Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

17.01.2018 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06.02.2018 року, просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] :квартиру на [ADDRESS] ; частину нежитлового приміщення 14/1000 на [ADDRESS] , площею 59,1 м.кв., частину нежитлового приміщення 32/1000, виділену як приміщення [NUMBER] в цілому за реєстровим № 29603892;частину нежитлового приміщення 6/1000, на [ADDRESS] ;нежитлове приміщення на [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0023 га. для колективного гаражного будівництва, для будівництва і обслуговування індивідуального гаража, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; квартиру на [ADDRESS] ;будинок на [ADDRESS] ; 1/2 частину квартири на [ADDRESS] ; частину нежитлового приміщення 5/1000 на [ADDRESS] (приміщення використовується під рентгенкабінет);автомобіль марки «Hyndai Veracruz» д.н.з. [NUMBER] . Визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку вищевказаного майна. Вимоги обґрунтовані тим, що 25.01.1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них є син [PERSON] , [INFO] .Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року шлюб між сторонами розірвано. За час спільного проживання у шлюбі останніми було придбано вищезазначене майно. Після придбання стоматологічного кабінету сторони вели спільний бізнес, а саме організували роботу стоматологічного кабінету та рентгенкабінету. Відповідач працював стоматологом, вона працювала бухгалтером і займалась фінансовими питаннями.За отримані кошти спільно придбали вищевказане майно.Також була придбана численна стоматологічна техніка для надання послуг та ведення бізнесу. 31.01.2018 року Червоноградським міським судом Львівської області частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. 31.01.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 07.02.2018 року Червоноградським міським судом Львівської області задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. 01.03.2018 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду. 03.01.2019 року Червоноградським міським судом Львівської області задоволено заяву позивача про відвід головуючого судді Новосада М.Д. 20.05.2019 року Червоноградським міським судом Львівської області задоволено клопотання сторін про розгляд справи з підготовчого судового засідання та врегулювання спору за участі судді, призначено проведення процедури врегулювання спору за участі судді Жураковського А.І. та призначено проведення спільної наради. На час проведення врегулювання спору провадження у справі зупинено. 10.07.2019 року припинено процедуру врегулювання спору за участі судді, відновлено провадження у справі. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 02.12.2019 року закрито провадження у цій справі у частині визнання спільною сумісною власністю подружжя з визнанням за позивачем права власності на 1/2 ідеальної частки: квартири на [ADDRESS] ; нежитлового приміщення 14/1000 на [ADDRESS] , площею 59,1 м.кв., нежитлового приміщення 32/1000, виділеного як приміщення [NUMBER] в цілому за реєстровим № 29603892, яке використовується як ренгенкабінет, придбане у власність на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2003 року; нежитлового приміщення по [ADDRESS] , яке використовується як магазин «На Леваді». 02.10.2019 року протокольною формою ухвали залишено без розгляду відзив на позовну заяву від 03.04.2018 року з доданими матеріалами та заяву про збільшення позовних вимог від 20.06.2018 року. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Представник позивача пояснив, що квартира на [ADDRESS] була набута подружжям 12.06.2000 року, у цій квартирі вони проживали, земельна ділянка набута у 2014 році, квартира на [ADDRESS] набута у власність 29.06.2017 року до припинення шлюбних відносин. Право власності на будинок у с.Діброва зареєстроване у 2004 році. Після ухвалення заочного рішення від 29.01.2014 року, яке залишено без змін 13.08.2018 року, подружжя проживало разом до вересня 2017 року, позивачу не було відомо про розірвання шлюбу. Позивач пояснила, що батьківська хата у с. Діброва під час шлюбу була знесена та побудована нова. Вона з відповідачем разом були на випускному у сина та посвяті його у студенти. У квартирі на [ADDRESS] вона та відповідач робили ремонт, мати відповідача у цій квартирі не проживала, договір міни було укладено в інтересах сім`ї. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, в частині, що стосується нежитлового приміщення 6/1000 на [ADDRESS] , нежитлового приміщення 5/1000 на [ADDRESS] , автомобіля марки «Hyndai Veracruz» д.н.з. [NUMBER] . Пояснили, що у с.Діброва є будинок батьків відповідача. З 2011 року сторони проживали окремо. Квартира на [ADDRESS] була придбана відповідачем після розірвання шлюбу. Квартира на [ADDRESS] була набута шляхом міни, обмінявши квартиру відповідача набуту до шлюбу. З липня 2012 року по вересень 2017 року проживали з позивачем в одній квартирі. На час звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу спільного господарства, бюджету не вели, взаємних прав та обов`язків не було, фактичні шлюбні стосунки було припинено, лише проживали у спільному приміщенні деякий час. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Установлено, що заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року, яке набрало законної сили 20.02.2014 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25.01.1997 року, що підтверджується копією цього рішення (а.с.13). Ухвалою Червоноградського міського суду від 20.02.2018 року залишено без задоволення заяву [PERSON] про перегляд рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року. Як видно з копії постанови Апеляційного суду Львівської області від 13.08.2018 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року залишено без змін. Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №110723142 від 16.01.2018 року та повідомленням КП «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 22.01.2018 року №291 за [PERSON] зареєстровано право власності на: квартиру за адресою [ADDRESS] . з 29.06.2017 року на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Заєць В.М., за реєстровим №1008 (а.с.104-105); земельну ділянку, кадастровий номер: 4611800000:01:001:0290 для колективного гаражного будівництва, для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою: земельна ділянка 997, гаражний кооператив № 5 , м.Червоноград, Львівська обл. з 05.09.2014 року на підставі свідоцтва про право власності від 11.09.2014 року; 5/1000 ідеальних частин будинку на [ADDRESS] з 04.12.2003 року на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2003 року №117/03 (а.с.80-81), акта передачі №809 від 31.10.2003 року (а.с. 82); будинок за адресою: [ADDRESS] з 10.11.2004 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Домашівської сільської ради 02.11.2004 року відповідно до рішення №3 від 21.10.2004 року (а.с.84); квартиру [ADDRESS] на підставі договору міни, посвідченого Червоноградською державною нотаріальною конторою 12.06.2000 року, за реєстровим №1-1999. Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру 4646 від 16.03.2018 року №31/13-559 та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] за [PERSON] 02.10.2008 року зареєстровано транспортний засіб «Hyundai Veracruz» д.н.з. [NUMBER] . Згідно з копією реєстраційного посвідчення від 16.05.2002 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2003 року №2178685, 6/1000 частин будинку на [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Червоноградською держнотконторою 30.12.1999 року, та акта передачі від 04.01.2000 року. (а.с. 79, 83). Відповідно до копії дублікату договору міни квартир від 12.06.2000 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Зайцем М.В. за реєстровим №1-1999, [PERSON] , [PERSON] міняють належну їм квартиру [ADDRESS] на належну [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни квартир від 24.05.1996 року за реєстровим №1445, зареєстрованого в Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації з 01.08.1996 року за №12069, квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] міняє на належну [PERSON] квартиру за [ADDRESS] , та [PERSON] міняє на належну [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 108). [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені від 16.05.2012 року Серії [NUMBER] . [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені від 03.09.2015 року Серії [NUMBER] . 12.10.2017 року [PERSON] уклав інший шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , наявного у матеріалах справи №459/4738/13-ц. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України в редакції від 01.04.1996 року (далі - КпШС України) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно із ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до речення 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Згідно із п.п. 1, 2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ст.ст. 60, 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова ПВСУ від 21.12.2007 року № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно зі ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Оскільки сторони визнали, що нежитлове приміщення 6/1000 на [ADDRESS] (використовується під стоматологічний кабінет), нежитлове приміщення 5/1000 на [ADDRESS] (використовується під рентгенкабінет), автомобіль марки «Hyndai Veracruz» д.н.з. [NUMBER] є їх спільною сумісною власністю, шлюбний договір сторони не уклали та відсутня домовленість між ними щодо поділу цього майна, суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині. Ураховуючи, що будинок на [ADDRESS] набутий відповідачем 10.11.2004 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Домашівської сільської ради 02.11.2004 року відповідно до рішення №3 від 21.10.2004 року за час шлюбу, такий є спільною сумісною власністю подружжя. Виходячи із засади рівності часток, суд визнає за кожним із сторін право власності на 1/2 ідеальної частки цього будинку. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що вказаний будинок набутий ним за час шлюбу, але в порядку спадкування, оскільки суду не подано доказів на підтвердження зазначеної обставини, як і доказів, що цей будинок є його особистою приватною власністю з інших підстав, передбачених ст. 57 СК України. Враховуючи те, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] відповідач набув 24.05.1996 року, тобто до одруження, тому на неї поширювався правовий режим роздільного майна, а подальше її відчуження за договором міни від 12.06.2000 року без грошової доплати з набуттям права власності на спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] призвело до виникнення у відповідача права особистої приватної власності на останню, тому у задоволенні позову у частині цього майна слід відмовити. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом (ч.1 ст.223, ч.1 ст.233 ЦПК України в редакції від 22.01.2014 року). Протягом строку, визначеного ч.1 ст.223 ЦПК України в редакції від 22.01.2014 року, заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року оскаржено не було, таке набрало законної сили 20.02.2014 року (а.с.13). У зв`язку з поданням позивачем заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги дію цього рішення зупинено чи перервано не було, а постановою Апеляційного суду Львівської області від 13.08.2018 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 29.01.2014 року залишено без змін. Перебування сторін після ухвалення рішення про розірвання шлюбу у фактичних шлюбних відносинах не підтверджено жодними доказами та заперечується позивачем, а спільна їх присутність на святах сина про таке не свідчить. Посилання позивача на ст. 289 ЦПК України у чинній редакції не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Отже, спірне майно: земельна ділянка кадастровий номер: 4611800000:01:001:0290 для колективного гаражного будівництва, для будівництва та обслуговування індивідуального гаража за адресою: земельна ділянка [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано 05.09.2014 року, та квартира на [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано 29.06.2017 року набуте відповідачем після припинення шлюбу (20.02.2014 року), не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому не підлягає поділу. Отже, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище. Враховуючи часткове задоволення позову,

Outcome: partial