Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

16.11.2020 [PERSON] подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] в якому зареєстрований відповідач, однак не проживає там з 2019, не сплачує комунальні послуги, не утримує житло, особистих речей у будинку не має. З посиланням на ст. ст. 317, 391, 405 ЦК України та ст. ст. 64, 150, 156 просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 01.12.2020 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.12.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити. Також пояснив, що відповідач є рідним сином його мачухи, яка проживала з батьком. Зареєстрований відповідач у спірному будинку в час, коли їх батьки проживали разом, проте після смерті батька позивача відповідач та його мати виїхали з будинку і більше не проживали Після цього, він викупив у матері відповідача половину будинку та став єдиним власником його. Вказав, що зареєстрований відповідач створює йому додаткові витрати на утримання будинку, однак добровільно зняти себе з реєстраційного обліку не бажає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що позов він не визнає повністю. Підтвердив той факт, що він більше року не проживає у цьому будинку, однак не хоче позбавлятися реєстрації у будинку, так як такий будинок належав його матері, а тому він має право бути там зареєстрованим. Зазначив, що він віддав відповідачу ключі від будинку тимчасового, а той їх не повернув. Одночасно вказав, що він проживає в іншому будинку в с. Незнанів, який належав його бабці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона є сусідкою відносно спірного будинку і бачила відповідача за місцем реєстрації лише один раз кілька років тому. Пояснила, що відповідач там ніколи і не жив, але був формально зареєстрований. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що взагалі ніколи не бачила відповідача за місцем реєстрації, там жила його мама, але згодом, після смерті батька позивача, вона забрала майно і виїхала з будинку. Заслухавши позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.12.2008, [PERSON] є власником 1/2 частки будинку [ADDRESS] і таке майно йому належить на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.07.2003 (а.с. 15). Також, відповідно до договору купівлі-продажу від 29.05.2020, [PERSON] придбав у [PERSON] 1/2 частину будинку [ADDRESS] (а.с. 14). Таким чином, на момент розгляду справи, позивачу [PERSON] на праві власності в цілому належить будинок [ADDRESS] . Будинковою книгою доводиться, що у будинку [ADDRESS] зареєстрований зокрема [PERSON] з 25.02.2002 (а.с.7-11). Також, як видно з довідки Добротвірської сільської ради №123 від 23.02.2021 в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , але не проживає з 2003 року (а.с.39). Відповідно до актів про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 12.10.2020 за №557 та від 17.09.2020 за №521, [PERSON] у будинку [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймав, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали вищезгаданому громадянину немає (а.с.4-5). Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що спір виник з-приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України, а не кодекси ЖК УРСР України на які посилається позивач. У відповідності\~до положень\~ст.\~319\~ЦПК України\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А в силу положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відтак, підставність вимог щодо усунення перешкод в користуванні майном має місце у випадку неправомірних дій порушника цих прав. Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що відповідач відсутній понад один рік у спірному будинку, який є особистою власністю позивача, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності відповідачем не надано, а судом не здобуто, то суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на користування будинком на підставі ст. 405 ЦК України підлягають до задоволення повністю як такі, що є підставними та обґрунтованими. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покласти на відповідача, оскільки позовні вимоги задоволено повністю. На підставі ст.ст. 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved