Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

16.12.2013 року [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом, який під час судового розгляду неодноразово уточнювався, до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 12.06.1999 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу дітей сторони не мають. 28.06.2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Під час спільного проживання сторонами було придбано: квартира за адресою: [ADDRESS]; · квартира за адресою: [ADDRESS] 3) будівельні матеріали, які розміщені за адресою: Володимирівська сільська Рада Запорізького району Запорізької області СТ «Прокат-1», земельна ділянка [NUMBER] у вигляді незавершеного будівництва і неоформленого садового будинку, які були придбані сторонами за спільні сумісні кошти подружжя; 4) зелені насадження: кущі, дерева, декоративні рослини, що знаходяться на земельній ділянці за адресою: Володимирівська сільська Рада Запорізького району Запорізької області СТ «Прокат-1», земельна ділянка [NUMBER]; 5) автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER]. Зазначений автомобіль був придбаний на підставі біржової угоди від 27.01.2009 року № 095121, укладеної на УТБ «КОНТРАКТОВА» та 30.01.2009 року зареєстрований у МРЕВ-1 ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області на [PERSON] 08.11.2012 року [PERSON] зняв автомобіль з обліку для реалізації. 04.12.2012 року [PERSON] без згоди позивача продав зазначений автомобіль [PERSON]. При продажу автомобіля [PERSON] присутня не була та згоди на відчуження транспортного засобу не надавала. Враховуючи, що [PERSON] відмовився мирним шляхом поділити майно подружжя, позивач просила суд виділити їй у власність наступне майно: 1\\2 частину нежилого приміщення [ADDRESS] в м. Запоріжжя; · 1\\2 частину нежилого приміщення [ADDRESS], в м. Запоріжжя; 3) 1\\2 частину вартості будівельних матеріалів, які розміщені за адресою: Володимирівська сільська Рада Запорізького району Запорізької області СТ «Прокат-1», земельна ділянка [NUMBER] у вигляді незавершеного будівництва і неоформленого садового будинку, які були придбані сторонами за спільні сумісні кошти подружжя; 4) 1\\2 частину вартості зелених насаджень: кущів, дерев, декоративних рослин, що знаходяться на земельній ділянці за адресою: Володимирівська сільська Рада Запорізького району Запорізької області СТ «Прокат-1», земельна ділянка [NUMBER]; 5) 1\\2 частину вартості автомобілю марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER]. Також, [PERSON] просила суд стягнути з відповідача понесені судові витрати. 19.12.2014 року позивач посилаючись на затягування відповідачем вирішення спірного питання, що призводе до тривалого розгляду справи надала до суду зменшені позовні вимоги, в яких просить суд: встановити факт припинення шлюбних відносин між нею та [PERSON] з жовтня 2011 року; стягнути з [PERSON] 1\\2 частину вартості автомобілю марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] у розмірі 84 512,60 гривень; 1\\2 частину вартості будівельних матеріалів, які розміщені за адресою: Запорізька область, Запорізькій район, Володимирівська сільська Рада, СТ «Прокат-1», земельна ділянка [NUMBER] у вигляді незавершеного будівництва і неоформленого садового будинку - у розмірі 156 660 гривень; понесені судові витрати. Вартість будівельних матеріалів, які розміщені за адресою: Запорізька область, Запорізькій район, Володимирівська сільська Рада, СТ «Прокат-1», земельна ділянка [NUMBER] у вигляді незавершеного будівництва і неоформленого садового будинку підтверджується висновком про вартість майна, виконаним суб'єктом оціночної діяльності-фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 17.12.2014 року. Вартість автомобілю марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] підтверджується довідкою № 09/1 від 04.07.2014 року, виданою ВАТ Виробниче-експертне підприємство «Стандарт-Сервіс». У судовому засіданні [PERSON] та її представник - [PERSON] уточнений позов підтримали у повному обсязі, просили суд його задовольнити. [PERSON] суду пояснила, що шлюбні відносини з відповідачем припинились в жовтні 2011 року, причиною були відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейні відносини, тому вона була вимушена поїхати жити до своєї матері. Після припинення шлюбних відносин відповідач перешкоджав у користування спільно набутим майном. Під час шлюбу відповідач був зареєстрований як приватний підприємець, а [PERSON] працювала бухгалтером у Територіальному відділі освіти, молоді і спорту Комунарського району м. Запоріжжя, а отже обидві сторони приймали участь у придбанні майна. При продажу автомобілю марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], вона присутня не була, згоди не давала, хоча на цей час шлюбні відносини були фактично і припинені, проте шлюб офіційно розірваний не був. Вважає, що має право претендувати на 1\\2 частину вартості будівельних матеріалів, так як їх закупівля та будівництво садового будинку здійснювались за взаємною домовленістю з [PERSON] під час шлюбу, спільно обирались та закуповувались. До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі про розірвання шлюбу, вона подавала зустрічну позовну заяву, в якій зазначала про те, що шлюбні відносини між сторонами були припинені у квітні 2013 року для того, щоб зберегти можливість примирення між подружжям, враховуючи, що [PERSON] подав до суду заяву про розірвання шлюбу лише у травні 2013 року. Представник позивача [PERSON] повністю підтримала свого довірителя, вважає, що [PERSON] має право претендувати на 1\\2 частину вартості будівельних матеріалів, які розміщені за адресою: Запорізька область, Запорізькій район, Володимирівська сільська Рада, СТ «Прокат-1», земельна ділянка [NUMBER] у вигляді незавершеного будівництва і неоформленого садового будинку, так як будівництво до теперішнього часу не завершено, будинок не введено в експлуатацію і право власності на нього також не оформлено. Технічна документація на садовий будинок у позивача відсутня, відповідач перешкоджає виготовленню технічної документації, проведенню інвентаризації з метою подальшої оцінки вартості вищевказаного садового будинку, тому позивач вимушена була здійснити оцінку будівельних матеріалів. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Тому, вважає за необхідне просити суд стягнути з відповідача 1\\2 частину вартості автомобілю марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] станом на 04.07.2014 року у розмірі 84 512,60 гривень, а не відповідно до довідки-рахунку № 845949 від 04.12.2012 року МПП «Вибір». Крім того, факт припинення шлюбних відносин позивача з відповідачем саме з жовтня 2011 року підтверджується позовною заявою, особисто підписаною [PERSON] до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, актом від 19.06.2014 року та показаннями свідків. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про день, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено телефонограмою (а.с. 94 а). В зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] відкрито зловживав правами, передбаченими ст. 27 ЦПК України, а саме: систематично просив про відкладення судових засідань (заяви - т.1 а.с.52, т.1 а.с.120, т.1 а.с.172, т.2 а.с.42, т.2 а.с.54, т.2 а.с.85), не виконав ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2014 року щодо проведення технічної інвентаризації садового будинку та інших будівельних споруд (не надав доступ до земельної ділянки, приміщень та споруд за адресою:Запорізька область, Запорізькій район, Володимирівська сільська Рада, СТ «Прокат-1», земельна ділянка [NUMBER]), що призводить до порушення ст.157 ЦПК України та Постанови № 11 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», тому суд, в врахуванням того, що відповідач та його представник виклали свою позицію у попередніх судових засіданнях вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача та його представника за наявними у справі показаннями та доказами. Крім того, суд враховує, що [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення кожного судового засідання, мав право реалізувати свої права та інтереси через свого представника, але не скористався цим. У попередніх судових засіданнях [PERSON] та його представник [PERSON], від послуг якого у подальшому відповідач відмовився, повністю заперечували проти позову, просили у його задоволенні відмовити. [PERSON] суду пояснив, що шлюбні відносини були фактично припинені у жовтні 2013 року, до цього часу він з позивачем вів спільне господарство та за взаємною згодою з [PERSON] розпоряджався набутим майном. Не заперечує проти того, що позивач працювала, проте її заробіток складав 1200-1300 гривень на місяць, що не вистачало навіть на харчування, а він працював директором ТОВ фірма «Спрайт», тому основним добувачем в сім'ї був саме він. Автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] він купив після продажу автомобілю «Ниссан Альмера», який, у свою чергу також був придбаний після продажу автомобілів «ВАЗ-2109» та «Опель-Аскона», що перебували у його власності. Автомобіль «Опель-Аскона» він купляв ще до укладання шлюбу з відповідачем, тому вважає, що автомобіль HYUNDAI TUCSON є його приватною власністю і не підлягає поділу. При продажі спірного автомобіля HYUNDAI TUCSON у грудні 2012 року позивач участі не приймала та згоди на продаж не давала, кошти від продажу автомобіля HYUNDAI TUCSON у розмірі 12 000 доларів США сторони витратили спільно на особисті потреби сім'ї: купили золоті прикраси позивачу та віддали борг, а 2000 доларів викрав син [PERSON] [INFO] року померла його мати - [PERSON], після смерті якої він успадкував 1\\2 частину житлового будинку, що знаходився за адресою: [ADDRESS]. Зазначену частину спадщини він продав своїй сестрі - [PERSON] за 15 000 доларів США. Зазначені кошти витратив на ремонт нежитлових приміщень, про які йшла сова у первісному позову. У 2004 році він став членом садівничого товариства СТ «Прокат-1» і на підставі державного акту набув у приватну власність шляхом приватизації земельну ділянку [NUMBER], яка розташована за адресою: Запорізька область, Запорізькій район, Володимирівська сільська Рада, СТ «Прокат-1». На земельній ділянці знаходився недобудований садівничий будинок, тому він вимушений був брати кошти в борг, що підтверджується відповідними розписками долученими до справи для закупівлі будівельних матеріалів. Його колишня дружина (позивач у справі) не вносила кошти для закупівлі будівельних матеріалів, не приймала участі у дизайні території та його озеленінні. Вважає, що [PERSON] не має права претендувати на 1\\2 частину вартості будівельних матеріалів. Представник відповідача - [PERSON] вважав позов не обґрунтованим, повністю підтримував свого довірителя і просив у позові відмовити. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона з 1996 року товаришує з [PERSON], вони разом працювали у відділ освіти. Дружили сім'ями, часто їздили один до одного у гості. Відносини між подружжям були взаємні та доброзичливі, вони разом здійснювали покупки, їздили відпочивати, дарили один одному подарунки. У квітні 2011 року відносини між подружжям [PERSON] погіршились, а вже в жовтні 2011 року позивач переїхала жити до своєї матері. З цього часу [PERSON] забороняв дружині приїжджати на дачу, не підтримував з нею стосунків. Допитана свідком [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою по дачі [PERSON] за адресою: Запорізька область, Запорізькій район, Володимирівська сільська Рада, СТ «Прокат-1», земельні ділянки [NUMBER]. Їхні ділянки розташовані через 5-6 ділянок. З подружжям [PERSON] познайомилась у 2004 році, знає, що на земельній ділянці у 2004 році був недобудований садовий будинок. [PERSON] разом з [PERSON] добудували садовий будинок, басейн, провели газ, воду та світло, виділили ділянки під огород та сад, насадили багато дерев. До 2011 року на дачу постійно приїжджали сторони по справі, але з кінця 2010 року позивач взагалі не бачила на дачі. Подружжя [PERSON] спільно мешкали до вересня-жовтня 2011 року, але після цього сторони по справі посварилася та позивач переїхала жити до своєї матері. Декілька разів восени 2011 року вона була у [PERSON] в гостях, але відповідача там вже не було. Допитаний свідком [PERSON] пояснив, що він є знайомими [PERSON] з 1999 року. У січні 2007 року надав відповідачу у борг 75 000 гривень (еквівалент 15000 доларів США) для закупівлі будівельних матеріалів. На підтвердження факту передачі грошей [PERSON] написав розписку. У подальшому у січні 2010 року договір позики з [PERSON] був продовжений. Про наявність розписок [PERSON] не знала та не була присутньою при передачі грошей. Знає, що відносини між подружжям погіршились і в квітні 2013 року [PERSON] забрав усі речі та пішов від дружини. В зв'язку з тим, що між подружжям виник спір щодо розподілу майна, а до теперішнього часу кошти [PERSON] не повернув, тому він звернувся до суду із позовом про повернення боргу за договором позики. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що він знає подружжя [PERSON], так як його земельна ділянка у СТ «Прокат-1» знаходиться біля земельної ділянки відповідача. Приблизно десять років тому [PERSON] отримав земельну ділянку, на якій знаходився недобудований садовий будинок. Впродовж тривалого часу [PERSON] закуповував будівельні матеріали та інший декор для того, щоб побудувати будинок, басейн та посадити сад. Між подружжям були добрі стосунки, але на дачі працював лише відповідач, а позивач відпочивала, тому їй навколишні жінки дуже заздрили. У подальшому подружжя [PERSON] розлучилося, а відповідач, так як останньому ніде було жити, приблизно 1 місяць мешкав у нього. [PERSON] останній раз на дачі була у 2012 році. Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.06.1999 року між [PERSON] та [PERSON] (на теперішній час прізвище [PERSON]) був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації м. Запоріжжя, про що свідчить копія Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить копія зазначеного рішення суду (т.1 а.с.17-18). Рішенням суду не встановлено дату факту припинення шлюбних відносин, так як з цього приводу між сторонами виникли суперечки. З копії позовної заяви про розірвання шлюбу від 21.05.2013 року, особисто підписаної [PERSON], встановлено, що він зазначає факт припинення шлюбних відносин - з жовтня 2011 року (т.1 а.с.93). На підставі відповіді сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області від 13.02.2014 року [PERSON], [INFO] з 2006 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.39). Згідно акту від 19.06.2014 року, затвердженого начальником Центру обслуговування абонентів № 2 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2011 року і по теперішній час не мешкає (т.2 а.с. 90). Довідкою № 2359 від 02.07.2014 року, виданою Центром обслуговування абонентів № 2 на ім'я [PERSON] також підтверджено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2011 року і по теперішній час не мешкає (т.2 а.с. 91). Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд, заслухавши позивача і відповідача, вивчивши такі докази, як позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу від 21.05.2013 року, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2013 року, акт від 19.06.2014 року, довідку № 2359 від 02.07.2014 року, проаналізувавши показання свідків [PERSON] та [PERSON], наявність між сторонами спору про розподіл майна вважає, що від встановлення факту припинення шлюбних відносин залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав як позивача так і відповідача. Позивачем надано до суду достатньо доказів на підтвердження факту припинення шлюбних відносин саме з жовтня 2011 року, проте як відповідачем надано лише усні заперечення, тому суд вважає в цій частині позовні вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню. На підставі Розпорядження Запорізької районної державної адміністрації, 965 від 28.07.2009 року [PERSON] отримав державний акт серії ЯИ № 541245 від 02.02.2010 року, кадастровий номер № 2322181600:06:001:2107 про право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Запорізька область, Запорізький район, Володимирівська сільська Рада, СТ «Прокат-1», земельна ділянка [NUMBER]. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва (а.с. 128). Факт наявності на зазначеній земельній ділянці недобуваного садового будинку сторонами не заперечується,а відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. З пояснень позивача, відповідача, їх представників та свідків, фотокопій, доданих до матеріалів справи (т.1 а.с.88-92) встановлено, що садовий будинок на земельній ділянці [NUMBER] був добудований, але такий, що не введений в експлуатацію і не зареєстрований належним чином, як об'єкт нерухомості. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК України). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Вартість будівельних матеріалів, які розміщені за адресою: Запорізька область, Запорізький район, Володимирівська сільська Рада, СТ «Прокат-1», земельна ділянка [NUMBER] у вигляді незавершеного будівництва і неоформленого садового будинку підтверджується висновком про вартість майна, виконаним суб'єктом оціночної діяльності-фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 17.12.2014 року і складає 313 320, 00 гривень без ПДВ (т.2 а.с. 72-84). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Довідкою Територіального відділу освіти, молоді і спорту Комунарського району м. Запоріжжя № 07.01-19/574 від 22.05.2014 року підтверджено, що [PERSON] працювала і за період з 01.01.2006 року по 07.11.2011 року отримала дохід в розмірі 76 027 грн. 44 коп. (т.1 а.с. 192) На підставі довідок про доходи ТОВ фірма «Спрайт» встановлено, що за період з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року [PERSON] працював на посаді директора ТОВ фірма «Спрайт», проте дохід відсутній (т.1 а.с.193-195). Інші підтвердження отримання доходу [PERSON] відсутні. Зазначене свідчить, що позивач під час перебування в шлюбі з [PERSON] працювала і мала матеріальну можливість приймати участь у придбанні майна та займатись благоустроєм садового будинку. При цьому, посилання відповідача на розписку від 17.01.2007 року, написану на ім'я [PERSON] про отримання коштів в розмірі 75 000 гривень і зобов'язання їх повернути (т.1 а.с. 190) спростовує факт тяжкого матеріального становища, так як 12.11.2010 року [PERSON] оформив у ПАТ «Дельта Банк» договір № 001-07520-121110 банківського вкладу - депозиту у розмірі 13 000 доларів США (т.1 а.с. 231). Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони почали та закінчили будівництво садового будинку за адресою: Запорізька область, Запорізький район, Володимирівська сільська Рада, СТ «Прокат-1», земельна ділянка [NUMBER]. В зв'язку з тим, що даний садовий будинок не прийнятий до експлуатації, не пройшов державну реєстрацію, то будинок має статус об'єкта незавершеного будівництва, а отже, вимога позивача про стягнення вартості 1\\2 частини будівельних матеріалів, які розміщені за адресою: Запорізька область, Запорізький район, Володимирівська сільська Рада, СТ «Прокат-1», земельна ділянка [NUMBER] у вигляді незавершеного будівництва і неоформленого садового будинку в розмірі 156 660,00 гривень є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Також, у шлюбі [PERSON] та [PERSON] 27.01.2009 року придбали автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію від 30.01.2009 року [NUMBER] на підставі біржової угоди укладеної на УТБ «КОНТРАКТОВА» і було зареєстровано за відповідачем. З пояснень [PERSON] вбачається, що автомобіль HYUNDAI TUCSON було придбано за кошти, які залишились після продажу «Ниссан Альмера», який, у свою чергу також був придбаний після продажу автомобілів «ВАЗ-2109» та «Опель-Аскона», що перебували у його власності. Автомобіль «Опель-Аскона» він купляв ще до укладання шлюбу з відповідачем. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як вбачається з матеріалів справи та досліджених доказів відповідачем та його представником не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів щодо факту купівлі автомобілю HYUNDAI TUCSON за власні кошти, які були отримані внаслідок продажу автомобілів «Ниссан Альмера», «ВАЗ-2109» та «Опель-Аскона», які зі слів відповідача були його особистою власністю. Таким чином, суд вважає, що автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і підлягає поділу як спільне майно подружжя. Згідно відповіді начальника Центру №1 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Запоріжжя та Запорізького району УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] 08.11.2012 року знято з реєстрації за заявою власника - [PERSON] (т. 1 а.с. 124). З копії документів, наданих начальником центру № 2 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Запоріжжя ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області № 1/17-1245 від 02.12.2014 року встановлено, що 04.12.2012 року автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], який є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] на підставі довідки-рахунка від 04.12.2012 року ДПІ № 845949, виданої ЗАПОРІЗЬКОЮ ФІЛІЄЮ ПП «МПП ВИБІР» зареєстровано за [PERSON], [INFO], адреса: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 62-66а). Тобто, [PERSON] під час фактично припинених шлюбних відносин самостійно, без згоди дружини - [PERSON] (що не заперечується відповідачем), і на власний розсуд розпорядився об'єктом спільної сумісної власності, автомобілем HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER]. Доводи представника відповідача щодо отримання [PERSON] половини вартості проданого автомобіля не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, так як жодних доказів [PERSON] з цього приводу надано не було, тому з урахуванням того, що судом встановлено факт припинення шлюбних відносин з жовтня 2011 року, а продаж автомобілю мало місце 04.12.2012 року, суд вважає доведеним факт розпорядження [PERSON] коштами за проданий спірний автомобіль на власний розсуд. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). В зв'язку з тим, що позивач не просить визнати за нею право власності на 1\\2 частину автомобілю HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER], який на теперішній час є приватною власністю [PERSON], а просить стягнути вартість 1\\2 частини даного автомобілю, тому суд не вважає за необхідне залучати останню до участі в справі в якості третьої особи, так як права [PERSON] не порушуються. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість автомобілю марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] підтверджується довідкою № 09/1 від 04.07.2014 року, виданою ВАТ Виробниче-експертне підприємство «Стандарт-Сервіс» і складає 169 025 грн. 20 коп. Вирішуючи питання про поділ автомобіля, суд враховує положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України). Неподільні речі, згідно ч.2 ст.71 СК України присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зважаючи на те, що [PERSON] в період фактично припинених шлюбних відносин, самостійно розпорядився рухомим майном, а саме: продав автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] [PERSON], що підтверджується відповідними доказами, тому на думку суду, стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі 84512,60 гривень (169025,20:2), тобто 1/2 частини вартості проданого автомобіля, є доцільним вирішенням спору щодо поділу автомобілю між сторонами, враховуючи відсутність можливості володіти спірним майном почергово. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 4270 грн. 91 коп. (3441,00 грн. + 114,71 грн. + 213,00 грн. + 7,09 грн. + 114,71 грн. + 121,80 грн. + 15,00 грн. + 121,80 грн. + 121,80 грн.). 19.12.2014 року позивачем зменшено позовні вимоги, частина вимог 12.01.2014 року залишена без розгляду. Так як, сума зменшених позовних вимог складає 241 172,60 гривень, то сума судового збору складає 2412 гривень, яка і підлягає стягненню з відповідача. На підстави викладеного,

Outcome: approved