Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

17.05.2016 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Вимоги позову обґрунтовуються, тим, що він є власником спірної квартири за адресою: [ADDRESS], 01021. Сторони уклали договір оренди вказаної квартири та на прохання відповідача позивач надала згоду на реєстрацію її місця проживання у орендованій квартирі з 13.05.2010 р. Проте після закінчення дії договору, а саме з 01.12.2010 року відповідач самостійно звільнив орендовану квартиру та змінив своє місце проживання на інше, не відоме позивачу, проте не здійснив дії щодо зняття з реєстраційного обліку, зазначене порушує права позивача як власника спірного приміщення і є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи судом повідомлялася належним чином, заяви, клопотання, письмові заперечення від нього не надходили до суду. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено в судовому засіданні, спірне жиле приміщення - квартира за адресою: [ADDRESS] - є двокімнатною квартирою, площею 52,20 кв.м., яка зареєстрована на праві власності за позивачем [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23.05.2002 р., зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 27.05.2002, в книзі д.-662-5 за реєстровим 4782 (а.с. 8-9). Між сторонами 01.11.2009 року укладено договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 10-11). Додатковою угодою від 01.01.2010 р. до Договору оренди від 01.11.2009р. сторони зазначили, що договір укладений строком до 01.12.2010 року (а.с. 13). Відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 13.05.2010, що підтверджується копією Форми № 3 № 4108 від 25.11.2015, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва » (а.с. 14). З складених 28.03.2016 р. та 28.04.2016 18.12.2015 Актів обстеження спірної квартири вбачається, що на час перевірки ніхто не проживає (а.с. 15-16). Оскільки протягом тривалого часу відповідач не проживає в спірній квартирі, не є власником спірного жилого приміщення та не є членом сім'ї власників приміщення, але самостійно не знявся з реєстраційного обліку, зазначене порушує права позивача як власника спірного приміщення і на його думку, є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним приміщенням. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1 ст. 317 ЦК України. Статтею 71 ЖК УРСР передбачено збереження права користування житловим приміщенням у разі відсутності зареєстрованої в ньому особи строком, який не перевищує 6 місяців, окрім передбачених цим Кодексом випадків. Згідно з ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] колишнім орендарем жилого приміщення, після закінчення строку дії договору оренди у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, що визначено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», спірним жилим приміщенням не користується. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на зазначене, вимоги позивача про визнання [PERSON], що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то вона задоволенню не підлягає, оскільки визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial