Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

16.05.2019 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. щомісячно, до досягнення дітей повноліття, починаючи з дня подання заяви. Заявлені вимоги позивач обгрунтовує тим, що 20.07.2012 вона уклала шлюб з відповідачем, актовий запис №749. Від даного шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на її утриманні та проживають з нею. Діти виховуються в дитячому садочку №303 в м. Харкові. Шлюб між сторонами розірваний 13.11.2017 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова №638/10761/17. Також рішенням даного суду від 31.10.2017 по справі №638/10762/17 з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей були стягнуті аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно. Посилаючись на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ст.ст. 50, 182 СК України, позивач вказує, що на даний час призначений судом розмір аліментів є меншим встановленого законом станом на 01.02.2019 та не є достатнім для утримання двох неповнолітніх дітей, оскільки за останній час підвищились ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, предмети гігієни, навчально-виховне приладдя, спортивний інвентар, квартплату, комунальні послуги та інше. Позивач вважає, що оскільки прожитковий мінімум дітей з 2019 року суттєво змінився з незалежних від неї обставин, відповідач повноцінно повинен сплачувати аліменти на рівні не менше 50% прожиткового мінімуму дитини, встановленого законом України станом на 01.02.2019, що і стало підставою звернення до суду. Мирним шляхом вирішити це питання не вдалось. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав заяву, якою просив перенести судове засідання, посилаючись на відсутність фінансової можливості з`явитися до суду в зв`язку з проживанням в іншому місті. Також зазначив, що має намір подати до суду заперечення проти заочного розгляду справи і задоволення позовних вимог, оскільки вони є необгрунтованими. Так, він не є фінансово спроможним, не набув жодних матеріальних цінностей, нерухомості, не є підприємцем або засновником приватного підприємства, він не працює на постійній роботі і отримує мінімальну заробітню платню. Суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання, оскільки матеріали справи містять заяву відповідача від 10.02.2020 про надання матеріалів справи для ознайомлення і відкладення судового засідання. Згідно підпису [PERSON] в явочному листі про призначення судового засідання на 02.03.2020, він був належним чином повідомлений про дату судового засідання. Втім, відзиву до суду так і не подав. Доказів неможливості з`явитися до суду не надав. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від нього до суду не надходило. З урахуванням викладеного суд вважає, що вимоги про подальше відкладення розгляду з боку відповідача є спробою затягування процесу. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі і без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст. 280 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2017 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 20.07.2017. Рішення набрало чинності 22.12.2017. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік», з 01.01.2019 встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 2027 грн. Таким чином, розмір аліментів, який стягується з відповідача на утримання двох малолітніх дітей є значно нижчим за законодавчо встановлений на даний час мінімальний розмір аліментів. Посилання відповідача на те, що позовні вимоги є необгрунтованими через те, що він не набув нерухомості, не є приватним підприємцем і т.ін. суд не бере до уваги, оскільки, як було зазначено, підставою для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів є збільшення прожиткового мінімуму для дітей з 2019 року, згідно вимог законодавства. Будь-яких доказів, які б свідчили про розмір отримуваної відповідачем заробітної плати ним до суду не надано. Зважаючи на те, що аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини, суд доходить висновку, що розмір аліментів, який стягується з [PERSON] , має бути збільшений з 3000 грн. до 6000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved