Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

16 грудня 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON], посилаючись, що відповідач поширила інформацію, що вони є «вбивцями безпритульних тварин», звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати цю інформацію недостовірною, яка була поширена відповідачем, зобовязати відповідача протягом одної години з 09 год. 30 хв. до 10 год. 30 хв. у робочий день, на Думській площі, у м. Одесі, стояти з двома плакатами, на яких зображена фотографія кожного з позивачів, з написом, що вони «не є вбивцями безпритульних тварин», стягнути з відповідача у відшкодуванні моральної шкоди по 30000 грн. 00 коп. кожному з позивачів, посилаючись на те, що відповідачем 28 листопада 2016 року на Думській площі, у м. Одесі, був організований мітинг, на якому було 2 плаката з фотографією кожного з позивачів та написами російською мовою: «убийц нужно знать в лицо», зміст яких не відповідає дійсності. Відповідач та її представник заперечили проти задоволення позовної заяви, посилаючись на її безпідставність. При цьому відповідач зазначає, що вона не тримала ці плакати, не розповсюджувала інформацію, яку позивачі вважають такою, що не відповідає дійсності. Вислухавши пояснення представника позивачів, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, наявні докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28 листопада 2016 року з 09 год. 30 хв. до 10 год. 30 хв. на Думській площі, у м. Одесі, була проведена акція, мета якої - привернути увагу міської влади до інцидентів - жорстоких вбивств безпритульних тварин, що є наслідком відсутності у місті муніципального притулку для таких тварин. Відповідно до фотокопії, яку надали позивачі, невстановлена особа тримає плакат з фотографією [PERSON], де російською мовою зазначено: «убийц нужно знать в лицо». На іншому плакаті з таким самим написом зображений [PERSON] Також та ж сама інформація поширена на сайті «FACEBOOK». Згідно з п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист\~\~гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Положеннями абз. 5 п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист\~\~гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, розяснено, що недостовірною вважається інформація,\~\~яка\~\~не\~\~відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить, відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості\~\~про\~\~них\~\~не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно зі ст. 68 Конституції України, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідності, честь чи ділову репутацію. У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує\~\~її.\~\~При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов'язані з її спростуванням. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слудством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, поушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачами не надано жодних доказів того, що 28 листопада 2016 року інформація щодо них поширена саме [PERSON] Посилання, що [PERSON] знала, що під час акції 28 листопада 2016 року будуть використувуватись фотографії позивачів, є голослівним, оскільки з наданого відповідачем повідомлення Одеському міському голові вбачається, що [PERSON], як особа, яка відповідальна за проведення акції, зазначила, що під час заходу буде використована фото-, відео-, аудіо-, апаратура, у тому числі, мегафон. Позивачами не надано доказів на підтвердження того, що фотографія [PERSON] та фотографія [PERSON], що розміщені на сайті «FACEBOOK», поширені саме [PERSON] Також позивачами не надано доказів на підтвердження того, що фото, на якому невстановлена особа тримає плакат з фотографією [PERSON], було зроблено саме під час акції, яка проводилась 28 листопада 2016 року, та у рамках цієї акції. Таким чином, факт розповсюдження недостовірної інформації відповідачем [PERSON] позивачами не доведено. Крім того, суд вважає, що, оскільки позивачі не довели, що саме відповідачем [PERSON] було розповсюджено недостовірну інформацію, у задоволенні позовної заяви [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, зобов'язання вчинити певні дії зі спростування інформації, відшкодування моральної шкоди у розмірі по 30000 грн. 00 коп. кожному слід відмовити.

Outcome: dismissed