Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

15.06.2021 позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , з врахуванням уточнених позовних вимог, просять визнати за ними право приватної спільної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку з кадастровим номером 4622155400:01:008:0059, площею 0,0757 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що 29.08.2016 між [PERSON] [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0757 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказаний житловий будинок належав продавцю [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого 28.01.2011 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 504. Посилаються, що одночасно з набуттям права приватної спільної часткової власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, позивачі, у відповідності до положень ст. 120 ЗК країни та ст.377 ЦК України, набули права приватної спільної часткової власності у рівних частках на земельну ділянку, загальною площею 0,0757 га, кадастровий номер: 622155400:01:008:0059, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Однак, відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 13.05.2021 року, земельна ділянка площею 0,0757 га, кадастровий номер 4622155400:01:008:0059, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] , що перешкоджає новим власникам земельної ділянки -позивачам здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вищезазначена обставина унеможливлює внесення змін до Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку змін щодо земельної ділянки площею 0,0757 га, при цьому, перехід права власності на земельну ділянку від [PERSON] до [PERSON] на підставі договору дарування від 28.01.2011 року вищезазначеного житлового будинку, в Державному земельному кадастрі про право власності та речових прав на земельну ділянку - не було зареєстровано. А тому позивачі вважають, що адекватним та законним способом захисту порушеного прав та інтересів, - є визнання їх законного права спільної часткової власності на дану земельну ділянку, тому звернулися з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 30.06.2021 відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче засідання.. В підготовче засідання позивачі не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі та участі їх представників, позовні вимоги з наведених у позовній заяві підстав підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про визнання позову, в якій вказав про те що повністю визнає заявлені позивачами [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення їх, у клопотанні від 29.11.2018 просили про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Згідно з договором дарування будинку, посвідченого 28.01.2011 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 504, [PERSON] передав у власність (дарунок) а [PERSON] прийняла безоплатно у власність житловий будинок [ADDRESS] , даний житловий будинок, що передається у власність (дарунок) в цілому розташований на земельній ділянці площею 0,0757 га, кадастровий номер 4622155400:01:008:0059 (а.с.17). 29.08.2016 [PERSON] продала [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0757 га кадастровий номер 4622155400:01:008:0059, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджено договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького нотаріального округу Львівської області та зареєстрованого в реєстрі на № 1594 (а.с.18). 29.08.2016 приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького нотаріального округу Львівської області проведено державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності житлового будинку [ADDRESS] по Ѕ частці за [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 256127370 від 12.05.2021 (а.с.19). Згідно Інформації з Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 13.05.2021 видно такі відомості про земельну ділянку кадастровий номер земельної ділянки: 4622155400:01:008:0059, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,у відомостях про суб`єктів права власності на земельну ділянку зазначений [PERSON] (а.с.21). Згідно державного акту серія ЯЖ № 805970 від 24.03.2009 який виданий на підставі договору дарування земельної ділянки від 16.02.2009, ВМА № 783725, реєстр №76 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0757 га у межах згідно з планом, що розташована: [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки: обслуговування житлового будинку. Кадастровий номер земельної ділянки: 4622155400:01:008:0059 (а.с. 21). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 22.03.2017 Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] померла [INFO] . Відтак, між сторонами виник спір щодо здійсненням позивачем права користування та розпорядження її майном, а саме, земельною ділянкою, який регулюється нормами Земельного кодексу України та нормами Цивільного кодексу України. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Також згідно з частиною першою статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення договорів дарування та купівлі-продажу) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. При цьому у відповідності до частини четвертої цієї статті в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. При цьому під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Окрім того, пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до пп. «Ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16. Аналогічних висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд України у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16 та від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи власником житлового будинку [ADDRESS] , на земельній ділянці, площею 0,0757 га, яка належала йому на підставі державного акта серії ЯЖ № 805970, подарував цей будинок [PERSON] , а тому у силу положень статті 120 ЗК України, чинних на час укладення договору дарування, до [PERSON] , перейшло також і право на земельну ділянку площею 0,0757 га на якій розташований цей будинок. Подальшим укладенням договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 серпня 2016 року між [PERSON] , як продавцем, та позивачем [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з набуттям позивачами на підставі вище зазначеного договору права спільної часткової власності на житловий будинок, а також у відповідності до положень статті 120 ЗК України відбувся одночасний перехід до позивачів і права власності на земельну ділянку, на якій розміщений будинок. Таким чином, у зв`язку з набуттям позивачами права власності на житловий будинок, до них також перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, у зв`язку з чим право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку припинено. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що обставини, якими позивачі обґрунтовують свій позов, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, крім того відповідач позов визнав в повному обсязі, а тому такий слід задовольнити та визнати за позивачами право власності на земельну ділянку площею з кадастровим номером 4622155400:01:008:0059, площею 0,0757 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Щодо питання судових витрат слід зазначити наступне. Судові витрати в даній справі складаються лише з судового збору. За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору, що становить 555,86 грн (п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень, вісімдесят шість копійок). та, з відповідача на користь позивача слід стягнути 555,86 грн (п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень, вісімдесят шість копійок), що становить 50 % судового збору.

Outcome: approved