Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

16 березня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що в 1975 році після закінчення навчання була направлена на роботу, де після укладення шлюбу та народження дитини їй була надана двокімнатна кооперативна квартира за адресою: [ADDRESS]. За спільною згодою з чоловіком вони обміняли квартиру на [ADDRESS]. В 1990 році її чоловік помер. В 1995 році вона зійшлась для спільного життя з [PERSON] 19.06.2002 року між ними в Самарському відділі РАГС м. Дніпропетровська було укладено шлюб. [PERSON] зареєструвався у квартирі позивача по [ADDRESS]. Після 18 років спільного життя відповідач зібрав речі та пішов в кінці 2012 року. 16.04.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідачі протягом тривалого часу не знімається з реєстрації, родинні стосунки вони не підтримують та не спілкуються. Позивач вважає що такі дії відповідача порушують її право на володіння та розпорядження майном та просила ухвалити рішення суду яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, повідомлялися належним чином, шляхом опублікування оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» від 07.05.2015 року №35-36, у зв'язку з чим, суд вважає за можливо застосувати положення ст.ст. 224-225 ЦПК України, розглянути справу заочно. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивачці відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житло належить квартира [ADDRESS] (а.с. 14 ). У в казаній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою КП ЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська (а.с. 3). Відповідач [PERSON] не мешкає в вищезазначеному домоволодінні з 2012 року, його особистих речей в квартирі не має, що підтверджується актами обстеження квартири №1 від 31.10.2014 року, №2 від 31.12.2014 року, №3 від 28.02.2015 року (а.с. 10-12). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним Кодексом України. Згідно положень ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачки, їй відомо, що за адресою [ADDRESS] позивачка проживала зі своїм чоловіком, однак останні 2 роки він там не мешкає, коли вона заходила в гості його речей не бачила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знайома з позивачкою, знала відповідача. Їй відомо, що відповідач 2 роки тому зібрав речі та поїхав до РФ. З того часу вона відповідача не бачила. Позивач не в змозі нести витрати на оплату комунальних послуг за відповідача та здійснювати своє право на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідач без поважної причини більше одного року не мешкає у належній позивачу квартирі, у зв'язку з чим вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням обґрунтована, отже підлягає задоволенню.

Outcome: approved