Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

15.07.2015 року відкрито провадженні в даній справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 17.09.2011 року близько 21.00 год. відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ-21099, рухаючись по автодорозі Харків-Охтирка з боку м. Богодухова в напрямку м. Харкова, скоїв виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2103. В результаті зіткнення його син [PERSON], який був пасажиром автомобіля, отримав тілесні ушкодження, небезпечні для життя, які стали причиною його смерті. Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 16.07.2012 року відповідач був визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому було призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України відповідача було звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заявлено не було, так як відповідач в ході досудового слідства та судового розгляду обіцяв відшкодувати завдану ним шкоду, в день винесення вироку написав розписку про зобов'язання виплачувати моральну шкоду в розмірі мінімальної заробітної плати з часу дорожньо-транспортної пригоди протягом 18 років, однак до цього часу так нічого й не сплатив. Через злочинні дії відповідача позивач зазнав значну моральну шкоду, а саме зазнав сильного фізичного болю та страждань у зв'язку зі смертю свого сина, з яким вони проживали разом, зазнав сильні душевні страждання, втратив звичайний спосіб життя, тривалий час не може вийти зі стресового стану, що негативно вплинуло на життя його родини. Тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену злочином, в сумі 150000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, та просив задовольнити. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавали. Приймаючи до уваги згоду представника позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, дослідив письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 16.07.2012 року, який набрав законної сили, [PERSON] засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в зв'язку з тим, що останній 17.09.2011 року близько 21.00 год., керуючи автомобілем ВАЗ-21099, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], рухаючись по автодорозі Харків-Охтирка з боку м. Богодухова в напрямку м. Харкова, в районі 18 км + 650 м зазначеної автодороги, в пос. Пересічне Дергачівського району Харківської області, здійснив виїзд на полосу зустрічного руху, не переконавшись в безпечності даного маневру, та створив небезпеку для учасників дорожнього руху, при цьому пересік вузьку суцільну лінію горизонтальної розмітки, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п.п. 1.5, 10.1 та п. 1.1 (додаток 2) Правил дорожнього руху України, та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2103, реєстраційний номер [NUMBER], який рухався у зустрічному йому напрямку. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-21099 [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, які стали причиною його смерті в стаціонарі Харківської обласної лікарні 18.09.2011 року. Дії водія [PERSON] знаходяться в прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками. Вину у скоєному злочині [PERSON] визнав в повному обсязі. Вказаним вироком [PERSON] призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, зі звільненням з іспитовим строком від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. У пунктах 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягає з'ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 479, [PERSON] помер [INFO] у віці 24 років. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № [NUMBER] від [INFO], виданого Комунальним закладом охорони здоров'я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи», причиною смерті [PERSON] стала сукупна травма тіла, шок. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16.04.1987 року відділом РАГС Зарічного райвиконкому м. Суми, вбачається, що [PERSON] доводився [PERSON] рідним сином. Згідно довідки квартального уповноваженого виконавчого комітету Охтирської міської ради від 19.09.2011 року, [PERSON] мешкає у [ADDRESS], його син - [PERSON] до дня смерті проживав за цією ж адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, указана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача. Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, яка містить порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання використанням, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо), володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдані внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, відповідач повинен нести відповідальність перед позивачем за заподіяну останньому моральну шкоду, завдану загибеллю сина, що визнається відповідачем, який 16.07.2012 року склав розписку про відшкодування шкоди [PERSON] в розмірі мінімальної заробітної плати з часу дорожньо-транспортної пригоди протягом 18 років. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, те, що внаслідок неправомірних дій відповідача загинув син позивача у молодому віці, характер та обсяг моральних страждань позивача, незворотність понесеної ним втрати, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial