТ «УКРСИББАНК» до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту, однак арешт скасовано не було. У зв`язку з чим змушений звернутись з позовною заявою про скасування арешту. 26 жовтня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. 18 листопада 2020 року від АТ «УкрСиббанк» надійшло клопотання про витребування доказів та відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що за даними Другого Приморського ВДВС арешт на майно [PERSON] був накладений в рамках виконавчого провадження № 30082160 щодо примусового виконання виконавчого листа 2086/10, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, яким було стягнуто зі [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість у сумі 244 7323,79 грн. за кредитним договором № 10603877000, укладеного 18.11.2005 року. На сьогоднішній день АТ «УкрСиббанк» не має відомостей щодо стану вказаного виконавчого провадження, у зв`язку з чим подано клопотання про витребування відповідних доказів. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог просили відмовити. Відзив на позов від Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду не надходив. 07 грудня 2020 року від представника позивача адвоката Попова Р.М. надійшла відповідь на відзив, зазначивши наступне, що вся інформація, якою володіє АТ «УкрСиббанк» відносно виконавчого провадження № 30082160 та виконавчого провадження листа №2-2086/10, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, отримана з позовної заяви. А відтак, у АТ «УкрСиббанк» немає жодних законних підстав заперечувати проти задоволення позову. Протокольною ухвалою суду від 14 грудня 2020 року залишено без розгляду клопотання АТ «УкрСиббанк» про витребування доказів. Протокольною ухвалою суду від 15 січня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 25 січня 2021 року від АТ «УкрСиббанк» надійшло заява про долучення до матеріалів справи, в якій зазначено, що 15 січня 2021 року представником АТ «УкрСиббанк» отримано відповідь з архіву Дніпровського районного суду м. Києва за вих. № 5/582, в якій повідомлено, що з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року до суду не надходила та судом не розглядалась цивільна справа № 2-2086/2010 за позовом АТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 2\~447\~323, 79 грн. Повідомлено, що справа № 2-2086/2010 розглядалась за участю зовсім інших осіб. Отже, ВП 30082160 відкрито неправомірно, із значним порушенням законодавства та має знаки злочину. Враховуючи викладене та наявні докази, що містяться у матеріалах справи, вважають неможливим покладення відповідальності на АТ «УкрСиббанк». Просили розглядати справу за відсутності представника АТ «УкрСиббанк». 27 січня 2021 року від представника позивача адвоката Попова Р.М. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони. Представник Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки № 218850072 від 03.08.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на все нерухоме майно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) накладено арешт, про що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься реєстраційний номер обтяження 11897214; підстава обтяження: постанова, 30082160, 28.11.2011 рік, Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; тип обтяження: арешт нерухомого майна; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Позивач звернувся до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою зняття арешту з майна. 13 серпня 2020 року листом Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) № 51627 від 13.08.2020 року, позивачу було відмовлено у скасуванні заходів примусового виконання. Зазначено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 30082160 по примусовому виконанню виконавчого листа від 03.03.2011 року № 2-2086/10, який видав Дніпровський районний суд м. Києва про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» у розмірі 2447323, 79 гривень та в рамках вищезазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на майно [PERSON] . Скасувати заходи примусового виконання неможливо, оскільки не надано підтверджуючих документів, щодо виконання вимог виконавчого документа. Як вбачається з листа Другого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.11.2020 року за вих. № 59004 на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 30082160 по виконанню виконавчого листа № 2-2086/10 виданого 03.03.2011 Дніпровським р/с м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» грошових коштів, виконавче провадження знищено за терміном зберігання. Судом також встановлено, що позивач на підставі довідки вих. № 63-2-12/34/467 від 21.09.2020 року виданої АТ «УкрСиббанк», не має станом на 21.09.2020 отриманих та непогашених кредитів. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як роз`яснено п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи зазначене, а також те, що на сьогоднішній день матеріали виконавчого провадження знищені, відповідно до ч. 5\~ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» арешт може бути знятий лише за рішенням суду. На підставі ч.2\~ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Таким чином, матеріали виконавчих проваджень знищено, відомості щодо зняття арешту відсутні, що унеможливлює захист права позивача у позасудовому порядку. Отже, в даному випадку, не було виконано вимоги вищенаведених норм законодавства, тобто не було реально вжито заходів по зняттю арешту та обтяження по закінченню виконавчого провадження. Позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, у зв`язку з тим, що накладений арешт на все нерухоме майно позивача. Суду не надано доказів, що на теперішній час пред`явлені до виконання виконавчі документи. З огляду на це, суд вважає, що відсутність відкритого виконавчого провадження по виконанню рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту. У зв`язку з вказаними обставинами, суд вважає можливим зняти арешт з майна позивача, так як власник майна відповідно до ст.\~319,\~321 Цивільного кодексу України\~в праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, суд робить висновок, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved