Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

16 жовтня 2019 року позивачка звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , по 13,7 кв.м кожному. В даній квартирі було зареєстровано відповідача [PERSON] , який проживав разом з донькою позивачки без реєстрації шлюбу. Відповідач не проживає в квартирі з 2013 року, добровільно з реєстрації не знімається, що обмежує її право користування та розпоряджання майном, відповідач участі в утриманні житла та в оплаті комунальних послуг не приймає, через що вона змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих у квартирі осіб, що негативно впливає на її матеріальне становище, тому позивачка просить задовольнити позов. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, в якій заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився,\~про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі і шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Проте, звернулися до суду із спільною заявою про розгляд справи у їх відсутності, в якій щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечували. Зважаючи на те, що учасники процесу в судове засідання не з`явилися, суд враховує вимоги\~ст. 223 ЦПК України, відповідно до яких неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК\~України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 41,1 кв.м., відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07 серпня 2006 року, належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , його дружині - [PERSON] та доньці - [PERSON] по 13,7 кв.м кожному (а.с.17), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 вересня 2006 року (а.с.18). Як вбачається з Домової книги для реєстрації громадян у квартирі [ADDRESS] , 10 серпня 2011 року в даній квартирі було зареєстровано [PERSON] (а.с.14-16), що також підтверджується довідкою Відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 25 жовтня 2019 року. (а.с.22) Актом комісії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стимул» від 24 липня 2019 року підтверджується, що [PERSON] у кв. [ADDRESS] , але не проживає з 2013 року. (а.с.13) Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1 ст.\~317\~ЦК\~України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 369 ЦК України,\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно із частиною 1\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Частиною 1 цієї статті визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка та треті особи [PERSON] , який доводиться чоловіком позивачці, та [PERSON] , донька позивачки, є в рівних частках співвласниками спірної квартири, треті особи, як співвласники не заперечували щодо задоволення даних позовних вимог, а відповідач понад п`ять років без поважних причин не мешкає в квартирі [ADDRESS] , суд вважає, що він втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Outcome: approved