Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

15.08.2016 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно якого просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], а також призначити сумісну опіку з питань щодо утримання та виховання дітей. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.10.2003 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], від якого вони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Разом з тим, позивач вказує, що спільне життя з відповідачкою у них не склалось через різні погляди на сімейне життя, різні характери та повну відсутність взаєморозуміння, у зв'язку з чим вони з грудня 2015 року припинили підтримувати сімейно-шлюбні відносини. При цьому, незважаючи на те, що на момент звернення до суду як ведення спільного господарства, так сумісне проживання між сторонами не припинено, позивач має глибоке переконання щодо відсутності сенсу збереження шлюбу в подальшому. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, щодо розірвання шлюбу з позивачем та встановлення спільної сумісної опіки на дітьми не заперечувала та пояснила, що дійсно з грудня 2015 року вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, однак продовжують проживати разом та вести спільне господарство. Вислухавши пояснення позивача та відповідачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.10.2016 року, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 5), та [PERSON], [INFO], про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 6). При цьому, з пояснень позивача та відповідачки в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі втратили почуття любові та поваги один до одного, не знаходили взаєморозуміння по жодному питанню, які виникали в їхній сім'ї, що, як наслідок, призвело до того, що подружжя з грудня 2015 року не підтримує сімейно-шлюбних відносин. З огляду на зазначене та враховуючи те, що сторони від примирення відмовилися, а відповідачка позов визнала, суд прийшов до висновку, що сім'я [PERSON] та [PERSON] розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їх дітей, а тому позов у вказаній частині підлягає задоволенню. Разом з тим, щодо позовних вимог в частині призначення сумісної опіки з питань утримання та виховання дітей, слід зазначити наступне. Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється на дітьми, які залишилися без батьківського піклування. Згідно вимог ч. 3 ст. 243 ЦК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Тобто, виходячи зі змісту вищенаведених положень законодавства, опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Водночас, оскільки судом встановлено, що малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не позбавлені батьківського піклування як позивача, так і відповідачки, а положеннями ч. 3 ст. 174 ЦПК України передбачено, що визнання позову не повинно суперечити закону, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог про призначення спільної сумісної опіки над дітьми за відсутності правових підстав для такого звернення, у зв'язку з чим відмовляє в їх задоволенні. Також, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113, 243 Сімейного кодексу України, ст. 60 ЦК України та

Outcome: partial