Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

16 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, в обґрунтування якого вказала, що 08 жовтня 2013 року між нею та її сином [PERSON] укладено два договори дарування, за якими вона подарувала відповідачу квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку, що розташована за вказаною адресою. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2019 року договір дарування квартири [ADDRESS] визнано недійсним. У листопаді 2020 року під час оформлення права власності на квартиру згідно рішення суду, з`ясувала, що, оспорюючи договір дарування квартири, не заявила відповідних вимог щодо земельної ділянки. До укладення договорів дарування домовились з відповідачем, що вона подарує йому квартиру та земельну ділянку, за умови, що він здійснюватиме догляд за нею та допомагатиме у лікуванні, оскільки у неї діагностовано «Цукровий діабет ІІ типу», «Дифузний кардіосклероз» та неодноразово ставались напади «Діабетичної коми». При укладенні договорів надіялась, що син буде здійснювати за нею догляд, а після її смерті йому у власність перейде її квартира та земельна ділянка, маючи на увазі, що укладає договір довічного утримання. Після укладення договорів відповідач спочатку здійснював догляд за нею, проте, через рік став вимагати її виселення із подарованої йому квартири. Зазначила, що мала намір укласти договір довічного утримання, син запевняв, що буде укладено договір дарування у формі «довічного утримання», а тому повністю довірившись сину, підписала договори дарування, не вникаючи у їх зміст. Вказуючи на те, що в силу погіршення стану здоров`я та похилого віку, а також довіряючи сину, підписала договір дарування, хоча мала на меті укласти договір довічного утримання, просила визнати договір дарування земельної ділянки недійсним, як такий, що укладений внаслідок помилки. Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи на 14 січня 2020 року. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечили проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом даного договору, та виникнення права власності на нього у обдаровуваної особи. Тобто правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до ч.2 ст.717 ЦК України договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним ( п. 19 постанови Пленуму ВС «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 №9). Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХМ №016123, виданого 04 березня 2002 року Шепетівською міською Радою народних депутатів [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,0508 га, розташована по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку. 08 жовтня 2013 року [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0508 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , про що було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Рябим П.М., зареєстрований в реєстрі за № 2002. Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2019 року визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Рябим П.М., зареєстрований в реєстрі за №2001. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] , укладаючи договір дарування квартири своєму сину відповідачу [PERSON] мала на увазі договір довічного утримання. [PERSON] не правильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання. Наявність помилки стало підставою для визнання договору дарування квартири недійсним. Судом встановлено, що на час укладення договорів дарування квартири та земельної ділянки від 08 жовтня 2013 року позивач хворіла важкою формою цукрового діабету «Цукровий діабет ІІ типу» та перебувала на стаціонарному лікуванні в Шепетівській ЦРЛ через напад «Діабетичної коми». Також, у неї було діагностовано «Дифузний кардіосклероз», у зв`язку з чим вона могла неправильно трактувати суть вчиненого правочину. Вказане підтверджується виписками із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Позивач обґрунтовує свої вимоги помилкою через яку нею укладено договір дарування, замість договору довічного утримання. Суд зазначає, що будь-який правочин реалізується суб`єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення. Однак форма зовнішнього волевиявлення може виявитися неадекватною внутрішній волі суб`єкта правочину внаслідок неправомірних дій контрагента чи третіх осіб, а також внаслідок юридично значущої помилки у сприйнятті суб`єктом правочину його очікуваного юридичного результату. Тому волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Наведені позивачем обставини, якими вона обґрунтовує позовні вимоги, свідчать про наявність помилки - хибного сприйняття нею істотних обставин договору дарування, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення такого договору, оскільки як слідує з обґрунтування позовних вимог, вона мала на меті укласти із сином договір довічного утримання, за яким право власності на квартиру та земельну ділянку перейде до сина після її смерті, за умови здійснення ним догляду за нею, що суперечить меті договору дарування - передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Суд зауважує, що факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, не може вважатись безумовними обставинами, які б виключали підстави для визнання договору дарування недійсним, внаслідок укладення його під впливом помилки. Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем повністю доведено факт укладення правочину під впливом помилки, оскільки волевиявлення позивача було направлене на укладення договору довічного утримання, а не договору дарування. Наслідком недотримання вимоги ч.3 ст. 203 ЦК України, в т.ч. щодо укладення договору під впливом помилки є визнання такого договору недійсним (ч.1 ст.215, ст.229 ЦК ). На підставі викладеного,

Outcome: approved