Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

15 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.12.2013 року нею було надано згоду чоловіку [PERSON] на отримання в позику грошових коштів та передачу в іпотеку [PERSON] квартири №105 у будинку №19, що розташований по вулиці Свободи в місті Хмельницькому Хмельницької області, та укладення договору позики, іпотеки зазначеного нерухомого майна, що набуте ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі. Вказана згода була викладена письмово в її заяві від 06.12.2013 року. В подальшу їй стало відомо, що [PERSON] 23.01.2015 року зареєструвала на своє імя право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру №105 у будинку №19, що розташований по вулиці Свободи в місті Хмельницькому Хмельницької області відповідно до п. 5.3.1. договору іпотеки квартири, шляхом прийняття предмету іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобовязання (договору позики) у порядку встановленому статтями 36, 37 закону України «Про іпотеку». Зазначає, що нею не надавалась згода на включення до договору іпотеки квартири застереження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, застереження про задоволення вимог [PERSON] в позасудовому порядку, які визначені в п. 5.3.1. договору іпотеки квартири слід визнати недійсними, оскільки право власності на квартиру набуто [PERSON] незаконно. А тому просить визнати недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя [PERSON] щодо звернення стягнення на предмет іпотеки (квартири загальною площею 125,9 кв.м за номером 105 у будинку під номером 19, що розташований по вулиці Свободи в місті Хмельницькому Хмельницької області) шляхом позасудового врегулювання, що міститься в договорі іпотеки квартири від 06.12.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 06.12.2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав з підстав викладений в позові. Також вказав, що вимога [PERSON] направлялася за неіснуючою адресою. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вказавши, що [PERSON] дала згоду своєму чоловіку [PERSON] на отриманню позику грошових коштів та передачу в іпотеку [PERSON] квартири [ADDRESS], та укладення договору іпотеки. Правові наслідки укладення договору іпотеки, зміст договорів та наслідки невиконання, порядок задоволення вимог забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки заявниці розяснені та зрозумілі. Чинне законодавство України не вимагає окремої письмової згоди на кожний окремий пункт договору, оскільки згода на укладення договору в цілому свідчить про волевиявлення заявника на укладення договору у відповідній редакції. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату, місце та час судового засідання в таке не зявився. Клопотань не надходило. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, внаслідок наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так, судом встановлено, що відповідно до договору позики грошових коштів від 06.12.2013 р., укладеним між [PERSON] та [PERSON], позикодавець [PERSON] передає позичальнику [PERSON], а останній приймає грошові кошти в сумі 918850 грн., що еквівалентно 115000 доларам США. Позику слід повернути до 06.12.2014 р. В забезпечення виконання зобовязання, між [PERSON] та [PERSON] 06.12.2013 р. був укладений договір іпотеки, згідно якого в іпотеку передано квартиру [ADDRESS]. Розділом 5 вказаного договору визначено, що іпотекодержатель [PERSON] набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем [PERSON] умов основного договору. У разу порушення іпотекодавцем [PERSON] обовязків, встановленим договором іпотекодежатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань за основним договором, про що повідомляється письмово, а в разі невиконання у встановлений іпотекодержателем термін звернути стягнення на предмет іпотеки (п.5.2 Договору). Звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватися в тому числі і шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в порядку встановленому ст.ст. 36,37 ЗУ «Про іпотеку» (п. 5.3 Договору). При цьому, [PERSON] 06.12.2013 р. надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на отримання в позику грошових коштів та передачу в іпотеку [PERSON] квартири [ADDRESS], укладення договору позики та іпотеки зазначеного майна, що набуте в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Про що посвідчено нотаріусом та зареєстровано в реєстрі № 6193. Правові наслідки щодо укладення договору позики, іпотеки, реєстрації заборони та обтяження, зміст договорів, наслідки невиконання, прядок задоволення забезпечених іпотекою вимог розяснені та зрозумілі. Із свідоцтва від 23.01.2015 р. вбачається, що приватний нотаріус [PERSON] посвідчив, що ним 18.12.2014 р. заяву [PERSON] передано [PERSON], який проживає за адресою : [INFO]. Заява містила відомості щодо повідомлення в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» про порушення основного зобовязання [PERSON] за договором позики та іпотекодавцем за договором іпотеки, яке станом на 17.12.2014 р. не виконане, а також вимогу виконати зобовязання та повідомлено, що у разі невиконання у встановлений строк, буде звернуто стягнення на предмет іпотеки. У звязку із невиконанням зобовязань за основним договором, на підставі договору іпотеки, [PERSON] 23.01.2015 року зареєструвала на своє імя право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру №105 у будинку №19, що розташована по вулиці Свободи в місті Хмельницькому Хмельницької області. Набуття 23.01.2015 року у власність предмету іпотеки [PERSON] підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №49260781 від 07.12.2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 36 Закону передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: -передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; -право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь- якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Вищевикладені норми закону свідчать про те, що\~застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки, та позивач надавши згоду на передачу в іпотеку вищевказаної квартири і погодившись з умовами такого договору іпотеки, тим самим погодилась й на те, що на майно відповідно до законодавства може бути звернене стягнення, в тому числі й у визначений умовами, іпотечного договору позасудовий спосіб, що\~не потребує додаткового погодження позивачем, оскільки законодавством не передбачено права осіб, які не були стороною іпотечного договору, а лише погодилися на передачу в іпотеку належного їм майна, на обов'язкове надання згоди при застосуванні того чи іншого встановленого\~Законом України «Про іпотеку»\~способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до\~статті 578 ЦК України\~та статті 6 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-1912цс15 (постанова від 27 січня 2016 року) дійшла висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа\~контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України №1622цс15 від 07 жовтня 2015 року. Проте, [PERSON] дала згоду своєму чоловіку [PERSON] на отримання в позику грошових коштів та передачу в іпотеку [PERSON] квартири [ADDRESS], та укладення договору іпотеки. Правові наслідки укладення договору іпотеки, зміст договорів та наслідки невиконання, порядок задоволення вимог забезпечених іпотекою за рахунок предмета іпотеки заявниці розяснені та зрозумілі. Щодо того, що вимога надсилалася не за тією адресою відповідачу [PERSON] то право звернення з такою вимогою має сам [PERSON], а не позивач. У зв'язку з вищенаведеним суд вважає, що договір іпотеки відповідає всім чинним на час його укладення нормам законодавства та укладений зі згоди позивача, а відтак суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити. З огляду на вищенаведене та

Outcome: dismissed