Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

16.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Позов мотивований тим, що після розлучення [PERSON] та [PERSON] відповідач у вказаній справі (батько позивача), відповідно до виконавчого листа №2/297 від 30.08.2007 року сплачував на утримання позивача, як неповнолітньої дитини - аліменти. [INFO] позивачу виповнилося 18 років, він став повнолітнім, виплати аліментів припинилися. Позивач є студентом другого курсу денної форми навчання медичного факультету №1 за спеціальністю «Лікувальна справа» Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова. Термін навчання - з 01.09.2013 року по 01.07.2019 року. Крім того, позивач є інвалідом ІІ групи з дитинства. У зв'язку з цим позивач потребує матеріальної допомоги на навчальні посібники, предмети першої необхідності та на лікування. Згідно доводів позовної заяви відповідач не спілкується з позивачем, не бажає в добровільному порядку надавати йому матеріальну допомогу. Позивач просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини суми зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно від 01.03.2014 року до закінчення позивачем навчання. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], позовні вимоги підтримала просила їх задоволити, вказала на те, що відповідно до вимог Закону відповідач зобов'язаний матеріально підтримувати свого сина, суд має врахувати те, що позивач є інвалідом з дитинства, він має купувати собі різноманітне приладдя для навчання, проживання та нормального існування. В судових дебатах повідомила, що оскільки відповідач ніде не працює, то просить з нього стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов визнав частково а саме в розмірі стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частки від всіх видів доходу його заробітку (доходу), або 400 грн. у твердій грошовій сумі. Вказав на те, що проживає він у м. Києві, за адресою вул. Жукова 53 а, в гуртожитку, та має там одне ліжко місце (представив відповідну довідку). З 20.10.2014 року він ніде не працює та на обліку як безробітній не перебуває (представив копію трудової книжки, яку судом в судовому засіданні звірено з оригіналом). Заробляє на прожиття випадковими заробітками, так як має робочу професію. Просив також врахувати те, що він добросовісно сплачував аліменти на утримання свого на той час неповнолітнього сина. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступні обставини. Судом встановлено, що шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] розірвано 04.05.2007 р. (а.с. 10). Відповідач є батьком повнолітнього позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження позивача (а.с. 11). Згідно довідки №907, виданої Вінницьким Національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова 11.11.2014 р. [PERSON] є студентом денної форми навчання медичного факультету №1 за спеціальністю «Лікувальна справа» Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, навчається за держзамовленням, термін навчання - з 01.09.2013 року по 01.07.2019 року. (а.с.16). Відповідно довідки про отримання (неотримання) допомоги №04-06/1659, виданої Управлінням соціального захисту населення Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області 01.10.2014 року [PERSON] він перебуває на обліку в УСЗН Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області та з 01.03.2014 року до 28.02.2017 року, йому призначено державну допомогу як інваліду з дитинства ІІ групи (а.с.8) Позивач, як студент Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, отримує стипендію, що підтверджується довідками про доходи, виданими вказаним ВУЗом (а.с.6-7,9). Позивач проживає в гуртожитку [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 11.11.2014 року завідуючого гуртожитком. (а.с.15). Згідно ст. 199 ч. 1 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до трудової книжки відповідача - [PERSON], на сторінці 46 - 47 вчинено запис за № 39 про те, що 20.10.2014 року відповідача звільнено з роботи за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпПУ (а.с. 43). Згідно довідки ЖЕК № 304 від 18.02.2015 року за № 1167, [PERSON] проживає [ADDRESS], та займає 1 (одне) ліжко місце. Згідно п. 20 Постанови пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В судовому засіданні судом перевірено та встановлено наявність вказаних юридичних фактів а також враховано, що відповідач може надавати допомогу (сплачувати аліменти), однак не в такому розмірі, як просить позивач, оскільки розмір аліментів, які просить стягувати з нього щомісячно позивач є для нього непомірно - великим. Приймаючи вказане рішення суд враховує те, що відповідач станом на даний час ніде не працює, проживає у гуртожитку, та згідно його доводів здійснює пошук роботи. Враховуючи наведене вище, суд вважає законним та справедливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, із урахуванням вимог закону, щодо стягнення аліментів у твердій грошовій формі, оскільки відповідач не має офіційного місця роботи та відповідно має нестабільний (випадковий) дохід (заробіток), з урахуванням матеріального та майнового стану відповідача [PERSON] а також майнового стану позивача [PERSON], врахувавши те, що він є інвалідом, та отримує стипендію, і державну допомогу як інвалід другої групи з дитинства та визначити стягувати із відповідача аліменти на користь позивача на період його навчання у Вінницькому Національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова (до досягнення позивачем 23 років) в твердій грошовій сумі у розмірі по 560 грн. на місяць. Не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення аліментів з 01 березня 2014 року, оскільки відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Разом з тим ні позивачем ні представником позивача в судовому засіданні доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та його ухилення від їх сплати не представлено. Так само судом не приймається до уваги позиція відповідача, висловлена ним в судовому засіданні що стягнення з нього аліментів з 01 березня 2015 року, оскільки така його позиція не ґрунтується на вимогах закону. Враховуючи матеріальне становище позивача як повнолітнього сина відповідача, який продовжує навчання, і платника аліментів, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивача, як дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 560 грн. щомісячно від дати подання позовної заяви до суду до досягнення позивачем 23-річного віку, а саме: з 16.01.2015 року до 29.02.2019 року. Відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved