Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

15.02.2019 року [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , в якій, посилаючись на відсутність можливості реалізувати своє право володіння, користування та розпорядження своїм майном, просить суд: визнати [PERSON] [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником частки квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] . Фактично він у зазначеному житловому приміщенні не проживає з 2015 року, житловою площею не користується без поважних причин, обов`язки, які витікають з договору найму житлового приміщення не виконує, витрати, пов`язані з оплатою житлово- комунальних послуг не несе. Зазначена справа перебувала в провадженні судді Заводського районного суду м. Миколаєва Біцюка А.В. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2019 року, головуючим суддею по зазначеній справі призначено Сухаревич З.М. Ухвалою від 13.05.2019 року зазначену справу суддею Сухаревич З.М. прийнято до розгляду, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, місце та день розгляду справи були повідомлені належним чином, відзив до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача, пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.12.1996 року та договору дарування від 06.08.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Юрловою Т.Г. [PERSON] , [INFO]. є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.12.1996 року. Відповідно до довідки ЖКП ММР «Бриз» ЖЕК №2 № 653 від 22.11.2018 р. у спірному будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] у спірній квартирі не проживає з 2015 року, витрати по утриманню квартири не несе, що підтверджується актом про непроживання, складеним ЖКП «Бриз» ЖЕК№2. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що знайомі з позивачкою та її родиною. Її син - [PERSON] , [INFO] не проживає в квартирі [ADDRESS] близько трьох років, його речі в квартирі відсутні. Статтею 55 Конституції України гарантується судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі йог відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки між позивачкою та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, останній не проживає та не користується квартирою [ADDRESS] понад рік, суд вважає, що [PERSON] , [INFO] втратив право користування жилим приміщенням у спірній квартирі.

Outcome: approved