Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

15.11.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади м. Житомира в особі Житомирської міської ради та просила встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] на будинок [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла мати її чоловіка [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на будинок за адресою: [ADDRESS]. На час відкриття спадщини її чоловік [PERSON] постійно проживав зі своєю матірю у будинку [ADDRESS], а тому [PERSON], як спадкоємець першої черги прийняв спадщину після смерті своєї матері, оскільки вступив у володіння зазначеним спадковим майном. Однак, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Гаркуша О.Л. постановою №123 від 16.08.2018 відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, у звязку з тим, що із поданих нею документів неможливо визначити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON], тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. 15.11.2018 позивачем подано клопотання про допит в якості свідка [PERSON] (а.с.5). Ухвалою судді від 20.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.25-26). 30.01.2019 року у підготовчому засіданні протокольною ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування матеріалів спадкової справи померлого [PERSON] та витягу зі Спадкового реєстру про заведену спадкову справу щодо майна померлої [PERSON].(а.с.29-30). 30.01.2019 року ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Гаркуші О.Л. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної до майна померлого [PERSON] та у Житомирській державній нотаріальній конторі Житомирської області витяг зі Спадкового реєстру про заведену спадкову справу щодо майна померлої [PERSON].(а.с.34-35). 19.04.2019 року у судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, у судовому засіданні пояснила, що дійсно їй відомо, що [PERSON] постійно проживав з [PERSON] до її смерті у будинку за адресою: [ADDRESS]. Свідок [PERSON], який є сусідом позивача, у судовому засіданні пояснив, що дійсно [PERSON] проживав з [PERSON] на момент її смерті, яка сталася раптово. Представник Житомирської міської ради у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно поданої заяви просив розглядати справу у відсутність представника відповідача (а.с.75). Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи у сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, чоловік позивача [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [PERSON] на праві власності належав будинок [ADDRESS], на підставі свідоцтва [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок (а.с.13). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.9). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація про наявність спадкової справи [PERSON], яка померла [INFO] відсутня (а.с.40-41). Інших спадкоємців у померлої [PERSON], окрім її сина [PERSON] не було. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.10). До майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О.Л. 08.02.2013 року заведена спадкова справа № 01/2013 (а.с.44-72). З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини 08.02.2013 року звернулася [PERSON] Даних про інших спадкоємців спадкова справа не містить (а.с.46). За шість місяців до смерті [PERSON] та на день його смерті за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована позивач [PERSON] (а.с.60). Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 11.09.2013 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO], однією сім'єю в будинку [ADDRESS] з квітня 1979 року по [INFO]. Зі змісту рішення вбачається, що [PERSON] з 10.04.1979 року зареєстрована в будинку [ADDRESS]. З цього ж часу [PERSON] проживала однією сім»єю з [PERSON], однак в зареєстрованому шлюбі не перебували (а.с.11-12). Разом з тим, [PERSON] 16.08.2018 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гаркушею О.Л. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, так як [PERSON] не надала відомостей про подачу [PERSON] заяви про прийняття спадщини [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON], у звязку з чим неможливо визначити факт прийняття ним спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.67). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надані роз'яснення «у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі № 6-138цс13 дійшов правового висновку, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що даний спір регулюється нормами Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (далі по тексту - ЦК УРСР) в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, оскільки [PERSON] померла [INFO]. Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК УРСР визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно зі ст.ст. 527, 529-530 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ст. 548 ЦК УРСР (яка діяла на час відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (яка діяла на час відкриття спадщини), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Верховний Суд зазначив, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 336/709/18-ц. У даному випадку позивач [PERSON] при зверненні до суду просить встановити факт прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини (ч. 1 ст. 90 ЦПК України). За клопотанням позивача на підтвердження даних, що є предметом судового розгляду, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які кожен окремо, підтвердили суду, що [PERSON], який є сином [PERSON], постійно проживавав з матірю у будинку за адресою: [ADDRESS] до її раптової смерті у 1968 році. Крім того, з будинкової книги на будинок [ADDRESS] встановлено, що за рішенням виконавчого комітету м. Житомир від 25.12.1971 року домовласником зазначеного будинку з 25.11.1971 року зареєстровано [PERSON](а.с.17-18). Довідкою УДМС України в Житомирській області № 000201 від 24.01.2013 року та відомостями з Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі також вбачається, що [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.50,52). Таким чином, суд вважає встановленими обставини прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері, оскільки він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном житловим будинком [ADDRESS] а відтак, відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української PCP 1963 року (що діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON].), вважається таким, що прийняв спадщину. Отже, вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт прийняття чоловіком позивача [PERSON], який помер в 2012 році, спадщини після померлої в 1968 році матері [PERSON] Витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем, оскільки остання не наполягала на його стягненні з відповідача.

Outcome: approved