Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

16 вересня 2014 року [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалась на те, що над її квартирою знаходиться квартира №10, що належить відповідачу, який внаслідок халатного відношення до системи водопостачання, неодноразово, у 2010 році та 01 серпня 2014 року допустив залиття її квартири, завдавши матеріальну та моральну шкоду. З метою захисту своїх прав, неможливості вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, позивач звернулась до суду з цим позовом. В зв'язку з чим позивач, просила постановити рішення яким стягнути з відповідача матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири, у розмірі 17 345,00 грн., моральну шкоду в сумі 5 000 грн., витрати за проведену експертизу 1000,00 грн. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, із підстав, викладених у позовній заяві та зафіксованих технічними засобами судового засідання. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, із підстав, зафіксованих технічними засобами судового засідання. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 1997 року належить квартира [ADDRESS], загальною площею 47,80 кв.м. 01 серпня 2014 року з вини відповідача, який проживає в квартирі [ADDRESS], що розташована поверхом вище над квартирою позивача, було залито стелю в спальні, шпалери, ліжко з матрацом, приліжкова тумба, стеля та стіни в коридорах, кухня та комора. 01 серпня 2014 року комісією в складі начальника дільниці № 2, жильців будинку [ADDRESS] був складений Акт про залиття квартири [ADDRESS] на підставі якого комісія зафіксувала та підтвердила цей факт. Даний Акт про залиття був підписаний всіма членами комісії, що були присутні та які брали участь у встановленні факту залиття квартири позивача. 02 серпня 2014 року комісією в складі начальника дільниці № 2, майстрів, був складений Акт про залиття квартири [ADDRESS] на підставі якого комісія встановила причину залиття, зафіксувала та підтвердила цей факт. Даний Акт про залиття був підписаний всіма членами комісії, що були присутні та які брали участь у встановленні факту залиття квартири позивача. Таким чином, з наведених вище обставин випливає, що квартиру [ADDRESS], що належить позивачу заливало водою з квартири, яка знаходиться поверхом вище, тобто з квартири [ADDRESS], власником якої є відповідач, що підтверджується Актами про залиття квартири від 01.08.2014р., 02.08.2014р. Крім того, вказаними вище Актами про залиття квартири також встановлено, що затоплення квартири позивача відбувалось з вини відповідача, як власника квартири [ADDRESS], оскільки джерело протікання води до квартири позивача мало початок саме з квартири відповідача. За результатами, проведеної ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скібінського С.С.» будівельно-технічної експертизи, складено висновок № 104/2014 від 03.09.14р. за яким встановлено розмір матеріальної шкоди нанесеного власнику квартири [ADDRESS] складає 17 345,00 грн. За проведення експертного дослідження позивачем було сплачено кошти в розмірі 1000 гривень. При цьому експертом встановлено, що причиною залиття приміщень квартири [ADDRESS] є халатне поводження із сантехнічним обладнанням жильцем квартири [ADDRESS], [PERSON] За правилом ч. 1, 2, 4 та 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. У відповідності до ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом. Таким чином володіння на правах власності квартирою створило для відповідача певні зобов'язання щодо забезпечення його схоронності, належного догляду, справності всіх мереж та комунікацій. Відповідач мав проводити це на такому рівні, аби забезпечити безпечність свого майна та способів його використання для всіх оточуючих. Відповідно до це не було вчинено, оскільки мимовільні дії, пов'язані із функціонуванням цього майна, спричинили виникнення негативних майнових наслідків для позивача та її сфери інтересів. Подібне тлумачення свідчить про наявність як винних дій відповідача, що полягало у такий ситуації у протиправній бездіяльності, так і причинного зв'язку з такою його поведінкою та негативними наслідками, що настали. При цьому суд критично оцінює заперечення відповідача щодо того, що ним відшкодовано збитки, а саме, випрано килим, про що ним надано квитанцію авто мийки «Люкс» №0305686 від 01.05.2014 року, та те, що відповідач не працює, оскільки зазначені обставини не звільняють відповідача від обов'язку відшкодування завданих позивачу збитків у повному обсязі. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до даного випадку, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати,які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до роз'яснень, які дані у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 7 від 08.07.94 р., № 11 від 30.09.94 р., № 15 від 25.05.98 р., № 9 від 24.10.03 р. відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Таким чином, суд вважає, що майнова шкода, що була спричинена [PERSON] внаслідок залиття належної їй квартири [ADDRESS], повинна бути відшкодована заподіювачем шкоди відповідачем по справі [PERSON], шляхом стягнення з нього на користь позивача 17 345,00 грн. У судовому засіданні також встановлено, що у зв'язку з залиттям квартири, що зумовило необхідність проведення ремонтно-відновлювальних робіт, відмовою відповідача від добровільного відшкодування збитку, позивач втратила душевний спокій, нервувала та переживала, була позбавлена разом із членами своєї родини можливості повноцінного користування приміщеннями квартири. Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди у сумі 5 000 грн., то суд виходе з положень ч.1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Щодо справи, яка розглядається, то суд вважає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п. 3) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, оскільки суд визнає [PERSON] винним в пошкодженні житла та майна [PERSON], то тим самим визнає його винним у завданні їй моральної шкоди, внаслідок душевних страждань, які позивач зазнала в зв'язку з пошкодженням його майна. Суд вважає, що компенсація завданої моральної шкоди повинна становити 2 000 грн., при цьому суд враховує конкретні обставини справи, а також вимоги ст. 23 ЦК України, зокрема, те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а також те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, тому суд вважає, що завдана моральна шкода підлягає компенсації грошима позивачу, чиї життєві зв'язки були порушені та створили незручності в користуванні власним майном, якому неодноразово завдавалась шкода. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial