overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

15 липня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, Центральний р-н, вул. Героїв Сталінграду, 12-б/19. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 13.07.2016р. о 10 год. 36 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий становить небезпеку для себе і оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, в судовому засіданні встановлено, [PERSON] не становить небезпеку для себе і оточуючих, а наявність в нього психічного захворювання не є підставою для його примусової госпіталізації. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

15 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем18 грудня 2010 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що шлюбні відносити між ним та відповідачем [PERSON] припинені півроку тому. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення він не згодний. Спір щодо мешкання дітей та майновий спір на даний час відсутній. Між ними мається домовленість про утримання дітей. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, також вказала, що на розірвання шлюбу згодна, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище - [PERSON]. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НО № 230774, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1168. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружини залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

15 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] спілки «Прикарпатський кредитний центр» про повернення депозиту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04 січня 2011 року був укладений договір № 01 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок, згідно якого відповідач прийняв вклад у вигляді грошових коштів у сумі 30\~000,00 гривень без права поповнення на умовах строковості, зворотності та платності на строк до 04 липня 2012 року. 18 січня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] спілкою «Прикарпатський кредитний центр» був укладений ще один договір № 06 про залучення внеску (вкладу) на депозитний рахунок на суму 28\~000,00 гривень строком до 18 липня 2012 року. Відповідач на протязі дії даних договорів справно сплачував позивачу проценти. Після закінчення дії договорів позивач звернувся до відповідача про повернення коштів, проте по даний час кошти залишилися неповернутими. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на його користь вклад по договору № 01 від 04 січня 2011 року у розмірі 30\~000,00 гривень та по договору № 06 від 18 січня 2011 року у розмірі 28\~000,00 гривень, усього 58\~000,00 гривень, три відсотки за час прострочення повернення вкладу у розмірі 6\~960,00 гривень та судові витрати. Позивач у судове засідання не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

15 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом, в якому просить винести рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] та при розірванні шлюбу прізвище позивача змінити на Ярема. Позовну заяву обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 27.08.2010 року. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] Стосунки з відповідачем погіршилися. На даний час сторони не ведуть спільного побуту та втратили почуття один до одного. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву про проведення судового розгляду справи у її відсутності, зазначивши, що позов підтримує, просила при реєстрації розірвання шлюбу прізвище їй не змінуювати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутності, зазначивши, що позов визнає. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Сторони зареєстрували шлюб 27.08.2010 року. За час спільного проживання у них є син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] Суд вважає, що примирення між подружжям неможливе і не в інтересах їх сім'ї. Суд приймає визнання відповідачем позову і приходить до висновку, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, цей шлюб слід розірвати. З відповідача слід стягнути судовий збір в користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

15 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та змінити їй прізвище, на дошлюбне Богатирьова. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в 2002 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від сумісного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з нею. З травня 2016 року сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивач прийшла до впевненості, що їх сім'я з відповідачем розпалася остаточно та примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не зявилася, до суду надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності та просила розірвати шлюб з відповідачем, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надіслав, в звязку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Полігонівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, шлюб між сторонами зареєстрований 17 квітня 2002 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження було зроблено актовий запис за № 3. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Раступняк» (а.с.7). Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. (а.с.6). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сімї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

15 липня 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що 29 вересня 2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого вони мають двох доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний момент проживають разом з відповідачем. Спільне життя із відповідачем не склалося через те, що відповідач веде аморальний спосіб життя, неодноразово зраджувала, внаслідок чого виникали сварки, на даний час відповідач проживає разом з іншим чоловіком, а діти повністю знаходяться на його фінансовому утриманні. Спір щодо поділу майна відсутній, спір щодо утримання дітей буде вирішено окремо. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 вересня 2012 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Виконавчим комітетом Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 5 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 5). [INFO] народилась [PERSON], батьками якої записані позивач і відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (а.с. 3). [INFO] у сторін від шлюбу народилась донька [PERSON] (а.с. 4). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через подружню зраду відповідачем, внаслідок чого виникали сварки, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені 30 березня 2016 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

15 липня 2016 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 08.08.2014 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 23995 грн. 95 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зобовязання перед банком не виконав, внаслідок чого станом на 25.04.2016 року виникла заборгованість в сумі 19220 грн. 51 коп. З даної суми 10470,89 грн. - заборгованість за кредитом, 517,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 418,83 грн. - заборгованість по комісії, 7813,40 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Просить стягнути з відповідача названу суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання вдруге не зявився, хоча своєчасно був повідомлений про місце, дату і час розгляду справи судовою повісткою, надісланою рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням по зареєстрованому місцю проживання. Про причину неявки суд не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до п. п. 1.1.2, 1.1.3, 1.2.2, 1.2.3, 1.3.2, 1.3.3, 2.1, 2.5 Генеральної угоди про реструктуризацію і приєднання до умов і правил надання продукта кредитних карт від 8 серпня 2014 року заборгованість по договору 1(від 09.10.2008 року) з дати підписання генеральної угоди складає 14998,76 грн., договору 2 - 5454,55 грн., договору 3 - 5244,64 грн., дата кінцевого погашення заборгованості 31 серпня 2016 року; банк надає терміновий кредит в сумі 23995,95 грн. на строк 24 місяці шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту; клієнт зобов'язаний повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно Генеральній угоді (а. с. 8). Відповідно до розрахунку заборгованість за договором станом на 25.04.2016 року становить 19220,51 грн. (а.с. 6). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що відповідач порушив умови Генеральної угоди, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті кредиту, відсотків та комісії, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

15 липня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що відповідач, будучи батьком дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заперечень проти позову не надав. Справа розглядалась судом у заочному порядку відповідно до вимог ст.ст.224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] /а.с.4/. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України, передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінюючи надані докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнути з відповідача, який є батьком неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 15.07.2016 року, на користь позивачки. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати (судовий збір у розмірі 551,20 грн.) підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Згідно вимог ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за 1 місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

15 липня 2016 року позивач звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з позовною заявою (з урахуванням уточнених позовних вимог) до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просить суд винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\\6 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Свій позов позивач обґрунтувала тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON], мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Заявою до суду позивач [PERSON] просить справу розглядати у її відсутності. [PERSON] вимоги підтримує і прохає суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] наддав суду письмові заперечення на позов, вказав, що позовні вимоги визнає частково. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Як зясовано, позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON], сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Відповідач не надає допомоги на утримання спільної неповнолітньої дитини, яка проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Про способи виконання обовязку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини \\ аліменти \\ присуджуються у частці від доходу її батьків і \\або \\ у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня подання позову. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На цій підставі з [PERSON] в дохід держави стягується 551 грн. 20 коп., згідно ставки встановленої п.п.1 п.1 ч.2 статті 4 Закону України Про судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

15 липня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від лютого 2009 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с. 2). Позивач у судовому засіданні заявлений позов підтримала, а відповідач не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 14.02.2009 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачем (а.с. 5). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникали в родині з різноманітних причин, зникнення у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від грудня 2015 року сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Позивач зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved