Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

16.04.2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів, у якому просить суд: стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 67445,00 грн. за період з 01.01.2020 року по 01.04.2020 року; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 05.04.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а саме до [INFO] ; допустити негайне виконання рішення в межах стягнення за один місяць. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 05.10.2007 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Молодша донька [PERSON] хворіє на косоокість, що вимагає постійних додаткових коштів на її лікування. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2017 року було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частини від заробітку/доходу відповідача щомісячно до досягнення старшою донькою повноліття, а з 20.03.2027 року стягувати з відповідача аліменти на утримання молодшої доньки у розмірі 1/3 частини доходу щомісячно по [INFO] . Внаслідок примирення сторін провадження у справі про стягнення аліментів було закрите на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції. Після вказаного судового процесу сторони примирились та відповідач належно виконував свої батьківські обов`язки по утриманню дітей. Починаючи з 01.01.2020 року відповідач перестав брати участь в утриманні доньок та надавати будь-які кошти. Відповідач працює в Національному Банку України на посаді головного економіста відділу банківського нагляду та його заробітна плата за 2019 рік склала 404730,00 грн., відповідно 33727,50 грн. на місяць. Родина на теперішній час проживає разом, однак спільне господарство не ведеться. Позивачка вказує, що враховуючи ненадання батьком жодної допомоги на утримання дітей, вона має право на стягнення аліментів на утримання доньок за минулий час та на майбутнє. Дітям у всякому разі повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Оскільки батько з 01.01.2020 року не надає коштів на утримання дітей та приховував розмір своєї заробітної плати, у матері виникає право на стягнення аліментів за минулий час. Період аліментів за минулий час складає 4 місяці. Загальна сума аліментів за минулий час складає 67455,00 грн. (33727,50 грн. х 50% х 4 місяці). Ухвалою суду від 13.04.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримав 07.05.2020 року, однак в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.10.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 19). Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 20-21). Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи розмір заявлених до стягнення аліментів позивачка посилається на наявність у молодшої доньки незадовільного стану здоров`я, що пов`язаний із наявністю захворювання на косоокість, яке потребує постійних додаткових коштів на лікування. При цьому, позивачем не надано суду будь-яких належних доказів, як то медична документація відносно дитини, на підтвердження вказаних обставин стану здоров`я дитини. Відповідно до положень ч.ч. 5, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. В матеріалах справи наявне викопіювання з сайту Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2017 року у справі №520/16522/16-ц, у якому зазначено встановлені судом обставини, в тому числі стосовно захворювання молодшої доньки. Однак, при розгляді цієї справи суд позбавлений правової можливості прийняти встановлені іншим судом обставини справи, оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.03.2017 року скасоване ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.12.2017 року у зв`язку з поданням заяви про відмову від апеляційної скарги та відмову від позову, натомість за положеннями ст. 82 ЦПК України звільнення від доказування можливе щодо обставин встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили. Крім того, додані позивачем до позовної заяви рішення суду першої та апеляційної інстанції містять знеособлення учасників справи та інформації, що не дає достатніх підстав для висновку про те, що ці рішення судів стосувались саме учасників спору, який вирішується на теперішній час, а відповідно до положень ст. 81 ЦПК України рішення суду, як і доказування, не може ґрунтуватись на припущеннях. За таких обставин суд дійшов висновку, що наявність незадовільного стану здоров`я молодшої доньки подружжя стороною позивача, яка ініціювала спір та згідно вимог цивільного процесуального закону має довести обставини на які посилається як на підставу своїх вимог, не доведено. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, позивачка не позбавлена можливості порушення питання стосовно необхідності стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані її хворобою у разі належного підтвердження обставин наявності такого захворювання та необхідного додаткового розміру витрат на її лікування. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його двох неповнолітніх дітей, суд враховує наступне: - незадовільний стан здоров`я молодшої дитини позивачем не підтверджено, а стосовно старшої доньки не визначено; - розмір фактичних щомісячних витрат на дітей у позовній заяві не вказано; - матеріальне становище дітей має характеризуватись також розміром доходу самої позивачки враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, однак будь-яких даних про це матеріали справи не містять; - відповідач є особою працездатного віку і жодних посилань з боку відповідача на його незадовільний стан здоров`я матеріали справи не містять; - матеріальне становище відповідача в даному випадку характеризується наявністю в матеріалах справи копії його декларації про доходу отримані останнім у 2019 році зі змісту якої вбачається, що відповідач є власником 33,33 частини нерухомого майна - квартири, а лише заробітна плата за 2019 рік склала 404730,00 грн.; - наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина не встановлено; - платник аліментів має у власності частку квартири. Наявності у відповідача майнових прав, рухомого майна, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав не встановлено. Відповідно до декларації про доходи за 2019 рік сума накопичених пенсійних коштів становить 222458,00 грн.; - стороною позивача не доводилось витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Інших обставин, що мають істотне значення судом не встановлено. З урахуванням всіх встановлених обставин суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення з відповідача розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей з 1/2 до 1/3 частини від доходу, адже враховуючи наявні в матеріалах справи дані про розмір заробітку відповідача, у такому випадку кожна з доньок буде забезпечена аліментними виплатами не менш ніж 4500,00 грн. на місяць, а їх подвійний розмір, що має бути забезпечений матір`ю дітей, враховуючи рівність обов`язків батьків, в цілому забезпечить необхідний та достатній розмір утримання для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Судом не встановлено доведених підстав для відступлення від рекомендованого законодавцем розміру аліментів на утримання двох дітей у частці від доходу, що становить 1/3. При цьому, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась до суду із позовом про стягання аліментів 06.04.2020 року, отже саме з цього часу мають бути присуджені аліменти у визначеному вище розмірі. У своєму позові позивачка також просить присудити аліменти за минулий час починаючи з 01.01.2020 року посилаючись на положення ч. 2 ст. 191 СК України. За змістом ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Однак, заявляючи відповідні вимоги позивач не надав суду будь-яких доказів тому, що з 01.01.2020 року по час звернення до суду із позовом про стягнення аліментів, нею вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але відповідач ухилявся від їх сплати. Відповідні посилання у змісті позовної заяви не є доказами у розумінні положень ст. 76 ЦПК України, тож у задоволенні вимог про присудження аліментів за минулий час суд відмовляє у повному обсязі. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial