Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

15 лютого 2016 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» - [PERSON] звернувся в суд позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору №150АІ10130618001 від 18 червня 2013 року [PERSON]. було надано кредит у сумі 68 936 грн., зі сплатою 15 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 16 червня 2018 року. Позивач зазначає, що в порушення умов укладеного кредитного договору відповідач [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобовязань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 25 грудня 2015 року заборгованість перед банком становить 87 772 гривен 89 копійок. З огляду на вищенаведене просить суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином згідно (відповідно) до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Судом встановлено, що 18 червня 2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №150АІ10130618001, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 68 936 грн., зі сплатою 15 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 16 червня 2018 року (а.с. 5-17). Вищезазначеним кредитним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків та інших витрат. Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач виконав усі взяті на себе зобов'язання, надавши відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 68 936 гривень, зі сплатою 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом до 16 червня 2018 року. Згідно меморіального ордеру від 18 червня 2016 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 68 936 гривень (а.с 4) Відповідно до п. 4.2. кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2., 3.3.4., 3.3.6., 3.3.7., 3.3.9.-3.3.20. цього договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 0,5 % від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками, за кожний випадок. Згідно п. 4.2.1. кредитного договору, у разі порушення відповідачем вимог п.п. 3.3.3.-3.3.8., відповідач зобов'язується сплатити кредитору штраф у розмірі 1 % від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками, за кожний випадок. Відповідно до п. 4.3. кредитного договору, у разі прострочення позичальником строків/ термінів повернення кредиту відповідно до п. 3.1.1. цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,005 % від несвоєчасно перерахованої суми кредитних коштів за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової Національного банку України, що діяла у період невиконання зобовязань за цим договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості,наданого позивачем, станом на 25 грудня 2015 року за вищезазначеним договором перед банком утворилась заборгованість в сумі 87 772,89 гривень, з яких: 55 094,1 гривень - сума заборгованості за кредитом; 14 100,24 гривень - сума заборгованості за відсотками; 6 900,13 гривень - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 4 312,48 гривень - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 4 456,04 розмір інфляційних витрат за кредитом; 2 909,89 - розмір інфляційних витрат за відсотками. Відповідно до ст. 61 ЦПК Україна, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідач не скористався своїм правом з`явитися в суд і спростувати надані позивачем докази у справі, які підтверджують і факт укладання кредитного договору і наявність заборгованості перед банком з боку відповідача, приходжу до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved