Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

17.02.2016 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для тимчасового виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування позову вказала, що 28 квітня 2001 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.11.2012 р. шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Оскільки Відповідач не бажав добровільно брати участь в утримані сина та допомагати, рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку ( доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, на користь матері - [PERSON]. Мати позивача - [PERSON], яка є бабусею [PERSON], мешкає в [ADDRESS], раніше онук відвідував бабусю, приїздив на канікули. Крім бабусі, в Російській Федерації мешкають інші родичі позивача, з яким постійно спілкувався син сторін, коли приїздив на канікули. У 2015 році відповідач відмовився надати дозвіл на виїзд сина до Російської Федерації до бабусі. Свою відмову відповідач не чим не пояснив, натомість перестав відповідати на телефонні дзвінки позивача та сина. 24.11.2015 р. позивач направила на домашню адресу відповідача лист щодо вирішення в добровільному порядку питання про надання дозволу на виїзд дитини до Російської Федерації до бабусі. Лист позивачу було повернуто з відміткою пошти «по закінченню терміну зберігання». Виїзд дитини за межі України носить тимчасовий та короткостроковий характер, не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцією, і має на меті фізичний, духовний та інтелектуальний розвиток дитини, сприятиме розширенню світогляду дитини та в спілкуванні онука з рідною бабусею, іншими родичами, до яких він завжди виїздив на канікули. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і, проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Вважає, що відповідач не має права перешкоджати виїзду дитини під час шкільних канікул до рідних для спілкування з ними, крім того, вважає, що така поведінка відповідача пов'язана з тим, що у 2015 році в примусовому порядку, рішенням суду з [PERSON] були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дитини. До цього часу позивач сама утримувала дитину, що влаштовувало відповідача, а тому він безперешкодно надавав дозвіл на виїзд сина до бабусі. На підставі викладеного, просить суд задовольнити її позовні вимоги. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши при цьому, що до нього з питанням оформлення дозволу ніхто не звертався, а так він не заперечує про те щоб надати дитині свою згоду на виїзд за кордон. Третя особа виконком Тернівської районної у місті ради надав суду письмову відповідь, про те, що з позовом повністю згодні та просять розглядати справу за їх відсутності - а.с.49. Треті особи до суду звернулися з письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутності та просили задовольнити позов в повному обсязі. Суд заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.177 Сімейного кодексу України батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів лише з дозволу органу опіки та піклування. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», ст.17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення дитині проїзного документу для тимчасового виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька підлягає задоволенню в повному обсязі зі стягненням судових витрат з відповідача. На підставі ст.ст. 7, 154,155,177 Сімейного кодексу України, ст.ст.71, 313,319 Цивільного кодексу України, ст.ст.17, 18 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.10, 27, 31, 60,209, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved