Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

16.06.2021 р. позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою. Провадження у справі відкрито 02.07.2021 р. Справу призначено до розгляду ухвалою суду від 02.08.2021 р. Короткий зміст вимог позовної заяви Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27.11.2019 року між ним та відповідачем укладено договір позики, на підтвердження чого відповідачем надано розписку в отриманні коштів. Відповідно до умов договору позивачем було передано відповідачу гроші у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, що згідно курсу валют НБУ на момент отримання коштів складало 359 740 грн. 50 коп., які той зобов`язався повернути у строк до 30.12.2020 р. (згідно тексту заяви). Вказані кошти у передбачений договором позики строк відповідач не повернув, на його (позивача) звернення з вимогою повернути борг не реагує. Просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму, а також витрати по оплаті судового збору. Відповідач відзив не надав. Процедура судового розгляду У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 50,52,54). Позивач надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 55,56). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.58). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу без участі позивача, відповідача, враховуючи подані ними заяви та третьої особи, в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін на теперішній час. Фіксація судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що 27.11.2019 р. позивач передав у позику відповідачу з дозволу його дружини грошові кошти у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, що згідно курсу валют НБУ на момент отримання коштів складало 359 740 грн. 50 коп. які відповідач зобов`язувався повернути до 30.12.2020 р., що підтверджується розпискою, наданою відповідачем [PERSON] , оригінал якої оглянуто у судовому засіданні. Заперечень щодо укладання вказаного договору позики або доказів на спростування його укладання відповідачем не надано. Сума позики відповідачем у передбачений строк не повернута позивачу. Доказів на спростування даної обставини відповідач не надав. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргову розписку судом, у відповідності до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц, з`ясовано справжню правову природу укладеного договору, а саме те, що між сторонами дійсно виникли правовідносини з договору позики. Вказана розписка підтверджує факт передачі позивачем та отримання відповідачем грошових коштів, які останній зобов`язався повернути у строк до 30.12.2020 року, однак свої зобов`язання не виконав, ці кошти не повернув. Надаючи оцінку дослідженим доказам, у тому числі розписку від 27.11.2019 р., суд вважає вказаний доказ належним, допустимим та достатніми для підтвердження факту укладення договору позики між сторонами. Відповідачем не спростовано твердження позивача про неповернення запозичених грошових коштів у строк, встановлений сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. Висновки суду за результатами розгляду позову Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови договору позики щодо повернення суми позики позивачу [PERSON] у встановлений договором строк, а отже наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат При розподілі судових витрат суд керується нормами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі задоволення позову - судовий збір покладається на відповідача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В матеріалах справи наявна квитанція № ПН1528 від 14.06.2021 року про сплату судового збору позивачем в розмірі 3597,40 грн. (а.с. 4). Позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Оскільки відповідачем позов визнано в повному обсязі та таке прийнято судом, 50 відсотків суми судового збору, сплаченого при поданні позову позивачем, виходячи з фактично сплаченої суми 3597 грн. 40 коп. (а.с. 4), що становить 1798 грн. 70 коп. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи, вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1798 грн. 70 коп. грн.

Outcome: approved