Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

16.09.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання, що порушення законодавства України вчинене Чернігівським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, встановлене у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.03.2021, і невиконання судового рішення у строки, визначені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», призвело до заподіяння [PERSON] моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн, та стягнення у відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 40 000,00 грн шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою з єдиного казначейського рахунку України, без утримання з цієї суми при виконанні рішення обов`язкових платежів і зборів, комісійної винагороди. В обґрунтування позову посилається на вчинення відповідачем протиправних дій, що встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.03.2021, якими завдано моральної шкоди. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами та визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений частиною сьомою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, вказує на відсутність належних доказів на підтвердження завдання позивачеві моральної шкоди та необґрунтованість її розміру. 26.10.2021 позивач надіслала до суду відповідь на відзив, де зазначила, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що виконання судового рішення не позбавляє статусу потерпілого (жертви) справи «Гавриленко проти України» п.10, «Пиряник проти України» п.13, «Войтенко проти України» п. 19. 27.10.2021 відповідач подав до суду заяву про долучення доказів, зі змісту якої вбачається, що станом на 25.10.2021 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 у справі №620/1005/21 виконано повністю, шляхом виплати позивачеві разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року у сумі 4 014,00 грн, на підтвердження чого надав копію виписки Державної казначейської служби за 25.10.2021 та копію Списку на зарахування щорічної разової грошової допомоги до 05 травня на [PERSON] . 04.11.2021 [PERSON] надіслала до суду заперечення, в якому зазначила, що виконання вищевказаного судового рішення відповідачем не є підставою для відмови у задоволенні її позову до Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про відшкодування моральної шкоди, оскільки суперечитиме приписам статей 3, 8, 9, 56 Конституції України, статей 10, 23, 1166, 1167 ЦК України. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 у справі №620/1005/21, яке набрало законної сили 21.04.2021, визнано протиправною бездіяльність Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком; зобов`язано Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги. На виконання рішення суду від 22.03.2021, відповідач 25.10.2021 провів [PERSON] перерахунок разової грошової допомоги до 05 травня 2020 року у сумі 4 014,00 грн, на підтвердження чого надав копію виписки Державної казначейської служби за 25.10.2021 та копію Списку на зарахування щорічної разової грошової допомоги до 05 травня на [PERSON] . Позивач у позові стверджує, що протиправними діями, встановленими рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.03.2021, їй завдано моральної шкоди, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв`язків, втраті звичайного способу життя та необхідністю докладати додаткових зусиль для захисту порушених прав у судах. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. Стаття 6 Конституції України визначає, що Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання. Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440. Відповідно до підпункту 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок) (пункт 1 Порядку). У пункті 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). При цьому боржники в контексті пункту 2 Порядку - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства. У частині другій статті 2 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Тлумачення статей 2, 11, 172, 1167, 1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Тобто боржником є відповідний орган державної влади, який бере участь у справі як відповідач. Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 459/274/17 (провадження № 61-25576сво18). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат утворений на підставі рішення від 05.08.74 №366 виконкому обласної Ради депутатів трудящих, є державною установою (підпорядковується Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації), що завдала шкоди та на яку поширюються правила, передбачені статтею 1173 ЦК України. Протиправність дій Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови нарахувати та виплати [PERSON] щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, встановлена рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 у справі №620/1005/21. Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, через протиправні дії посадових осіб Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат [PERSON] було завдано моральної шкоди, проте завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована винною особою - боржником в контексті пункту 2 вказаного вище Порядку (Чернігівським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат), а на Державне казначейство України покладається функція з виконання рішення суду щодо стягнення коштів з боржника - Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на підставі виконавчого документа (пункт 3 Порядку). Суд вважає доведеним факт завдання відповідачем позивачеві моральної шкоди протиправними діями, встановленими рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 у справі №620/1005/21, а також тривалим невиконанням судового рішення (виконане 25.10.2021), яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з порушенням звичайного способу життя позивача та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації та відновлення попереднього становища. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважала обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення. Підставно суд стягнув і 3 тис. грн на правову допомогу». За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Встановивши наявність умов, необхідних для відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення компенсації моральної шкоди. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення свого права, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, суд, виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, визначає розмір компенсації моральної шкоди в сумі 8 000,00 гривень. При цьому, суд констатує, що окреме визнання судом, що розглядає цивільну справу, факту завдання позивачеві моральної шкоди протиправними діями відповідача, встановленими в рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.03.2021, не відновлює порушених прав позивача, у зв`язку з чим вказана позовна вимога підлягає відхиленню. На підставі викладеного,

Outcome: partial