overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою та просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини: сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Позивач в судове засідання не з'явилася, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, з позовом згоден. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказування відповідно до ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне положення платника аліментів, наявність у нього непрацездатних батьків, дітей, стан його здоров'я і інші істотні обставини. Тому з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від доходів на утримання сина - [PERSON], [INFO], до повноліття дитини на користь позивача. На підставі ст. ст. 180, 182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебуває з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Однак відповідач вихованням та матеріальним утримуванням дитини не займається. Тому позивач просить у судовому порядку стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, на утримання дитини. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був інформований. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, позивач і відповідач перебувають в шлюбі (а.с.5) та мають дитину - сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Відповідач у добровільному порядку відмовляється матеріально утримувати дитину, хоча має таку можливість. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та просить розірвати шлюб з [PERSON] від якого мають дитину: сина - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що шлюбні відносини між подружжям припинені в серпні 2014 року внаслідок того, що у них різні погляди на сімейне життя. Позивач в судове засідання не з'явилася, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, з позовом згоден. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказування відповідно до ст. 61 ЦПК України. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. А тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, що відповідно до ст.112 СК України, є підставою для розірвання шлюбу. На підставі ст. 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що з 1979 року вона зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS]. Вказана квартира належить їй на праві приватної власності. Разом з нею у вказаній квартирі прописаний її син - [PERSON], який уже впродовж 15 років проживає на території Російської Федерації. Прохала визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування квартирою, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач надав заяву в якій не заперечує проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що з 1979 року позивачка зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS]. Вказана квартира належить їй на праві приватної власності на підставі наступних документів:1/3 частини квартири-на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.03.1993 року; 1/3 частини квартири- на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане Першою Полтавською державною нотаріальною конторою, за померлою [PERSON]; 1/3 частина квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане Першою Полтавською державною нотаріальною конторою за померлим [PERSON]. Разом з нею у вказаній квартирі прописаний її син - [PERSON], який уже впродовж 15 років проживає на території Російської Федерації. До того ж він навіть вступив у шлюб на території Російської Федерації. Впродовж 2014 року суттєво піднялися тарифи на житлово-комунальні послуги, враховуючи матеріальний стан позивачки та те, що в квартирі прописано двоє осіб, позивачка не має можливості у повній мірі розраховуватися за спожиті послуги. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що син позивачки разом з нею не проживає, мешкає на території Російської Федерації, не несе витрати по утриманню квартири, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, долею дитини не цікавиться, вихованням не займається. В судове засідання позивачка не з'явилася надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позову. За згодою позивача суд ухвалив розглядати справу відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.07.2011 р.) З серпня 2012 року дитина проживає зі своєю матір'ю, позивачкою по справі, знаходиться на її вихованні та забезпеченні, що підтверджується довідкою адміністрації Центрального району Миколаївської ради №1474 від 06.08.2015 р. Відповідач свої батьківські обов'язки не виконує, долею дитини не цікавляться, умов для належного проживання не створює. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі ст. 155 ч. 1 і ч. 4, ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, оскільки відповідач долею дитини не цікавиться, не ставив питання щодо повернення дитини в сім'ю. Згідно роз'яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм мораль; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З таких підстав суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В підтвердження позовних вимог зазначила, що 17 жовтня 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Відділі реєстрації актів громадянського стану Балаклійського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 195. Від спільного шлюбу мають сина: [PERSON], [INFO]. За період спільного подружнього життя міцної, дружної сім'ї не створили через різні погляди на життя, втратили почуття взаєморозуміння, між ними склалися неприязні стосунки. Примирення та збереження сім'ї неможливі, сім'я носить формальний характер. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак до суду надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки, причини неявки суду не відомі. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки від відповідача, який був належним чином повідомлений про дату судового засідання не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, врахувавши думку позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що 17 жовтня 2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Балаклійського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 195. ( а.с. 8). Від спільного шлюбу мають сина: [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Подружнє життя не склалося, вони не створили дружної, міцної сім'ї, втратили почуття поваги і взаєморозуміння. Примирення неможливе, збереження сім'ї суперечить інтересам сторін. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч 1 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. На підставі ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в позовній заяві, що 20.11.1993 року в районному відділі ЗАГС м. Кобеляки Полтавської області зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох синів: повнолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Спільне проживання сторони припинили по причині різних поглядів на подружнє життя, на підґрунті яких виникали постійні сварки, що призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її присутності, позовні вимоги підтримала, прохала залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій прохав справу розглянути у його відсутності, позов визнав повністю. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено обставини, що сторони припинили спільне проживання з травня 2014 року, майнового спору не мають, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні позову посилається на те, що вона з відповідачем одружилися 25.11.2003 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю з відповідачем вони не проживають з 2006 року. Причиною стало те, що у них нерідко виникали конфлікти, що призвело до втрати взаємоповаги між подружжям, та стало причиною їх окремого проживання. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги визнає. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.11.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1174, про що свідчить довідка № 07-42/1141 від 25.11.2003 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтуванні позову посилається на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11.10.1994 року. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю з відповідачем вони не проживають з 2010 року, після чого їх спільне проживання фактично припинено. Сімейне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними. Позивач вважає, що збереження сім'ї неможливе, та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги визнає. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11.10.1994 року у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Краматорська Донецької області, актовий запис № 1101, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 7-9). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] (надалі - заявник) звернувся у Голосіївський районний суд міста Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вимоги своєї заяви мотивує тим, що померлий дід заявника заповів останньому гаражний бокс [NUMBER] в ГБК «Салют» по [ADDRESS] в м. Києві. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину заявнику було відмовлено у зв'язку з наявністю розбіжностей у заповіті на правовстановлюючому документі на вказане майно, а саме: у заповіті зазначено [ADDRESS], а у рішенні Голосіївського районного суду міста Києва - [ADDRESS] У зв'язку із зазначеним, заявник просив встановити факт, що [PERSON], [INFO], що народився в селі Сотниківка, Яготинського району Київської області, заповів на випадок своєї смерті, належний йому на праві приватної власності гаражний бокс [NUMBER] в ГБК «Салют» по [ADDRESS]: [PERSON], [INFO]. В судове засідання заявник не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, вимоги заяви підтримав повністю, просив задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась, явку свого представника не забезпечила, до суду надійшли пояснення, в яких зазначається про можливість розгляду справи за їх відсутності та ухвалення обґрунтованого рішення по суті вимог. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши позицію заявника та зацікавленої особи, суд дійшов до наступних висновків. З рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30.07.2007 року, яке набрало законної сили, вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на гаражний бокс [NUMBER] у ГБК «Салют» за адресою: [ADDRESS] Судом встановлено, що відповідно до заповіту від 30.04.2010 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповів належний йому гаражний бокс [NUMBER] в ГБК «Салют» по [ADDRESS] в м. Києві [PERSON] (заявнику). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] року [PERSON] помер (а. с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 7 Постанови № 5 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що під час складання заповіту було допущено помилку, а отже під час судового розгляду доводи заявника знайшли своє підтвердження, вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та оцінюючі всі докази в сукупності,

Outcome: approved