Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

16.09.2019 року, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказуючи на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.08.2017 року з [PERSON] на її користь стягнуті аліменти на утримання дитини, доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, яка в тому числі має хронічні захворювання та потребує домашнього догляду у зв`язку із чим вона не має змоги повноцінно працювати, тому просить змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Згідно ст.81 ЦПК України - \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалу суду від 01.10.2019 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 35) У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав, обмежився лише заявою від 02.12.2020 р. про надання строку для подання відзиву, але не скористався своїми процесуальними обов`язками та станом на 05.03.2020 року відзив не подав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, але ними подані заяви про розгляд справи у їх відсутності, задоволення позову, крім того проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча про час, місце та дату розгляду справи було повідомлено належним чином, про що свідчить довідка про доставку SMS - повідомлення про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Приймаючи до уваги думку позивача та представника позивача, які не заперечували проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке. Судом встановлено, що у сторін під час перебування у зареєстрованому шлюбі народилася дитина та знаходиться на утриманні позивача, що не спростовано відповідачем та підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] та довідкою з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 02.05.2019 №04-147-0609, згідно якої адресою зареєстрованого місця проживання [PERSON] є [ADDRESS] ( а.с. 11, 24). Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.08.2017 року №263/4954/17 яке набрало законної сили 11.09.2017 р. з [PERSON] , [INFO] стягнуті аліменти на користь [PERSON] , [INFO] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000,00 грн. щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.04.2017 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Відповідно до ч. 1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»\~№ 2037-VIII від 17.05.2017 року\~внесено зміни до ч.2ст.182 СК України, відповідно до якого розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з\~ст.182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в обґрунтування збільшення розміру аліментів посилається на те, що на день звернення до суду із даним позовом розмір стягуваних з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, який є незмінним станом на сьогодні не є достатнім для забезпечення необхідного рівня життя дитини, і таким, що є меншим ніж мінімальний розмір аліментів, які стягуються з батьків, які не працюють. Як вбачається із Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30.08.2017 р. суд визначаючи розмір аліментів, який позивач просила визначити у розмірі 1500 грн. виходив із позиції відповідача, враховуючи, що останній не має постійної роботи, на обліку в центрі зайнятості не перебуває його дохід є непостійним встановив розмір аліментів про який останній не заперечував у розмірі 1000 грн. Інших доказів про дохід відповідача сторони не надали. Таким чином за відсутності відомостей про дохід відповідача, суд приходить до висновку, що відповідач не має постійного місця роботи, відповідно постійного заробітку. Позивач також на підставу зміни розміру аліментів посилається на те, що донька часто хворіє на простудні захворювання, тому потребує лікування та домашнього догляду. З довідки №25-2/322 від 19.06.2019 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] має потребу у домашньому догляді (а.с. 25). З висновку ЛКК №25-2/322 [PERSON] , [INFO] часто та тривало хворіє простудними захворюваннями (а.с. 26). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 143цс-13 від 05.02.2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положенням ст.192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів встановлений мінімальний розмір аліментів, які стягуються з батьків, які не працюють є значно вищим, крім того враховує , що за станом здоров`я дитини, яка потребує постійного домашнього догляду, як дитина часто та тривало хворіюча простудними захворюваннями, що дає суду підстави вважати, що відповідач в змозі платити аліменти у частці від свого доходу, також змінився визначений положеннями\~СК України\~мінімальний розмір аліментів. Таким чином, суд приходе до висновку, про можливу зміну розміру аліментів, та вважає за необхідне змінити розмір стягуваних аліментів з 1000 гривень щомісячно на 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку дитину і до повноліття. При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved