Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

15 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] з вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 30 жовтня 1997 року між позивачем та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу квартири № 1, розташованої за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Торговій (колишня Луначарського), буд. 13. Оскільки вказаний договір було посвідчено Українською універсальною товарно-сировинною біржею і вважається недійсним, то [PERSON] не має можливості розпорядитися належним йому майном. Посилаючись на те, що позивачем та відповідачами виконані усі умови договору, просила визнати угоду дійсною. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, остання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує просить про їх задоволення, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явилися, про причини своєї неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не подавали. Третя особа - Українська універсальна товарно-сировинна біржа про причини неявки свого представника суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Згідно ст. 227 ЦК України (1963р.), договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. 30 жовтня 1997 року між [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 42/10 квартири № 1, розташованої за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Торговій (колишня Луначарського), буд. 13, який посвідчено Українською універсальною товарно-сировинною біржею. Вказаний договір 06 листопада 1997 року було зареєстровано в Очаківській міській філії ММБТІ за реєстраційний № 2294. Відповідно ст. 224 ЦК України (1963р.), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. За умовами договору позивач сплатив продавцям повну вартість квартири в сумі 5158 грн., а ті передали квартиру у власність та користування покупця. Спірне майно на момент укладення угоди обтяжень щодо його відчуження не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна № 67897104 від 13 вересня 2016 року. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України(1963 р.), згідно якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином, позов [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання угоди дійсною є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved