Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

: 16.02.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами дійсним та визнання права власності на вказане майно. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що 12.04.2001 року між нею та відповідачкою укладено договір купівлі-продажу жилого будинку № 121 розташованого по вул. Франка в м Новий Буг Миколаївської області, який вони зареєстрували цього ж дня на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за реєстраційним № 293. В січні 2015 року при вирішенні питання щодо відчуження вищевказаного жилого будинку, їй було роз'яснено нотаріусом про недійсність укладеної нею угоди, оскільки вона нотаріально не посвідчена. Внаслідок чого вона неодноразово зверталася до відповідачки [PERSON], як продавця належного їй будинку, з питання нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, але остання з різних причин на протязі тривалого часу від цього ухиляється, тому просила визнати зазначений правочин дійсним та визнати за нею право власності на вказаний будинок. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON], в судове засідання на виклик суду не зявилася, направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, пред'явлений до неї позов визнала і не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Третя особа без самостійних вимог - Вознесенська універсальна товарно-сировинна біржа про розгляд справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання явку свого представника не забезпечила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надсилала. Дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу № 293 від 12.04.2001 року, зареєстрованого Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею в журналі реєстрації біржових угод за № 293, 12 квітня 2001 року, [PERSON], як власниця житлового будинку, житловою площею 21,8 кв.м., з літньою кухнею камяною - Б, погребом В, сараями Д, Е, гаражем цегляним К, сараєм Л, вбиральнею цегляною - Ж, огорожею № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, спорудами 2, ІІ, що розташований по вул. Франка, 121 в м. Новий Буг Миколаївської області, продав покупцю [PERSON], належний їй будинок і сторони підписали зазначений договір. В силу ст.227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору від 17.05.2001 року) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу будинку за № 293 від 12.04.2001 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачкою [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивачки, їй стало відомо лише у січні 2015 року від нотаріуса, коли мала наміри продати куплений у відповідачки будинок, але остання ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатила продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів, вселилася в будинок і користується ним з квітня 2001 року до цього часу так і продавцем (отримала обумовлену суму грошових коштів, звільнила житловий будинок та передала його покупцю у власність). Позивачка [PERSON], на виконання п. 8 біржової угоди, 25 квітня 2001 року зареєструвала своє право власності в Новобузькій філії бюро технічної інвентаризації за р./№ 3053, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. Надані позивачкою в обгрунтування заявлених вимог документи, свідчать про те, що відповідачка, яка уклала з покупцем [PERSON]. договір купівлі-продажу від 12.04.2001 року, ухиляється від нотаріального оформлення цього договору, що є підставою згідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року для визнання такої угоди дійсною. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачкою [PERSON] пред'явленого до неї позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved