Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

17.03.2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Південкомбанк звернулось з позовом до [PERSON] про визнання додаткової угоди № 1 від 5.04.2014 року до кредитного договору № 10К-60Ф недійсною на підставі ст. ст. 203, 215, 232 ЦК України, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що спірна додаткова угода зі сторони ПАТ КБ Південкомбанк була укладена та підписана [PERSON], яка на дату підписання договору обіймала посаду начальника Чернігівського відділення ПАТ КБ Південкомбанк. Права та обовязки начальника відділення визначені у положенні Про Чернігівське відділення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Південкомбанк, затвердженого протоколом Спостережної ради ПАТ КБ Південкомбанк 18.10.2013 року № 40, відповідно до положень якого, начальник відділення здійснює свою діяльність на підставі цього положення, відповідно до довіреності, виданої банком у порядку, передбаченому статутом банку, та згідно посадовій інструкції, затвердженій Головою Правління банку. В довіреності № 207 від 20.12.2013, виданій головою Правління ПАТ КБ Південкомбанк начальнику Чернігівського відділення ПАТ КБ Південкомбанк [PERSON] визначено вичерпний перелік договорів, які довірена особа має право укладати, укладання ж додаткових угод до кредитних договорів здійснюється представником лише на підставі відповідного рішення кредитного комітету банку. Всі документи, які підписує начальник відділення банку не мають суперечити інтересам ПАТ КБ Південкомбанк. Також позивач наголошував, що в період з дати укладання кредитного договору до подачі даного позову на розгляд Кредитного Комітету банку не надходила пропозиція від жодного співробітника банку щодо укладання додаткової угоди. В позовній заяві позивач вказав, що про укладання оспорюваної додакової угоди позивачу стало відомо з ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 02.02.2015 року у справі № 750/7373/14. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, подала письмові заперечення на позовну заяву. Представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог, подав письмові пояснення по справі. 22 жовтня 2013 року між ПАТ КБ Південкомбанк та [PERSON] укладено кредитний договір № 10К-60Ф, відповідно до умов якого, Банк надає Позичальнику кредит в сумі 380000 грн. на споживчі потреби з кінцевою датою повернення 21 жовтня 2014 року (а. с. 10-13). 22.10.2013 року між позивачем та третьою особою було укладено договір застави майнових прав на депозитний вклад № 103-60Ф, за умовами якого ПрАТ Страхова компанія Грандвіс виступило в якості майнового поручителя за фізичну особу [PERSON] за кредитним договором № 10К-60Ф від 22.10.2013 року, в забезпечення виконання зобовязань, вказаних в пункті 1.1 цього договору, заставодавець передав в заставу заставодержателю майнові права на депозитний вклад, що розміщений на рахунку № 2652.5.027925.007, відкритому на підставі Договору № 68Д-36Ю банківського вкладу Стандартний від 06 квітня 2010 року (а.с. 29-31) 25 квітня 2014 року між публічним акціонерним товариством Комерційний банк Південкомбанк в особі начальника Чернігівського відділення ПАТ КБ Південкомбанк [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 10К-60Ф . Відповідно до п. 3.1.4 кредитного договору № 10К-60Ф, який було включено на підставі додаткової угоди № 1 від 25 квітня 2014 року, кредитор зобовязаний впродовж 2 (двох) робочих днів звернути стягнення на засоби забезпечення виконання зобовязань, передбачених п. 1.2 Договору шляхом першочергового списання грошових коштів з депозитного рахунку ПрАТ СК Грандвіс, що розміщені в Чернігівському відділенні ПАТ КБ Південкомбанк згідно з договором банківського вкладу Стандартний № 68Д-36Ю від 06 квітня 2010 року, на виконання зобовязань позичальника за цим договором (а.с. 49). Крім того, згідно п. 3.3.16 кредитного договору, у разі порушення умов договору щодо повернення кредиту або частини кредиту, несплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, які повязані з цим договором, або виникнення подій, передбачених п. 3.2.6 договору, позичальник зобовязаний повернути достроково кредитору залишок кредиту та інших платежів, які повязані з цим договором впродовж 1 (одного) робочого дня з моменту виникнення таких подій. Відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вбачається з положення про Чернігівське відділення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Південкомбанк, затвердженого протоколом Спостережної ради від 18.10.2013 № 40, начальник відділення здійснює свою діяльність на підставі цього Положення, відповідно до довіреності, виданої банком у порядку, передбаченому Статутом банку, та згідно посадовій інструкції, затвердженій Головою Правління банку (п. 4.3 положення). Від імені публічного акціонерного товариства Комерційний банк Південкомбанк додаткову угоду до кредитного договору підписано начальником Чернігівського відділення ПАТ КБ Південкомбанк [PERSON]. За змістом довіреності, що надана позивачем (а.с. 32), для здійснення представницьких функцій [PERSON] надається право підписувати всі необхідні документи, повязані з діяльністю відділення, в тому числі документи, повязані із здійсненням відділенням банківських операцій, при цьому в довіреності зазначено, що вона має право підписання кредитних договорів на підставі відповідного рішення кредитного комітету, додаткових угод до вказаних договорів, договорів про розірвання вказаних договорів. Кредитні договори, сума яких перевищує 1000000 в гривневому еквіваленті, підписувати виключно на підставі письмової згоди Спостережної ради Банку. Отже підписання кредитних договорів могло мати місце на підставі відповідного рішення кредитного комітету Банку, а підписання додаткових угод до вказаних договорів та договорів про розірвання вказаних договорів мав право начальник відділення без рішення кредитного комітету. Отже право на укладання додаткової угоди до кредитного договору представник Банку [PERSON] мала. Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження того, що інформація про додаткову угоду № 1 від 25 квітня 2014 року до кредитного договору № 10К-60 Ф від 22.10.2013 року в операційній системі Банку так і в бухгалтерському обліку банку відсутня, а також відсутній оригінал цієї додаткової угоди. Представником позивача надано копію додаткової угоди № 1 (а.с. 8), на якій стоїть відмітка представника позивача: З оригіналом згідно та його підпис. Відповідно до ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 02.02.2015 року у справі за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства Комерційний банк Піденкомбанк про зобовязання вчинити певні дії встановлено, що 26 травня 2014 року ПАТ КБ Південкомбанк було здійснено часткове списання заборгованості, що виникла за кредитним договором № 10К-60Ф від 22 жовтня 2013 року в сумі 6523,98 грн. Вказана обставина підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 21 жовтня 2013 року по 26 травня 2014 року та листом банку від 26 травня 2014 року № 206 (а.с. 21, 22). Також вказаною ухвалою встановлено, що станом на 26 травня 2014 року залишок на депозитному рахунку складає 393476,02 грн. Згідно повідомлення тимчасової адміністрації ПАТ КБ Південкомбанк від 08 липня 2014 року, станом на 01 липня 2014 року заборгованість за кредитним договором № 10К-60 Ф від 22 жовтня 2013 року становить 393199,73 грн. Як зазначено у п. п. 1, 2, 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Відповідно до п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Оскільки позивачем не доведено наявність умислу в діях представника, а також несприятливих наслідків для довірителя. Представником позивача визнано ту обставину, що на депозитному рахунку третьої особи достатньо коштів для задоволення вимог позивача за кредитним договором, укладеним з [PERSON], також цей факт встановлений ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 02.02.2015 року, відповідно до якої, станом на 01 липня 2014 року ПрАТ СК Грандвіс повністю забезпечувала вимоги банківської установи та інтереси [PERSON] відповідно до кредитного договору заставленим депозитним вкладом, а отже позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу позовних вимог, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed