Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

15.03.2021 року [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27.11.2007 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DN81AR03110116, згідно з яким вона отримала кредит в сумі 108 000 грн. 00 коп. зі платою за користування кредитом в розмірі 9,6% відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.11.2014 року. В той же день між нею і відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу. 15.02.2021 року старшим державним виконавцем Комунарського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кабаченко Ю.Ю. на підставі заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про примусове виконання виконавчого напису № 5269, виданого 30.09.2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64490863 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості у розмірі 556 472 грн. 01 коп. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватися до кредитних договорів, укладених між позивачем і відповідачем у простій письмовій формі, оскільки п. 2 Переліку визнаний нечинним відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду. Крім того, виконавчий напис може бути вчинений нотаріусом за умови наявності лише безспірної заборгованості, однак сума заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту, зазначена у виконавчому написі, вище ніж сума заборгованості, вказана у рішенні суду від 07.09.2012 року по справі № 2/812/2044/12. Зі спливом строку дії кредитного договору - 26.11.2014 року відсотки не могли бути нараховані. Стягнення комісії за користування кредитом є недопустимим і незаконним, оскільки комісія стягується банком лише за послуги, які він вчиняє на власну користь. Також, у порушення ст. 88 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус вчинив виконавчий напис щодо заборгованості, по якій минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса № 5269 від 30.09.2015 року вчинено з порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з чим просить суд визнати вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 14.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача, у якому він просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направляв на адресу позивача вимоги про усунення порушень за кредитним договором, які остання залишила без виконання. Виконавчий напис нотаріуса було вчинено відповідно до норм діючого законодавства України. Безспірність вимог відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є не доведеність боргу, а факт існування між кредитором і боржником правовідносин, при яких важається (презумпція) наявність боргу. Відповідно до Переліку отримання виконавчого напису для стягненя заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, які не потребують нотаріального посвідчення, проводиться на підставі оригіналу кредитного договору, виписки із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості, строків їх погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав нотаріусу всі необхідні документи відповідно до Переліку. З урахуванням переривання строку шляхом часткової оплати позивачем боргу, відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний у виконавчому написі період, а нотаріус правомірно, в межах строків, встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», вчинив виконавчий напис. Позивачем не доведено факт погашення суми кредиту. 01.06.2021 року від позивача надійшли додаткові пояснення до позову, в яких зазначено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не довів до відома нотаріуса, що по кредиту, є рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2012 року, змінене рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.05.2013 року, відповідно до якого у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110116 від 27.11.2007 року у розмірі 238 594 грн. 27 коп., з яких: 89 114 грн. 54 коп. - заборгованість за кредитом; 40 661 грн. 71 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14 966 грн. 20 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 93 851 грн. 82 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, звернуто стягнення на предмет застави за договором застави від 27.11.2007 року, а саме: автомобіль марки «Шевролет», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві власності. Сам факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Безумовним фактом, що свідчить про наявність спору між сторонами на час вчинення виконавчого напису, є перебування у суді спору з приводу наявної заборгованості. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив розглядати справу без його участі, відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно і належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 30.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5269, про стягнення з позивача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором і витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису, у розмірі 556 472 грн. 01 коп. На підставі вищезазначеного виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., 15.02.2021 року старшим державним виконавцем Комунарського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кабаченко Ю.Ю. відкрито виконавче провадження № 64490863. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до пунктів 1 та 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, було визнано незаконною і не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена Постанова апеляційного суду відповідно до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй Постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. Крім того, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису № 5269 від 30.09.2015 року, була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається спірною. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначений у написі, є безспірним. Розрахунок боргу зазначений у виконавчому написі щодо наявності грошового зобов`язання позивача за тілом кредиту є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача. Крім того, суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що боржник був належним чином обізнаний про порушення ним грошового зобов`язання та про можливі наслідки неусунення вказаних порушень. При цьому, право боржника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, що повинно підтверджуватися документами про вручення, або про неможливість вручення такого повідомлення у зв`язку з відмовою отримувача, або самовільною зміною його місця проживання. Відповідач з причин, невідомих суду, не надав матеріали, на підставі яких був вчинений виконавчий напис нотаріуса. Крім того, суд намагався витребувати зазначені документи у приватного нотаріуса, однак ухвала про витребування доказів виконана не була. Розрахунок заборгованості, який надавався стягувачем приватному нотаріусу, суду наданий також не був. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Крім того, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем повина бути безспірною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. За таких обставин, суд дійшов висновку, що при вчиненні виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в сумі 556 472 грн. 01 коп. приватний нотаріус не переконався належним чином у безспірності суми, що підлягає стягненню, та безспірності характеру правовідносин сторін, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, що не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з правовою позицією, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно зі ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5269, вчинений 30.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в сумі 556 472 грн. 01 коп. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved