Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

15 грудня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів, який змінила під час розгляду справи та залишила без розгляду позовні вимоги в частині позовних вимог про спонукання до дій. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.10.2007 року відповідач ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» і відповідач [PERSON], який є її зятем, уклали кредитний договір №66/МК/980-2007, за яким Банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 350000 гривень на споживчі потреби. 30.11.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язання, що випливає з вказаного кредитного договору, між ВАТ КБ «Надра» і відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки б/н житлового будинку загальною площею 210,9 кв.м. по [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Хмельницької області Грибчиком А.М., зареєстрований в реєстрі за №5534. На час укладання оспорюваного договору іпотеки вказаний будинок був і на даний час є єдиним зареєстрованим місцем проживання сім'ї відповідача [PERSON], його дружини [PERSON] і їх сина [PERSON], [INFO], який є її внуком. Однак орган опіки та піклування згоди на передачу цього будинку в іпотеку не надавав, що є порушенням ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Внаслідок укладання цього договору її внук може залишитися без єдиного житла, внаслідок чого вона, як бабуся неповнолітнього [PERSON] звернулася з цим позовом і просила суд його задовольнити. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав , підтвердив, що через незнання законів він уклав вказаний договір іпотеки без згоди органа опіки та піклування, чим порушив права свого малолітнього сина [PERSON]. В судове засідання представник відповідача ПАТ КБ «Надра» не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, в якому вказав, що проти позову заперечує, оскільки укладаючи оспорюваний іпотечний договір, відповідач [PERSON] на підтвердження відсутності права свого малолітнього сина [PERSON] на користування будинком, що був предметом іпотечного договору, надав нотаріусу довідку від 29.10.2007 року за №612 за підписом голови Волицької сільської ради [PERSON]., в якій був відсутній запис про реєстрацію вказаної дитини разом з відповідачем в будинку [ADDRESS], а тому необхідності в отримані згоди в органах опіки та піклування на той час не було. Представник третьої особи органу опіки та піклування Красилівської районної державної адміністрації Тимченко О.С. вимоги позову підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Третя особа - приватний нотаріус Красилівського районного нотаріального округу Грибчик А.М. проти задоволення позову не заперечував, пояснив, що [PERSON] на підтвердження відсутності прав свого малолітнього сина [PERSON] на користування будинком, що був предметом іпотечного договору, надав йому довідку від 29.10.2007 року за №612 за підписом голови Волицької сільської ради [PERSON]., в якій був відсутній запис про реєстрацію вказаної дитини з відповідачем та його дружиною [PERSON] в зазначеному в договорі іпотеки будинку. Крім того, на його запитання щодо наявності дітей, які зареєстровані в будинку, що є предметом іпотеки, [PERSON] та його дружина [PERSON] не повідомили його про те, що на час укладення договору іпотеки у вказаному будинку разом з ними зареєстрований і проживає малолітній син. Представник третьої особи - Волицької сільської ради Красилівського району Хмельницької області Сторожук В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що довідка від 29.10.2007 року за №612 за підписом голови Волицької сільської ради [PERSON]. не відповідає дійсності, оскільки син відповідача [PERSON] [PERSON], [INFO], з 17.07.2007 року зареєстрований і проживає в будинку [ADDRESS]. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], третю особу - приватного нотаріуса Грибчика А.М., представників третьої особи: органу опіки та піклування Красилівської районної державної адміністрації Тимченко О.С., Волицької сільської ради Сторожук В.М., допитавши свідків, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.10.2007 року відповідач ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» і відповідач [PERSON], який є зятем позивачки, уклали кредитний договір №66/МК/980-2007, за яким Банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 350000 гривень на споживчі потреби під 18,9 % річних строком по 30.10.2014 року включно. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором 30.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» і відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки б/н житлового будинку [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Хмельницької області Грибчиком А.М., зареєстрований в реєстрі за №5534 (далі - Іпотечний договір), за яким [PERSON] передав, а Банк прийняв в іпотеку вказаний будинок. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч.1ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 1 ст.575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 56 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири) які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності до ч. 2 ст.177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав:укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини;відмовлятися від майнових прав дитини. Частиною 4 ст.177 СК України передбачено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Статтями 17,18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захист бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. На підставі ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захист бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності іпотекодавцю [PERSON], який є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Згідно свідоцтва про укладення відповідачем [PERSON] шлюбу з [PERSON](після укладення шлюбу [PERSON].), свідоцтва про народження сина останніх [PERSON], позивач є бабусею [PERSON], [INFO], через що звертається з позовом за захистом прав та інтересів останнього. У п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що згідно зі ст.ст. 32 ЦК України, 177 СК України та ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Як свідчить довідка Волицької сільської ради Красилівського району Хмельницької області від 10.12.2014 № 649 [PERSON], [INFO], з 17.07.2007 року зареєстрований і проживає в будинку [ADDRESS]. З того ж часу у вказаному будинку зареєстрована і проживає його матір [PERSON], що підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті останньої. Свідки [PERSON] і [PERSON]., як на час видачі довідка від 29.10.2007 року за №612 працювали відповідно секретарем та головою Волицької сільської ради в судовому засіданні підтвердили, що у вказаній довідці вони помилково не вказали відомості про реєстрацію в зазначеному будинку малолітньої дитини [PERSON]. Свідок [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що на час укладення іпотечного договору її малолітній син був зареєстрований і проживав у будинку разом з нею та батьком [PERSON]. Водночас зазначений будинок відповідачем [PERSON] за її згодою було передано в іпотеку 30 листопада 2007 року на підставі спірного іпотечного договору. Таким чином, на момент передачі вказаного будинку в іпотеку малолітній син відповідача [PERSON] мав право користування цим будинком, разом з батьками в ньому проживав. Оскільки згідно ч. 4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захист бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону, то спірний іпотечний договір міг бути укладений лише після отримання згоди органу опіки та піклування. Натомість, як свідчить пояснення представника органу опіки та піклування Красилівської районної державної адміністрації Тимченко О.С., вказаний орган опіки та піклування згоди на передачу будинку, де зареєстроване місце проживання малолітнього [PERSON], в іпотеку ВАТ КБ «Надра» не надавало. Таким чином, спірний іпотечний договір було укладено без згоди органу опіки та піклування, що є порушенням ч.4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захист бездомних осіб і безпритульних дітей». Згідно зі ст. 16 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Згідно з ч.6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правові наслідки вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування передбачені ст.224 ЦК України, відповідно до якої правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 цього кодексу), є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. В листі Верховного суду України від 24.11.2008 «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що стосовно положення ч. 2 ст.215 ЦК України про те, що суд не вимагає визнання правочину недійсним, якщо його недійсність встановлена законом, необхідно зазначити, що така потреба може виникнути у разі, коли: сторони виконали певні умови нікчемного правочину, який нотаріально посвідчений; він порушує права третіх осіб; він зареєстрований у державних органах тощо. У таких випадках рішенням суду, який лише констатує недійсність правочину, можуть бути визначені відповідні правові наслідки недійсності правочину, зобов'язано державні органи скасувати його реєстрацію тощо. Оскільки спірний іпотечний договір був посвідчений нотаріально та на його підставі нотаріусом вчинено записи про іпотеку, він порушує права третьої особи - малолітнього [PERSON], то існує потреба у визнанні іпотечного договору б/н, укладеного 30 листопада 2007 року недійсним, при чому суд лише констатує його недійсність, оскільки договір є недійсним з огляду на пряму вказівку закону. На підставі викладеного, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. В силу ст.88 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачів судового збору в сумі 243,60 грн., оскільки витрати по сплаті судового збору є підтвердженими квитанцією від 15.12.2014 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved