Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

16 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], 2008 року народження, у розмірі 1/4 частини заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який наразі розірвано, вони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON]. На утримання дитини відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги у повному обсязі. Не заперечуючи факту отримання від відповідача матеріальної допомоги шляхом перерахування коштів через бухгалтерію підприємства, де працює [PERSON], позивач виявила бажання таку допомогу «узаконити». Відповідач [PERSON] в суді позов не визнав повністю, посилаючись на безпідставність заявлених [PERSON] вимог. Пояснив, що вони з позивачкою дійшли згоди щодо участі в утриманні дитини, шляхом відрахування з його заробітної плати на користь позивачки аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку. Тому він у добровільному порядку написав заяву до бухгалтерії підприємства про відрахування аліментів, починаючи з лютого 2014 року позивач отримує вказані суми. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що починаючи з 15.06.2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 04.03.2014 року (а.с.4). Сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини (а.с.2). Згідно з наданою суду довідкою (а.с.3) неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом із позивачкою [PERSON] по [ADDRESS]. Встановивши всі обставини справи та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд наголошує, що спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. За нормами ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі (частина третя вказаної статті). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.15-20) відповідач [PERSON] працює на посаді інженера-електроніка ВАТ «Полтавський ГЗК» і з його заробітної плати щомісячно у період з лютого 2014 року по лютий 2016 року відраховуються аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку. Під час судового розгляду позивач [PERSON] визнала, що за домовленістю із відповідачем аліменти перераховуються на її банківську картку і спір про розмір аліментів між відсутній. Враховуючи, що відповідач починаючи з лютого 2014 року у добровільному порядку перераховує 1/4 частину свого заробітку (доходу) на користь позивачки у виді аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає, що факт ухилення [PERSON] від утримання дитини не знайшов свого підтвердження, тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed