Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

17.05.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів з вимогою про стягнення відсотків за користування позикою - 55784,26 грн., інфляційних втрат - 49829,00 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу - 10278,90 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 04.04.2014 з відповідачів на користь позивача стягнуто суму боргу у розмірі 146483,29 грн. Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 09.12.2015 з відповідачів на користь позивача стягнуто суму боргу у розмірі 150064,54 грн. На момент звернення позивача до суду борг відповідачами залишається не повернутим, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів загальну суму заборгованості у розмірі 115892,16 грн. з урахуванням відсотків за користування позикою, інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої сумиборгу розраховані за період, протягом якого зобов`язання відповідачів залишаються невиконаними. Позивач у судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява від позивача про розгляд справи за його відсутності, у якій він одночасно зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом публікації оголошення про виклик відповідачів на офіційному веб-сайті Чуднівського районного суду Житомирської області, у встановлений судом строк відповідачі відзив не надали, про причини нез`явлення до суду не повідомили. На підставі статей 211, 223, 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.12.2010 між [PERSON] до [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу кошти в сумі 130000,00 грн., які зобов`язався повернути до 31.12.2011, [PERSON] взяла на себе зобов`язання перед позикодавцем відповідати за зобов`язаннями [PERSON] , які випливають з умов договору позики. Заочним рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 04.04.2014, яке набрало законної сили 15.04.2014, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 146483,29 грн. (а.с.11). Заочним рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 09.12.2015, яке набрало законної сили 26.01.2016, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] проценти від простроченої суми боргу за період з 11.09.2013 року по 24.09.2015 року у розмірі 41094,27 грн.; суму інфляційного збільшення боргу за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.09.2013 року по 30.06.2015 року у розмірі 101010,00 грн.; три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 7960,27 грн., що в загальній сумі, яка підлягає стягненню, становить 150064,54 грн. (а.с.13-14). Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання відповідачів по сплаті на користь позивача боргу на даний час не виконано. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов`язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму, передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Дана правова позиція підтверджена висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15. Позивачем надано розрахунок суми інфляційних збитків, суми 3% річних від простроченої суми та суми за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України (а.с. 9-10). Згідно наданого розрахунку сума інфляційного збільшення боргу за період з 01.09.2015 по 30.04.2018 становить 49829,00 грн. Враховуючи суму 3% річних від простроченої суми за період з 26.09.2015 по 30.04.2018, кількість днів прострочення - 962 днів, суму боргу - 130000,00 грн., відсоткову ставку 3%, сума 3% річних від простроченої суми становить 10278,90 грн. Згідно розрахунку відсотків за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України за період користування позикою з 25.09.2015 по 15.05.2018, враховуючи кількість днів користування позикою, суму боргу 130000,00 грн., відсоткову ставку НБУ, сума процентів за час користування позикою становить 55784,26 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення відсотків за користування позикою, інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргує обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує у відповідності з вимогами статті 141 ЦПК України. На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: approved