overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

16.11.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], який уточнила 20.11.2017 року та просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не нижче 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від покладених на нього обовязків щодо утримання дитини та забезпечення її усім необхідним для нормального життя та розвитку, добровільно виділяти кошти відмовляється, хоча має реальну можливість сплачувати аліменти. В судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Суд, перевіривши обставини справи, вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити, виходячи з вимог ст. ст.180, 181 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] Статтями 182, 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням: стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, відсутність у відповідача зобов'язань щодо сплати аліментів на утримання інших дітей або непрацездатних членів сімї, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір . На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

16.11.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.09.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем зареєстрований виконавчим комітетом Асканія Нова селищною радою Чаплинського району Херсонської області складено актовий запис №19. Від спільного шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей Софію [INFO], Максима [INFO]. Їх шлюб фактично розпався, вони перестали поважати один одного, що привело до розпаду сімї, неодноразові спроби зберегти родину результатів не дали. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, примирення між ними не відбулося. Позивач надала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з»явився, належним чином завчасно про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серія І-КГ №061148 від 24.09.2011 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, наміру зберегти сімю не має, примирення між ними не відбулося, разом не проживають, тому за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе та є підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

16.11.2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив розірвати шлюб зареєстрований 29.12.2011 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1103. Від спільного шлюбу є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане 28.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 11448), що унеможливлює розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану. Спільне життя з відповідачем виявилось невдалим, через відсутність взаємної любові та порозуміння. Вони втратили одне до одного почуття кохання та поваги, мають несумісні характери. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, в наданий судом строк для примирення подружжя не примирилося, оскільки подальші сімейні відносини неможливі. Позивач вважає, що шлюб має лише формальний характер, тому прохає суд задовольнити його позов та розірвати між ними шлюб. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не має спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір'ю. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання шлюбу ґрунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

16.11.2017 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 57095,40 грн. за кредитним договором № б/н від 19.04.2016 року та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного 19.04.2016 року договору №б/н відповідач отримала кредит в розмірі 1200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з « Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 договору відповідач зобовязується погашати заборгованість за кредитом, проценти за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. П. 2.1.1.12.1 договору сторонами погоджено що зобовязання відповідача з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів є борговими зобовязаннями. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості в звязку з чим на 18.10.2017 року має заборгованість у сумі 57095,40 грн., яка складається: 23978,44 грн. тіло кредиту, 14302,41 грн. нараховано відсотків за користування кредитом, 15619,53 грн. нараховано пені, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2695,02 грн. штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, заперечень по суті позову не надала, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 81 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 81 ч. 1 ЦПК України суд з урахуванням відсутності заперечень та відповідних доказів відповідача знаходить, що копіями анкети-заяви позичальника, витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «універсальна», Умовами та Правилами надання банківських послуг підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

16.11.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача і просить змінити розмір стягуваних з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а саме, просить змінити розмір аліментів, присуджених Новоград-Волинським міськрайонним судом 10.12.2007, збільшивши їх до ? усіх доходів але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття сина. В обґрунтування позову посилається на те, що за рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі ? усіх доходів але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Зазначила, що такий розмір є замалий, тому змушена звернутися з цим позовом про зміну розміру аліментів та збільшення їх розміру. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд ухвалив розглядати справи без його участі з винесенням заочного рішення у справі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що відповідно до копії виконавчого листа, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом № 2-1984/07 від 10.12.2007 року, відповідач зобовязаний сплачувати на користь [PERSON], позивача у справі, аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с. 3). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України проголошує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд дійшов висновку, що розмір аліментів, які стягуються на даний час з позивача на утримання сина є замалий та такий, що не відповідає вимогам закону, тому слід збільшити стягувані аліменти з відповідача шляхом задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

16.11.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримала і наполягала на його задоволенні; відповідач позов визнав; від надання судом строку на примирення сторони відмовилися. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 23.02.2013 року, при цьому мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. З липня 2017 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що натепер шлюб носить формальний характер і сторони не бажають його збереження та спільного проживання однією сімєю, предявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

16.11.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач пред'явлений позов підтримала і наполягала на його задоволенні; відповідач позов не визнав і просив суд надати строк для примирення подружжя. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 30.12.1994 року, при цьому спільних неповнолітніх дітей не мають. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. Хоча сторони й проживають разом, проте з 2014 року вони припинили сімейні відносини і з цього часу не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Наданий судом сторонам строк для примирення не призвів до відновлення сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що натепер шлюб носить формальний характер і позивач не бажає його збереження та спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, пред'явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

16.11.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю. Сторони в судове засідання не зявилися, при цьому надіслали суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Згідно положень частини другої статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 06.08.2006 року, при цьому мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Як випливає з позовної заяви, внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. Хоча сторони проживають за однією адресою, проте вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки натепер шлюб носить формальний характер, при цьому позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю з відповідачем, предявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

16.11.2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із вказаним вище позовом, зазначаючи те, що 28.08.2016 року померла [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, до якого входять земельна ділянка площею 6,58 га., яка знаходиться на території Одрадівської сільської ради, право власності на яку посвідчене державним актом на право власності на землю серії ЯА №249557. Вони є спадкоємцями за заповітом. Пропустили встановлений законодавством шестимісячний строк у зв»язку з тим, що проживають в [INFO] та перебували в скрутному матеріальному становищі. Позивачі надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до цивільних правовідносин і регулюються нормами цивільного законодавства: ст.ст. 1220, 1258, 1261, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до яких за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії І-КГ № 224353 від 30.08.2016 року [PERSON] померла 28.08.2016 року (а.с.5). З копії заповіту від 21.07.2011 року вбачається, що [PERSON] заповіла все своє майно своїй донці [PERSON] та онуці [PERSON] (а.с.6). Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивачі пропустили строк для прийняття спадщини з поважної причини, скрутним матеріальним становищем. Суд вважає причину пропуску строку поважною відповідно до ст. 1272 ЦК України та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для визначення позивачам додаткового строку, достатнього для подання ними заяв про прийняття спадщини. На підставі викладеного, ст. 1220, 1258, 1261, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

16.11.2017 року позивачка звернулась в суд з позовом, яким просить розірвати шлюб, укладений із відповідачем та зареєстрований 19 червня 2004 року Оситнязькою сільською радою Кіровоградського району, актовий запис №03. Зазначає, що шлюбні стосунки припинені з причин відсутності взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. В судове засідання позивач надала заяву щодо розгляду справи без її участі, позов підтримала, строк на примирення просила не надавати. Крім того, зазначила у своїй заяві про відсутність між ними спору щодо місця проживання їх сина [PERSON] , [INFO], який залишається проживати з батьком [PERSON] Відповідач до суду також подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав та зазначив, що спору між ними щодо місця проживання дитини не має, так як вони дійшли згоди визначення місця проживання сина з ним. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.\~\~ Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. Судом встановлено, що сторонами у червні 2004 року було укладено шлюб, який зареєстровано Оситнязькою сільською радою Кіровоградського району, актовий запис №03. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, примирятись не бажають. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спір про місце проживання дитини відсутній. Подружжя дійшло згоди самостійно визначивши місце проживання [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved