Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

16 квітня 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] . Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 13.09.2010 року між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було підписано заяву б/н, з метою отримання банківських послуг. Відповідно до якої було відкрито картковий рахунок, та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 23500 (двадцять три тисячі) гривень 00 коп.. Відповідач вчасно не виконував свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 12.03.2020 року становить 54549 грн. 94 коп., а саме - 31688,83 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11946,12 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит, 7841,18 нарахована пеня, 500 грн., штраф, 2573,81 грн., штраф, процентна складова. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг. Викладені у позові обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, довідкою про видані картки, копією заяви позичальника, витягом з «тарифів», витягом з «умов та правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання, копією наказу банку щодо затвердження «умов та правил надання банківських послуг», у редакції, що діяла на момент підписання договору. Копією документу, що посвідчує особу відповідача. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 2102 грн., 00 коп. Відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти позову позивача, та просить суд застосувати строки позовної давності, обґрунтовуючи свою позицію наступними доводами. З матеріалів справи вбачається, що всі можливі докази по даній справі створюються та зберігаються виключно в банку. Договори відповідачу не надавались та не доводились до його відома, тож відповідач позбавлений можливості долучити їх в якості належних та допустимих доказів. Відповідач також наполягає на застосуванні строків позовної давності, так як дія картки закінчилась 2016 року, і після цього інша йому не видавалась. Відповідач посилаючись на постанову Верховного суду від 07.02.2018 року в якій вказано на те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. У позовній заяві позивач зазначає, що відповідачу була видана кредитна картка та станом на 16.11.2012 року кредитний ліміт був збільшений до 6000 тис. грн.. 00 коп. Відповідно до виписки за договором б/н від 13.09.2010 року, 30.04.2014 року дата закінчення строку дії картки. Отже, позивач звернувся до суду з вказаним позовом у березні 2021 року, це означає, що позивач звернувся до суду зі спливом строків позовної давності на стягнення боргу. З цих підстав відповідач просить застосувати строки позовної давності, та повністю відмовити в позові з цієї підстави. 17.04.2020 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків. 17.06.2020 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного провадження та призначення справи до розгляду по суті. 20.10.2020 року винесено заочне рішення яким позов задоволено в повному обсязі. 03.02.2021 року винесено ухвалу про скасування заочного рішення. Та призначено по справі підготовче судове засідання. 28.04.2021 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, подав відповідь на відзив на позовну заяву, та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі враховуючи викладені обставини в відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 13.09.2010 року між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було підписано заяву б/н, з метою отримання банківських послуг. Відповідно до якої було відкрито картковий рахунок, та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 23500 тисяч гривень. Відповідач вчасно не виконував свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 12.03.2020 року становить 54549 грн. 94 коп., а саме - 31688,83 грн. заборгованість за тілом кредиту, 11946,12 грн., заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит, 7841,18 нарахована пеня, 500 грн., штраф, 2573,81 грн., штраф, процентна складова. Розмір заборгованості у цій справі підставно не оспорювався, достовірність зазначеного у позові розрахунку підтверджується матеріалами справи. Заперечення відповідача по суті позову, які обгрунтовуються недоведеністю доводів позивача, суд вважає непереконливими, оскільки обставини отримання кредиту та суті спірних правовідносин узгоджуються із наявними у справі доказами, а відповідачем не спростовані. Відповідачем подано було відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову позивача, та просив суд застосувати строки позовної давності, обґрунтовуючи свою позиції наступними доводами. З матеріалів справи вбачається, що всі можливі докази по даній справі створюються та зберігаються виключно в банку. Договори відповідачу не надавались та не доводились до його відома, тож відповідач позбавлений можливості долучити їх в якості належних та допустимих доказів. Відповідач наполягав на застосуванні строків позовної давності, так як дія кредитної картки закінчилась 2014 році, і після цього інша йому не видавалась. Відповідач посилаючись на постанову Верховного суду від 07.02.2018 року в якій вказано на те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору. Отже, позивач звернувся до суду з вказаним позовом у березні 2021 року, це означає, що позивач звернувся до суду зі спливом строків позовної давності на стягнення боргу. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне. У постанові ВП ВС від 04.12.2018 р. по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) вказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю три роки. Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed