Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

15.03.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2019 він є власником будинку [ADDRESS] . У березні 2021 йому стало відомо, що у належному йому будинку окрім нього, зареєстрована також [PERSON] , яка є попереднім власником будинку, але з 27.09.2019 у будинку не мешкає. Враховуючи викладене просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника позивача адвоката Шиянь А.О. надійшла заява, у якій він підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував та просив суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом поштового направлення повістки, яка повернулася до суду з відміткою про те, що відповідач не проживає за адресою. Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, так як про дату, час і місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, причини неявки суду невідомі. На підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, що підтверджується заявою від 29.06.2021. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2019, посвідченого державним нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н.С. за №1-1979, [PERSON] є власником будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Як вбачається з довідки №9625 від 01.03.2021 та акту від 01.03.2021 року, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не мешкає з 28.09.2019. Місцезнаходження її невідомо, речей її в будинку не має, комунальних рахунків вона не сплачує. Відповідно до п.4 ч. 1 ст.406 ЦК сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відтак, враховуючи, що відповідач не є власником або членом сім`ї власника будинку [ADDRESS] , тобто позивача по справі, а також те, що він набув право користування зазначеним будинком до моменту набуття права власності на неї позивачем, суд вважає, що обставини, які були підставою для надання [PERSON] права користування будинком на цей час припинені. \~ \~ \~ \~ Таким чином, позов підлягає задоволенню. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття вказаної особи з реєстрації за адресою жилого приміщення.

Outcome: approved