Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

16.04.2018 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції Полтавській області Міністерства юстиції України про зняття арешту, що накладений Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою, з об'єктів обтяження: квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], [INFO], на підставі договору дарування квартири від 22.12.2006року; квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], [INFO], на підставі договору дарування квартири від 13.12.1994року; 1/2 частини квартири в будинку [ADDRESS], яка належить [PERSON],[INFO], на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.1996року. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 12 березня 2002 року Автозаводським районним судом м. Кременчука винесено ухвалу про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловою площею, вселення та стягнення моральної шкоди, якою ухвалено накласти арешт на квартиру [ADDRESS]. Власником квартири за вищевказаною адресою є [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. В свою чергу позивач, яка має ідентичне прізвище, ім'я та по-батькові, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, позивач, [PERSON], [INFO], немає жодного відношення до справи, яка розглядалась Автозаводським районним судом м. Кременчука. Однак у зв'язку з тим, що [PERSON], [INFO], не надала свої паспортні дані, Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою було накладено арешт помилково і на майно [PERSON], [INFO], що стало підставою для звернення до суду позивача за захистом своїх прав. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву в якій просив провести розгляд справи у його відсутності . Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та у відсутність сторін. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судовим розглядом встановлено, що 12 березня 2002 року Автозаводським районним судом м. Кременчука винесено ухвалу про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловою площею, вселення та стягнення моральної шкоди, якою ухвалено накласти арешт на квартиру [ADDRESS](а.с. 13). Власником квартири за вищевказаною адресою є [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS](а.с. 13). Однак у зв'язку з тим, що [PERSON], [INFO], не надала свої паспортні дані, Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою було накладено арешт помилково і на майно [PERSON], [INFO]. Крім того, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єктів №81970762 від 07.03.2017 року, відповідач не маючи паспортних даних та ідентифікаційного коду [PERSON], [INFO], наклав арешт на майно осіб власником якого є громадянки [PERSON], незалежно від їх місця реєстрації та особистих даних (а.с. 16-21). Згідно відповіді з Міністерства юстиції України від 23.05.2016 року № 17937/В-11382/19 було зазначено, що згідно проведеної перевірки було встановлено, що номер облікової картки платника податків є відмінний від ідентифікаційного коду позивачки, однак жодних дій для врегулювання помилкового накладення арешту на майно позивачки здійснено не було (а.с. 15). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності заявника, внаслідок чого, він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вимога позивача не порушує нічиїх прав та обов'язків і не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України. З огляду на зазначене, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.,приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved