Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

15 грудня 2014 року в судовому засіданні представник позивача подав заяву про призначення по цій справі посмертної судово-психіатричної експертизи для визначення психічного стану [PERSON], [INFO], на вирішення якої поставити наступні питання: 1. Які психічні захворювання чи відхилення мала [PERSON] і чи здатні вони були впливати на її інтелектуальні здібності, її можливість правильно оцінювати факти дійсності, розуміти свої дії та контролювати їх? 2. Чи здатна була [PERSON] повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями? 3. Чи здатна була [PERSON] усвідомлювати і в якій мірі фактичний зміст власних дій та їх наслідків? 4. Чи здатна була [PERSON] у повній мірі прогнозувати наслідки власних дій під час складання заповіту 29 травня 2009 року? 5. Чи здатна була [PERSON] у повній мірі приймати рішення, адекватне ситуації, та в повній мірі усвідомлено реалізовувати його під час здійснення дій по укладенню заповіту 29 травня 2009 року? Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. У відповідності до ч.1 ст.143 ЦПК України - для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Статтею 145 ЦПК України встановлені випадки обов'язкового призначення експертизи - а саме: 1. Призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров'я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Представник позивача, заявляючи клопотання про призначення вказаної експертизи, ставить під сумнів психічну повноцінність [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» - кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У відповідності до ст.1 Закону України «Про психіатричну допомогу» - психічні розлади - розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті. На думку суду, сумнів у психічній повноцінності означає обґрунтоване припущення про наявність у особи психічного розладу, що може вплинути на юридично значущу поведінку. Представник позивача не надав суду доказів того, що [PERSON] в минулому вже обстежувалась психіатром, який діагностував у неї психічний розлад, або вона раніше відмовлялася від спостереження у лікаря-психіатра, була госпіталізована і лікувалась у психіатричній лікарні чи перебувала на обліку. Також представником позивача не надано доказів неадекватної поведінки [PERSON] (безглузді висловлювання і вчинки, невмотивовані напади агресії тощо), або прояви психічного розладу, для усвідомлення хворобливого характеру якого навіть не потрібні відповідні медичні знання. Крім цього, в позовній заяві позивач у якості підстави позову, посилається на ст.225 ЦК України, яка встановлюєправові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, але питання перед експертом чи могла [PERSON]усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, представник позивача не ставить. Таким чином, судом не встановлені підстави для призначення вказаної експертизи, а тому клопотання не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed