Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

15 жовтня 2014 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про розірвання договору та повернення вкладу. В своїй заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 28000 (двадцять вісім тисяч) гривень та відсотки за договором банківського вкладу № 641690/2013, а також суму моральної шкоди в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень. Також розірвати договір банківського вкладу на вимогоу «Для виплат» від 02 вересня 2013 року [NUMBER] укладеним між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 641690/2013, відповідно до якого позивач передав банку суму вкладу в розмірі 26000 гривень під 20.5 % річних. 05 листопада 2013 року позивач додатково внесла 2000 гривень на вкладний рахунок і загальна сума банківського вкладу склала 28000 гривень. Остаточною датою виплати вкладу згідно договору є 02 жовтня 2014 року. На час звернення до суду відповідач кошти не повернув, чим не виконав умови договору депозиту. У судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про слухання справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, заперечень проти позову та будь-яких заяв не надав, про день розгляду справи повідомлений належним чином, в зв'язку з чим суд вважає можливим на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України ухвати заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п.2 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються даним законом належать ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). У відповідності до п.17 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Як встановлено у судовому засіданні 02 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 641690/2013,сумою початкового вкладу якого було 26 000 гривень. Позивачем було сплачено вказану суму вкладу в касі відповідача, що підтверджується копією відповідної квитанції. За вищезазначеним договором позивачу було відкрито вкладний рахунок [NUMBER]. А виплати за договором повинні були здійснюватися на рахунок для виплат [NUMBER], про відкриття якого між позивачем та відповідачем було укладено відповідний договір [NUMBER]. 05 листопада 2013 року позивач додатково внесла 2000 гривень на вкладний рахунок через касу відповідача, що підтверджується копією відповідної квитанції. Таким чином загальна сума банківського вкладу за договором № 641690/2013 склала 28000 гривень. Відповідно до п. 1.5 вищезазначеного договору відсотки на вклад встановлюються в розмірі 20.5% річних. 02 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір до договору банківського вкладу № 641690/2013, відповідно до якого, договір банківського вкладу не підлягає автоматичній пролонгації. Згідно Договору остаточною датою виплати вкладу є 02 жовтня 2014 року. 03 жовтня 2014 року позивачем було подано письмову заяву до відділення відповідача № 86 в м. Запоріжжя з вимогою перевести обслуговування її вкладу з відділення в м. Донецьку до відділення № 86 в м. Запоріжжя у зв'язку з проведенням АТО. Додатково позивачка звернулася з усною вимогою до відділення відповідача в м. Запоріжжя за отриманням виписки та за отриманням належних їй коштів, але позивачу було відмовлено. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Позивачем на депозитний рахунок банку була внесена грошова сума у розмірі 28 000,00 грн., що підтверджується квитанціями № 43524 від 02 вересня 2013 року та квитанцією № 162522 від 05 листопада 2013 року. Частиною другою статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 03 жовтня 2014 року позивач звернувся до банку з письмовою заявою про повернення вкладу у сумі 28 000,00 грн. та нарахованих відсотків. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Проте в даній вимозі позивачу було відмовлено і до теперішнього часу відповідач не повернув позивачу депозитні кошти. Згідно ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», де зазначено, що згідно ч.2 ст. 57 Конституції України є нечинними, а отже, не можуть застосовуватись ті закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права й обов'язки громадян, які не доведені до відома населення у встановленому законом порядку. Це означає, що судове рішення не може ґрунтуватись на неоприлюднених нормативно-правових актах такого змісту. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.23 ЦК України позивачка має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав споживача. Позивачка по справі, в своєї позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень, відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.23 ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав споживача, оскільки внаслідок відмови відповідача повернути належні їй кошти у неї погіршився стан здоров'я на фоні постійних душевних хвилювань. На даний час, позивачка має грошові борги перед знайомими, через відсутність власних коштів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачці моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.. Враховуючи вищевикладене, факт того, що на даний час в порушенням умов договору та чинного законодавства відповідачем не повернуто позивачу на його вимогу грошові кошти, тому суд вважає за необхідне розірвати договір банківського вкладу на вимогу та стягнути з відповідача на користь позивача суму коштів внесених ним на депозитний рахунок, невиплачені відсотки та відшкодувати завдану моральну шкоду. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved