Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

15 квітня 2016 року акціонерне товариство комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулося до Братського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON]. 21 грудня 2017 року справу передано до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області за підсудністю Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 листопада 2017 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № NKO0GI0000001573, відповідно до якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачеві кредит в розмірі 45 000 грн зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 15% річних з кінцевим терміном повернення - 14 листопада 2021 року. Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою в розмірі 1 000 грн відповідно до договору №03/Д3 від 02 лютого 2015 року, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON]. Відповідач [PERSON] не виконував своїх зобов'язань зі сплати обов'язкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту. Його заборгованість за вказаним договором станом на 25 січня 2016 року складає 375 776 грн 64 коп.. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача [PERSON] зазначену суму заборгованості за кредитним договором, з відповідача [PERSON] - 1 000 грн в рахунок забезпечення поруки. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що 02 серпня 2011 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області було звернуто стягнення на користь позивача предмет іпотеки - квартиру, що належала позивачеві в рахунок заборгованості за цим договором; крім цього, просив застосувати строк загальної позовної давності у цій справі та наголошував, що така особа як [PERSON] взагалі невідома відповідачеві, і з ним у нього не існувало жодних правовідносин. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається з копії договору (а. с. 10-13), 14 листопада 2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №NKO0GI0000001573, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 45 000 грн. із відсотковою ставкою 15% річних, а останній був зобов'язаний щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Для забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки № 03/Д3 від 02 лютого 2015 року (а. с. 14), яким останній поручився перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором і взяв на себе обов'язки як солідарний з позичальником боржник у розмірі 1 000 грн у разі порушення ним цих зобов'язань. З матеріалів цивільної справи № 2-415-11, що її було витребувано з архіву суду та оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 серпня 2011 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № NКО0GІ0000001573 від 14 листопада 2007 року в розмірі 100 430 грн 52 коп., з наданням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» права здійснювати продаж вказаної нерухомості відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку». За таких обставин суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, відсотками, в тому числі і підвищеними відсотками, пені та іншим штрафним санкціям не підлягають задоволенню, оскільки договір про іпотечний кредит № NKO0GI0000001573 від 14 листопада 2007 року припинив свою дію після направлення відповідачеві письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості та постановлення рішення у справі про задоволення вимог за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно. Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України в даному випадку позивач має право лише на отримання 3% річних від простроченої суми заборгованості, але вказана вимога позивачем не заявлялася, а суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, яка у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню судами при застосуванні відповідних норм права. Посилання представника відповідача на пропущення позивачем загального строку позовної давності для звернення до суду суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Разом із тим, позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Після переривання строк позовної давності починається заново. Як вбачається умов договору про іпотечний кредит №NKO0GI0000001573 від 14 листопада 2017 року, кінцевим терміном повернення кредиту вказане 14 листопада 2021 року, а відтак доводи щодо пропуску строку позовної давності уваги не заслуговують. Також судом не беруться до уваги посилання представника відповідача в своїх запереченнях проти позову на те, що така особа як [PERSON] взагалі невідома відповідачеві, і з ним у нього не існувало жодних правовідносин, адже вказані обставини не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до переконання про необхідність відмови у задоволенні позову саме за його безпідставністю. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed