Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

15.02.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 014/08-112/64562 від 12.06.2007 року у розмірі 107\~662,83 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2\~270,00 грн. та 20\~000,00 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування вимог посилається на те, що 12.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладений Кредитний договір № 014/08-112/64562, за умовами якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 26\~921,00 дол. США зі сплатою 13,0 % річних. 18.12.2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-28, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило АТ «Оксі Банк» право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 014/08-112/64562 від 12.06.2007 року, після чого 18.12.2019 року за договором № 114/2-28-1 АТ «Оксі Банк» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за вищевказаним кредитним договором. Поряд з тим, 26.12.2019 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 2612-01, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за спірним договором. Відповідач належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого загальний розмір заборгованості станом на 24.12.2020 року становить 64\~886,23 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.12.2020 року становить 1\~846\~344,16 грн. з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 15\~014,52 дол. США (еквівалентно 427\~239,67 грн.); заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 18\~782,37 дол. США (еквівалентно 534\~454,22 грн.); заборгованість за нарахованими відсотками (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 1\~978,30 дол. США (еквівалентно 56\~292,72 грн.); заборгованість по пені та штрафам 29\~111,04 дол. США (еквівалентно 828\~357,55 грн.). Разом з тим, розмір заборгованості, що заявлений до стягнення станом на 24.12.2020 року, становить 107\~662,83 грн. Нарахування трьох відсотків річних та пені проведено на суму 15\~014,52 дол. США (еквівалентно 427\~239,67 грн.) за період із 24.12.2017 року 24.12.2020 року і становить 38\~487,36 грн. (3 % річних) та 69\~175,47 грн. (пеня). На даний час відповідач не повернув кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 014/08-112/64562 від 12.06.2007 року. Враховуючи вищевикладене позивач просить задовольнити позовні вимоги. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 16.03.2021 року, після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження через оголошення на веб-сайті Судової влади України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.06.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений Кредитний договір № 014/08/112/64562, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 26\~921,00 доларів США зі сплатою 13,00 %, до 12.06.2013 року (включно). Підписавши кредитний договір, відповідач погодився з умовами та правилами надання банком кредиту. 18.12.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-28, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило АТ «Оксі Банк» право вимоги, в тому числі й за кредитним договором № 014/08/112/64562 від 12.06.2007 року. 18.12.2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-28-1, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 014/08/112/64562 від 12.06.2007 року. 26.12.2019 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 2612-01, відповідно до якого ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 014/08/112/64562 від 12.06.2007 року. Частинами 1, 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Із наведеного слідує, що на даний час ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 014/08/112/64562, укладеним 12.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за підрахунками позивача, в зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань, у [PERSON] виникла заборгованість, що нарахована на суму 15\~014,52 дол. США (еквівалентно 427\~239,67 грн.) за період із 24.12.2017 року 24.12.2020 року, та станом на 24.12.2020 року становить 107\~662,83 грн., що складається з наступного: 38\~487,36 грн. - три відсотки річних; 69\~175,47 грн. - пеня. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості у добровільному порядку, а також жодних заперечень щодо наведеного позивачем розрахунку заборгованості. Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та Приписи ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлюють обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно достатті 1048 Цивільного кодексу України. При цьому, згідно вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями ст. 611 ЦК України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). За ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що ст. 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК. Відповідач не надав до суду жодних доказів, що він повернув отримані від кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 014/08/112/64562 від 12.06.2007 року. Отже, суд виходить з того, що відповідачем було порушено взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, утому числі ті, що передбачені ст. 625 ЦК України. З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору № 014/08/112/64562 від 12.06.2007 року, у позивача виникло право па застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Стаття 625 ЦК України входить до розділу 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони с способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11). При цьому, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17.10.2011 року у справі 6-42цс11). Унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав будь-яких доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України на спростування обставин, на які посилається позивач та не направила суду жодних заперечень щодо вимог ТОВ «Вердикт Капітал». Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 107\~662,83 грн. підлягають задоволенню. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Так, 21.12.2019 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та АО «Вердикт» було укладено Договір про надання правничої допомоги № б/н, за умовами якого адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надавати правову допомогу. Згідно копії заявки на надання юридичної допомоги № 104 та копії витягу з акту № 10 про надання юридичної допомоги від 04.01.2021 року вбачається, що вартість юридичних послуг адвокатським об`єднанням ТОВ «Вердикт Капітал» по клієнту [PERSON] становить 20\~000,00 грн. На підтвердження факту сплати ТОВ «Вердикт Капітал» в користь АО «Вердикт» коштів за послуги з професійної правничої допомоги було надано платіжне доручення № 177920003 від 26.01.2021 року. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими на суму 5 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Що стосується питання розподілу судових витрат, то суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України та, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, стягує з відповідача понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 2 270,00 гривні, які підтверджуються платіжним дорученням № 0172560002 від 06.01.2021 року.

Outcome: approved