Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

16.09.2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 01.10.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 08.10.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 11.11.2020 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 12 жовтня 2012 виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 23. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 12 жовтня 2012 року він уклав шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 23. В період шлюбу в них народилася доньки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відносини між ними погіршились, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, які між ними припинено 01 червня 2020 року, вони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. Дані обставини і стали причиною звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично встановлені матеріалами справи. Також пояснив, що з 01 червня 2020 року сторони припинили шлюбні відносини і спільне проживання, позивач настоює на розірванні шлюбу і строк для примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли сімейні правовідносини, пов`язані із припиненням шляхом його розірванням шлюбу. Судом встановлено, що 12 жовтня 2012 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 23, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу в них народилася доньки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За доводами представника позивача судом встановлено, що на даний час сторони шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть та з 01 червня 2020 року спільно не проживають. Відповідач будь-яких заперечень з цього приводу не надала, тому суд вважає даний факт встановленим. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає погіршення сімейних відносин. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим. Сторони шлюбні відносини не підтримують та спроб налагодити подружнє життя не вчиняють. З чого суд робить висновок, що у сторін було достатньо часу для прийняття зваженого рішення про продовження перебування в шлюбі. За даних обставин суд вважає за можливе прийняти рішення про розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Дане рішення ухвалюється судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 113 СК України - Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки від відповідачки не надходило клопотання про зміну прізвища, суд вважає за можливе залишити їй прізвище, обране при реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи вину обох із сторін у розірванні шлюбу, суд вважає за можливе витрати по сплаті судового збору покласти на позивача, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану суд вважає за потрібне покласти на відповідача. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved