Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

15 грудня 2020 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою та просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 06 жовтня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №5025 від 06.10.2018 року, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 06 жовтня 2018 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, сімейне життя не склалося через несумісність характерів. Спільного побуту з відповідачем не має, примирення не можливе. Від шлюбу мають малолітньо доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 11 січня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечував, просить зменшити розмір аліментів, оскільки на теперішній час не може працювати за станом здоров`я, нещодавно переніс операцію. Суд, вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 06 жовтня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №5025. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дітину: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 12 квітня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до перебування у шлюбних відносинах є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя. У зв`язку з поданням заяви позивача щодо зміни її прізвища після розірвання шлюбу, суд залишає їй дівоче прізвище « [PERSON] ». Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає, шо шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., посилаючись на те, що вона не працює, з боку відповідача ніякої допомоги на дитину не отримує, середньомісячні витрати на дитину складають 10000 грн., однак доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дітини, суд враховує матеріальний стан та стан здоров`я батьків, а також стан здоров`я дитини, перебування дитини на утриманні позивачки, відсутність підтвердження про здійснення щомісячних витрат на дитину саме в розмірі 10000 грн., а також відсутність підтвердженого розміру витрат відповідача на лікування під час тимчасової втрати працездатності. Враховуючи вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, суд вважає можливим позовну заяву в цій частині задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 грн., щомісячно, починаючи з 15 грудня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для матеріального забезпечення дитини та спроможним з боку відповідача, який є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial