Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

16 квітня\~ 2021 року позивач [PERSON] \~ звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення\~ ідеальних часток в спільному нерухомому майні та визнання за позивачем права власності в цілому на житловий будинок по [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтувала тим, що спірний житловий будинок належав до колгоспного двору, а отже право на 1/5 його частину мали кожна з зареєстрованих у ньому станом на 01.07.1990 року осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] претендує на весь будинок в цілому, являючись власником 1/5 частини будинку,\~ спадкоємцем часток померлих батька [PERSON] та матері, а також в зв`язку з тим, що інші члени колгоспного двору відмовляються від своєї власності у ньому. В той же час той факт, що частки кленів колгоспного двору дотепер не визначені, позивач позбавлена можливості оформити своє право на даний будинок в позасудовому порядку.\~ Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року закрито підготовче провадження, а справа призначена до судового розгляду. Будучи належним чином повідомленими судом, в\~ судове засідання учасники справи не з`явились, надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідачі вказали, що визнають позов та відмовляються від права власності на свою частку у спірному житловому будинку на корить позивача. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про те, що визнання позову всіма відповідачами є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а отже позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно технічного паспорту ПП «Домашич» (інв. № 52 ) від 17 листопада 2017 року\~ спірний житловий будинок розташований по [ADDRESS] та складається з житлового будинку 1967 року побудови, загальною площею 103,9 кв.м., жилою площею 78,5 кв.м. (літ. А-1, а), літньої кухні (літ. Б), сараїв (літ. В, Д, Е), гаражу (літ. Г), погребу вхідного (літ. Ж), комори (літ.- З), колодязя (№ 1)\~ (а.с. 12-16). Відповідно до довідки № 167, виданої 08 квітня 2021 року Великобузівським старостинським округом Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області, домоволодіння по [ADDRESS] , згідно погосподарської книги №11, особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 01 липня 1990 року, відносилося до колгоспного двору, членами якого були: [PERSON] , 1934 року народження, дружина\~ [PERSON] , 1939 року народження, донька [PERSON] , 1968 року народження, донька\~ [PERSON] , 1959 року народження, та онука\~ [PERSON] , 1978 року народження (а.с.8) Згідно зі ст. 5 ЦК України Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що згідно технічної документації спадковий житловий будинок та господарські приміщення побудовані в період з 1967 по 1983 рік, суд, розглядаючи спірні правовідносини,\~ керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями\~ ЦК УРСР. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, вимог інших нормативних актів УРСР, що існували до його прийняття та введення в дію, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність»\~ вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення\~ за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 11, особовий рахунок № [NUMBER] колишньої Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області\~ є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] та який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1967 році,\~ введення об`єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз`яснюється процедура реєстрації об`єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його колишнім членам колгоспного двору ніким не оспорюєтся. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Таким чином з врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року спірний житловий будинок належав членам колгоспного двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.17,43). При цьому в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав\~ би право власності на 1/5 його частину, оскільки судом не встановлено підстав відступати від принципу рівності часток кожного зі співвласників. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 26.01.2004 (а.с.20). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 64478026 від 22.04.2021 спадкова справа щодо його майна не заводилась (а.с.40). Згідно довідки Великобузівського старостинського округу Шишацької селищної ради від 17.05.2021 № 226 на момент смерті [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживала дружина [PERSON] , 1939 року народження та донька [PERSON] , 1959 року народження (а.с.42). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняли, але не оформили\~ спадкоємці першої черги за законом його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Останні успадкували в рівних частина належну померлому на день смерті 1/5 частину спірного житлового будинку, а отже їх власні частки будинку збільшились до 3/10 (1/5+1/10). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.21).\~ При вивченні оригіналу спадкової справи № 22/2014 щодо майна померлої [PERSON] судом встановлено, що її єдиною спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину є позивач [PERSON] (а.с.57-63). Рішенням Шишацького районного суду від 04 лютого 2019 року № 551/866/17, яке 24 квітня 2019 року набрало законної сили за [PERSON] \~ в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] визнано право власності на належні останній 3/10 частини у житловому будинку по [ADDRESS] (а.с.44-46). Тобто частка [PERSON] у спільному будинку збільшилась до 3/5 частин (3/10+3/10). Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.\~ Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України\~ та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На думку суду, позивач правомірно претендує на належні їй 3/5 частин спірного житлового будинку, але зважаючи на те, що правопосвічувальний документ на будинок не видавався, а частки співвласників у даному майні не визначались, вона позбавлена можливості оформити вказане майно на себе, що є перешкодою для реалізації ним права власності на спадкове майно. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Подавши до суду письмові заяви про визнання позову та відмову від права власності на частки у спірному будинку на користь позивача відповідачі [PERSON] та [PERSON] фактично відмовилась від свого права власності на належні кожному з них частки у спірному житловому будинку по [ADDRESS] , а враховуючи те, що право власності на вказаний будинок до теперішнього часу зареєстроване не було, така відмова не підлягає внесенню до Державного реєстру майнових прав на нерухоме майно. Враховуючи відмову відповідачів від їх прав власності на відповідні частки (по 1/5) у спірному будинку, суд вважає, що позивач правомірно претендує на спірний житловий будинок в цілому. Враховуючи те, що позивач не наполягає на стягненні судових витрат з відповідачів, суд відносить їх на рахунок позивача.

Outcome: approved