Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

15 серпня 2018 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], [PERSON], яким просила визнати Договір купівлі-продажу №55 від 25.10.2001 року, укладений між сторонами - дійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що 25.10.2001 року вона придбала у відповідачів домобудівлю, розташовану за адресою: м. Миколаїв, вул. 9 Лінія, 9, оформивши договір купівлі-продажу. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися належним їй майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавці ніяких претензій не предявляли, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухилялись. Згідно Ухвали від 02.10.2018 року відкрито провадження у справі. Відповідно до поданої заяви позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні та розгляд справи без \~ \~ \~ \~його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявилися, повідомлялися судом про розгляд справи належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Товарної універсальної біржі «Недвижимость С» в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.\~ Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого. Домобудівля, розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. 9 Лінія, будинок 9, належала [PERSON], [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 11.10.2001 року, р. №1-2624, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого МБТІ 24.10.2001 року за р. №20948. 25 жовтня 2001 року на Товарній універсальній біржі «Недвижимость С» за № 55 зареєстрований Договір купівлі - продажу домобудівлі, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. 9 Лінія, будинок 9, укладений між [PERSON], [PERSON] - з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте\~ на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилились від його\~ нотаріального посвідчення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року,чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49\~Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст.128,153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважався укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцю на праві власності нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу. Грошові кошти отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не надано, тому суд вважає укладений договір дійсним. Відповідно до ст. 14 Закону УРСР «Про власність» громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних\~ прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших\~ правовідносин. Таким чином, позивач на теперішній час не має можливості зареєструвати своє право власності на спірну домобудівлю на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та відповідачами, через те, що на час укладання договір не був нотаріально посвідчений, а відповідно його форма не відповідала формі, передбаченій діючим законодавством. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 76-81, 263,264 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність, достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач не має можливості усунути порушення його прав на теперішній час в позасудовому порядку, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved