Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

15 грудня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, до Дніпровської міської ради, третя особа - П'ята дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що її матері, [PERSON], належав [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала на користь позивачки заповіт. У [INFO] остання померла. Позивачка звернулася до нотаріуса, проте їй було відмовлено через те, що вона не надала правоустановчі документи на спадкове майно. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про визнання за нею права власності на спадкове майно за заповітом (а.с.а.с. 1, 2, 16, 20, 21, 37, 38). У судовому засіданні позивачка підтримала позов у повному обсязі, пояснивши, що її матері, [PERSON], на підставі рішення суду належав гараж. За життя мати позивачки склала на користь останньої заповіт. 22.04.2003 року мати позивачки померла. Позивачка звернулася до нотаріуса, проте їй було відмовлено через те, що вона не надала правоустановчі документи на спадкове майно. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши це тим, що Дніпровська міська рада жодними діями або бездіяльністю не порушила права та охоронювані законом інтереси позивачки. Крім того, спадкодавиця за життя не зареєструвала своє право на гараж у встановленому законом порядку. Представник третьої особи до суду не з'явився, звернувшись із заявами про розгляд справи за його відсутності (а.с.а.с. 29, 63). Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка доводиться дочкою [PERSON] (а.с. 12). 31 жовтня 1979 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно позивачці. Заповіт був посвідчений третьою особою і зареєстрований у реєстрі за №2-10351. За життя [PERSON] на підставі ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.04.2003 року належав [ADDRESS] (а.с.а.с. 5 - 9). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 52). 10 жовтня 2003 року позивачка звернулася до третьої особи із заявою про прийняття спадщини після смерті матері і видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 51-звор.). 05 грудня 2017 року третя особа своєю постановою відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що позивачка не надала правоустановчі документи на спадкове майно (а.с. 62). Відповідно до частини першої статті 524 Цивільного кодексу України 1963 року (далі - ЦК) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 527 ЦК спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У відповідності з частиною першою статті 534 ЦК кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Таким чином, зважаючи на складений [PERSON] заповіт після її смерті залишилася одна спадкоємиця - позивачка. За правилами, встановленими статтею 548, пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 549 ЦК, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом було встановлено, що позивачка у шестимісячний строк від дня смерті спадкодавиці звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою, отже прийняла спадщину, у розумінні приведеної норми. Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України 2003 року одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачка прийняла спадкове майно після смерті матері і є єдиною спадкоємицею за заповітом.

Outcome: approved