Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

15 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві спільної часткової власності належить ? частка житлового будинку, за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Таврійська, 135, розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га за цільовим призначенням будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Співвласником іншої частки цього домоволодіння є відповідач. Звернувшись до нотаріуса щодо укладення договору про поділ нерухомого майна, вони одержали відмову у вчиненні цієї нотаріальної дії через відсутність документу, що підтверджує присвоєння кожному з обєктів майна окремої адреси. Посилаючись на те, що, незважаючи на неодноразові звернення до різних інстанцій, вказане питання вирішити не представилось можливим, просила провести реальний розподіл вказаного житлового будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій він розташований. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Рішенням Очаківського районного народного суду Миколаївської області від 26 травня 1986 року (а. с. 7), за позивачкою [PERSON] було визнано право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул. Свердлова (після зміни назви Таврійська), 135 в м. Очакові Миколаївської області. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 січня 2012 року (а. с. 9), за відповідачем [PERSON] було визнано право власності на 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою прилеглих до неї господарських та побутових будівель і споруд, що розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Таврійська, 135, в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 25 жовтня 1995 року. З нотаріально посвідченого договору дарування від 25 вересня 2013 року (а. с. 11-12), вбачається, що позивачка [PERSON] подарувала відповідачеві [PERSON] 1/6 частки вказаного житлового будинку. Отже, на момент розгляду судом сторони є співвласниками зазначеного домоволодіння і мають у власності по ? частки кожний. Площа земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок і яка перебуває у користуванні сторін, згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01 серпня 2014 року, становить 0,1000 га (а. с. 14-16). Статтею 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Рішенням Очаківської міської ради № 21 від 09 листопада 2012 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки сторін в натурі (а. с. 17). 07 листопада 2013 року сторонами було одержано технічний висновок Очаківської районної філії ММБТІ щодо можливості виділення обєкту в окрему адресу, яким встановлено, що у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] знаходиться по ? реальних часток спірного будинку (а. с. 18-20). В судовому засіданні встановлено, що сторони дійшли згоди про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України, про що свідчать їх нотаріально засвідчені заяви (а. с. 21, 22). 04 листопада 2015 року сторони звернулись до нотаріуса щодо укладення договору про поділ нерухомого майна, однак у вчиненні цієї нотаріальної дії їм було відмовлено через відсутність документу, що підтверджує присвоєння кожному з обєктів майна окремої адреси (а. с. 23). Як вбачається з відповідей на неодноразові звернення до Очаківської міської ради (а. с. 24- 27), у присвоєнні часткам будинку окремої адреси сторонам було відмовлено. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов висновку, що оскільки іншого шляху реалізувати своє право на виділення в натурі часток в спільній власності у позивачки немає, обставин, які б вказували, що поділ в натурі майна порушує права чи інтереси інших осіб, в суді не встановлено, а тому вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved