Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

17.07.2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 20078,97 грн. а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Крім того позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме: витрати на проведення експертного авто товарознавчого дослідження №13690 від 27.06.2018 року в розмірі 2230 грн.80 коп., витрати на професійну правничу допомогу 2000 грн., витрати на сплату судового збору 1762 грн., а разом 5992 грн. 80 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.02.2018 року, приблизно о 13 год. 20 хв. у м. Харкові, по вул. Чеботарській при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. [PERSON], відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не надав переваги в русі автомобілю [NUMBER], під керуванням позивача, який рухався по головній дорозі, та скоїв зіткнення з автомобілем позивача. Відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення від 24.02.2018 року, серії БР №226291. Своїми діями відповідач порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Автомобіль «SubaruForester» д.н.з. [NUMBER], який належить батьку позивача на праві приватної власності, внаслідок зіткнення отримав наступні пошкодження: двері задні праві; панель боковини зовнішня права; облицювання заднього бампера; важіль задньої підвіски правий передній. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.03.2018 року (справа № 642/928/18, провадження № 3/642/501/18) визнано відповідача винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідач постанову не оскаржував та постанова суду набрала чинності. Таким чином, як вказує позивач, відповідача визнано винним у порушенні ПДР України, внаслідок чого було скоєно ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальні збитки. У добровільному порядку відповідач відшкодувати завдану позивачу шкоду не бажає. З метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобілю [NUMBER] проведене експертне автотоварознавче дослідження №13690 від 27.06.2018 року експертом ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. [PERSON], яким зроблено висновок, що матеріальна шкода заподіяна внаслідок ДТП (24.02.2018 року) дорівнює 20 078 грн. 97 коп. За проведення експертизи позивач сплатив 2 230 грн. 80 коп. Відповідач про час та місце проведення огляду пошкодженого автомобіля був повідомлений, проте на огляд не зявився. Також позивач вважає, що протиправними діями відповідача йому була спричинена моральна шкода та фізичні страждання, у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, які виразились у щоденних думках та спогадах про наслідки психотравмуючої події, порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив, був втрачений автомобіль на деякий час. Моральну шкоду, яку позивач оцінює у 10000 грн., він також просить стягнути з відповідача. Оскільки в добровільному порядку відповідач відмовився відшкодувати шкоду, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, посилаючись як на підставу позовних вимог на ст.ст. 23, 1166,1167, 1187, 1188 ЦК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою. Призначено судове засідання. Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.07.2018 року заяву позивача щодо вжиття заходів по забезпеченню позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження транспортного засобу Renault Trafic, номерний знак [NUMBER], 2006 року випуску, № дв. G9UB730C062576, № куз. VF1FLADA66Y152013, що належить [PERSON]. В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено. Відповідачем [PERSON] 11.09.2018 року надано суду відзив на позов [PERSON], в якому відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі і посилається на наступні обставини. Так, відповідач звертає увагу на те, що право на відшкодування у випадку заподіяння шкоди майну має його власник, а в даному випадку предметом спору є заподіяння шкоди автомобілю SubaruForester, держ. номер [NUMBER],власником якого є не позивач [PERSON], а його батько [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тому [PERSON] на думку відповідача є неналежним позивачем, що є підставою для відмови у позові. Крім того, відповідно до полісу АМ 3196411 відповідач з 10.02.2018 року по 09.02.2019 рік застрахував у ТДВ «СТ «Домінанта» свою цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам під час ДТП.У день ДТП (24.02.2018 року) сторони повідомили страхову компанію відповідача про страховий випадок. Останньою відкрито страхову справу та мало бути здійснено відшкодування, тому позивач має право на стягнення відшкодування зі страхової, а не з відповідача. Страховим полісом передбачено франшизу (сума коштів, яка не відшкодовується страховиком) у розмірі 500 грн., яку позивач отримав від відповідача, що підтверджено розпискою від 21.03.2018 року. Таким чином, відповідач вважає, що відшкодував суму коштів, на яку не поширюється страхове відшкодування і не має будь-яких зобовязань перед позивачем з відшкодування матеріальної шкоди. Щодо відшкодування моральної шкоди, відповідач зазначив, що позивачем не визначено, у чому полягає заподіяна, на його думку, моральна шкода, не надано її обґрунтований розрахунок, не наведено які конкретні негативні явища з ним сталися, не надано обєктивних доказів існування таких явищ тощо. Посилання на спогади про наслідки «психотравмуючої» події, порушення актуальних життєвих звязків, погіршення можливості побудови нових життєвих перспектив є абстрактними та неконкретними, не підтверджуються належними та допустимими доказами, відтак не створюють підстав для відшкодування. Щодо відшкодування судових витрат, відповідач зазначає, що ці витрати також не підлягають відшкодуванню, оскільки наданий позивачем висновок дослідження не може вважатися висновком експерта, витрати на його складення не є судовими витратами, а витрати на правову допомогу не підтверджені належними доказами. 18.09.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву-клопотання\~ відповідача про витребування доказів повернуто [PERSON] без розгляду. В судовому засіданні 18.09.2018 року, судом, не виходячи до нарадчої кімнати залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ПАТ «НАСК «Оранта», [PERSON]. Третя особа [PERSON] 01.10.2018 року подав письмові пояснення, в яких зазначив, що автомобіль [NUMBER], який було пошкоджено гр. [PERSON], належить йому на праві приватної власності. В момент ДТП 24.02.2018 року, що трапилося між транспортними засобами під керуванням позивача та відповідача, його автомобілем керував позивач (його син) - [PERSON] на законних підставах. [PERSON] надав [PERSON] як автомобіль [NUMBER] так і технічний паспорт - реєстраційний документ на цей автомобіль. Таким чином, [PERSON] є належним позивачем. Така сама правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року по справі № 635/4944/14-ц. [PERSON] відомо, то [PERSON] звертався до страхової компанії відповідача «Домінанта», але відшкодування за пошкоджений автомобіль не отримав. Більш того, страхова компанія «Домінанта» на листи не відповідає, на телефоні дзвінки не відповідає. На теперішній час відшкодування за його пошкоджений автомобіль від страхових компаній «Домінанта», «Оранта» або відповідача він не отримав. Відтак, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] третя особа [PERSON] просить задовольнити у повному обсязі, справу розглянути в його відсутність. Відповідно до розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.11.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п.п. 2.3.3, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.17 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п.6.2, 8.2, 8.3, 8.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова. Відтак, для розгляду даної позовної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.11.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: ТДВ «СТ «Домінанта», ПАТ «НАСК «Оранта», [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В. Позивачем [PERSON] надано до суду письмові пояснення, в яких останній зазначив, що відповідач просить суд відмовити в позові на підставі того, що позивач не є власником пошкодженого відповідачем транспортного засобу та, на думку, відповідача не є належним позивачем. Позивач посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року по справі № 635/4944/14-ц, згідно якої, п.13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Положеннями Закону Україну від 5 липня 2011 року № 3565-VI«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» було спрощено порядок керування транспортними засобами, у тому числі визначено, що водієві, який не є власником автомобіля, для керування транспортним засобом не потрібно оформляти нотаріально посвідчену довіреність на право керування автомобілем та тимчасовий реєстраційний талон, а достатньо отримати у власника такого майна технічний паспорт на нього. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на викладені у позові та письмових поясненням обставини.При цьому позивач визнав, що звертався до страхової компанії, в якій застраховано автомобіль відповідача, отримав від [PERSON] франшизу, однак страхового відшкодування йому не виплачено. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на зміст відзиву. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники третіх осіб ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» та ПАТ «НАСК «Оранта» у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання неодноразово повідомлялись належним чином, за адресами місцезнаходження, зазначеними у відповідному держаному реєстрі підприємств, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв щодо розгляду справи у їх відсутність та письмових пояснень до суду не надходило. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХК №311066 транспортний засіб «SubaruForester»,д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (а.с.11). Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 21.03.2018 року [PERSON], [INFO], визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 340 грн. 00 коп. Зазначеною постановою встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 24.02.2018 року, серії БР №226291, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], 24.02.2018 о 13:20 хв. у м. Харкові, по вул. Чеботарська при виїзді\~на нерегульоване перехрестя з вул. [PERSON] не надав переваги в русі автомобілю [NUMBER], який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Враховуючи викладене, своїми діями водій [PERSON] порушив п.п.16.11 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП(а.с.14). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №13690 від 27.06.2018 року, виконаного старшим судовим експертом ХНДІСЕ ім. Засл. проф. [PERSON] за заявою від 06.06.2018 року [PERSON] вбачається, що величина матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП (24.02.2018 року), становить 20\~078,97 грн. (а.с.16-26). За проведення експертного автотоварознавчого дослідження №13690 [PERSON] 11.06.2018 року сплатив на рахунок ХНДІСЕ ім. Засл. проф. [PERSON] 2230, 80 грн., що підтверджується квитанцією ПриватБанк (а.с.10). З реєстраційної картки ТЗ вбачається, що автомобіль [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (а.с.31). Сторонами визнано в судовому засіданні, що [PERSON] та [PERSON], які знаходились за кермом автомобілів, що потрапили в ДТП 24.02.2018 року, вчасно повідомили Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», в якому застрахований автомобіль відповідача про ДТП. Згідно з копією розписки від 21.03.2018 року, [PERSON], МН 625652, отримав франшизу у розмірі 500 грн. за ДТП, яке сталося 24.02.2018 року від [PERSON]М.(а.с.65). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В частині 2\~статті 78 ЦПК України закріплено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної\~небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст.\~1166,\~1187 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2\~статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або\~утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи. Аналогічні правові позиції висловлені\~колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що\~право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди. Разом з тим, відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено перелік обовязків страховика, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону передбачено, що страховик,

Outcome: dismissed