Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

15.07.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, ( а.с., 2 - 3), в якій позивач просить суд винести рішення, яким: - розірвати укладений між ним, - [PERSON] та [PERSON] договір довічного утримання від 03.08.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований за №1928; - визнати за ним, - [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступним. Він, [PERSON], який є людиною похилого віку, інвалідом другої групи та потребує сторонньої допомоги, отримав від відповідачки, - [PERSON] пропозицію про надання допомоги по забезпеченню його доглядом, харчуванням, утриманням житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані за умови переходу до Відповідача належного Позивачу житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS]. Отже, між ним та Відповідачкою було досягнуто згоди щодо укладання договору довічного утримання, відповідно до якого Відповідачка зобов'язувалась взяти на себе обов'язки по забезпеченню його доглядом, харчуванням, утриманням житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані, а він зобов'язувався передати у власність Відповідачці належний йому житловий будинок в [ADDRESS]. Оформленням документів для укладання договору займалася Відповідачка, яка збирала необхідні документи, підшуковувала та домовився з нотаріусом про посвідчення правочину. При цьому, він прибув вже до нотаріуса для підписання договору. Перед підписання договору він уточнив у Відповідачки, чи дійсно та збирається утримувати його до кінця життя, на що Відповідачка відповіла ствердно та повідомила, що всі документи вони оформлять як потрібно. Під час підписання договору він підписав договір дарування, оскільки, як пояснила йому Відповідачка, не має значення, які документи він підписує, вона все одно буде утримувати його до кінця життя. Отже, з метою приховання договору довічного утримання, який насправді був укладений між ним та Відповідачкою, 03.08.2010 р., було підписано договір дарування належного йому житлового будинку, всупереч домовленості про укладання договору довічного утримання. Після підписання договору Відповідачка деякий час приходила до нього провідувати та допомагати по господарству. Але вже через деякий час Відповідачка все рідше приходила до нього та не допомагала і не утримувала його. У зв'язку з чим він звернувся до Кагарлицького районного суду з позов до Відповідачки про визнання договору дарування удаваним, визнання його договором довічного утримання та розірвання договору. Рішення Кагарлицького районного суду від 11.02.2014 р., яке набрало законної сили, позов Позивача було задоволено частково, визнано договір дарування житлового будинку 03.08.2010 р., укладений між ним та Відповідачкою, договором довічного утримання. В решті позову відмовлено. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Необхідно зазначити, що після рішення суду Відповідачка фактично не виконує взятих на себе зобов'язанні згідно договору довічного утримання щодо його утримання. Зокрема, Відповідачка вже більше як півроку не виконує обов'язки, взятих нею за договором довічного утримання, не забезпечує його доглядом, харчуванням, утриманням житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані. 02.07.2014 р. комісією Кагарлицької міської ради було проведено обстеження умов його проживання. За результатами обстеження було складено Акт, в якому встановлено, що він проживає у будинку сам. В будинку не прибрано, речі не випрані, їжа не приготовлена. Відсутні ознаки будь-якої сторонньої допомоги. Отже, у зв'язку з невиконанням Відповідачкою обов'язків, взятих за договором довічного утримання, на його вимогу за рішенням суду укладений між ним та Відповідачкою договір довічного утримання від 03.08.2010 р. може бути розірваний. Згідно ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України у разі прийняття судом рішення про розірвання договору довічного утримання від 03.08.2010р. він набуває право власності на житловий будинок, що розташований [ADDRESS]. 21.07.2014 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду, ( а.с., 11). 17.09.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове заперечення відповідачки [PERSON], в якому вона зазначає наступне. В провадженні судді Кагарлицького районного суду Київської області Закаблука О. В. знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності. З пред'явленим позовом вона не погоджується з наступних підстав. По - перше, даний позов є безпредметним, оскільки між мною та позивачем [PERSON] не укладався договір довічного утримання (догляду). Відповідно до ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання догляду може бути укладений тільки у письмовій формі та має бути нотаріально посвідченим. Як видно з позову, позивач не надав суду письмових доказів па підтвердження наявності (факту укладення) договору довічного утримання догляду, оскільки, такого договору не існує і ніколи не було. Законодавство України не передбачає існування фактичного утримання (догляду) фізичної особи. Поняття договору довічного утримання (догляду) міститься у су. 744 Цивільного кодексу України. Форма договору довічного утримання (догляду) передбачена ст. 745 Цивільного кодексу України. Вона ще раз стверджує, що між позивачем, - [PERSON] та нею, - [PERSON] договір довічного утримання (догляду) ніколи не укладався. По друге, між позивачем [PERSON] та нею, - відповідачем [PERSON] було укладено інший Договір, а саме Договір дарування житлового будинку, що укладений та нотаріально посвідчений від 03.08.2010 року, за яким, [PERSON], діючи як дарувальник, подарував [PERSON], а остання, діючи як обдаровувана, прийняла в дар житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. По - трете, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 06.08.2010 р. КП КОР «Кагарлицьке БТ1» нею, було зареєстровано право власності на будинок, що розташований за адресою; [ADDRESS]. За таких обставин, вважає, що таке втручання у її права як власника житлового будинку є незаконним. Маючи процесуальний статус відповідача, вона не зобов'язана доказувати своє право на будинок. Однак, заперечує право позивача на цей будинок, так як має належним чином оформлені правовстановлюючі документи, а позивач, таких документів не має. Тому переконана, що вимоги позивача є необгрунтованими і протиправними. Разом з цим, зміст позовної заяви є абсолютно неправдивим і не точним, а прохальна частина позову, безпідставною. Обставини, на які робить посилання позивач є вигаданими і такими, що не відповідають дійсності. Згідно ст. 257 ЦК України, зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Станом на сьогоднішній день, від позивача не надходило відповідного клопотання про поновлення строків позовної давності, оскільки, строк для звернення до суду минув у 2013 році. В зв'язку з викладеним вище, просить суд у позові [PERSON] щодо розірвання договору довічного утримання та визнання права власності - відмовити повністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які зазначені в мотивувальній частині його позовної заяви, та які приведені судом вище. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, які зазначені в мотивувальній частині позовної заяви, та які приведені судом вище. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на обставини, які зазначені в мотивувальній частині письмового заперечення, та які приведені судом вище. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив наступне. На даний час він обіймає посаду першого заступника голови міста Кагарлик Київської області, входить в комісію, яка створена за розпорядженням міського голови для обстеження умов фактичного місця проживання громадян, де є головою комісії. На адресу Кагарлицької міської ради надійшла заява позивача, - [PERSON] щодо обстеження умов його проживання. На місце проживання позивача [PERSON] виїхала комісія в складі п»ятьох чоловік. Коли вони приїхали до двору позивача [PERSON], останній зустрів їх при вході в двір. Отже, що стосується двору, то він не ухожений, скрізь росте бур»ян, навіть якась яма в дворі, і то поросла бур»янами. Відповідно, що стосується стану подвір»я, то він стверджує, що його стан відповідає тому стану, коли ніхто в дворі не хазяйнує. Що стосується будинку, то останній в задовільному стані, проте має не охайний зовнішній вигляд. В середині будинку грязно, відсутні ознаки прибирання чи догляду, на кухні повно не митої посуди. Окрім того, він та члени комісії не змогли довго бути в будинку, зглядаючись на сильний неприємний запах, який, звісно, мав місце із - за того, що в будинку довго не прибирали. Підсумовуючи вищевказане, він може сказати, що по тій обстановці, яку він побачив в дворі та в будинку, [PERSON] ніхто сторонньої допомоги в догляді не надає. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила наступне. Вона обіймає посаду начальника загального відділу Кагарлицької міської ради Київської області та входить до складу комісії яка створена за розпорядженням міського голови для обстеження умов фактичного місця проживання громадян. На адресу Кагарлицької міської ради надійшла заява позивача, - [PERSON] щодо обстеження умов його проживання. На місце проживання позивача [PERSON] виїхала комісія в складі п»ятьох чоловік. Коли вони приїхали до двору позивача [PERSON], останній зустрів їх при вході в двір. Отже, що стосується двору, то він не ухожений, скрізь росте бур»ян. Відповідно, що стосується стану подвір»я, то вона вважає, що в дворі ніхто не хазяйнує. Що стосується будинку, то останній в задовільному стані, проте має не охайний зовнішній вигляд, та й всередині не зовсім ухожений. В середині будинку грязно, відсутні ознаки прибирання чи догляду, на кухні повно не митої посуди, яка мала неприємний запах. На кухню вона взагалі не заходила, так як їй, як жінці, було неприємно туди заходити. Окрім того, вона та члени комісії не змогли довго бути в будинку, зглядаючись на сильний неприємний запах, який, звісно, мав місце із - за того, що в будинку довго не прибирали. Підсумовуючи вищевказане, вона може сказати, що по тій обстановці, яку вона побачила в дворі та в будинку, [PERSON] ніхто сторонньої допомоги в догляді не надає. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила наступне. Вона обіймає посаду спеціаліста юридичного відділу Кагарлицької міської ради Київської області та входить до складу комісії яка створена за розпорядженням міського голови для обстеження умов фактичного місця проживання громадян. На адресу Кагарлицької міської ради надійшла заява позивача, - [PERSON] щодо обстеження умов його проживання. На місце проживання позивача [PERSON] виїхала комісія в складі п»ятьох чоловік. Коли вони приїхали до двору позивача [PERSON], останній зустрів їх при вході в двір. Отже, що стосується двору, то він не ухожений, скрізь росте бур»ян. Відповідно, що стосується стану подвір»я, то вона вважає, що в дворі ніхто не хазяйнує. Що стосується будинку, то останній в задовільному стані, проте має не охайний зовнішній вигляд, та й всередині не зовсім ухожений. В середині будинку грязно, відсутні ознаки прибирання чи догляду, на кухні повно не митої посуди, яка мала неприємний запах. На кухню вона взагалі не заходила, так як їй, як жінці, було неприємно туди заходити. Окрім того, вона та члени комісії не змогли довго бути в будинку, зглядаючись на сильний неприємний запах, який, звісно, мав місце із - за того, що в будинку довго не прибирали. Підсумовуючи вищевказане, вона може сказати, що по тій обстановці, яку вона побачила в дворі та в будинку, [PERSON] ніхто сторонньої допомоги в догляді не надає. Суд, оцінюючи покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], приходить до висновку що покази даних свідків є дійсними, логічними та неупередженими, та такими, що відповідають дійсності, та які підтверджуються поясненнями інших учасників процесу та іншими доказами, які будуть судом досліджені нижче. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила наступне. Вона є сусідкою позивача [PERSON] та проживає за адресою: [ADDRESS] з гр.. [PERSON] вже більше 42 років. Відповідачку [PERSON] вона також знає, так як остання проживає спільно з нею в одному будинку, та є неофіційною дружиною її племінника. Відповідачка [PERSON] ходить до позивача [PERSON] до хати близько 2 - ох разів на день. Відповідачка [PERSON] стірає особисті речі позивача, носить йому воду, варить їсти, прибирає в хаті, взагалі, доглядає позивача [PERSON] Суд, оцінюючи покази свідка [PERSON], сприймає їх критично, та вважає їх такими, які не відповідають дійсності, так як спростовуються показами інших свідків, свідчення яких судом вказано вище, та іншими доказами, які будуть досліджені судом нижче. Суд вважає, що такі покази свідка [PERSON] обумовлені лише тим, що її племінник є неофіційним чоловіком відповідачки, а тому даний свідок своїми свідченнями намагається захистити інтереси фактично своєї родички. Отже, суд, вислухавши позивача [PERSON], його представника, - [PERSON], які підтримали позов, вислухавши відповідачку [PERSON], яка заперечувала проти позову, вислухавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],, [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Так, 03.07.2010 року між позивачем по справі, - [PERSON] та відповідачкою, - [PERSON] укладено договір дарування, (а.с., 4 - 5). Згідно умов вищевказаного договору позивач [PERSON] подарував а відповідачка [PERSON] прийняла в дарунок жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте, 11.02.2014 року Кагарлицьким районним судом під головуванням судді Кириченка В.І. винесено рішення у справі № 368164413 - ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину удаваним, розірвання договору, визнання права власності. Згідно з вищевказаним рішенням визнано удаваним договір дарування житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який укладено мід [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного округу [PERSON] та зареєстрований за № 1928 і таким, який вчинено сторонами для приховання договору довічного утримання, який вони насправді вчинили. В решті позовних вимог було відмовлено. Дане рішення сторонами не оскаржувалося, а тому набрало законної сили 24.02.2014 року. Як видно з мотивувальної частини вищевказаного рішення: Згідно ст..235 ч.І ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Згідно ст..235 ч.2 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину. який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Показами відповідача і позивача в якості свідків підтверджується, що договір дарування житлового будинку за адресою [ADDRESS] який укладено 03.08.2010 року між [PERSON] і [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за №1928 був удаваним і таким, який вчинено сторонами для приховання договору довічного утримання, який вони насправді вчинили. Це слідує з пояснень, що умова передачі позивачем будинку у власність відповідачу було надання довічного утримання і догляду відповідачу без визначення всіх видів матеріального забезпечення, а також усіх видів догляду які визначались і надавались по мірі необхідності та не було спору з цього питання до часу переселення відповідача на проживання в сусідній будинок в липні 2013 року. А тому слід визнати удаваним договір дарування житлового будинку за адресою [ADDRESS] який укладено 03.08.2010 року між [PERSON] і [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за №1928 і таким, який вчинено сторонами для приховання договору довічного утримання, який вони насправді вчинили. Відповідно, з 24.02.2014 року, тобто з вступу в силу рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 11.02.2014 року, між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] юридично існує договір довічного утримання. Проте, 15.07.2014 року позивач [PERSON] подав позов з метою розірвання договору довічного утримання та визнання за ним права власності на житловий будинок, який раніше належав йому на праві власності, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а.с., 6), та в якому він на даний час проживає, хоча юридично будинок належить відповідачці [PERSON], ( а.с, 70). Як видно з змісту позовної заяви, зокрема, з мотивувальної частини, причиною подання позову є невиконання відповідачкою [PERSON] договору довічного утримання. Отже, правовідносини між сторонами по справі слід регулювати нормами ЦК України, які регулюють довічне утримання (догляд), зокрема, главою 57 ЦК України. Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ст. 745 ЦК України: Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. Отже, як видно з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] отримала право власності на житловий будинок, який розміщено за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ( а.с., 70). Проте, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не здійснює нагляд за позивачем [PERSON], не надає йому ні матеріальної, ні фізичної допомоги. Даний факт підтверджується окрім показів свідків, які суд сприймає, та які наведені судом вище, ще і письмовими доказами, зокрема: - актом комісії Кагарлицької міської ради від 02.07.2014 року, в якому вказано наступне: Комісія, в складі: першого заступника міського голови [PERSON] - голови комісії та членів комісії: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( створеної розпорядженням міського голови № 51 від 18.04.2013 року) з виїздом на місце ( [ADDRESS]) встановили наступне: гр.. [PERSON] - заявник на даний час проживає за вищезазначеною адресою сам. В будинку не придбано, речі не випрані, їжа не приготовлена. Відсутні ознаки будь - якої сторонньої допомоги; - актом комісії Кагарлицької міської ради від 12.08.2014 року, в якому вказано наступне: Комісія, в складі: першого заступника міського голови [PERSON] - голови комісії та членів комісії: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( створеної розпорядженням міського голови № 51 від 18.04.2013 року) розглянувши заяву гр.. [PERSON] з виїздом на місце констатуємо: Гр.. [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. За вказаною адресою мешкає сам. На момент перевірки інших осіб в будинку та дворі не було, в будинку не придбано, посуд не митий. Відсутні ознаки будь - якої сторонньої допомоги. Відповідно, в даному випадку суд вважає, що до даного спору необхідно застосувати положення п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України. Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої сторони, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків, незалежно від його вини. Далі, при винесенні рішення суд враховує ту обставину, що в даному випадку обов»язки набувача, - відповідачки [PERSON] не були конкретно визначені, а тому суд застосовує положення ч. 2 ст. 749 ЦК України, де, зокрема, зазначено, що якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та до гляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Отже, в даному випадку суд зазначає, що якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності, тобто на розсуд суду. Так, як вбачається з матеріалів справи, та обставин, які були встановлені судом в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] не утримує позивача [PERSON], тобто не надає йому як фізичної допомоги ( простий догляд у вигляді утримання будинку, при будинкової території, прання, готування їжі, прибирання в будинку, тощо), так і не надає матеріальної допомоги у виді оплати комунальних послуг ( плата за освітлення, тощо)., не надає кошти на харчування, на придбання предметів першої необхідності, тощо. Взагалі з встановлених обставин справи суд встановив повну відсутність допомоги та утримання з боку відповідачки [PERSON], що дає підстави суду застосувати до даного спору положення ст. 756 ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України: У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невико нанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужува ча, не підлягають поверненню. Отже, відповідно до ч.І ст. 756 цього Кодексу суд розриває договір довічного утриман ня (догляду) на вимогу відчужувача, на користь якої він був укладений, у зв'язку з невиконанням набувачем обов'язків за договором не залежно від його вини. Отже, в даному випадку відчужувач, - [PERSON] набуває право власності на майно, яке було ним передане, а саме, - житловий будинок, який розміщено по [ADDRESS], і має право вимагати його повернення з момент набрання законної сили відповідним рішенням суду. Слід зазначити, що витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд від чужувача, в цьому випадку поверненню не підлягають. Що стосується письмового заперечення, поданого відповідачкою [PERSON], то до даного заперечення суд відноситься критично з огляду на наступне. Суд критично відноситься до твердження відповідачки [PERSON] про те, що даний позов є безпредметним, оскільки між відповідачкою та позивачем [PERSON] не укладався договір довічного утримання (догляду). Суд свою критичність обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Кагарлицького районного суду від 11 лютого 2014 року договір дарування житлового будинку, який був укладений між сторонами 03.08.2010 року визнаний удаваним та визнано його як таким, який вчинено для приховання договору довічного утримання, які вони насправді вчинили. Вищевказане рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 24.02.2014 року. Крім того суд критично відноситься до твердження відповідачки [PERSON] про те, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено інший Договір, а саме Договір дарування житлового будинку, що укладений та нотаріально посвідчений від 03.08.2010 року, за яким, [PERSON], діючи як дарувальник, подарував [PERSON], а остання, діючи як обдаровувана, прийняла в дар житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як видно з того ж таки рішення Кагарлицького районного суду від 11 лютого 2014 року, договір дарування, на який посилається відповідачка, судом визнано удаваним. Крім того, суд критично відноситься про твердження відповідачки [PERSON] про сплив строків позовної давності, так як посилання відповідачки на сплив строків позовної давності та необхідність клопотання з сторони позивача про поновлення пропущених строків є юридично не коректними, які вказують на не розуміння відповідачкою умов договору довічного утримання. Судові витрати. Порядок вирішення питань, що стосуються судових витрат, чітко врегульовано в ст. 88 ЦПК України, проте, враховуючи ту обставину, що позивач [PERSON] ні в своїй позовній заяві, ні під час судового розгляду не вимагав стягнення з відповідачки [PERSON] судових витрат, не вимагав стягнення судових витрат і представник позивача [PERSON], тому суд не стягує судові витрати з відповідачки на користь позивача, так як не може вийти за межі позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved