Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

16.01.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 06.06.2003 року та зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 402. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін [INFO] року народилась донька - [PERSON]. Однак, примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач звертається до суду із позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 06.06.2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану [NUMBER] [INFO] року народилась [PERSON], актовий запис № 1454, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно утримання доньки та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню в даному судовому провадженні, так як суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved