Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

16.05.2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку №12, розташованого по вул. Лісова в с. Лутище, Охтирського району Сумської області, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON], який був попереднім власником будинку, та посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу 07.10.2009 року за №1744. Право власності зареєстровано за позивачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 01.12.2011 року. Позивачка вказує, що вона є власником будинку, але позбавлена можливості реалізувати свої права власника, вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, оскільки відповідач не бажає зніматися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Тому звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком №12 по вул. Лісовій в с. Лутище, Охтирського району, Сумської області. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У звязку з цим суд вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений у відповідності до положень ст. 128 ЦПК України. За таких обставин відповідно до положень ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів. Ухвалою судді від 17.05.2018 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачці наданий строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків ухвалою суду від 22.05.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 19.06.2018 року з повідомленням сторін. В звязку з хворобою судді судове засідання було відкладено на 25.06.2018 року. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого на приватній земельній ділянці, що знаходиться за адресою: село Лутище, вулиця Лісова, будинок 12, Охтирський район, Сумська область. Зазначений житловий будинок належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2009 року, укладеного між представником продавця [PERSON], який дів від імені [PERSON], та позивачкою, який зареєстровано в реєстрі за №1744 та посвідчений приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу [PERSON] При цьому в п.8 зазначеного договору представник продавця вказав, що в житловому будинку не зареєстровані малолітні та неповнолітні діти (а.с.5). Факт належності [PERSON] житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лісова, 12, с. Лутище Охтирського району Сумської області також підтверджується копіями Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 07.10.2009 року, та про державну реєстрацію прав від 01.12.2011 року (а.с.6-7). Згідно довідки Лутищанського старостинського округу №70 від 30.05.2018 року вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою [INFO], але фактично з 2009 року за вказаною адресою не проживає (а.с.19). Згідно довідки ПП «СІБ» від 20.04.2018 року №489 вбачається, що вона разом з своїми неповнолітніми дітьми зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції»\~\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що власник житлового будинку за адресою: вул. Лісова, 12 в с. Лутище, Охтирського району Сумської області позивачка [PERSON] має певні перешкоди у здійсненні нею права користування належною їй власністю, її право порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] за даною адресою тягне додаткові витрати з боку позивачки по сплаті за комунальні послуги та витрати на утримання будинку. При цьому відповідач не має права власності на вищевказане домоволодіння, не є членом родини позивачки або іншого власника будинку, в будинку не проживає, в судове засідання не зявився та протилежного не довів, відзив на позов не подавав. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: вул. Лісова, 12, с. Лутище, Охтирського району Сумської області. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. У звязку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved