Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

16.10.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01 листопада 1975 року міським відділом ЗАГС м. Ізюма Харківської області, актовий запис № 560. Від шлюбу мають двох дітей. В даний час вони повнолітні. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося. Вже 15 років їх сім`я фактично розпалась і вони мешкають окремо. Між ними не було злагоди та взаєморозуміння. Вони мали різні погляди на життя. Відповідач не бажає розірвати шлюб через органи ДРАЦСу, а тому вона вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився надав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив шлюб розірвати. У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 01 листопада 1975 року Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Ізюмської міської Ради депутатів трудящих Харківської області зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 560.(а.с. 6) У відповідності до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивач в позовній заяві вказує, що сумісне подружнє життя не склалось через різні погляди на життя та стосунки подружжя. Шлюбні стосунки припинені 15 років тому. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка побажала залишити шлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів рахунків тощо). Судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача згідно квитанції № МР_АВ180788ВМА_10191651від 16.10.2019 року на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved