Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

16.03.2017 р. [PERSON] (далі за тексом - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON](далі за текстом - відповідач) на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] ([INFO]), щомісячно в розмірі 30 відсотків з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача кошти на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вони знаходяться у шлюбі та мають спільну дитину. Дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач вказує на те, що одній важко утримувати дитину, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на їх з дитиною утримання, тому вона змушена звернутися до суду з позовом. У судове засідання позивач не з'явився, 12.06.2017 р. надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити їх повністю. Крім того, позивач просив суд розглядати справу в його відсутність (а. с. 19). Відповідач в судове засідання не з'явився, 17.06.2017 р. надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав частково. Просив суд визначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 25 відсотків з усіх видів його доходу (заробітку); на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, у розмірі 10 відсотків з усіх видів його доходу (заробітку) (а. с. 20). У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору слід керуватися Сімейним кодексом України (далі за текстом - СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 07.02.2015 р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, між позивачем і відповідачем зареєстровано шлюб від 07.02.2015 р. (а. с. 4). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] ([INFO]) його батьком записаний [PERSON] - відповідач по справі (а. с. 5). Зі змісту довідки №677 від 07.03.2017 р., виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області вбачається, що дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні (а. с. 6). Судом встановлено, що відповідач офіційно працює в Арцизькому управлінні експлуатації газового господарства, що підтверджується довідкою про доходи від 07.06.2017 р. (а. с. 23, 24). Дані обставини позивач також зазначила у позові і вони не заперечувалися відповідачем, який позовні вимоги позивача про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача визнав частково, тому цей факт, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню і приймається судом. Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто, тому у позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються ч. 3 ст. 181 СК України, згідно якої встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах статей 21, 24 Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 51 Конституції України, також закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Згідно частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до роз'яснень, що надані у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає доцільним стягувати аліменти з усіх видів доходів батька дитини, а не тільки із заробітної плати, оскільки це передбачено пунктом 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 р. «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Згідно зі статтею 26 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством - п'ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Однак це обмеження не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Оскільки, відповідач офіційно працює, отримує регулярно заробітну плату, не заперечує проти сплати аліментів, то при вирішенні питання про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, необхідно застосувати дію ст. 183 СК України. В силу ч. 1 ст. 183 СК України, з урахуванням викладеного, приймаючи до уваги стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, приймаючи до уваги обов'язок батька дитини утримувати свою дитину, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки зі всіх видів щомісячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Враховуючипозовні вимоги, щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дружини, слід звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, право дружини на утримання, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років. Принципове положення законодавця, що викладене в ч. 4 ст. 84 СК України полягає у тому, що право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, тому чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар'єрному зростанні, громадському та світському житті. Однак, для виникнення зазначеного аліментного зобов'язання, необхідна наявність такої обов'язкової умови, як спроможність чоловіка надавати таку матеріальну допомогу дружині. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, не надано суду належних, в розумінні ст. 57-60 ЦПК України, письмових доказів того, що відповідач, має змогу надавати їй матеріальну допомогу на її утримання, чим позивач не виконав вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки позивач не довів суду наявність у чоловіка проживаючого окремо, можливості надавати їй матеріальну допомогу, які на думку суду мають виступати в їх сукупності і лише при наявності такої сукупності можливо задовольнити позов про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, тому суд приходить до висновку, що позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial