Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] (далі Позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, 13.10.2014 року нею подано уточнену позову заяву, яка і є предметом розгляду. 12.02.2015 року на адресу суду надійшла чергова позовна заява про зменшення розміру позовних вимог, однак, судом не досліджувалась, оскільки подана Позивачем під час судових дебатів. В обґрунтування уточнених вимог (в редакції 13.10.2014 року) зазначено, що з 18.11.2006 року Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] (Відповідач). 14.06.2013 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з Позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Малолітня донька сторін має хворобливий стан органів дихання, тому потребує лікарського нагляду та профілактичного оздоровлення. Окрім оздоровлення дитини в Україні, Позивач знаходить можливість забезпечити виїзд дитини за кордон з метою відпочинку, оздоровлення, поглиблення знань, розвитку творчих здібностей та розширення світогляду своєї дитини. У 2013 році Позивач одружилась з громадянином Росії, [PERSON], та з періодичністю один-два рази на місяць виїжджає до нього у Ростовську область. Для того, щоб жити однією сім'єю, гр. [PERSON] побудував власний будинок, який розташований в екологічно чистому місці поряд з лісом та річкою Дон, у передмісті Ростова-на-Дону. У вересні 2013 року малолітню доньку [PERSON] записали у перший клас до загальноосвітньої школи м. Ростов-на-Дону. З червня 2013 року Відповідач у справі погоджувався надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, у разі виникнення такої необхідності, при цьому, просив, щоб Позивач не подавала виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на утриманні доньки, до виконавчої служби. Позивач не вимагала сплати аліментів, розраховуючи, що між нею та Відповідачем досягнута домовленість про переїзд дитини разом з матір'ю, яка фактично одноособово займається вихованням та утриманням доньки. Але попре все, Позивач не має змоги переїхати у Ростовську область разом з донькою, для проживання там однією сім'єю з гр. [PERSON], оскільки Відповідач, як батько дитини, не надає дозволу. У зв'язку з тим, що Відповідач перешкоджає виїзду малолітньої дитини у Ростовську область, створюючи перешкоди в оформленні проїзного документа дитини, просила суд надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за межі України у супроводу матері, до досягнення дитиною повноліття, без згоди та супроводу батька, [PERSON], та стягнути з останнього витрати, пов'язані з оплатою судового збору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог. Під час розгляду справи Відповідач просив суд у задоволенні уточнених позовних вимог, - відмовити, оскільки твердження Позивача про одноособовість виховання, утримання дитини не відповідає дійсності. Він, як батько дитини, приймає безпосередню участь у житті своєї доньки. У зв'язку з працевлаштуванням, у 2012 році він переїхав до міста Кривого Рогу, і кожні вихідні приїздив до м. Дніпропетровська, щоб поспілкуватись з донькою. Оскільки з 2013 року Позивач регулярно виїжджала до Ростовської області, де налагоджувала своє особисте життя, донька проживала разом з ним у місті Кривому Розі. У червні, липні 2014 року він вивозив дитину на оздоровлення. За період з грудня 2013 по червень 2014 р.р. сплатив за виконавчим листом на утриманні доньки, більш ніж 8 тис. грн., на День народження доньки подарував планшетний комп'ютер, на Новий рік - сенсорний телефон. У 2012 році на прохання Позивача він надав нотаріальну посвідчену заяву, про виїзд [PERSON] до Болгарії, для відпочинку. Однак, на початку вересня 2014 року, у зв'язку з відмовою у наданні дозволу на виїзд [PERSON] на постійне проживання до Росії, Позивач позбавила його можливості бачитися з донькою, змінила своє місце проживання, змінила номер мобільного телефону доньки, щоб він не зміг з нею спілкуватись. Крім того, Позивач не зазначає у позові країну до якої просить дозволити виїзд доньки, та не встановлює часовий проміжок перебування доньки у цій держави, таким чином, позбавляє його, як батька, спілкуванню з дитиною. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, правом присутності у судовому засіданні не скористувався, заявлені вимоги, - підтримали. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні уточнених позовних вимог, - слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст.150, 155 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Як встановлено у судовому засіданні, з 18.11.2006 року по 14.06.2013 року Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем по справі, [PERSON], що підтверджується штампом про реєстрацію і розірвання шлюбу у її паспорті (а.с.5); свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис №86 від 14.06.2013 року (а.с.8). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], актовий запис №338 від 02.04.2008 року (а.с.7). Згідно акту обстеження умов проживання від 12.12.2014 року, малолітня дитина [PERSON], проживає разом з матір'ю та бабусею за адресою: [ADDRESS]. Відповідач щомісяця сплачує на утримання дитини аліментні платежі, що підтверджується копіями квитанцій, доданих ним до заперечень проти позову, здійснює оздоровлення дитини у літній період (довідка про виділення путівки на оздоровлення), тому посилання Позивача на той факт, що Відповідач не піклується про оздоровлення доньки та її всебічний розвиток, матеріально її не забезпечує, не відповідає встановленим у судовому засіданні обставинам. Також безпідставними є твердження Позивача, що Відповідач відмовляється надати їй у передбаченому законом порядку дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, зазначене спростовується довідкою Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], вих. №450 від 19.11.2014 року, згідно якої нею (нотаріусом) 30.08.3012 року була засвідчена справжність підпису [PERSON] на заяві про згоду на тимчасову поїздку за кордон до Болгарії у період часу з 05.09. по 25.09.2012 р.р., його малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], у супроводі її матері, - [PERSON], та відсутністю доказів того, що Позивач взагалі зверталась до Відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон у супроводі матері, при цьому, визначивши конкретно до якої країни, на який період та з якою метою буде виїжджати дитина за кордон. Отже, встановлені судом обставини свідчать, про те що, батько приймає участь у вихованні дитини, не перешкоджає виїзду дитини до країн Європи, але має обґрунтовані підстави вважати, що виїзд дитини до Російської Федерації порушить його права та права дитини, оскільки, як встановлено у судовому засіданні Позивач має намір виїхати до міста Ростов-на-Дону для підтримання сімейних стосунків з гр. [PERSON], з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23.11.2013 року (актовий запис №144 від 23.11.2013 року). Крім того, у відповідності до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків(усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно підп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Зокрема, чинне законодавство регламентує можливість надання дозволу на виїзд дитини без згоди та супроводу батька, не позбавленого батьківських прав, за судовим рішенням, лише такого, який має разовий характер, з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Приймаючи до уваги вищезазначені норми чинного законодавства, якими врегульовано питання перетинання неповнолітніми особами державного кордону України, відсутності посилання на часові проміжки перебування дитини в державі прямування дитини, що суперечить Правилам перетинання державного кордону громадянами України, а також відсутності доказів, що Позивач зверталась до Відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки за межі України, а останній такого дозволу не надав та чинить у цьому перешкоди, слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed