Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

15 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 05 жовтня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Позивач зазначає, що від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Між сторонами фактично втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння, розбіжності поглядів на шлюбні відносини та сімейні зв`язки. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам. На даний момент між сторонами відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Спроби примирення не принесли жодних результатів. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому зазначені обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року за клопотання відповідача сторонам було надано 5 місячний строк для примирення, а провадження у справі на цей час зупинено. В підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проси позов задовольнити. Відповідач в підготовчому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив суд надати їм строк для примирення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмо матеріали справи в їх сукупності, надавш оцінку доказам та аргументам, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 05 жовтня 2007 року сторони зареєстрували шлюб в Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №520 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України,шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно п. 10 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд застосовував передбачені ч. 1 ст. 111 СК України заходи щодо примирення подружжя. 23 квітня 2019 року ухвалою суду сторонам було надано строк для примирення п`ять місяців, однак цей строк не забезпечив фактичного вжиття заходів для примирення з боку сторін. Позивач після спливу строку на примирення в підготовче засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач після спливу строку на примирення в підготовче засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначається, що якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З огляду на те, що позивач після спливу строку на примирення наполягає на задоволенні позовних вимог, а відповідач щодо їх задоволення не заперечує, а тому строк для примирення не забезпечив позитивних змін у відносинах сторін. Враховуючи те, що шлюбні відносини у сторін фактично припинені з січня 2019 року, спільне господарство не ведеться, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу, так як подальше спільне життя подружжя і збереження цього шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їх дитини. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved