Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

16.01.2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1500 грн., моральну шкоду у розмірі 500 грн., 1000 грн. витрат на правову допомогу та понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн., а всього в сумі 3243 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.10.2013 року сталася ДТП за участю сторін по справі, з вини [PERSON] В результаті ДТП, автомобілю позивача - «Форд Сієра», д.н.з. [NUMBER], було завдано механічні ушкодження. Ремонт автомобіля проведено позивачем самостійно, вартість виконаних робіт 1500 грн., що підтверджується актом від 05.11.2013 року. Окрім матеріальної, позивачу також було спричинено моральну шкоду, яка полягала у неможливості користуватись автомобілем та сильних душевних стражданнях, пов'язаних як із самою ДТП, так і з цією обставиною. Завдану йому моральну шкоду, позивач оцінює в 500 грн. В судове засідання позивач не заявився, проте надав суду заяву в якій просить суд справу розглядати без його участі, а також зазначає, що позов підтримує і не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Зоря Полтавщини» від 14.03.2014 року (а.с. 26). Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевказану заяву позивача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та винести заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз'ясненнями п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року- розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. При цьому в Постанові зазначено, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. З постанови судді Карлівського районного суду Попова М.С. від 29.10.2013 року вбачається, що 03.10.2013 року сталася ДТП в м. Карлівка на вул. Щорса, в результаті того, що керуючи автомобілем ВАЗ 210994, д.н.з. [NUMBER], під час руху на перехресті заднім ходом, [PERSON] не переконався в безпечності такого маневру і допустив зіткнення з автомобілем «Форд Сієра», д.н.з. [NUMBER]. Постановою визнано вину [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП - порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу. (а.с. 11) З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля «Форд Сієра», д.н.з. [NUMBER], який був учасником ДТП - є позивач. (а.с. 6) В судовому засіданні встановлено, що після скоєння ДТП та винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, [PERSON] завдані позивачу збитки не відшкодував. Так, 05.11.2013 року позивач звернувся до ПП [PERSON] який провів обстеження автомобіля (завданих ушкоджень), в результаті чого склав акт № 215 про загальну вартість відновлюваних робіт - 1500 грн. (а.с. 7) Зазначені в акті № 215 роботи, було виконано станом на 10.11.2013 року, про що свідчить акт №218. Вартість виконаних робіт, спрямованих на усунення ушкоджень автомобіля - 1500 грн. (а.с. 8) Враховуючи, що після скоєння ДТП [PERSON] не виявив ініціативу по усуненню завданої ним шкоди, проведенню експертиз чи обстежень з метою з'ясування вартості відновлюваних робіт та завданої шкоди, при винесенні рішення суд виходить з наданих позивачем доказів. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що в результаті ДТП. Яка сталася з вини [PERSON], [PERSON] було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 1500 грн., яку суд вважає за можливе стягнути. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктами 3 ч. 2 та ч. 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з рекомендаціями п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивач просить суд стягнути відшкодування за завдану йому моральну шкоду у розмірі 500 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані судом загальновідомими не потребують доказування. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, позивач виходив із того, що зазнав значних душевних та моральних страждань, у зв'язку з ушкодженням автомобіля, неможливістю використовувати його в свої цілях та цілях своєї родини, а також зазначив, що його робота пов'язана з частими переїздами, тому він мав домовлятись зі сторонніми людьми про перевезення та користуватись громадським транспортом. На підтвердження вищезазначених обставин, позивач не надав суду жодних доказів. Проте суд вважає доведеним позов в цій частині, на підставі ч. 2 ст. 61 ЦПК, оскільки та обставина, що ДТП та його наслідки призвели до душевних переживань, моральних страждань та стресу - може бути визнана загальновідомою. При вирішенні питання про розмір відшкодування за завдану моральну шкоду, суд також бере до уваги період, протягом якого позивач не мав можливості користуватись належним йому автомобілем, що спричиняло додаткові незручності та переживання (ДТП сталася 03.10.2013 року, автомобіль відремонтовано 10.11.2013 року). Врахувавши вищезазначені обставини, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 500 грн. Позивач також просить суд, стягнути з відповідача на його користь, понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. Витрати на правову допомогу віднесені до судових витрат п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України (витрати пов'язані з розглядом справи). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем витрати на правовому допомогу доказами не підтверджені. Позов в цій частині не доведено. Тому в задоволенні вимог позивача, щодо стягнення 1000 грн. з відповідача, в рахунок відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу - необхідно відмовити. Одночасно з цим, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним витрати по сплаті судового збору, у розмірі 243,60 грн. (а.с. 1) На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1500 грн., моральну шкоду у розмірі 500 грн. та понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн., а всього в сумі 2243,60 грн.

Outcome: partial