Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

16.03.2018 року на адресу Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], згідно з якою позивач просить суд: усунути їй перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], що складається з двох кімнат житловою площею 30 кв.м. та загальною площею 44,23 кв.м. без надання іншого житлового приміщення; вселити її в квартиру [ADDRESS], що складається з двох кімнати житловою площею 30 кв.м. та загальною площею 44,23 кв.м.; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в 1996 році родина [PERSON] отримала в дар 22/100 частини кв. [ADDRESS], що складаються з двох житлових кімнат житловою площею 30 кв.м. та загальною площею 44,23 кв.м. Відповідно до інформаційної довідки КВ-2015 за №24603 від 21.07.2015 року 22/600 [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, зареєстрованого КП «КМБТІ» 08.07.1996 року за реєстровим №6982 в реєстровій книзі 96-101. При цьому, як позивач, так і інші співвласники 22/100 частин квартири довготривалий час не проживають за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, позивач зазначає, що вона, маючи на меті вселитися у належну їй на праві часткової власності квартиру, дізналася про проживання в останній невідомої особи - [PERSON], про що свідчить Висновок за результатами розгляду за матеріалами ЖЄОЗП №24231/6787 від 01.04.2017 року, затверджений начальником Шевченківського УП ГУ НП у м.Києві 07.04.2017 року. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що [PERSON] перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні належної їй на праві власності частиною квартири, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Рибака М.А. від 23.04.2018 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 30.07.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У зв'язку із закінченням п'ятирічних повноважень судді Рибака М.А., Розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 31.01.2019 року за № 01-08-46 дану цивільну справу було передано на потворний автоматичний розподіл. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2019 року матеріали даної цивільної справи передано для розгляду судді Пономаренко Н.В. Ухвалою від 04.02.2019 року вказану цивільну справу було призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні, яке відбулося 04.03.2019 року, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання позивача про долучення до матеріалів справи копій документів, підтверджуючих, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] та зареєстрована у вказаній квартирі. В судовому засіданні, яке відбулося 09.04.2019 року, позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Також, позивач у судовому засіданні пояснила, що що відповідача у квартиру вселили інші співвласники, однак вона щодо цього заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки КВ-2015 за №24603 від 21.07.2015 року 22/600 [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, зареєстрованого КП «КМБТІ» 08.07.1996 року за реєстровим №6982 в реєстровій книзі 96-101. Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій Довідки форми №3 від 30.12.2016 року та листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.11.2018 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. При цьому, як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача, як вона, так і інші співвласники квартири, довготривалий час в цій квартирі не проживають. Так, статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). При цьому, зміст права власності охоплює, в тому числі, й право на проживання у спірному житловому приміщенні, що підлягає захисту за обставин створення перешкод у здійсненні цього права іншими особами, у тому числі співвласниками. В свою чергу, як роз'яснено в п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Крім того, такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що маючи на меті вселитися у належну їй на праві часткової власності квартиру, дізналася про проживання в останній невідомої особи - [PERSON], яка, в свою чергу, перешкоджає у користуванні та розпорядженні належної їй на праві власності частиною квартири, зокрема не впускає до останньої. Однак, жодних належних та допустимих доказів стосовно того, що на даний час відповідач як проживає у спірній квартирі, так і порушує, не визнає або оспорює право позивача вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належною їй частиною квартирою, - матеріали справи не містять. При цьому, посилання позивача на те, що факт незаконного проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Висновком за результатами розгляду за матеріалами ЖЄОЗП №24231/6787 від 01.04.2017 року, затвердженим начальником Шевченківського УП ГУ НП у м.Києві 07.04.2017 року, судом оцінюються критично, адже за відсутністю будь-яких інших доказів, вказаний висновок, враховуючи дату його складання та дату звернення позивача до суду з цим позовом, не може вважиться беззаперечним доказом, який би свідчив, що на час звернення до суду саме вказаний відповідач проживає в спірній квартирі та чинить перешкоди позивачу в її користуванні та/або розпорядженні. Крім того, суду також не надано жодного доказу щодо чинення відповідачем [PERSON] перешкод позивачу [PERSON] у користуванні (проживанні) у вказаній квартирі. Водночас, відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. На підставі викладеного, а також зважаючи на відсутність будь-яких фактичних даних стосовно того, що відповідачем порушується, не визнається або оспорюється право позивача на користування та розпорядження належною їй частиною квартири, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих на вимогах закону та не доведених належними і допустимим доказами. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed