Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

17.05.2018 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до Миколаївської міської ради, [PERSON] про визначення часток та визнання права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлових будинків, мотивуючи вимоги тим, що позивачі на підставі договорів дарування є власниками 53/100 та 47/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] . Вказані частини домоволодіння розміщені на земельній ділянці площею 933 кв.м., яка належить на праві спільної власності [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] . Згідно норм закону та судової практики Верховного суду, у зв`язку з переходом до позивачів відповідних часток у праві спільної власності на домоволодіння, до них одночасно перейшло і право власності на земельну ділянку, але відповідна реєстрація земельної ділянки здійснено не було. Позивач [PERSON] з метою продажу належної йому частки домоволодіння та відповідної частки земельної ділянки звернувся до нотаріуса, але нотаріусом відмовлено у здійснені правочину в зв`язку з неналежністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку, зокрема тим, що право власності на земельну ділянку не належить [PERSON] Іншого шляху\~вирішити питання\~про визнання\~права власності\~у спільному\~майні за\~позивачами та\~визначення їх\~часток у\~спільній власності\~на земельну\~ділянку,\~крім судового\~порядку,\~на даний\~час не\~існує.Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду. Представник позивачів адвокат Ластовина В.Я. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивачів та їх представника, позовні вимоги повністю підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в який просила розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Також 08.07.2019 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , у якому остання зазначила, що позовні вимоги визнає повністю та пояснила наступне, що на підставі рішення Миколаївської міської ради від 11.07.2002 року їх та [PERSON] було надано у спільну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,0933 га по [ADDRESS] , без визначення часток кожного із співвласників. Після завершення будівництва житлових будинків на наданій земельній ділянці вона та [PERSON] подарували свої частки домоволодіння своїм дітям., але при здійсненні дарування кожним із співвласників своєї частки домоволодіння, оформлення дарування земельної ділянки кожному одарованому в нотаріальному порядку не здійснювалося, а лише зазначено їх загальних розмір в договорах. Вона будь-яких претензій до позивачів щодо земельної ділянки не має. Представник відповідача Миколаївської міської\~радиЄвлова Н.Р. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву у якій просила слухати справу без представника Миколаївської міської ради, а рішення по справі прийняти за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог діючого законодавства. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 06.09.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Савіною Л.П., [PERSON] Михайло [PERSON] подарував [PERSON] 53/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] . На підставі договору дарування від 18.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Савіною Л.П., [PERSON] Вікторівна подарувала [PERSON] 47/100 частин зазначеного домоволодіння. Вказані частини домоволодіння розташовані на земельній ділянці площею 0,0933 га, яка належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 02.11.2000 року. [INFO] [PERSON] помер. 24.04.2019 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу належних йому 53/100 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] , але нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з неналежністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку та неподанням усіх необхідних документів для відчуження. Відповідно до положень\~статті 368 Цивільного кодексу України\~- спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із частиною 4\~статті 86 Земельного кодексу України,\~- співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень\~статті 89 Земельного кодексу України, - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Більш того, у разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Крім того, згідно із\~пунктом «г» частини 1\~статті 87 Земельного кодексу України, - право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Згідно із положеннями\~статті 372 Цивільного кодексу України,\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Згідно із\~частиною 4\~статті 120 Земельного кодексу України\~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у пункті 21\~Постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Так, відповідно до\~статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Нормами частин 1 та 2\~статті 370 Цивільного кодексу України\~встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~- кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~- кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved