Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

16.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому вказав, що 24.12.2002 р. він спільно з [PERSON] уклали договір довічного утримання, згідно якого вона передає позивачу у власність жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. [INFO]. [PERSON] померла. Всі витрати на її виховання позивач взяв на себе. Після її смерті позивач вирішив зробити косметичний ремонт, замінив вікна і почав в ньому проживати. З листопада 2011 р. позивач став проживати однією сім'єю з [PERSON] та її сином [PERSON] в цьому будинку. Мали намір зареєструвати шлюб. 21.07.2015 р. позивач зареєстрував відповідача разом з її сином в цьому домоволодінні. Їхнє спільне життя не склалося і в жовтні 2015 р. [PERSON] разом з сином [PERSON] забрали всі свої речі та переїхали до матері відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] де і проживають по цей час, але залишаються прописаними за адресою позивача. Позивач декілька разів спілкувався по телефону з [PERSON] та просив її добровільно виписатися з його домоволодіння, так як вона разом з сином втратила своє право на проживання в ньому у зв'язку з переїздом на інше місце проживання, але вона відмовляється це робити. Позивач звернувся до Борівського РС ГУ ДМС України в Харківській обл., щоб зняти відповідачів з реєстраційного обліку, але йому пояснили, що це неможливо без їх згоди, і запропонували звернутися до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Не проживаючи в даному домоволодінні, але будучи прописаними в ньому, відповідачі порушують особисті права на життя, права на володіння, користування та розпорядження будинком, оскільки не сплачують плату за користування житловим приміщенням та комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку. Позивач працює, отримує мінімальну заробітну плату, сплачує аліменти на утримання свого сина, має проблеми зі сплатою комунальних платежів, так як не має можливості оформити субсидію. Відповідачі не проживають в даному домоволодінні більше одного року, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов Борівської с/ради від 27.07.2016 р., 07.09.2016 р. Просив визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач підтвердив вищевикладене та підтримав позовні вимоги. Відповідачі в судові засідання 23.12.2016 р. та 04.01.2017 р. не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, шляхом надсилання судової повістки за адресою фактичного проживання відповідно до ст.74 ЦПК України. Свідки [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони являються сусідами позивача [PERSON], його колишньої співмешканки [PERSON] та її сина [PERSON] не бачили за місцем їх реєстрації вже понад 1 рік. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.150 Житлового кодексу України: «Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди». Згідно ч.2 ст.405 ЦК України: «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом». Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.03 р. №1382-ІV: «Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням…». Згідно ст.11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: «Орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці». Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. В суді встановлено, що згідно довідки виконкому Борівської с/ради, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS]., разом з нею за даною адресою зареєстрований син [PERSON] (а.с.5). Відповідно до даних будинкової книги, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). [PERSON] померла [INFO]., що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.9). [PERSON] передала у власність [PERSON] належний їй цілий жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] що підтверджується копією договору довічного утримання від 24.12.2002 р. (а.с.10). Згідно актів обстеження від 27.07.2016 р. та 07.09.2016 р. домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. встановлено, що даний будинок належить гр. [PERSON], в даному будинку зареєстровані з 21.07.2015 р. відповідно до даних будинкової книги, але не проживають близько року: [PERSON], [PERSON] (а.с.11-12). Крім того, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до закону №175/97-ЕР від 17 липня 1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач: відсутність [PERSON] та [PERSON] понад один рік без поважних причин за місцем їхньої реєстрації [ADDRESS]. Реєстрація місця проживання відповідачів в будинку обмежує права позивача у здійсненні права користування та розпорядження майном. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved