Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

17.05.2021 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача про виселення останнього з приватного житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує, тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 28.12.2005 року. Зазначає, що у вказаному будинку, окрім позивача, проживає [PERSON] , чоловік дочки; життя у будинку, яке їй належить, з останнім не складається; він постійно вчиняє сварки відносно позивачки, її дочки та членів їх сім`ї. Ні фінансово, ні по господарству відповідач не допомагає, регулярно принижує усіх у будинку. Вказує, що декілька разів доводилось викликати поліцію аби захиститись від нападів відповідача. Добровільно звільнити приміщення [PERSON] не бажає, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду, оскільки своїми діями відповідач створює незручності та перешкоджає розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, обмежує її законні права. Зважаючи на викладені обставини, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 06.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 21.09.2021 року постановлено закрити підготовче провадження у цій справі та призначити її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник [PERSON] через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у їхній відсутності, згідно з якого позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився із невідомих причин, про розгляд справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи у його відсутності не надходило. Згідно з ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає, що наявні підстави для заочного розгляду справи, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечили позивач та її представник. Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 28.12.2005 року /а.с.8/. Згідно з записів в будинковій книзі та довідки-характеристики, виданої виконкомом Купчинецької сільської ради Козівського району Тернопільської області №01-371/2-11 від 27.11.2020 року, у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с.9-14, 15/. Відповідно до довідки Козівського ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області від 18.09.2020р. №4562/108/01-2020, відповідач [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї за адресою: [ADDRESS] /а.с.16/. Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 07.02.2020 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП за фактом вчинення 24.01.2020 року домашнього насильства відносно своєї дружини, в ході якого ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, та звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 28.01.2020 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП за фактом вчинення 24.01.2020 року невиконання батьком своїх обов`язків щодо виховання своїх дітей, які виявлялись у сварках між ним та дружиною [PERSON] , висловлюючись нецензурною лайкою в присутності дітей, внаслідок чого малолітні діти вживали в розмові між собою нецензурну лайку, та звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Підстави виселення членів сім`ї власника будинку передбачені ст.157 ЖК України та ч.1 ст.116 ЖК України. За ст.157 ЖК України членів сім`ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Частиною 1 ст.116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення. Для застосування правила цієї статті необхідна одночасна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мають на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Так, при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 Житлового кодексу Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, необхідно виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винної особи може відбутися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 305/1695/16-ц. Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (п.1 ст.8) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Судом встановлено, що між сторонами по справі існують неприязні стосунки, відповідач [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно своєї дружини, доньки та сина, що свідчить про те, що останній систематично порушує правила співжиття, відповідач продовжуючи проживати в будинку позивача не змінив поведінки, продовжує порушувати правила співжиття, що створює неможливі умови для проживання в одному будинку, а вжиті до відповідача заходи попередження і громадського впливу не дали бажаних результатів. За таких обставин та доказів, суд, враховуючи інтереси власника житла та його мешканців, принцип розумності та справедливості, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а відтак, відповідача [PERSON] слід виселити із вищевказаного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача..

Outcome: approved