Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

16.01.2021 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та посилається на наступні обставини. 12.10.2020 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у кримінальній справі № 182/5669/20 було визнано [PERSON] винною у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. У вказаному кримінальному провадженні її було визнано потерпілою. Вироком суду встановлено, що 25.07.2020 року приблизно о 19:30 год. [PERSON] знаходилася в районі свого домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , де перебувала у компанії знайомих та вигулювала власну собаку породи «Французький бульдог» без повідка та намордника. Під час цього, собака відповідача напала на неї та стала кусати, а вона почала захищатись. Оскільки вона дуже боїться собак, а собака [PERSON] поводила себе агресивно, вона намагалася відігнати собаку. У цей момент у [PERSON] підбігла до неї та умисно, хаотично нанесла їй не менше трьох ударів кулаками рук в область голови та шиї, чим завдала їй тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта № 461 від 27.07.2020 року [PERSON] завдала їй тілесні ушкодження у вигляді синця носу, саден обличчя та шиї, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Також Згідно висновку експерта № 461 від 27.07.2020 року, собакою [PERSON] спричинено їй тілесні ушкодження у вигляді синця лівої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень) та забито-рваної (укушеної) рани правої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно пункту 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Своїми протиправними діями [PERSON] спричинила їй матеріалу шкоду. Загальна вартість лікування та всіх витрат, пов`язаних із проїздом для проведення медичного обстеження та лікування становить 6 210,54 грн., з яких: 5 830,54 грн. - вартість ліків та послуг з медичного обстеження; 380,00 грн. - вартість проїзду до м. Дніпра для медичного обстеження. Оскільки спричинена їй матеріальна шкода знаходиться у причинному зв`язку з протиправними діями відповідача та отриманими нею тілесними ушкодженнями, то підлягає стягненню з відповідачки на її користь у повної обсязі. Крім того, злочинними діями [PERSON] їй також спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із вчиненням по відношенню до неї кримінального правопорушення. Вона боялася не лише за своє здоров`я, а й за своє життя. При цьому відповідач не намагалася відкликати свою собаку, яка кусала її і також нанесла тілесні ушкодження. В свою чергу вона боїться собак, тому дуже злякалася. Вона отримала нервовий стрес та була вимушена змінити свій звичний розпорядок життя. Так, вона була вимушена регулярно їздити до м. Нікополя для проведення слідчих дій, хоча постійно мешкаю у смт. Слобожанське, Дніпропетровської області. Крім того, після обстеження у лікарні, для уточнення подальшого лікування та виключення утворення серйозніших ушкоджень головного мозку, її направляли на томограму головного мозку до м. Дніпра, тому вона була вимушена автобусом декілька разів їздити до м. Дніпра для обстеження. Це було для неї дуже тяжко, оскільки у неї на той момент все ще продовжувалися головні болі і дорога була дуже важкою. Крім того, відповідач жодним чином не намагалася вирішити питання про відшкодування завданої нею шкоди, не вибачилася з нею за весь цей час. Вважає, що [PERSON] не відчула жодного розкаяння щодо вчиненого нею кримінального правопорушення. Все це призвело до відчуття нею постійного нервового напруження, вона почала відчувати головні болі, підвищився тиск. Вона досі перебуває на обліку у лікаря, продовжує курс лікування. Розмір моральної шкоди оцінює в 50\~000, 00 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 6 210,54 грн., моральну шкоду в розмірі 50\~000, 00 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 11.03.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ними такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачу [PERSON] була направлена ухвала про відкриття провадження від 11.03.2021 року з пакетом документів за її зареєстрованим місцем проживання (а.с. 29). Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі 06.04.2021 року (а.с. 32). Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористалася правом на відзив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно доч.1\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зіч.1\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 2 ЦПК\~України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року, який набрав законної сили 12.11.2020 року, [PERSON] визнано винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 1\~ст. 125 КК України\~і призначено покарання у виді штрафу. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] 25.07.2020 приблизно о 19.30 год. знаходилась в районі свого домоволодіння за адресою: [ADDRESS] де перебувала у компанії знайомих та вигулювала власну собаку породи «Французький бульдог» без повідка та намордника. Під час цього, вищевказана собака напала на [PERSON] та почала кусати останню, на що [PERSON] почала захищатись. Побачивши як [PERSON] в ході захисту намагається вдарити вищевказану собаку у [PERSON] на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] 25.07.2020 року приблизно о 19.30 годині [PERSON] , знаходячись в районі свого домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , підійшла до потерпілої, та умисно, хаотично завдала не менше трьох ударів руками в область голови та шиї, чим спричинила останній згідно висновку експерта № 461 від 27.07.2020 року тілесні ушкодження у вигляді синця носу, саден обличчя та шиї, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, (згідно пункту 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Під час цього, собака [PERSON] , яку остання вигулювала без повідка та намордника, спричинила [PERSON] , згідно висновку спеціаліста № 461 від 27.07.2020 року, тілесні ушкодження у вигляді синця лівої гомілки, який відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень) та забито-рваної (укушеної) рани правої гомілки, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, (згідно пункту 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). За вказаним фактом матеріали кримінального провадження виділені і направлені для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за\~ст.\~154\~КУпАП (а.с. 21-22). Крім того, постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 року, яка набула чинності 28.11.2020 року, встановлено, що [PERSON] 25.07.2020 приблизно о 19.30 год., знаходячись біля будинку за місцем свого мешкання, вигулювала свою собаку породи французький бульдог без повідка та намордника, який напав на громадянку [PERSON] , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді забито-рваної рани правої гомілки, чим порушила правила утримання собак. Дії відповідача були кваліфіковані за ч. 2. ст. 154 КУпАП, та в них вбачався склад правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 154 КУпАП (а.с. 19). Провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАп закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно копії виписки з медичної карки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] КП «Слобожанська центральна лікарня Слобожанської селищної ради» від 29.09.2020 року, вбачається, що остання отримала 25.07.2020 року закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку(а.с. 5-6); відповідно копії виписки з медичної карки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] КП «Слобожанська центральна лікарня Слобожанської селищної ради» від 29.09.2020 року, остання отримала травму грудної клітини. Укушена рана правої та лівої гомілки. ЗЧМТ. Струс головного мозку (а.с. 7-8). Відповідно до наявних в матеріалах справи товарних чеків та квитанцій, позивачем понесені матеріальні збитки, пов`язані із проїздом для проведення медичного обстеження та лікування у розмірі 6 210,54 грн., з яких: 5 830,54 грн. - вартість ліків та послуг з медичного обстеження; 380,00 грн. - вартість проїзду до м. Дніпра для медичного обстеження. (а.с. 9-12, 15-18). Так, відповідно до\~ст. 1177 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до\~ст. 11 ЦК України\~підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, є акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до положень частин 1 та 2 ст.\~180\~ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження»\~тварини - біологічні об`єкти, що відносяться до фауни: сільськогосподарські, домашні, дикі, у тому числі домашня і дика птиця, хутрові, лабораторні, зоопаркові, циркові; домашні тварини - «собаки, коти та інші тварини, що протягом тривалого історичного періоду традиційно утримуються і розводяться людиною, а також тварини видів чи порід, штучно виведених людиною для задоволення естетичних потреб і потреб у спілкуванні, що, як правило, не мають життєздатних диких популяцій, які складаються з особин з аналогічними морфологічними ознаками, та існують тривалий час у їх природному ареалі; безпритульні тварини - домашні тварини, що залишилися без догляду людини або утворили напіввільні угруповання, здатні розмножуватися поза контролем людини. Згідно з приписами\~статті 3 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження»\~його дія поширюється на відносини, що виникають у зв`язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ч.ч. 5-8ст.\~9\~Закону України\~«Про захист\~тварин від\~жорстокого поводження» передбачено, що особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання; особа, яка супроводжує домашню тварину, зобов`язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду; фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб; дозволяється утримувати, зокрема домашніх тварину вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї. Згідно з ч.4\~ст.\~12\~Закону України\~«Про захист\~тварин від\~жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 281/618/15-ц. Отже, вказаними нормами законодавства передбачено, особа, яка утримує тварину повинна відшкодовувати в повному обсязі завдану її твариною шкоду іншій особі або її майну. Крім того, відповідно до вимог частин першої та другої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з утриманням службових собак та собак бійцівських порід, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Такого правового висновку щодо застосування вказаної норми права до аналогічних спірних правовідносин дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі № 591/3985/15-ц, провадження №61-13889св18. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст.1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи, що позивачем доведено завдану їй шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, тоді як відповідачем відповідно до вимог\~ст. 81 ЦПК України, це не спростовано, суд доходить висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків у загальному розмірі 6 210,54 грн. Окрім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої їй, внаслідок нападу на неї собаки, належної відповідачу та внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень з боку самого відповідача. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з вимогами ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року\~зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Повно та всебічно дослідивши причини виникнення і характер обставин, які спричинили моральну шкоду позивачу, розмір і глибину її душевних страждань, пережитих у зв`язку з нападом собаки та у зв`язку з отриманням тілесних пошкоджень з боку відповідача, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню кошти у сумі 2000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», її позовні вимоги позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. Суд

Outcome: partial