Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

16 травня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Державний Макіївський науково-дослідний інститут з безпеки робіт у гірничій промисловості, про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на повнолітню дитину, які уточнила під час судового розгляду та просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментам в сумі 13108,44грн. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач є її батьком, який не надавав матеріальної допомоги під час її навчання. Після набрання рішенням чинності та отримання виконавчого листа, вона передала його на виконання до Державної виконавчої служби, повідомила про місце роботи боржника, проте з відповідача за допомогою третьої особи відрахування не проводилося. Рішенням Калінінського районного суду м.Донецька від 17 лютого 2014 року вказаний позов [PERSON] - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам у розмірі 13108, 44 грн. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 17 лютого 2014 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] зазначив, що стягуючи на користь позивачки вказану заборгованість, суд першої інстанції не врахував, що така заборгованість може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. Також, стягуючи заборгованість по аліментам, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що виконавчий лист перебуває на виконанні в державній виконавчій службі, що обов'язок відповідача сплачувати аліменти на дитину до досягнення нею 23 років вже вирішено судом. Проте, оскаржуваним рішенням суд вдруге, вирішив питання про стягнення аліментів, що суперечить нормам цивільного права. Відповідач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 17 лютого 2014 року залишити без змін. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України така неявка не перешкоджає апеляційному розглядові справи. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Калінінського районного суду м.Донецька від 20.06.2007 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача, щомісячно у розмірі 1/6 частини заробітку до припинення навчання, або до досягнення нею 23 років, починаючи з 21.05.2007 року, про що 31.08.2007 року видано виконавчий лист. Додатковим розпорядженням старшого державного виконавця, надісланим 30.11.2009 року за вих.№18452 третій особі, по виконавчому листу №2-1745 від 20.06.2007 року визначено порядок та розмір відрахувань. Згідно відмітки про відрахування із заробітку боржника, залишок заборгованості дорівнює 13108,44 грн. (а.с.3 - 5, 34, 62) Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість склалася з вини відповідача, а тому він повинен її погасити. Проте, із зазначеними висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони не ґрунтуються на законі. У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Рішення суду позивачем не оскаржується. Судом апеляційної інстанції встановлено, що виконавчий лист за №2-1745/07, виданий Калінінським районним судом м.Донецька 31.08.2007 року та розпорядження Гірняцького ВДВС м.Макіївки без номера та дати про стягнення аліментів із заробітної плати [PERSON] на користь [PERSON] надійшов на виконання до третьої особи 26.10.2009 року. Згідно інформації Державного Макіївського науково-дослідного інституту з безпеки робіт у гірничій промисловості від 10.04.2013 року за №2750 виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] з відміткою про виконання внаслідок досягнення [PERSON] 23 років, при наявності заборгованості в розмірі 13108,44грн., повернуто до Гірницького відділу Державної виконавчої служби Макіївського МУЮ 04.06.2010 року. (а.с.7,30,31) Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Матеріалами справи підтверджено, на підставі рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 20.06.2007 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки, щомісячно у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), до припинення навчання або до досягнення нею 23 років при провадженні навчання, починаючи з 21.05.2007 року, про що 31.08.2007 року був виданий виконавчий лист. Відповідно п.7.21 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України, 02.04.2012 N 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802) державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Згідно п.7.22 вказаної Інструкції у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом. Стягуючи заборгованість по аліментам, суд першої інстанції не звернув уваги, що обов'язок відповідача сплачувати аліменти на дитину до досягнення нею 23 років вже вирішено судом, виконавчий лист за наслідками цього рішення перебуває на виконанні в державній виконавчій службі і знову, тобто вдруге, вирішив питання про стягнення аліментів. Вказаний висновок суду першої інстанції про повторне стягнення аліментів не відповідає вимогам закону. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. При відсутності спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. З огляду на зазначене, рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за аліментами підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed