Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

16.10.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, укладеного 11.01.2007 між [PERSON] та [PERSON], в частині довічного утримання відповідачем позивача, в зв'язку з його повним та систематичним невиконанням; визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 17.03.2001 по 12.07.2006 перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в період якого 19.10.2001 вони придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS], яку оформили на ім'я дружини. Зазначає, що 11.01.2007 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, а у зв'язку з тим, що квартира була об'єктом спільної сумісної власності, ним була надана письмова згода на укладення даного договору. Вказує, що відповідно до умов договору довічного утримання, відповідач зобов'язався витрачати щомісяця (з урахуванням витрат на ліки) на утримання позивача грошові кошти в сумі 577,50 грн., проте не зважаючи на взяті на себе зобов'язання, відповідач з самого початку дії договору не виконував його умови, а після кожного нагадування про необхідність додержання умов договору, погрожував йому виселенням з квартири. Відповідачем з січня 2007 року не було сплачено жодної копійки на утримання позивача; продукти харчування, одежу та ліки він купує на свою пенсію; в помешканні жодного разу не було зроблено ремонт. Як на підтвердження зазначених обставин, посилається на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.03.2014 по справі № 751/1991/14 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання правочинів недійсними. Вказує, що він неодноразово звертався з заявами до органів внутрішніх справ з приводу порушення його житлових прав. Зазначає, що на сьогоднішній день він мешкає в найменшій кімнаті, постійно хворіє і не має можливості доглядати за собою, жодної допомоги від відповідача він не одержує, а тому, посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, вважає, що договір довічного утримання, укладений 11.01.2007 між [PERSON] та [PERSON], повинен бути розірваний в частині довічного утримання позивача, а 1/2 частина квартири у відповідності до ч. 1 ст. 756 ЦК України - повернути позивачу, шляхом визнання за ним права власності. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також визнав, що оплата за житлово-комунальні послуги у повному обсязі здійснюється відповідачем. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на подані письмові заперечення (а.с.31-33), додатково пояснив, що умови договору виконує, проте будь-якого обліку з цього приводу не вів. Вказав, що позивач постійно не проживає у спірному житлі, проте письмових доказів цьому в нього не має. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказавши, що відповідач належним чином виконує умови спірного договору відносно неї та позивача. Представник третьої особи Другої чернігівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.24), надіслав заяву про розгляд справи без їх участі, на розсуд суду (а.с.29). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Судом встановлено, що 11.01.2007 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Кравченко А.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1-43, згідно якого [PERSON] передає, а [PERSON] отримує у власність квартиру [ADDRESS], на умовах цього договору (а.с.11-12). Відповідно до п. 2.2. вказаного договору, утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення відчужувача [PERSON] та [PERSON] (колишнього її чоловіка) житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у квартирі та правом користування допоміжними приміщеннями та службами квартири; забезпечення відчужувача щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря); у разі спорів з приводу достатності харчування раціон складає дієтолог чи лікар, вартість продуктів складає 800 грн. на місяць; надання побутових послуг (прання постільної білизни - один раз на 14 днів, послуги перукарні - один раз на місяць, ремонт побутової, а також аудіо -, відео-техніки тощо), оцінюється сторонами у суму 100 грн. на місяць; щомісячне забезпечення відвідування театрів, філармонії, концертних залів, оцінюється сторонами у суму 100 грн. на місяць; забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів на середню суму 155 грн. на місяць чи 1 860 грн. на рік. Таким чином, згідно умов договору, з якими погодився і сам позивач, останній наділений правом безоплатного довічного проживання у спірній квартирі та правом користування допоміжними приміщеннями та службами цієї квартири. Відповідно до ст. ст. 10, 61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні не доведено факту невиконання відповідачем відповідних умов договору в частині забезпечення позивача. Щодо матеріального забезпечення позивача, то згідно умов договору, правом такого забезпечення від відповідача наділена безпосередньо третя особа [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed