Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

17.07.2018 року [PERSON] в інтересах АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказує, що 26.10.2013 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2046 грн.71 коп., а позичальник зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, відсотки за користування ним в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не були виконані, позивач просить стягнути з позичальника прострочену заборгованість за кредитом станом на 01.07.2018 року у сумі 20760 грн.01 коп. Ухвалою суду від 24.07.2018 року справа призначена до слухання в порядку спрощеного провадження на 01.10.2018 року. 12.10.2018 року відповідачем подано заперечення, фактично відзив на позов на позовну заяву в якій, він вказує на отримання ним в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного ліміту 27.10.2013 року в розмірі 1000 грн., в подальшому кредитний ліміт збільшився до 4000 грн., при цьому за його згодою з пенсії в автоматичному режимі утримувалась певна сума коштів на погашення кредиту. Починаючи з березня 2017 року почав отримувати пенсію у відділенні «Укрпошти» відповідно припинилося погашення кредиту, боргів в нього не було, тому що ніхто з банку йому про це не повідомляв. Вважає, що всі отриманні від банку кошти, повернуто позичальникові за рахунок пенсії, тому в задоволенні позову належить відмовити. Представником позивача подано відповідь на відзив 05.11.2018 року, в якій повністю підтримані позовні вимоги із зазначенням, того що [PERSON] фактично отримано в кредит 8000 грн., всю інформацію з приводу кредитних зобов'язань сторін позичальник міг отримати, як у відділенні банку, так і через мережу інтернет, термінали самообслуговування і про заборгованість відповідача свідчать виписки по його рахунку. Фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку із відсутністю учасників процесу не здійснюється. 14.06.2018 року товариство змінило назву з Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, повне підтримання позовних вимог, викладених в позові та відповіді на відзив, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 07.11.2018 року зазначив, що при отриманні пенсійної картки йому банком було відкрито кредитний ліміт на 1000 грн., в подальшому ліміт збільшувався і він ним користувався, але погашав щомісячно спочатку по 300 грн., потім по 400 грн. з пенсії в автоматичному режимі заборгованість. Зазначав, що на момент переходу на отримання пенсії через відділення зв'язку заборгованості не було і не повинно бути, зважаючи на систематичне погашення і відсутність з боку працівників банку будь-якої інформації про борг. Просив в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 26.10.2013 року був укладений договір б/н, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Умов і Правил надання банківських послуг, банківських тарифів. На виконання умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 2046 грн.71 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,60 % на рік за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В подальшому кредитний ліміт збільшувався до 4000 грн.-27.06.2014 року, до 6000 грн. - 29.08.2014 року, до 7000 грн-07.10.2014 року та до 8000 грн.- 07.11.2014 року, про що свідчать виписки по рахунку позичальника. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Як встановлено судом, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ним. Станом на 01.07.2018 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7030 грн.77 коп. і дана складова заборгованості підлягає стягненню з [PERSON] Банком також нарахована заборгованість за процентами в розмірі 11734 грн.48 коп., виходячи з процентної ставки, яка неодноразово була змінена Банком: з 16.01.2014 року - 2,3 % на місяць (27.60 % річних), 01.09.2014 року - 2,7 % на місяць (32,4 % річних), 01.04.2015 року - 2 % на місяць (42 % річних). Згідно виписки по рахунку надану банком 28.01.2015 року в розмірі 27 грн. [PERSON] зняв готівкою в банкоматі з карти 51**69, а 07.03.2018 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості і карти 29**18, тим самим прийняв процентну ставку 32,4% річних і в подальшому не змінював її, оскільки більше не користувався коштами позичальника. Таким чином, заборгованість за процентами станом на 01.07.2018 року (в межах заявлених позовних вимог) становить 7890 грн. 58 коп. ((366 грн.96коп.(нараховані проценти станом на 26.01.2015 року) + (7030,77 х 32,4% /360 х 1189), тобто позов в цій частині підлягає задоволенню частково з урахуванням викладеного. Доводи відповідача про повне погашення кредитної заборгованості і наявність мінусового балансу у розмірі 25.88 грн. є безпідставними з урахуванням виписок банку наданих, як позивачем так і самим відповідачем по рахункам [PERSON] в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», наявності карт з яких відбувалось автоматичне погашення заборгованості по кредиту. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем також нараховані: - заборгованість за пенею в розмірі - 530 грн.; - штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 964 грн. 76 коп.(процентна складова). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п.2.1.1.12.6.1. та п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг за порушення зобов'язань по поверненню кредитних коштів, нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених даними Умовами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.10.2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язком для судів при застосуванні цих норм права. Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня, відповідно до наданого розрахунку. З урахуванням викладеного, суд робить висновок, що заборгованість по кредиту, з приводу отримання якого відповідач не заперечував відбувалася в розмірі, узгодженому з ним - позичальником, але вона не погашала належного ( базового) щомісячного платежу і в результаті накопичувалась до часу звернення банком до суду. При цьому а ні позичальник ні позикодавець не ініціювали питання врегулювання спору і повідомлення другу сторону, як про наявність заборгованості, так і з'ясування і отримання відповідачем як клієнтом кредитної установи підтвердження про відсутність боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України (зі змінами та доповненнями станом на 15.12.2017 року) судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору в розмірі 1 762 грн. За такого, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (74%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1311 грн. 42коп.

Outcome: partial