Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

16.07.2018 року Орган Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради звернувся до суду в інтересах дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У заяві позивач зазначив, що відповідач є одинокою матір'ю дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 17.03.2017 року, діти були відібрані у матері без позбавлення її батьківських прав, оскільки їх мати [PERSON] хворіє на заразну форму туберкульозу легенів з бацило виділенням, не виконує призначення лікаря-фтизіатра та ухиляється від лікування. Дітям було надано статус позбавлених батьківського піклування та їх було влаштовано до державних закладів: [PERSON] - до Миколаївського обласного будинку дитини, [PERSON] - до Мішково-Погорілівської ЗОСШ. В подальшому місце перебування [PERSON] змінилося, на даний час хлопець навчається в Єланецькому професійному аграрному ліцею. Мати дітей до служби у справах дітей адміністрації Заводського району щодо повернення їй дітей на виховання не зверталася, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, долею їх не цікавиться. Посилаючись на зазначене просили позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.07.2018 року відкрито провадження по даній справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради за № 1196 від 23.12.2016 року, надано дитині [PERSON], [INFO] статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до Рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради за №14 від 13.01.2017 року, влаштовано дитину [PERSON], [INFO] до Миколаївського обласного будинку дитини на повне державне забезпечення. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради за № 1199 від 23.12.2016 року, надано дитині [PERSON] ,[INFO] статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до Рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради за №15 від 13.01.2017 року, влаштовано дитину [PERSON], [INFO] до Мішково-Погорілівської загальноосвітньої санаторної школи - інтернату І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради на повне державне забезпечення. Відповідно до листа Мішково-Погорілівської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради від 11.09.2017 року за №16, [PERSON], [INFO] вибув на подальше навчання до Єланецького професійного аграрного ліцею з 04.09.2017 року. Крім того, рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва по справі №487/404/17, провадження 2/487/858/17, відібрано у [PERSON], [INFO] без позбавлення батьківських прав дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Передано дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] органу опіки та піклування служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради. Стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженки м.Миколаєва (мешкає за адресою [ADDRESS]) аліменти на користь двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на їх утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.01.2017 року і до досягнення ними повноліття, шляхом внесення таких коштів на особисті рахунки дітей відкритих у відділенні Державного ощадного банку України, поклавши на орган опіки та піклування служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради контроль за використанням цих аліментів. Також, з матеріалів справи вбачається, що станом на день розгляду справи, [PERSON] хворіє на заразну форму туберкульозу легенів з бациловиділенням МБТ, не виконує призначення лікаря - фтизіатра, відмовляється від стаціонарного лікування та представляє епідеміологічну загрозу для своїх дітей. Крім того, відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків від 12.12.2016 року за № 445 та за № 430/1 від 13.10.2018 року, за характером захворювання (заразна форма туберкульозу легенів), [PERSON], відмовляючись від стаціонарного лікування, представляє епідемічну небезпеку для своїх дітей і до досягнення абацилювання в ході протитуберкульозного лікування, або до рішення в судовому порядку про примусове лікування, вона не може спільно проживати з дітьми і не може виконувати батьківські обов'язки. Крім того, мати дітей [PERSON] жодного разу не звернулася до служби у справах дітей адміністрації Заводського району щодо повернення їй дітей на виховання, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не цікавиться їх долею. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, не обхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Виходячи з вище зазначених факторів, суд розцінює їх як ухилення відповідача від виховання своїх дітей, яка свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Таким чином суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved