Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

15.09.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач в добровільному порядку коштів на купівлю необхідних речей і продуктів харчування не надає і не купляє, відповідач на її прохання надавати хоч якісь кошти не реагує, їй самій важко забезпечувати сина всім необхідним. Під час розгляду справи в судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково позивач пояснила, що після розірвання шлюбу вони домовилися, що відповідач буде добровільно надавати матеріальну допомогу. Однак відповідач надавав таку допомогу нерегулярно, поки син не пішов до школи, то вона давала собі раду. На даний час витрати на сина зросли і вона бажає отримувати аліменти регулярно. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи в судовому засіданні заявленого позову не визнав, пояснив, що він періодично передавав кошти, купляв одяг, продукти харчування, повністю оплатив лікування сина. Визнає, що гроші передавав не щомісячно, бажає укласти з позивачкою договір про добровільну сплату аліментів, вважає позов безпідставним і в його задоволенні просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і згідно рішення Яворівського районного суду Львівської області від 18.02.2010 року даний шлюб було розірвано. Від даного шлюбу, згідно пред'явленої копії свідоцтва про народження, сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. При розгляді справи встановлено, що домовленості між батьками про утримання дитини не досягнуто. Дитина з часу припинення спільного проживання сторін проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає нерегулярно, частково у вигляді одягу, продуктів харчування тощо та в розмірі, яка не влаштовує 2 позивачку. Позивачка бажає отримувати аліменти на утримання дитини в примусовому порядку. Відповідно до ст.ст.181 ч.3 ст.183 ч.1 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і така частка заробітку (доходу) визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, відсутність у відповідача інших утриманців, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і приходить до висновку, що розмір аліментів по даній справі слід визначити в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, в межах заявлених позовних вимог.

Outcome: approved