Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

16 липня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача збитки (майнову шкоду), заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 46 861,87 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., а також судовий збір у розмірі 768,40 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 квітня 2017 року о 16 год. 30 хв. в м. Харкові по вулиці Полтавський шлях, 115 відбулась ДТП за участю автомобіля «SkodaFabia» державний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , під керуванням [PERSON] та автомобілю «FordB-Max» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (автомобіль належить йому на праві власності). Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 06.07.2017 року, [PERSON] було визнано винним у порушенні п.п. 10.1 Правил дорожнього руху Українита притягнуто до адміністративної відповідальності за\~ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль «FordB-Max» державний номер [NUMBER] було пошкоджено, чим власнику [PERSON] завдано матеріальної шкоди. На момент ДТП автомобіль [PERSON] був забезпечений договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК 2727824 від 22.12.2016 року, виданий страховою компанією ПрАТ «УПСК», страхова сума за шкоду, заподіяну майну, - 100 тис. грн. Проте, договір страхування був укладений не [PERSON] , а власником автомобіля [PERSON] на пільгових умовах. Згідно звіту №349/5-17 від 05.06.2017 року, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу автомобіля «FordB-Max» державний номер [NUMBER] складає 46\~861,87 грн., а величина втрати товарної вартості транспортного засобу, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого транспортного засобу 5\~674,02 грн. Позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати), відшкодування збитків (матеріальної шкоди), заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Позивач у позовній заяві просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України регламентну виплату в сумі 46861,87 грн., а також стягнути з [PERSON] величину втрати товарної вартості порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого транспортного засобу. Оскільки, Дніпровським районним судом міста Києва було ухвалене рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Моторно (транспортного) бюро України та [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, Позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області щодо стягнення з відповідача на свою користь суми збитків. Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року відкрито провадження, призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу 15-тиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не заперечує факту вчинення адміністративного правопорушення, як зазначає Позивач у своїй позовній заяві. Проте вважає, що вартість матеріальних збитків складає близько 15\~000 грн., а їх відшкодування повинна здійснювати Страхова компанія, відповідно страхового полісу, який діяв на час скоєння ДТП. Відповідач зазначає, що документи, подані Позивачем, складені «на скору руку» та з помилками, що є дуже суттєвим порушенням, та повинно бути враховано при розгляді справи. 19 серпня 2020 року Позивачем було подане клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків (матеріальної\~шкоди)до\~судового розгляду Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 27 квітня 2017 року [PERSON] , керуючи автомобілем «SkodaFabia» державний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , по вулиці Полтавський шлях, 115 міста Харкова порушив вимоги п.п.10.1 Правил дорожнього руху\~України і допустив зіткнення з автомобілем «FordB-Max» державний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 06.07.2017 року [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за\~ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «FordB-Max» державний номер [NUMBER] є власністю [PERSON] Автомобіль [PERSON] був забезпечений договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК 2727824 від 22.12.2016 року, виданий страховою компанією ПрАТ «УПСК», страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 100 тис грн. Згідно звіту №349/5-17 від 05.06.2017 року, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу автомобіля «FordB-Max» державний номер [NUMBER] складає 46\~861,87 грн., а величина втрати товарної вартості транспортного засобу, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого транспортного засобу 5\~674,02 грн Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини 1 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № ; від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки встановлено\~статтею 1188 ЦК України, відповідно до положень частини першої якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пункт 2.2. Правил дорожнього руху встановлює, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Таким чином, Відповідач є особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом, тобто є особою, на якої покладено обов`язок відшкодувати шкоду згідно ст. 1188 ЦК України. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 07.11.2018 року по справі №200/21325/15-ц, в якій зазначено, що встановивши, що [PERSON] управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що він правомірно володів цим майном (аналогічна позиція була викладена в Постанові Верховного суду України від 03.12.2014 року по справі №6-183цc14). При цьому суд зазначає безпідставність посилань відповідача на необхідність відшкодування шкоди за рахунок страхової компанії, оскільки згідно ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В даному випадку [PERSON] не є особою, що застрахувала свою цивільну відповідальність, а тому спричинена шкода має бути відшкодована на загальних підставах. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] є належним відповідачем у справі, і саме на нього покладається обов`язок відшкодувати спричинену шкоду. Відповідно до\~статті частини\~1\~статті 22\~Цивільного Кодексу\~України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, у розумінні частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України є , крім іншого, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Стаття 55 Конституції України гарантує, що\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частина 1 статті 316 Цивільного кодексу України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 3 статті 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст.. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що позивач належним чином довів розмір спричиненої шкоди в сумі 46\~861,87 грн згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 349/5-17, виконаного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , що є в матеріалах справи. До посилань Відповідача на завищення розміру спричиненої шкоди суд ставиться критично, оскільки жодним належним та допустимим доказом відповідач не спростував зазначену у Висновку суб`єкта оціночної діяльності суму збитків жодних доказів з цього приводу не подав, своїм правом на заявлення клопотання про призначення експертизи н скористався. Відповідно до ч.ч. 1,2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК Ураїни, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ні підтвердження витрат позивачем надано копії таких документів: договір № 18/06/19 від 18.06.2019 р. , додаток № 1 до Договору, акт приймання-передачі послуг, квитанція про оплату послуг адвоката. Додатком № 1 визначена вартість послуг адвоката, що полягає у наданні правової допомоги з питань відшкодування матеріальної шкоди, завданої [PERSON] внаслідок ДТП, що сталася 27.04.2017 р., в розмірі 6000 грн. Згідно з квитанцією від 17.09.2019 року, позивачем сплачено витратина професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. на підставі акту приймання-передачі наданих адвокатом послуг від 18.06.2019 року. Відповідач не заявив клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, а тому суд приходить до висновку, що витрати на послуги адвоката в сумі 6000 грн мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача в рахунок судових витрат. Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved