Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

16.09.2019 позивач звернулася до суду з позовом та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «RENAULT SANDERO», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , укладений [PERSON] 10 травня 2019 року. Просила витребувати у Територіального сервісного центру № 3248 документи, що були підставою продажу автомобіля. 02.12.2019 позивач уточнила свої позовні вимоги, уточнила коло відповідачів та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу 3248/2019/1455162 від 10 травня 2019 року - автомобіля «RENAULT SANDERO», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , укладений між [PERSON] і [PERSON] та посвідчений Територіальним сервісним центром МВС України в Київській області №3248. Також просила згідно ч.1 ст.216 ЦК України зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль «RENAULT SANDERO», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , а [PERSON] зобов`язати повернути [PERSON] 10 000 грн 00 коп., що були отримані ними згідно умов згаданого договору. Також просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] понесені нею судові витрати. 25.08.2020 представник позивача подала до суду заяву про зміну предмета позову в якій просила визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №3248/2019/1455162 від 10 травня 2019 року - автомобіля «RENAULT SANDERO», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , укладений між [PERSON] і [PERSON] та посвідчений Територіальним сервісним центром МВС України в Київській області №3248; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу «RENAULT SANDERO», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] в розмірі 116 067 грн 50 коп.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1 536 грн 80 коп. та витрати на оплату судової експертизи 4 086 грн 00 коп. У своїх позовних вимогах посилається на те, що з відповідачем [PERSON] вони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 29.05.2019 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу ними був придбаний спірний автомобіль, що був зареєстрований на ім`я відповідача. 10.05.2019 вказаний автомобіль був перереєстрований на нового власника - [PERSON] за договором купівлі-продажу, який був укладений в Територіальному сервісному центрі №3248. Таким чином, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, відповідач розпорядився спільним майном без її згоди як іншого співвласника. Новий власник автомобіля - це жінка, з якою відповідач проживає в даний час без реєстрації шлюбу. У відзиві на заяву про зміну предмету позову відповідач позов визнав частково, погодився сплатити позивачу грошову компенсацію за частку у спільному майні подружжя в розмірі 17 500 грн 00 коп., як половину вартості спірного автомобіля. Будь-яких доказів такої ринкової вартості транспортного засобу суду не надав. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Динник О.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Васюхно В.О. позовні вимоги визнали частково з підстав, що викладені у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, пред`явленого до неї позову не визнає. Дослідивши докази по справі судом встановлено таке. 29 травня 2019 року рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20 жовтня 2010 відділом ЗАГС адміністрації міста Мурманська, Російська Федерація, актовий запис №2388, розірваний. Відповідно до повідомлення територіального сервісного центру №3241 від 25 липня 2019 за № 14-АЗ, транспортний засіб «RENAULT SANDERO», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , дійсно належав громадянину [PERSON] та 10 травня 2019 був перереєстрований на нового власника за договором купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ №3248. Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля № РЧ-12568 від 28 червня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЙ АВТО ХОЛДИНГ» передав у власність [PERSON] транспортний засіб марки «RENAULT SANDERO», 2013 року випуску. Ціна автомобіля на дату укладання договору становить 115 600 грн 00 коп. [PERSON] зареєстрував своє право власності на цей автомобіль, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 04.07.2013. Відповідно до копії договору купівлі-продажу №3248/2019/14551142 транспортного засобу, укладеного 10 травня 2019 року, [PERSON] передав у власність [PERSON] транспортний засіб марки «RENAULT SANDERO», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу визначена в розмірі 10 000 грн 00 коп. Таким чином, вказаний автомобіль був придбаний відповідачем [PERSON] під час перебування у шлюбі з позивачем, та відчужений ним відповідачу [PERSON] без згоди позивача, що ніким зі сторін не оспорюється. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При зверненні до суду позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля у розмірі 116 067 грн 50 коп., при цьому посилається на інформацію із сайту AUTO.RIA щодо вартості аналогічного автомобіля. Заперечуючи проти визначеної позивачем вартості автомобіля, відповідач вказував на те, що інформація з приведеного позивачкою сайту не може свідчити про його реальну вартість. При цьому посилався на договори купівлі-продажу від 28 червня 2013 року, де вартість автомобіля зазначена 115 600 грн 00 коп. та від 10 травня 2019 року, де вартість автомобіля зазначена 10 000 грн 00 коп. У договорі купівлі-продажу від 10 травня 2019 року вартість автомобіля зазначена за домовленістю сторін в розмір 10 000 грн 00 коп. У своїх запереченнях на позов, відповідач [PERSON] зазначила, що вартість автомобіля в договорі була умисно занижена, автомобіль вона придбала за 35 000 грн 00 коп., відповідач [PERSON] підтвердив вказані обставини. Суд не може взяти до уваги посилання відповідачів на вказаний договір для обґрунтування вартості автомобіля у розмірі 35 000 грн 00 коп., оскільки ціна в договорі зазначена учасниками договору виключно за їх домовленістю без участі позивача, і не відповідає реальній ринковій вартості автомобіля. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно (дане застосування положень закону і постанови Пленуму Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наводиться в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року справа № 483/812/19 провадження № 61-20774св19). Судом встановлено, що спірний автомобіль був придбаний колишнім подружжям [PERSON] 28.06.2013 за 115 600 грн. Це була ринкова ціна нового автомобіля, що в перерахунку на іноземну валюту (для прикладу - долар США), складала 14 462,65 доларів США за офіційного курсу НБУ гривні до долара США - 7,993. Позивач самостійно визначила ринкову вартість спірного автомобіля станом на 05.09.2019 на підставі даних сайту з продажу вживаних автомобілів AVTO RIA. Така вартість склала 7 900 доларів США або ж 199 159 грн 00 коп. За клопотанням представника позивача для визначення ринкової вартості автомобіля 05 травня 2020 року ухвалою суду була призначена автотоварознавча експертиза. 29 липня 2020 року до суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку автотоварознавчої експертизи, оскільки не наданий на огляд досліджуваний транспортний засіб. Тобто, відповідачі ухилилися від проведення експертизи. Наслідки ухилення від проведення експертизи передбачені ст. 109 ЦПК України. Відповідач [PERSON] , не надавши експертам транспортного засобу для проведення експертного дослідження та відповідач [PERSON] , не сприявши у наданні експертам спірного автомобіля для проведення огляду, своїми діями дали суду право встановити факт визнання ними вартості спірного автомобіля у визначеному позивачем на власний розсуд розмірі. Надана позивачем інформація про іншу ринкову вартість спірного автомобіля станом на 18.08.2020 на підставі даних сайту з продажу вживаних автомобілів AVTO RIA у розмірі 8 500 доларів США або ж 232 135 грн 00 коп. та у зв`язку з цим збільшення позовних вимог, судом відхиляється і не береться до уваги як неналежний доказ. Вказана інформація стосувалася автомобіля такої ж марки, але інших технічних характеристик. Спірний автомобіль обладнаний двигуном внутрішнього згоряння, що працює на бензині, а надана інформація від 18.08.2020 стосується автомобіля, двигун якого працює на дизельному паливі. Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За змістом ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. З огляду на те, що відповідач порушив майнові права позивача на належну їй частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, відчуживши це майно без згоди останньої та використав кошти на власні потреби, а тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відчужувача грошової компенсації належної їй 1/2 частки від вартості автомобіля марки «RENAULT SANDERO», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] . Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 99 579 грн 50 коп. (199 159: 2). Щодо вимог позивача в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є доказами, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діяльності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вчинили всі дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля. Крім цього, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, відсутність письмової згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя недійсним. Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі №6-1587 цс16. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову [PERSON] в позові в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу №3248/2019/1455162 від 10 травня 2019 року - автомобіля «RENAULT SANDERO», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов [NUMBER] , укладеного між [PERSON] і [PERSON] та посвідченого Територіальним сервісним центром МВС України в Київській області №3248 в зв`язку з його недоведеністю. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд застосовує норми частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України відповідно до якої у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, задовольнивши частково вимоги про стягнення грошової компенсації за половину спірного автомобіля суд стягує із відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам. Розмір вимоги складав 116 067 грн 50 коп.; судом задовольняється вимога на суму 99 579 грн 50 коп., що складає 86% від заявленої суми. Позивачем сплачено судовий збір двома квитанціями по 768 грн 40 коп. кожна за вимогу про визнання договору недійсним та про стягнення компенсації. Враховуючи, що вимога про визнання договору недійсним судом не задоволена, то судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. відшкодуванню не підлягає. За іншу вимогу майнового характеру сплачений судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп., а тому пропорційно задоволеним вимогам підлягає відшкодуванню лише 86% від цієї суми. Витрати за проведення експертизи відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем було сплачено 4 086 грн 00 коп., а тому пропорційно задоволеним вимогам підлягає відшкодуванню лише 86% від цієї суми. Таким чином відшкодуванню підлягають судові витрати в розмірі 4 174 грн 78 коп. (768,4 + 4086) х 78%), стягнути які слід з відповідача [PERSON] , оскільки в задоволенні позову до [PERSON] судом відмовлено.

Outcome: partial