overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

15.09.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через непорозуміння та різні погляди на життя, відсутність бажання будувати подружні стосунки. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, подружжя проживає окремо. За твердженням позивача подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим.. Позивач та відповідач до початку судового розгляду подали заяви про розгляд справи без їх присутності. За змістом поданих заяв, позивач позов підтримує, просить задовольнити позовні вимоги, а відповідач позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.06.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим Дніпровським о/ЗАГСом м. Києва, актовий запис №775 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького району Києва [NUMBER] (а.с. 5). Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають, шлюбні відносини між сторонами припинені. Застосовані судом заходи примирення подружжя результатів не дали. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони не проживають разом та спільним побутом не пов'язані. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

15.09.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості в сумі 310660,80 грн. за кредитним договором № 00067522 від 14.05.2012 року та судових витрат в сумі 3106,61 грн. Позов мотивовано тим, що 14.05.2012 року між банком та ПП «Тотем 1» було укладено кредитний договір № 00067522 на умовах якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 330000 грн. із відсотковою ставкою 24% річних з кінцевим строком повернення коштів 08.05.2014 року. Згідно п.п. 1.1, 5.1 кредитного договору кредит надавався позичальнику на умовах його забезпечення, строковості повернення та плати за користування. Позичальник зобов'язувався сплату кредиту та відсотків здійснювати щомісячно відповідно до встановленого графіку. Додатковим забезпеченням виконання зобов'язань виступає укладений між банком та [PERSON] договір поруки № 12/115-0-3/12-325 від 14.05.2012 року. Відповідно до п.п. 1.1, 2.1 вказаного договору поручитель бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по борговим зобов'язанням позичальника які виникають з умов кредитного договору № 00067522 від 14.05.2012 року. Згідно положень кредитного договору у випадку невиконання позичальником його умов, поручитель несе солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, нарахованих відсотків та неустойки. В зв'язку з порушенням умов договору та графіку позичальником, утворилась заборгованість станом на 30.07.2014 року в сумі 310660,80грн. із яких: 231978,44 грн. - заборгованості за кредитом, 55275,60 грн. - заборгованість за відсотками, 23406,76 грн. - нарахована пеня. Представник Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій позов підтримала в повному обсязі, згодна на заочний розгляд справи, а справу просить слухати у її відсутність. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились, заперечень та відповідних доказів по суті позову не надали, хоча про слухання справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що так як копіями кредитного договору ( а.с. 7-14 ), договору поруки ( а.с.16-19), розрахунку заборгованості ( а.с.4-5) відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України підтверджені позовні вимоги проти яких відповідачі заперечень та відповідних доказів не надали, то в силу ст. ст. 526, 553, 554, 625, 651, 1050 ЦК України позов підлягає задоволенню повністю. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

15.09.2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS], з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає без поважних причин з липня 2013 року та не сплачує нарахування за комунальні послуги. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач погодився з обставинами, викладеними у позові та пояснив, що дійсно не проживає в спірній квартирі більше року, його речей там не має, але не згоден зі зняттям його з реєстрації. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстровані в [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином в судовому засіданні доведено факт непроживанння відповідача у спірній квартирі без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим він втратив своє сервітутне право на спірне житло. За таких обставин, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

15.09.2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, та просить розірвати шлюб з [PERSON] Зазначає, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 15.08.1981 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Нерозуміння один одного призвело до припинення шлюбних відносин. З 2005 року спільне господарство не ведеться. Також позивач має намір створити нову сім'ю. Вважає, що за таких обставин шлюб припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. В судове засідання позивач не з'явилась. В заяві просить справу розглядати без її присутності. Позовні вимоги підтримує у повному розмірі, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Після розірвання шлюбу бажає зберегти прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився також. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Причини неявки не повідомив. Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти вирішення справи без присутності відповідача з постановленням заочного рішення, суд проводить розгляд справи на підставі наявних доказів по справі. Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. Сторони 15.08.1981 року зареєстрували шлюб у Варварівській сільській раді Ємільчинського району Житомирської області, актовий запис № 9, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). У шлюбі неповнолітніх дітей не мають. Перебуваючи у шлюбі сторони не змогли створити міцної сім'ї. Позивач в заяві наполягала на розірванні шлюбу, відповідач в судове засідання не з'явився, що суд трактує як небажання зберегти шлюб. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно. Збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

15.09.2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 12.08.2006 року, актовий запис №683, місце реєстрації: ВРАЦС Київського районного управління юстиції міста Одеси. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння та поваги один до одного. Фактичні шлюбні стосунки припинені. Позивач не згодна на примирення Просить суд розірвати її шлюб із [PERSON], дитину залишити проживати з нею. За клопотанням відповідача ухвалою суду від 14 жовтня 2014 року сторонам надано строк на примирення терміном на два місяці з дня постановлення ухвали. [PERSON] підтримала свою позовну заяву, вказала, що строк на примирення, наданий судом, бажаних результатів не дав, відповідач не здійснив жодного кроку для примирення, на її думку, відновлення шлюбних відносин з відповідачем виключається. Просить справу розглянути без її участі, про що надала суду заяву. Відповідач [PERSON] позов не визнав, проти розірвання шлюбу заперечує, вважає, що сім'ю можна зберегти в інтересах дитини. Просив розглядати справу у свою відсутність, про що надав заяву. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне. [PERSON], [INFO], перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами зареєстровано 12 серпня 2006 року, актовий запис №683, місце реєстрації: ВРАЦС Київського районного управління юстиції міста Одеси. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття кохання один до одного, різні характери та погляди на сімейне життя. Сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, що не заперечує і позивач, і відповідач. Строк на примирення, наданий судом, бажаних резільтатів не дав. Позивач не має наміру відновлювати сімейні стосунки з відповідачем. Шлюб між сторонами носить формальний характер. За таких обставин шлюб між сторонами має бути розірваний за рішенням суду. Спір про місце проживання дитини та про поділ майна відсутній. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини. Судовий збір у повному обсязі сплачено позивачем при подачі позовної заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

15.09.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 15 травня 2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне життя, причиною розпаду родини з'явилися різні погляди на життєві проблеми, втрата розуміння та поваги один до одного. Майнових суперечок немає. Позивачка вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 травня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 189, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.8). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

15.09.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі до 11.04.2012 року. Через складні відносини вони припинили спільне життя. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Син проживає з нею і знаходиться на її утриманні. На утримання сина відповідач матеріальної допомоги не оказує, і не бажає добровільно це робити, хоча має таку можливість. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки його заробітку і до повноліття дитини, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму щомісяця для дитини відповідного віку. Згідно письмової заяви просить слухати справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також подав заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти стягнення аліментів на утримання дитини не заперечує. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки його заробітку щомісяця підлягають задоволенню. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

15.09.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем позивачка має дитину, яка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, тому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини всіх його доходів до повноліття дитини. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між сторонами у справі розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2011 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 3). Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За нормою ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що офіційно відповідач не працює, отримує пенсію по інвалідності і, оскільки відповідач визнає розмір заявлених до сплати аліментів, суд у відповідності до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України приймає таке визнання враховуючи, що воно не суперечить закону та не порушує, прав свобод чи інтересів інших осіб, а також спрямоване на як найкраще матеріальне забезпечення життя та розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

15.09.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 600 грн. щомісячно. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач являється батьком дітей, матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. А тому звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача аліменти. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, частково визнає позов, погодився сплачувати по 400 грн. щомісячно. Суд, дослідивши письмові докази у справі, давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 04.09.2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Дитина перебуває на утриманні матері, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 8). В силу ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи те, що відповідач являється батьком дитини, на утримання дитини допомогу не надає, та те, що позивачем не надано доказів про можливість сплати відповідачем заявленої суми, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Крім цього, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

15.09.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 27 квітня 2012 року перебуває у шлюбі з відповідачем по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки. Донька мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. В даний час позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки його заробітку і до досягнення дитиною трьох років. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною трьох років. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, уточнені позовні вимоги визнає та не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частки його заробітку кожного місяця і до досягнення дитиною трьох років. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Донька мешкає разом з позивачкою. Позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу по догляду за дитиною до 3-х річного віку. У відповідності зі ст. 75 Сімейного кодексу України дружина й чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що іншій із подружжя має можливість надавати таку допомогу. У відповідності зі ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якої проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачка потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надати матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця починаючи з 15.09.2014 року та до досягнення дитиною 3-х річного віку. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved