Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

15 квітня 2016 року [PERSON] (далі-позивач), звернувшись з позовом, просить стягнути з [PERSON] (далі-відповідач) на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення донькою 23-річного віку або до закінчення навчання. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідач після розірвання шлюбу сплачував їй аліменти на утримання доньки [PERSON] до її повноліття. На даний час донька продовжує навчання та є студенткою першого курсу денної форми навчання факультету технології оздоровчих продуктів та харчової експертизи Національного університету харчових технологій, що підтверджується довідкою від 09.03.2016 року. Дитина проживає з нею та фактично перебуває на повному її утриманні. Однак відповідач, не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги уточнила і просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в розмірі ? частини всіх його доходів щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до закінчення навчання доньки (а.с.35). Дані вимоги позивач обґрунтувала вищевказаними обставинами та додатково пояснила, що не дивлячись на те, що вона не сплачує за навчання, оскільки дочка навчається на державному замовленні безкоштовно, вона щомісячно витрачає на доньку приблизно 1800 грн. на її проживання в гуртожитку, на їжу та на проїзд з Києва додому. Крім того, для дочки необхідно придбати два пальто, дві пари чобіт, кофточки, телефон, ноутбук і т.п. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що сплачувати аліменти в розмірі 1200 грн. або 1\\4 частини від його доходів, заявленому позивачем він не має матеріальної можливості, оскільки в середньому отримує заробітну плату у розмірі 5000 грн. Також, просить врахувати, що після розлучення з позивачем, він залишив родині спільний будинок і тому на даний час вимушений наймати житло, що потягло за собою матеріальні витрати по оплаті житла, комунальних платежів, повинен утримати автомобіль та придбати пальне, оскільки вимушений щоденно їздити з найманого житла до місця роботи. Крім того, в звязку з тим, що у найманому житлі були відсутні меблі і він не був спроможним їх придбати за свої доходи, тому був вимушений оформити кредит для придбання меблів, який погашає по даний час. Таким чином, просить врахувати його скрутне матеріальне становище. В той же час він погоджується допомагати дочці і тому вважає, що зможе сплачувати аліменти лише у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу). Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Стаття 182 Сімейного Кодексу України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, сукупність цих факторів утворює юридичний склад необхідний і достатній для виникнення вищезазначеної матеріальної допомоги. У відсутності хоча одного з наведених вище факторів, аліментне зобов'язання, повязане з утриманням батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, не виникає. Дана стаття носить імперативний характер та розширеному тлумаченню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками повнолітньої дочки [PERSON], яка є студенткою денної форми навчання (безкоштовно) Національного університету харчових технологій, яка проживає самостійно від батьків у гуртожитку за адресою: м. Київ, пр. Науки,26. Згідно довідки про отримання стипендії від 10.05.2016 року вбачається, що [PERSON] з вересня 2015 року по січень 2016 року отримувала стипендію у розмірі 825 грн., а з січня 2016 року по квітень 2016 року включно, стипендію не отримує, оскільки за результатами зимової сесії середній бал становить 3,25. Термін навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року. Позивач [PERSON] працює касиром в ТОВ «Мортадела», де за період з грудня 2015 року по травень 2016 року включно, отримала середній розмір заробітної плати у сумі 2316 грн. без урахування отриманих аліментів ( а.с.34). Відповідач [PERSON] працює в Богуславському ВП Миронівського ВП НП України в Київській області, якому за період з грудня 2015 року по травень 2016 року включно, щомісячно нараховано грошове утримання у розмірі 6205,50 грн., з яких відраховано аліменти у розмірі 1267,88 грн., тобто фактично він отримує 4937,62 грн.(а.с.24). Згідно довідки №153, виданої 26.05.2016 року ПАТ Державний ощадний банк України вбачається, що відповідач 02.06.2015 року отримав кредит у розмірі 8000 грн. строком на 36 місяців і на даний час прострочених платежів не має (а.с.25). Згідно довідки, виданої 26.05.2016 року ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» вбачається, що відповідач станом на 26.05.16 року має перед банком заборгованість за кредитним договором у розмірі 3073,71 грн. (а.с.26). З урахуванням викладеного, судом встановлено, що позивач [PERSON] безпосередньо на навчання дочки кошти не сплачує, оскільки [PERSON] навчається на денному відділенні на державному замовленні (безкоштовно). Твердження позивача про те, що вона повинна придбати дитині одежу на інших речі (телефон, ноудбук), судом не приймаються до уваги, оскільки ці витрати не повязані з навчанням. Таким чином, позивач несе матеріальні витрати лише за проживання дитини в гуртожитку, на харчування та можливо один раз на тиждень на проїзд з місця навчання м. Києва до місця проживання позивача м. Богуслава, що в середньому становить зі слів позивача 1800 грн. на місяць. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та надані сторонами пояснення по справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, враховуючи положення ст.182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини, яка має можливість отримувати стипендію та будучи працездатною особою, має можливість працювати та отримувати дохід; та матеріальне становище відповідача, який має кредитні зобовязання перед двома банківськими установами, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача, а саме: за можливе та доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти, у розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів. Судові витати стягнути з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial