Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

15.09.2020 року позивач звернулася до суду та просила визнати житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 75,5 кв.м. об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частку у праві власності на будинок та стягнути на її користь судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона з січня 2001 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 11.07.2017 року. Після розірвання шлюбу поновили стосунки, постійно проживали однією сім`єю, проте у серпні 2020 року остаточно припинили фактичні шлюбні відносини. Під час шлюбу позивач разом з відповідачем придбали житловий будинок по [ADDRESS] за рахунок спільно нажитих грошових коштів та з метою використання в інтересах сім`ї. Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за [PERSON] . Тому позивач вважає, що вищезазначений будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В добровільному порядку вирішити спір немає можливості. З метою захисту своїх майнових прав змушена звернутись до суду. В судове засідання сторони не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В заяві позивач позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у заяві визнав позовні вимоги повністю. Просили судове засідання провести без їх участі. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки вказане не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Встановлено, що 20 січня 2001 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб у Баранівському відділі ДРАЦС Житомирської області. Шлюбний договір сторони не укладали. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду № 285/2168/17 від 11.07.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.10.2006 року відповідач [PERSON] придбав житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 35,4 кв.м., і став одноособовим власником зазначеного нерухомого майна (а.с. 11-13). Згідно технічного паспорту до житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належать прибудова А, тамбур А1, сарай Б, гараж Г, альтанка Д, огорожа №2, хвіртка №3, ворота №4 (а.с. 14-16). Позивач зареєстрована за вказаною адресою з 12.04.2002 року (а.с. 8, 17-19) та проживає за вказаною адресою на момент розгляду справи разом з неповнолітніми дітьми. Ст. 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Також відповідно до положень ст.ст. 61, 63 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, відповідно до положень ст. 70 СК України, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При постановленні рішення суд приймає до уваги положення Постанови ПВСУ від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Аналізуючи зазначені норми права та встановивши фактичні обставини по справі, суд вважає доведеним в судовому засіданні той факт, що житловий будинок по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний відповідачем в період шлюбу та в інтересах сім`ї, так як у вказаному житлі з моменту купівлі постійно проживала дружина відповідача та їх спільні неповнолітні діти. Відтак встановлені підстави для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (а.с. 1, 26) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved