Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

17.08.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, та визнання за ним права власності на ? частину будинку [ADDRESS] загальною площею 57,7 кв.м, з належними до нього надвірними спорудами. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.10.2001 року уклав шлюб з відповідачкою. За час шлюбу вони придбали будинок [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 05.09.2003 року. Придбанням будинку займалася відповідачка, кошти на його придбання були спільними, отриманими від здійснення підприємницької діяльності - торгівлі продуктами харчування у власному магазині на привокзальному ринку. Будинок був придбаний дружиною за прізвищем від першого шлюбу [PERSON], хоча на час його придбання вона вже мала прізвище [PERSON]. 17.09.2013 року шлюб між ним і відповідачкою було розірвано у відділі реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції. Спільних дітей від шлюбу не мають. Після розірвання шлюбу відповідачка забрала та заховала усі документи на будинок, добровільно поділити спільне майно не бажає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, визнала, що спірний будинок був придбаний нею під час шлюбу, проте вважає його її особистою власністю, оскільки будинок придбаний на її кошти, які вона отримала в кредит. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають значення для справи. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 23.10.2001 року по 17.09.2013 року, що підтверджується записом акта про одруження № 302 від 23.10.2001 року Відділу реєстрації актів громадянського стану Шепетівського міського управління юстиції та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області 17.09.2013 року. За час шлюбу сторони набули у власність будинок з належними до нього надвірними спорудами [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2003 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу. Зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. В зв'язку з розірванням шлюбу сторони мають право на поділ майна, що є спільною сумісною власністю. Суд вважає необхідним поділити майно в рівних частках, оскільки сторонами не зазначено та не доведено обставин, що мають істотне значення, для відступу від рівності часток. Посилання відповідача [PERSON] на те, що будинок [ADDRESS] є її особистою власністю, оскільки був придбаний нею на кошти, які були нею отримані в кредит, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та визнання за позивачем [PERSON] права власності на ? частину будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved