Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

16 серпня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду\~\~з позовом до \~Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 24.03.2021 р. державним виконавцем Приморського ВДВС м. Маріуполя на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, №28386 від 02.12.2020 року відкрито виконавче провадження та розпочато звернення стягнення його на заробітну плату у ВП №64920651. Згідно з цим виконавчим написом з нього на користь Відповідача, якому ТОВ «Фінансовою компанією управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №18102020 ФК від 18.10.2020 якому в свою чергу відступлено право вимоги ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» на підставі договору факторингу №1 ПТБ від 15.10.2020 року, якому в свою чергу ПАТ «Платинум Банк» відступлено право вимоги на підставі Договору фактрингу №78 від 22.02.2018 р. за кредитним договором №05337/0002XSGF від 18.10.2012 року, повинно бути стягнуто невиплачені в строк грошові кошти в розмірі 16244,15 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5971,39 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Вважає, що вказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Остапенка Є.М. №28386 від 02.12.2020 року не може бути виконаний, оскільки нотаріусом порушено норми діючого законодавства процедури вчинення виконавчого напису і стягнення боргу не є безспірним. Відповідно до ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до п.1 ч. 1\~ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 17.08.2021 р. забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного запису. Ухвалу суду від 17.08.2021 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі Відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, яка отримана відповідачем. 15.09.2021 р. від відповідача в особі директора ТОВ Яворського Р.І. на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог про визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В своїй заяві зазначив, що не заперечує проти задоволення позову та стягнення судового збору в розмір 454 грн. за подання позовної заяви та 227 грн. за подання заяви про забезпечення позову у зв`язку із визнанням позову. Також подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу до 1907, 00 грн. (42, 43-44). Згідно ст.81 ЦПК України - \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов наступного висновку з огляду про таке. У відповідності до положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено судом і це не заперечується відповідачем, що 02.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. був вчинений виконавчий напис та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №28386 за яким у безспірному порядку стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (правонаступника ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яке є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», яке є правонаступником ПАТ «Платинум Банк») заборгованість за кредитним договором \~№ 05337/0002 XSGF від 18.10.2012 року за період з 21.02.2018 р. по 02.12.2020 у розмірі 16244,15 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5971,39 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, а також плату за вчинення виконавчого напису - 50,00 гривень. Постановою державного виконавця Приморського ВДВС м. Маріуполя СМУ МЮ (м. Харків) від 24.03.2021 р. відкрито ВП №64920651 (а.с.23,26). За загальним правилом ст.ст.15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першоюст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15,16,18\~ЦК України та статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», суд доходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідачем на спростування вимог позивача доказів не подано, натомість подано заяву про визнання позовних вимог. Таким чином, суду не надано доказів того, що ТОВ «Фінпром Маркет» подано нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи, які підтверджують безспірність вимог боржника, а нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, врахував та належним чином перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Крім того, суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, і беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів Позивача щодо неправильності розрахунку заборгованості, на підставі якого вчинено виконавчий напис нотаріуса. Отже, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, і відповідач позов визнав, суд дійшов висновку, що виконавчий напис суперечить вимогам чинного законодавства, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом не встановлено підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Частиною першою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем при звернення до суду сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. за подання позову та в розмірі 454 грн. за звернення із заявою про забезпечення позову і відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті у відповідності до вимог передбачених ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у виді судового збору в розмірі 50 відсотків, сплаченого при зверненні із позовом до суду у розмір 454 грн., 50 відсотків сплаченого при зверненні із заявою про забезпечення позову ту розмірі 227 грн., 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 454 грн. та 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні заяви про забезпечення позову, а саме 227 грн. підлягає повернення позивачу з державного бюджету. Відповідно до пункту 1 частини 2\~ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з позовної заяви Позивача просить стягнути з Відповідача витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Матеріали справи містять докази понесення Позивачем на правничу допомогу адвоката витрат в розмірі 2250 грн. На підтвердження цього Позивачем було зазначено попередній розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, зокрема на правничу допомогу адвоката в розмірі 3500,00 грн., договір про надання правничої допомоги від 04.06.2021 р. №41/21, згідно п. 4.1 якого позивач зобов`язався оплатити працю адвоката у формі гонорару (а.с. 27-30), акт прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги №41/21 від 04.06.2021 р. станом на 23.09.2021 р. (а.с.71), звіт про надання послуг за вказаним договором та сплату грошових коштів за здійснення правничої допомоги [PERSON] адвокату Д`яконової К.І. в розмірі 2250 грн. (а.с. 72). Відповідачем по справі було надано клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1907,00 грн. з посиланням постанову ВС від 07.11.2019 р. у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 . Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі №143/173/19, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача не надано суду доказів з метою доведення неспівмірності (надмірності) понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування. За таких обставин, надаючи оцінку співмірності понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката Д`яконової К.І. в сумі 2250 грн. зі складністю справи та відповідності цієї суми критеріям реальності та розумності, суд з урахуванням: обсягу наданих адвокатом послуг та часу, витраченого на їх виконання, зокрема надання нею правої консультації вартістю 250 грн., здійснення адвокатських запитів загальною вартістю 500 грн., складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову вартістю загальною вартістю 1500 грн., суд дійшов висновку, що витрати\~ Позивача на професійну правничу допомогу\~підлягають задоволенню, оскільки саме на ця суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі № 266/5022/21 та заява про їх відшкодування і розрахунок були надані у строк, визначений частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Саме таких висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15-ц. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 2250 грн. за надану правничу допомогу адвоката. Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved