Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

15.10.2015 позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до Головного Управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України « Про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади ». Свої уточнені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 07.04.2015 посадовою особою Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області [PERSON] щодо нього неправомірно було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУПАП, який разом з відповідними матеріалами було спрямовано до розгляду до Червонозаводського райсуду м. Харкова. 16.04.2015 постановою судді Червонозаводського райсуду м. Харкова, яка була залишена без змін постановою судді Апеляційного суду Харківської області від 14.07.2015, провадження по зазначений адміністративній справі було закрито, у звязку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Незаконним рішенням посадової особи, на той час Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області, який є органом державної влади, з приводу незаконного складення протоколу про вчинення зазначеного адміністративного правопорушення, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він на протязі тривалого часу, був вимушений звертатися та відвідувати суди різних рівнів, з метою доведення факту своєї непричетності до скоєння інкримінованого йому адміністративного правопорушення. В результаті незаконних дій посадової особи відповідача, на теперішній час ГУНП в Харківської області, його стан здоровя значно погіршав, у звязку з чим, він, як інвалід 2 групи, був вимушений проходити відповідне лікування. Крім того, внаслідок вказаних неправомірних дій відповідача, був порушений його звичайний лад життя, що призвело до погіршання та позбавленню можливості в реалізації своїх звичок та бажань, погіршення взаємовідносин з родичами, принизило його честь, гідність та ділову репутацію, що в свою чергу вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В результат вказаних дій відповідача, він на протязі тривалого часу, фізично та душевно страждає, тому вважає наявність достатніх підстав для встановлення такого факту, тому просить суд стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди в розмірі 328860 гривень, завданої йому вищевказаними незаконними діями ГУНП в Харківської області. ( а.с.а.с. 61-63 ). Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав, на які він посилається в своєї позовної заяві. При цьому наголошував на тому, що саме незаконними діями органу державної влади, яким є ГУНП в Харківської області, йому були заподіяні вказані моральні страждання, тому вона повинна бути відшкодована Державною казначейською службою України за рахунок державного бюджету, відповідно до приписів ст.ст. 23, 1173, 1174 ЦК України. Представник відповідача - ГУНП в Харківської області [PERSON], яка діє на підставі відповідної довіреності ( а.с. 74 ), в судовому засіданні позов не визнала з підстав на які вона посилаються в своїх письмових запереченнях ( а.с.а.с. 81-82 ) пояснив, що позивачем не надано суду достатніх даних, які б свідчили про те, що діями посадових осіб органу державної влади, йому заподіяна моральна шкода у вказаному розмірі. Крім того, позивачем безпідставно визначено в якості відповідача ГУНП в Харківської області, так як на час зазначених позивачем подій вказаний орган не існував, тому ніяким чином не міг заподіяти позивачу будь яку шкоду. Обставини на які посилається позивач, відповідачу взагалі невідомі. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. ( а.с.а.с. 18, 24, 36, 39, 45, 66, 73, 77 ). При таких обставина, суд враховуючи позиції позивача та представника відповідача та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу за відсутності представника співвідповідача - Державної казначейської служби України. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача ГУНП в Харківської області [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов про стягнення моральної шкоди обґрунтованим, однак таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( стаття 11 ЦПК України ). Згідно ст. 10 ч. 2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. В судовому засіданні, з оглянутих та досліджених доказів вбачається, що 07.04.2015 уповноваженою особою Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області [PERSON] у відношенні позивача [PERSON], який є інвалідом 2 групи, було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУПАП, який разом з відповідними матеріалами було спрямовано до розгляду по суті до Червонозаводського райсуду м. Харкова. ( а.с.а.с. 6-7, 11 ). 16.04.2015 складені щодо позивача [PERSON] вказані матеріали про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП були розглянуті суддею Червонозаводського райсуду м. Харкова, яким за результатами їх дослідження було винесено постанову про закриття провадження по адміністративній справі, у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. ( а.с. 8 ). Зазначена постанова судді Червонозаводського райсуду м. Харкова від 16.04.2015 була залишена без змін постановою судді Апеляційного суду Харківської області від 14.07.2015. ( а.с.а.с. 9-10 ). Таким чином, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що на момент складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення у відношенні [PERSON] взагалі були відсутні будь які, передбачені приписами КУпАП, законні підстави для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача з приводу того, що позивачем суду не надані дані які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. У судовому засіданні встановлено факт порушення конституційних прав позивача, внаслідок безпідставного складення у відношенні нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, яке фактично ним вчинено не було, про що свідчать відповідні судові рішення. Вказані обставини, а також подальша необхідність в судовому порядку доказувати свою невинуватість у вчиненні зазначених діянь, на думку суду безумовно привели до моральних та фізичних страждань позивача, який крім того, є особою похилого віку, при цьому у звязку з наявністю тяжких, хронічних захворювань визнаний інвалідом 2 групи безстроково. Суд також не приймає до уваги ствердження представника позивача з приводу того, що на час зазначених позивачем подій, ГУНП в Харківської області створено не було, тому ніяким чином не могло заподіяти позивачу будь яку шкоду. Дійсно у судовому засіданні встановлено, що на момент зазначених позивачем подій був чинним Закон України « Про міліцію », яким регламентувалась діяльність відповідних підрозділів органів внутрішніх справ України. Статтею 1 ЗУ « Про національну поліцію » передбачено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Відповідно до ст. 3 ЗУ « Про національну поліцію » у своїй діяльності поліція керується\~Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Згідно до ст. 14.\~ЗУ « Про національну поліцію » структуру центрального органу управління поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України. Штатний розпис (штат) поліції затверджує керівник поліції. Кошторис поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України. Статтями 15 та 16 ЗУ « Про національну поліцію » передбачено, що територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції. Структуру територіальних органів поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України. Штатний розпис (штат) та кошторис територіальних органів поліції затверджує керівник поліції. Керівники територіальних органів поліції призначаються на посади та звільняються з посад керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України. Міністр внутрішніх справ України : забезпечує формування державної політики у сфері забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони та захисту прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, а також надання поліцейських послуг та контролює її реалізацію поліцією; забезпечує нормативно-правове регулювання діяльності поліції, погоджує та подає на розгляд Кабінету Міністрів України розроблені поліцією та Міністерством внутрішніх справ України проекти законів, актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності поліції; затверджує стратегічні програми діяльності та визначає пріоритетні напрями роботи поліції, шляхи виконання покладених на неї завдань, затверджує плани її роботи; забезпечує виконання міжнародних договорів України, що належать до сфер діяльності поліції; забезпечує ведення та використання баз (банків) даних, визначає порядок обміну інформацією між Міністерством внутрішніх справ України, поліцією та іншими центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України; приймає рішення про розподіл бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міністерство внутрішніх справ України; виконує інші обовязки відповідно до цього та інших законів України. Системний аналіз норм вказаного Закону свідчить про те, що Національна поліція України в своєї діяльності підпорядкована Міністерству внутрішніх справ України та є правонаступником відповідних структурних підрозділів органів внутрішніх справ, діяльність яких регламентувалась Законом України « Про міліцію », тому зазначені ствердження представника відповідача з приводу безпідставного визначення позивачем в якості відповідача ГУНП в Харківської області є безпідставними. Згідно до ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Статтею 56 Конституції України, передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Відповідно до ст.ст. 1173-1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Частиною 6 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього ( досудового ) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди » ( далі Постанова ) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт заподіяння позивачу [PERSON] неправомірними діями ГУНП в Харківській області моральної шкоди, що привело до тривалих моральних страждань. Але позивач [PERSON] достатньо не обгрунтував, з чого саме він виходив при визначенні суми відшкодування, чому саме така сума в розмірі 328860 гривень, яка ним заявлена, є достатньою для компенсації спричинених йому фізичних та моральних страждань. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне\~ за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого\~ спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Outcome: partial