Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

15.07.2015р. до Комінтернівського районного суду Одеської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, відшкодування збитків та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та її син [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , який ним дістався у спадок, після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . 20.03.2004 року її чоловік [PERSON] сплатив сусідці - відповідачу [PERSON] 1100 доларів США за купівлю-продаж частини земельної ділянки, площею 0, 11 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Але договір купівлі-продажу земельної ділянки у нотаріуса чоловік не оформив та незабаром помер. В подальшому позивач, як спадкоємець чоловіка, намагалась оформити право власності проданої [PERSON] її чоловіку частки земельної ділянки, зверталась до селищної ради, але вирішити спір мірним шляхом не змогла та вимушена була звернутись з позовом до суду. Так, 25.01.2013р. [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом (справа 504/264/13-ц). В подальшому 06.11.2013р. [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із позовом про усунення перешкоду у користуванні земельною ділянкою, який було об`єднано в одне провадження зі справою №504/264/13-ц. В ході судового розгляду справи було встановлено, що земельна ділянка на праві власності належала чоловіку [PERSON] - [PERSON] , який не уповноважував дружину розпоряджатися своєю власністю. Таким чином, не будучи власником земельної ділянки, відповідач не мала права на розпорядження нею, шляхом відчуження та укладання договору купівлі-продажу. Відповідач при укладанні договору не повідомила про зазначену обставину, чим ввела чоловіка [PERSON] в оману. За наслідком розгляду справи рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.03.2015р., в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання договору купівлі-продажу частини земельної ділянки дійсним, визнання в порядку спадкування права власності на частину земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку відмовлено, а позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користування земельною ділянкою задоволено. Вирішено усунути [PERSON] перешкоди у користування земельною ділянкою площею 0,2013 га кадастровий номер [NUMBER] з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», розташованої по вул [ADDRESS] , [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] знести огорожу та забрати з ділянки вагончик. Таким чином, позивач [PERSON] вважає, що [PERSON] заволоділа грошима в розмірі 1100 доларів США шахрайським шляхом, увівши її нині покійного чоловіка в оману. Тому у даному позові (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог а.с.32-33) [PERSON] просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину договору купівлі-продажу від 20.03.2004 року частки земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,11 га, між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , з цільовим призначенням ділянки для ведення особистого підсобного господарства, у вигляді стягнення збитків та моральної шкоди; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , збитки в розмірі 56958 грн., моральну шкоду в розмірі 40\~000 грн. та судові витрати. Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Комінтернівського районного суду Одеської області [PERSON] . У зв`язку із відрахуванням судді Рідник І.Ю. зі штату суду на підставі Наказу №19-ОС від 09.10.2017р. вказану справу було передано до канцелярії суду для перерозподілу. Згідно протоколу повторного атоматизованого розподілу від 01.12.2017р., головуючим по справі визначено суддю Комінтернівського районного суду Одеської області Доброва П.В. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.04.2018р. задоволено заяву судді Доброва П.В. про самовідвід від розгляду даної справи та справу передано до канцелярії суду для перерозподілу. Згідно протоколу повторного атоматизованого розподілу від 05.05.2018р., головуючим по справі визначено суддю Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтан П.В. із здійснення розгляду в загальному порядку спочатку зі стадії розгляду справи по суті. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтан П [PERSON] В. від 05.05.2018р. справу прийнято до провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Дубінкін Ю.М. підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Олейниченко О.М. заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими, а обставини, на які посилається позивач такими, що не відповідають дійсності. При цьому посилалася на рішення Апеляційного суду Одеської області від 26.03.2015р., яким встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна у формі написаної [PERSON] . «довіреності» про отримання від [PERSON] за продану частину ділянки грошових коштів, не відповідає вимогам закону, оскільки в письмовій формі між [PERSON] (в його інтересах представником, діючим на підставі нотаріально посвідченої довіреності) та [PERSON] не укладено, нотаріально не посвідчено, державна реєстрація правочину не проведена, що вказує на нікчемність договору. Відсутність державної реєстрації договору купівлі-продажу частини земельної ділянки як правочину свідчить про не вчинення правочину (не укладання договору). Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено, таким чином наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. При цьому, заявила клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності за даним цивільним позовом та відповідно просила відмовити у задоволенні вказаного позову, оскільки так звана «довіреність» датується 20.03.2004р., а позивач звернулася до суду, лише 25.01.2013р. (первинним), тобто майже через 9 років, без зазначення підстав пропуску позовної давності Представник позивача [PERSON] в свою чергу зазначив, що не зважаючи на зазначення апеляційним судом в рішенні про відношення правочину до такого, що не вчинений, сторони договору купівлі-продажу вчинили дії, які свідчать про його виконання у вигляді отримання грошей та пересуванню межі між земельними ділянками. Позивачем заявлена вимога застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, що не є тотожним застосуванню наслідків недійсності правочину, в частині підстав їх застосування. Крім того, представник позивача посилався на те, що з боку відповідача мала місце пасивна дезінформація у вигляді замовчування обставини не належності їй земельної ділянки та відсутність в неї повноважень від власника (чоловіка [PERSON] ) на укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу частини земельної ділянки та отримання від нього грошей. Нікчемний правочин є недійсним з огляду на приписи закону, а тому висування вимоги про визнання нікчемного правочину недійсним, як оспорюваного правочину, не вимагається законом. Зазначена обставина, на думку представника позивача, не позбавляє його права довести наявність обставин застосування омани з боку відповідача про укладення угоди та висунути до неї вимогу застосування цивільно-правової санкції, у вигляді відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди. Крім того, [PERSON] , заперечував проти застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що підставою звернення до суду із даним позовом стало рішення Апеляційного суду Одеської області від 26.03.2015р. Даний позов пред`явлено до суду 15.07.2015р., а відповідно до вимог ЦК України позовна давність починає спливати з часу, коли особа дізналася про порушення свого права. [PERSON] дізналася про порушення свого права, коли Апеляційний суд Одеської області 26.03.2015р. ухвалив рішення про відмову в задоволенні її позову, яке має преюдиціальне значення, відповідно, на його думку, строки звернення до суду із позовом не порушені. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, дійшов наступного. Згідно так званої довіреності від 20.03.2004р. [PERSON] , отримала від [PERSON] за частину земельної ділянки розміром 11 соток в с.Сичавка вул.Чорноморська, 18, 1100 (одну тисячу сто) доларів США (а.с.60). При цьому [PERSON] був чоловіком позивача [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , та помер [INFO] р., що вбачається із копії свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів Цивільного стану Южненського міського управління юстиції Одеської області від 20.10.2004р. (а.с.9). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Губаренко Сергію Михайловичу Сичавською сільською радою Комінтернівського району Одеської області 17.02.1998р. на підставі рішення сесії Сичавської сільської ради від 23.10.1997р. №59, земельна ділянка загальною площею 0, 45 га на території Сичавської сільської ради передана у приватну власність, з неї ділянку площею 0, 25 га передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, ділянку площею 0, 20 га передано для ведення особистого підсобного господарства. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №124 (а.с.19). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.03.2015р. (справа 504/264/13-ц) в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання договору купівлі-продажу частини земельної ділянки дійсним, визнання в порядку спадкування права власності на частину земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку відмовлено, а позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користування земельною ділянкою задоволено (а.с.11-18). В судовому засіданні також безпосередньо були досліджені матеріали цивільної справи 504/264/13-ц. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст.202 ЦК України). Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату. Правочинам, на відміну від деяких інших підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, притаманне правомірне вольове вчинення особою, що має належний статус суб`єкта цивільного права, юридичних дій, спрямованих на свідоме створення конкретного цивільного правового результату для себе або інших осіб. Правомірність правочину означає, що він не повинен порушувати відповідних вимог закону, загальних та спеціальних законодавчих заборон. Презумпція правомірності правочину закріплена у статті 204 ЦК України, однак така презумпція може бути спростована у двох випадках: 1) неправомірними вважаються такі правочини, які за своїм змістом, формою чи іншими елементами визнаються законом в імперативній формі недійсними з моменту їх вчинення (нікчемні правочини); 2) вважаються неправомірними і ті правочини, недійсність яких встановлюється судом на вимогу заінтересованої особи у встановлених законом випадках (оспорювані правочини). У письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких встановлена письмова форма (п.4 ч.1ст.208 ЦК України). Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін (ч.1 ст.209 ЦК України). Правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст.210 ЦК України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч.2 ст.215 ЦК України). У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України). Договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.657 ЦК України). Отже, для договорів відчуження нерухомості як то будинків (квартир), земельних ділянок тощо закон встановлює обов`язкову вимогу щодо письмової форми, нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору має наслідком його нікчемність як правочину. Не проведення державної реєстрації правочину має наслідком його не вчинення. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.657 ЦК України). Отже, виходячи з особливого правового режиму нерухомого майна законодавцем встановлено спеціальне правило про форму договорів купівлі-продажу, предметом яких є нерухоме майно. Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Тобто умова про форму договору купівлі-продажу нерухомого майна буде вважатися дотриманою згідно з вимогами закону, якщо: 1) сторони (продавець і покупець) склали один письмовий документ, підписаний ними, в якому погоджено всі істотні умови договору; 2) цей договір нотаріально посвідчений; 3) цей договір зареєстровано у встановленому законом порядку. Стаття 216\~ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. В пункті 5 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» №9\~від 06\~листопада 2009\~року судам роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216\~ЦК суди розглядають справи за позовами про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216\~ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Даючи оцінку твердженням представників сторін щодо суті вчиненого правочину, суд погоджується із твердженням представника позивача [PERSON] , і вважає, що сторони так званого договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] все ж таки вчинили дії, які свідчать про його виконання у вигляді отримання грошей та пересування межі між земельними ділянками, тому вважати даний правочин таким, що не вчинено, є недоречним. Суд не приймає до уваги посилання адвоката Олейниченко О.М. про те, що позивачем не надано підтверджень прийняття позивачем спадщини від [PERSON] , оскільки в матеріалах цивільної справи 504/264/13-ц, дослідженої в судовому засіданні міститься копія рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.03.2006р. за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, з якого вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із чоловіком, що, згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, дає підстави вважати, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] Крім того, питання про витребування копії спадкової справи з нотаріальної контори, залучення третьої особи тощо, сторонами перед судом не ставилися. Однак, зважаючи на клопотання представника [PERSON] - адвоката Олейниченко О.М., суд дійшов наступного. Згідно ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Так, «довіреність» [PERSON] , згідно якої остання отримала від [PERSON] за частину земельної ділянки розміром 11 соток в с.Сичавка вул.Чорноморська, 18, 1100 (одну тисячу сто) доларів США датована 20.03.2004р. Згідно із ч.1\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Суд критично відноситься до пояснень представника позивача [PERSON] про те, що [PERSON] дізналася про порушення свого права, коли Апеляційний суд Одеської області 26.03.2015р. ухвалив рішення про відмову в задоволенні її позову про визнання договору купівлі-продажу частини земельної ділянки дійсним, визнання в порядку спадкування права власності на частину земельної ділянки, оскільки «довіреність» [PERSON] датована 20.03.2004р. і саме ця дата є днем, коли почалося виконання так званого правочину. [PERSON] , звертаючись первинно 25.01.2013р. до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про визнання договору купівлі-продажу частини земельної ділянки дійсним, визнання в порядку спадкування права власності на частину земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, обрала інший спосіб захисту, остаточне рішення за наслідком чого прийнято. В свою чергу позовна заява про застосування наслідків нікчемності правочину, яка наразі розглядається, надійшла до суду 15.07.2015р. і до позову, яким рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26.03.2015р. було відмовлено прямого відношення не має, оскільки є іншим способом захисту. Оскільки, судом було встановлений сплив строку позовної давності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати не підлягають стягненню.

Outcome: dismissed