Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

16.07.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 29.08.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 30.08.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 29.10.2019 року. 29.10.2019 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 20.11.2019 року в зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. 20.11.2019 року розгляд справи зупинений за клопотанням позивача в зв`язку з наданням сторонам строку для примирення. 03.09.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області розгляд справи в підготовчому судовому засіданні поновлений. Справа призначена до розгляду на 21.09.2020 року 21.09.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 21.09.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 21.09.2020 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 14 серпня 1982 року Ганнівською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 14 серпня 1982 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований Ганнівською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3 В період шлюбу в них народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Їх одруження виявилось невдалим. З січня 2019 року шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинене. Причиною розірвання шлюбу є те, що між ними зникли взаємопорозуміння та взаємоповага. Відповідач зловживає спиртними напоями, ніде не працює, тому подальше перебування у шлюбних відносинах суперечить її інтересам, що й стало причиною звернення до суду. В судове засідання позивач і представник позивача не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позовна заява про розірвання шлюбу позивачем не відкликана, що свідчить про те, що примиреннями між сторонами не відбулось і позивач бажає розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, згоден на розірвання шлюбу. Пояснив, що шлюбні відносини вони остаточно припинили дійсно з січня 2019 року. Протягом наданого строку для примирення, примирення між ним та позивачкою не відбулось. Тому не вбачає підстав для продовження перебування у шлюбі немає. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 14 серпня 1982 року сторони зареєстрували шлюбу у Ганнівській сільській раді Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства з січня 2019 року, що підтверджено сторонами. Тому даний факт суд вважає встановленим. Причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність між сторонами взаємопорузуміння, любові та взаємоповаги одне до одного, через що сторони припинили шлюбні відносини та не бажають їх поновлювати. Зазначені обставини, на думку суду створюють неможливі умови для подальшого спільного проживання сторін та збереження шлюбних відносин між ними. Сторонам надавався строк на примирення, але примирення між сторонами не відбулося, з чого суд приходить до висновку, що сторони прийняли зважене рішення щодо розірвання шлюбу та не бажають в подальшому підтримувати шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам . Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України - Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України - Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин з січня 2019 року тобто протягом тривалого періоду. Відповідач настоює на розірванні шлюбу, а позивачка звернулась з даним позовом до суду. Тому виходячи із принципу добровільності (вільної згоди чоловіка і жінки) шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше перебування сторін у шлюбі буде мати наслідком примушення сторін до шлюбних відносин, та втратить одну з основних його підстав - добровільність. За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 113 СК України - Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не заявила клопотань про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд вважає за можливе залишити їй прізвище, обране при реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд , враховуючи вину обох сторін у розірванні шлюбу, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 384 грн. 20 коп., на в відшкодування понесених с удових витрат по сплаті с удового збору в іншій частині судові витрати по сплаті с удового збору покласти на позивача. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану суд вважає за можливе покласти на сторони в рівних частинах. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved