Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що [PERSON], на праві приватної власності належить жилий будинок [ADDRESS] загальною площею 200,80 кв. м.В даному будинку позивач проживав та продовжує проживати разом з членами своєї сім'ї: [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка.Відповідно до рішень Київради від 05.03.1992 року №35, від 26.01.1989 року №57, від 29.06.1989 року №573, від 25.12.1989 року №1145, від 25.12.1986 року №1273 та від 05.08.1986 року №775 проводилося відселення громадян з будинків, що належали їм на праві особистої власності під реконструкцію та забудову ж/м Біличі. Позивач зазначив, що з метою запобігання зловживань в питаннях укладання цивільно-правових угод та реєстрації сторонніх осіб громадянами на житло, що належало їм на праві власності, були накладені арешти.21 січня 1998 року Управлінням капітального будівництва було видано лист за № 046-75 про накладання арешту на будинок [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження: 1407863, архівний номер: 998888КІЕУ1, ж реєстру: 16642-22, внутр. № 7Б01163В22ЕБ2С348336, вх. № 326). Позивач зазначив, що арешт був накладений передчасно. В зв'язку з відсутністю коштів, процес відселення набув тривалого характеру і до будинку позивача процес знесення не дійшов. Позивач, [PERSON], постійно проживав та продовжує проживати [ADDRESS], і ніякого житла у зв'язку зі знесенням масиву не отримував, грошову компенсацію за будинковолодіння та зелені насадження, земельні ділянки під сад город, місця для перенесення гаражів для збереження особистого транспорту не отримував. Разом з тим, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26 листопада 2001 року № 2524 «Про ліквідацію управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації» управління капітального будівництва ліквідовано без правонаступника. Таким чином, накладений арешт на будинковолодіння позивача був передчасним. А на сьогодення він є незаконним, яким нанесено та продовжується наноситись як матеріальна, так і велика моральна шкода. Крім цього, позивач зазначив, що законні права та інтереси грубо порушуються відносно володіння, користування та розпорядження власністю, що призвело до неможливості укладати цивільно-правові угоди, що передбачені чинним законодавством. Звернення позивача до служб міста Києва не дали позитивних результатів незважаючи на ту обставину, що листом-відповіддю від 13.12.12 року та 16.03.2013 року КП «Житлоінвестбуд - УКБ» було переконано позивача «знімає заборону, викладену в листах УКБ КМДА від 20.06.2000 року №046-758, від 21.01.1998 року №046-75 з будинку [ADDRESS] Позивач зазначив, що в подальшому довелося звертатися до Головного територіального управління юстиції в м. Києві, Першої Київської Державної нотаріальної контори, до КП з питань будівництва житлових будинків «ЖИТЛОІНВЕСТБУД - УКБ», до Державної реєстраційної служби реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, до Святошинської районної в м. Києві Державної адміністрації.Саме ці питання спричинили підставу для звернення до суду за врегулюванням створених державними службами проблем позивачу. У відповідності до ч. 2 ст.30 ЦПК України, «позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцем знаходження цього майна» - в даному випадку у зверненні до Святошинського районного суду м. Києва. Таким чином, законні права позивача грубо порушені і у відповідності до частини 1. ст.16 ЦК України, у позивача виникла необхідність у зверненні до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу, оскільки, як Міністерством юстиції України, так і Київською міською державною адміністрацією, Київським міським бюро технічної інвентаризації, Департаментом будівництва та житлового забезпечення, Святошинські районною в м. Києві державною адміністрацією, Першою Київською державною нотаріальною конторою рекомендовано звернутись з відповідною заявою про зняття заборони (арешту) до суду - оскільки це є єдиний спосіб захисту прав, або інтересів, передбачений законом. Ухвалою суду від 10.04.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 26.01.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 01.02.2018 року продовжено розгляд справи. 20.04.2018 року в судовому засіданні відбулася заміна відповідача, замість Першої Київської державної нотаріальної контори м. Києва на Головного територіального управління юстиції у м. Києві, також виключено зі складу 3-ої особи Реєстраційну службу Головного управління юстиції в м. Києві. Представник позивача та позивач в судове засідання з`явилися, позов підтримали та просили задовольнити. Представник Відповідача у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду пояснення на позов, просив розглядати справу за відсутності представника з урахуванням фактичних обставин справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу - [PERSON], на праві приватної власності належить жилий будинок [ADDRESS] загальною площею 200,80 кв. м.В даному будинку позивач проживав та продовжує проживати разом з членами своєї сім'ї: [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка. Судом встановлено, що Відповідно до рішень Київради від 05.03.1992 року №35, від 26.01.1989 року №57, від 29.06.1989 року №573, від 25.12.1989 року №1145, від 25.12.1986 року №1273 та від 05.08.1986 року №775 проводилося відселення громадян з будинків, що належали їм на праві особистої власності під реконструкцію та забудову ж/м Біличі. Судом встановлено, що з метою запобігання зловживань в питаннях укладання цивільно-правових угод та реєстрації сторонніх осіб громадянами на житло, що належало їм на праві власності, були накладені арешти. Судом встановлено, що 21 січня 1998 року Управлінням капітального будівництва було видано лист за № 046-75 про накладання арешту на будинок [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження: 1407863, архівний номер: 998888КІЕУ1, ж реєстру: 16642-22, внутр. № 7Б01163В22ЕБ2С348336, вх. № 326). Судом встановлено, що що на день ухвалення рішення суду рішення Київради від 05.03.1992 року №35, від 26.01.1989 року №57, від 29.06.1989 року №573, від 25.12.1989 року №1145, від 25.12.1986 року №1273 та від 05.08.1986 року №775 проводилося відселення громадян з будинків, що належали їм на праві особистої власності під реконструкцію та забудову ж/м Біличі, в частині відселення позивача, не виконано відповідачами. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved