Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

15 травня 2017 року до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони із відповідачем з 11 вересня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], який проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. На даний час сімя фактично розпалась, оскільки між сторонами не було взаєморозуміння з питань подружнього життя, в результаті чого, сімейні стосунки були припинені в січні 2017 року. До теперішнього часу сторони проживають окремо, сумісне господарство не ведуть. Спір з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини відсутній. Дитина залишиться проживати разом із позивачкою. У звязку із наведеним позивачка просила суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений між ними 11 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 484. Крім того, враховуючи, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним та не має інших осіб на своєму утриманні, просила суд також стягнути з відповідача на її користь на утримання їх дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та зазначив, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення. Разом з тим, відповідачем до суду було подано письмові заперечення в яких [PERSON] не заперечував проти розірвання шлюбу між ним та позивачкою, а також стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання їх дитини, однак просив суд витрати понесені позивачкою по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. розділити між ними порівну, а судові витрати понесені позивачкою на правову допомогу в розмірі 500 грн. 00 коп. з нього не стягувати. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) встановив наступне. У судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 222047, сторони зареєстрували шлюб 11 вересня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 484 (а.с. 8). Сторони мають спільну малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серія І-НО № 511917/а.с.9/. На даний час сімя фактично розпалась, оскільки між сторонами не було взаєморозуміння з питань подружнього життя, в результаті чого, сімейні стосунки були припинені в січні 2017 року. До теперішнього часу сторони проживають окремо, сумісне господарство не ведуть. Спір з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини відсутній. Дитина залишиться проживати разом із позивачкою. [PERSON] проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В звязку із цим, суд відповідно до ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідачі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно із ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших\~ осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідачем [PERSON] на адресу суду було надано письмову заяву, зі змісту якої видно, що останній, позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у звязку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки.\~ Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно із приписами статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені. Сторони не проживають однією сімєю і не ведуть спільне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно із положеннями статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] і [PERSON] та збереження їх сімї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі дружини, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2\~ст.51 Конституції України,\~ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні свого малолітнього сина [PERSON] передбачені сімейним законодавством батьківські обовязки з його утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя. У звязку із чим, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує обставини майнового і сімейного стану відповідача та визначає аліменти на утримання дитини у відсотковому співвідношенні\~у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) її батька\~[PERSON], але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення [PERSON] повноліття.\~ Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із ч. ч. 1,2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із ст. 7 Закону України від\~21.12.2016\~№\~1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць працездатних осіб: з 1 січня 2017 року становить 1600 гривень. При зверненні до суду із даним позовом, позивачкою, за вимогу про розірвання шлюбу був сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп., про що надано відповідну квитанцію. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] судом повністю задоволені, а відповідачем не представлено суду доказів які б свідчили про наявність підстав передбачених ЗУ «Про судовий збір», або іншими законодавчими актами, за якими відповідача звільнено від сплати судового збору, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки сплаченого нею судового збору у сумі 640 грн. 00 коп. Крім того, згідно із вимогами\~статті 5 Закону України «Про судовий збір» \~та положень\~ч. 3 ст. 88 ЦПК України, позивачка є звільненою від сплати судового збору при звернені до суду із позовом про стягнення аліментів, у звязку із чим, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved