Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

15 червня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ПАТ«Страхова компанія «ВУСО» матеріальної шкоди у сумі 50000 гривень, про стягнення з [PERSON] на його користь матеріальної шкоди у сумі 60795,49 гривень, моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, а також у солідарному порядку судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 25 березня 2015 року за участю автомобіля «Lexus LS430», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], належного йому на праві приватної власності, транспортний засіб було механічно пошкоджено. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяви з проханням про розгляд справи за їх відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» надав суду заяву про розгляд справи без його участі та заперечення на позов, в яких заявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, оскільки відмова у здійсненні виплати страхового відшкодування є правомірною, так як позивачем не надано належних доказів наявності в нього права власності на пошкоджений автомобіль, наслідком чого є відсутність у останнього статусу «потерпілого». Окрім того, розмір вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ Lexus LS 430, д.н. [NUMBER], повинен бути проведений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля та за вирахуванням ПДВ, тому що доказів про його сплату позивачем також не надано. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні дані та відповідні ним правовідносини. Згідно із ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, й лише у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими доказами. Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 червня 2015 року встановлено, що 25 березня 2015 року приблизно о 13:20 годині, [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер [NUMBER], рухався по проспекту Мира (Леніна) в районі перехрестя з проспектом Металургів у Центральному (Жовтневому) районі міста Маріуполя, не врахував дорожню обстановку, не контролював рух автомобіля та при виникненні небезпеки не вжив заходів для безпечного обїзду перешкоди, скоївши наїзд на автомобіль «Lexus LS430», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який стояв на заборонений сигнал світлофору у зустрічному напрямку руху, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні ушкодження. Даною постановою суду встановлена вина [PERSON] у ДТП та його притягнено до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за порушення Правил дорожнього руху у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно полісу №АІ/2902925 від 13.10.2014 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на страхову суму за майнову шкоду у розмірі 50000 гривень з франшизою 1000 гривень на строк по 13.10.2015 року. Згідно зі Звітом №111 від 25.04.2015 року, складеним ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» на замовлення [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus LS430», реєстраційний номер [NUMBER], складає 110795,49 гривень; вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Lexus LS430», реєстраційний номер [NUMBER], складає 47688,59 гривень. Відповідно до Звіту №708 від 03.08.2015 року, складеного ТОВ «Експерт» на замовлення ПАТ «СК «ВУСО», вартість відновлювального ремонту вищевказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 33318,09 гривень. Разом з тим, висновком автотоварознавчої експертизи №19/12-3/77 від 11.08.2016 року вартість відновлювального ремонту даного автомобіля на дату ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу може складати 39407,82 гривень. Тому за основу суд приймає саме цей висновок, який зроблений у Державному НДЕКЦ МВС України з попередженням експерта, що має стаж роботи з 2011 року, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 985 ЦК України встановлено, що страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як зазначено у ст.35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Така заява була подана [PERSON] на адресу ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», що сторонами не заперечується, проте ним був отриманий лист від відповідача за №10723 від 27.04.2015 року про необхідність надання документа про право власності на пошкоджений автомобіль, оскільки свідоцтво про його реєстрацію видане невизнаною Республікою Придністровя. Проте суд вважає таку відмову ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» у виплаті страхового відшкодування неправомірною, тому що з боку відповідача не надано належних переконливих доказів про недійсність свідоцтва про реєстрацію автомобіля «Lexus LS430», реєстраційний номер [NUMBER], №К0801306 від 28.05.2009 року на імя позивача, а також про незаконність перебування даного транспортного засобу на території України. Окрім того, як розяснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.13 постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на інш ій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених п.2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Таким чином, суд вважає [PERSON] потерпілим у сенсі Закону № 1961-IV та належним позивачем, оскільки невиплата йому страхового відшкодування порушує його законні права. Тому на його користь підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту автомобіля на дату ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 39407,82 гривень. При цьому суд враховує, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту (ст.36 Закону № 1961-IV ). Оскільки з боку позивача жодних документів на підтвердження проведеного ремонту не надано, то суд стягує на його користь страхове відшкодування за вирахуванням 20% ПДВ, а також зменшує його на суму франшизи (ст.12 Закону № 1961-IV ), тобто всього 31839,85 грн. (39407,82 грн. 20% - 1000 грн.). Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На підставі цього суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача 1000 гривень у рахунок франшизи. Оскільки [PERSON] перетерпів певних душевних страждань, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна, і ця моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст.1167 ЦК України), то суд також стягує з [PERSON] в рахунок її компенсації 5000 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Проте [PERSON] не представлено будь-яких квитанцій про оплату вартості послуг оцінювача та адвоката, а судовий збір ним як інвалідом 2-ї групи не сплачувався. Тому суд стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень за немайнові вимоги та 7,80 гривень за майнові (1,6% від задоволених позовних вимог), а з ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» 310,35 гривень (63,7% від задоволених позовних вимог). Окрім того, ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно платіжного доручення №5650 від 12.04.2016 року оплачена вартість автотоварознавчої експертизи в сумі 1015,20 грн., тому 36,3% цієї суми (тобто 368,52 гривень) підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Outcome: partial