Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

17.06.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON]. Після смерті останньої залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Мати заповіт не залишала, спадкова справа після її смерті не заводилася. На день смерті спадкодавця спільно з нею з кола спадкоємців першої черги проживав та був зареєстрований чоловік [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з: житлового будинку [ADDRESS], із яких 1/2 частина - належала йому на підставі запису у погосподарській книзі виконавчого комітету Ларжанської сільської ради за №1, інша 1/2 частина - залишилася після смерті дружини [PERSON], яку він фактично прийняв, але не встиг юридично оформити; земельної ділянки площею 1,17 га, розташованої на території Новонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення особистого селянського господарства на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ №913989, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 17.10.2007 року за №01.07.521.00116; земельної ділянки площею 0,0823 га, розташованої на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №463392, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 29.11.2010 року за №011052103087. Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкодавцем за життя не була проведена державна реєстрація права власності. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Позивач направив представника з належним чином посвідченими повноваженнями. Відповідач звернувся із заявою про визнання позову та розгляд справи у відсутності представника (а.с.35). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. В останнє судове засідання не з'явилася, звернувшись із заявою про розгляд справи у її відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], належав на праві особистої власності [PERSON] та [PERSON], по 1/2 частині кожному, на підставі запису у погосподарській книзі виконавчого комітету Ларжанської сільської ради за №1, що підтверджено довідкою, виданою виконкомом Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №1062 від 18.09.2013 року (а.с.10). Відповідно до повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеської області 20.11.2013 року, [PERSON] померла [INFO] року (а.с.6). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складалося з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Витягом із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №37247110 від 25.04.2014 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня (а.с.11 звор.). Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст.529 ЦК УРСР після смерті [PERSON] був її чоловік [PERSON], що підтверджено записом акта про одруження №47 від 1961 року та син [PERSON], що підтверджено повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 20.11.2013 року (а.с.20, 48). Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 року N45/5, визначалось, що доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним тощо. На час відкриття спадщини [PERSON] проживав разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 18.09.2013 року за вих.№1062 (а.с.10). [PERSON] в управління або володіння спадковим майном не вступив, із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався. 06.02.2003 року [PERSON] залишив заповіт, зареєстрований за №28, яким заповів все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося - [PERSON] (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.04.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.12). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається: з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], які він прийняв після смерті дружини та не встиг оформити, та 1/2 частини зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами, які належали йому на підставі запису у погосподарській книзі виконавчого комітету Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №1, що підтверджено довідкою виконкому Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за вих..№1062 від 18.09.2013 року; земельної ділянки площею 1,17 га, розташованої на території Новонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення особистого селянського господарства на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ №913989, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 17.10.2007 року за №010752100116; земельної ділянки площею 0,0823 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], переданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №463392, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 29.11.2010 року за №011052103087. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що у встановлений законом [PERSON] звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.45). Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України немає. Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори за №1069/02-14 від 14.05.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що спадкодавцем за життя не була проведена державна реєстрація права власності (а.с.24). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтво про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за №324-753/0/4-13 від 15.05.2013 року. Приймаючи до уваги, що іншої форми захисту права на спадкове майно, окрім визнання права власності на нього, позивач не має, а також ту обставину, що відповідач безумовно визнав позов і його визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved