Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

17.04.2018р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Миколаївської області та [PERSON] (далі - відповідачі), в якому просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 20.08.2017р., право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по вул. Незалежності, 209, смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області. Позов мотивований тим, що він є спадкоємцем за заповітом вказаного майна, але, враховуючи, що [PERSON] успадкувала цей будинок після смерті свого чоловіка [PERSON] та не отримала у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом та не встигла зареєструвати на вказаний житловий будинок право власності, він не може в нотаріальному порядку оформити своє спадкове майно. 06.03.2018р. приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, що і було підставою звернення з цим позовом до суду. Позивач в судове засідання не з' явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві, та просила їх задовольнити, а також, у зв'язку з визнанням відповідачами позову, просила винести рішення за результатами проведення підготовчого провадження. Просила судові витрати залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила винести рішення за результатами проведення підготовчого провадження. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Врадіївського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте 19.04.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить провести розгляд справи за його відсутності. Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вивчив матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] а також враховуючи те, що визнання відповідачами предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи 27.07.2015р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 219512 від 30.07.2015р. Відповідно до виписки підтвердження чинності запису реєстрації права власності № 157/06-03-06 від 28.11.2017р. наданої Комунальним підприємством Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації станом на 21.12.2012р. за [PERSON], на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлі, виданого [PERSON] селищною радою депутатів трудящих Врадіївського району від 21.12.1970р. № 401, зареєстровано право власності на житловий будинок по вул. Маяковського, 175, смт. Врадіївка Миколаївської області. Згідно довідки [PERSON] селищної ради Миколаївської області № 1359 від 13.03.2018р., рішенням сесії [PERSON] селищної ради від 01.10.1987р. проведено перенумерацію житлового будинку з № 175 на № 209 по вул. Маяковського смт Врадіївка Миколаївської області, та рішенням ІV сесії [PERSON] селищної ради Миколаївської області № 21 від 29.01.2016р., назву вул. Маяковського було перейменовано на вул. Незалежності. Крім того, відповідно до технічного паспорта на житловий будинок (інвентарна справа № 1238, реєстровий № 429) виготовленого 16.11.2017р., [PERSON] володів житловим будинком з господарськими приміщеннями загальною площею 153 м2 (будинок 81 м2, господарські будівлі та споруди 72 м2), розташованим по вул. Незалежності, 209, смт. Врадіївка Миколаївської області. Згідно звіту про оцінку житлового будинку станом на 03.04.2018р. ринкова вартість останнього становить 61 874 грн. 00 коп. Відповідно до довідки [PERSON] селищної ради Миколаївської області № 1357 від 13.03.2018р. покійний [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав з дружиною [PERSON] по вул. Маяковського, 209, нова назва вул. Незалежності, 209 смт. Врадіївка Миколаївської області. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00019755092 від 14.03.2018р. Згідно довідки приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] № 415/01-16 від 19.04.2018р., після смерті спадкодавця [PERSON] 15.12.2015р. відкрита спадкова справа № 167/2015, із заявою про прийняття спадщини за заповітом на 1/4 частки житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою по вул. Дзержинського, 28 звернулась [PERSON]. 20.08.2017р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 267123 від 22.08.2017р. Відповідно до довідки [PERSON] селищної ради Миколаївської області № 1358 від 13.03.2018р. покійна [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала сама [INFO], нова назва вул. Незалежності, 209, смт. Врадіївка Миколаївської області. За життя, а саме 22.08.2016р. [PERSON] заповіла позивачу все майно, яке на день смерті її належало, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, та все те, що ще її буде належати на час її смерті. Заповіт від 22.08.2016р. посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], реєстровий номер 707. Згідно довідки приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] № 415/01-16 від 19.04.2018р., після смерті спадкодавця [PERSON] 22.09.2017р. відкрита спадкова справа № 79/2017, із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся позивач. Позивач [PERSON], 25.07.1961р.н., є рідним сином померлих [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтво про народження серії 11-УР № 149974, виданим 15.08.1961р. [PERSON] районним бюро РАЦС Миколаївської області. Згідно свідоцтва про шлюб від 11.09.2009р. серії 1-БК № 118161, виданого відділом РАЦС Оболонського РУЮ у м. Києві, позивач уклав шлюб з [PERSON], 07.03.1963р.н., після шлюбу прізвище позивача змінилося на [PERSON]. Постановою від 06.03.2018р. приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Незалежності (колишня Маяковського), 209, смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. Судом також встановлено, що позивачем розміщено оголошення в газеті Вісник Врадіївщини № 28 від 11.04.2018р., згідно якого оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок по вул. Незалежності (колишня Маяковського), 209, смт. Врадіївка Миколаївської області на ім'я [PERSON] вважати втраченим. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1276 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивач вчасно подав до нотаріальної контори заяву, то він вважається такою, що прийняв спадщину. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до п. 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Відповідно ч. 7 ст. 16 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. За вимогами ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи той факт, що після смерті [PERSON], окрім позивача, який є спадкоємцем за заповітом, ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини, а позивач не має іншої можливості, аніж у судовому порядку, поновити своє право на спадкове майно, яке у нього виникло у зв'язку із смертю [PERSON], яка прийняла спадщину після свого чоловіка [PERSON] та не встигла за життя зареєструвати вказане право в порядку визначеному чинним законодавством, право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та думку представника позивача судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: approved