Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

16.03.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач [PERSON] є його батьком. З 01.09.2017 року він навчається на третьому курсі денної форми навчання в ДНЗ «Херсонське вище професійне училище сервісу та дизайну». Оскільки він продовжує навчання, то не має можливості влаштуватися на роботу та самостійно отримувати заробіток, а тому змушений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь аліменти на своє утримання, у зв`язку з продовженням навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ним 23 років. Ухвалою судді від 20.03.2020 року у зазначеній справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторони у судове засідання не викликалися, але були повідомлені про дату та час розгляду справи. Відповідачу було направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами, запропоновано подати відзив і докази. Станом на день розгляду справи відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надійшов. У відповідності з вимогами ст.ст. 178, 279 ЦПК України, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з відсутністю клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази та проаналізувавши їх в сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є сином відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Первомайського міського управління юстиції Миколаївської області 11.02.2002 року (а.с. 4). Згідно з довідкою №2-3-01/101 від 04.03.2020 року позивач [PERSON] з 01.09.2017 року навчається на третьому курсі денної форми навчання в ДНЗ «Херсонське вище професійне училище сервісу та дизайну», за професією - «Перукар (перукар-модельєр). Манікюрник». Не знаходиться на державному забезпеченні (а.с. 5). Як вбачається з позовної заяви, відповідач [PERSON] матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням сина, не надає. Відповідач працездатний, платоспроможний, працює за кордоном, інших осіб, які перебувають на його утриманні не має, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу сину на період навчання. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно до положень ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є повнолітнім, навчається на денній формі навчання, а відтак факт потреби останнього у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє його можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість його працевлаштування впродовж часу навчання. Навчання в учбовому закладі потребує витрат на проїзд до місця навчання, на проживання, одяг, харчування та придбання підручників. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надано суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 13.03.2020 року (номер інформаційної довідки 204102478), з якої вбачається, що [PERSON] є власником наступного нерухомого майна: земельної ділянки площею 1 га, кадастровий номер 4825482800:01:000:0215, розташованої в межах Кінецьпільської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, яку відповідач здає в оренду ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та отримує орендну плату у розмірі 3% від нормативно грошової оцінки 12919,7 грн; гаража загальною площею 21,9 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також є співвласником квартири, загальною площею 64,3 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач є працездатним, платоспроможним і може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує на теперішній час навчання, і у зв`язку з цим він потребує матеріальної допомоги. Визначаючи розмір суми, яка підлягає щомісячному стягненню, зважаючи на батьківський обов`язок відповідача по утриманню дитини, яка продовжує навчання та її потребу в отримані матеріальної допомоги, враховуючи інтереси останньої, можливість відповідача надавати таку допомогу, а також обставини справи та виходячи із принципів розумності і справедливості, суд дійшов до висновку, що для задоволення позовних вимог наявні правові підстави, передбачені законом, а тому, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. В зв`язку з цим суд вважає можливим призначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 16.03.2020 року та до закінчення [PERSON] навчання чи до досягнення ним 23 років - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 840 грн 80 коп.

Outcome: approved