Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

15 серпня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені зі сплаті аліментів, та позбавлення батьківських прав, який неодноразово уточнювала / а.с. 3-5,12-14/. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачкою зазначено, що з 31 грудня 1999 року, [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON]. В жовтні 2012 року шлюб між нами розірвано за рішенням Жовтневого районного суду міста Луганська /справа № 1207/10428/12/. Від шлюбу мають доньку,- [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 08 лютого 2013 року по справі №2-274/2013 року суд стягнув з відповідача [PERSON] аліменти на дитину у сумі 1210 гривень. 19 лютого 2013 року рішення набрало законної сили, оскільки не було оскаржене сторонами. Позивачкою отримано виконавчий лист, 19 березня 2013 року скеровано його на примусове стягнення. Суд стягуючи аліменти, задовольнив їх стягнення з дати звернення, а саме 20.09.2012 року. Відповідач не оскаржив вказане рішення, але не виконує його повною мірою. Позивачкою до позову залучено розрахунок пені зі сплаті аліментів за період з 01 березня 2013 року по 22 січня 2014 року на суму 18 092 грн.80 грн. з розрахунку 1 % за кожен день прострочення, які позивачка просить суд стягнути з відповідача. Також, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав, оскільки відповідач з березня 2012 року припинив всі стосунки з дитиною - [PERSON], [INFO], не цікавиться долею дитини та не переймається її проблемами, вихованням, не цікавиться станом здоров'я дитини. В березні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. У ході розгляду справи, нею було заявлене клопотання про забезпечення позову шляхом постановлення ухвали про надання тимчасового дозволу малолітній [PERSON], [INFO], виїжджати за межі України без дозволу батька [PERSON], у період з 01 липня 2013 року по 31 серпня 2013 року, але не більш ніж на час до набрання законної сили рішенням по справі про позбавлення батьківських права [PERSON] 04.06.2013 року суд задовольнив клопотання, проте відповідач оскаржив вказану ухвалу до апеляційного суду, який скасував забезпечення позову, тому за наявності оплаченої та очікуваної подорожі закордон на відпочинок, позивачка не мала права разом із дитиною виїжджати за межі України. Відповідач [PERSON] пообіцяв почати спілкуватися з донькою; погасити заборгованість з вересня 2012 року зі сплати аліментів; та надати нотаріальний дозвіл на виїзд дитини добровільно, якщо позивачка відкличе свій позов про позбавлення батьківських прав. 25 червня 2013 року на вимогу, позивачка подала до суду заяву про залишення позову без розгляду. 26 липня 2013 року справу закрито. [PERSON] не надавав дозвіл на виїзд дитини на відпочинок, не спілкується з донькою, заборгованість зі сплати аліментів не погасив, не приймає ніякої участі у вихованні доньки. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює, умов для отримання рідної дитини освіти, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». [PERSON] звернулася до органів органу опіки і піклування виконкому Ленінської районної у місті Луганську ради з метою отримання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. За рішення Виконкому вказане питання Служба в справах дітей залишила на розсуд суду. За період з червня 2013 року по січень 2014 року відповідач не мав бажання спілкуватися з донькою, тому позивачка просила суд позбавити батьківських прав [PERSON], громадянина України, стосовно доньки [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню зі сплати аліментів на утримання [PERSON], [INFO] в сумі 18 092 грн.80 коп. У судовому засіданні 22 січня 2014 року позивачка не була присутня. Представник позивачки був присутнім в судовому засіданні, підтримав позовні вимоги свого довірителя за уточненим позовом від 17 січня 2013 року з розрахунком пені в розмірі 18 092,80 грн. Надала пояснення у підтримку позовних вимог. Відповідач за уточненим позовом [PERSON] в судовому засіданні від 22 січня 2014 року був присутнім, повністю заперечував обґрунтованість вимог, надав письмові та усні пояснення на обґрунтування своєї позиції /а.с. 33-36/. Третя особа - Департамент Луганської міської ради в справах дітей та сім'ї, направив для участі у справі свого представникам, який в судовому засіданні надав пояснення по справі в межах повноважень визначених положенням про Департамент. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінив пояснення та доводи сторін, заслухав пояснення третьої особи, вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що з 31 грудня 1999 року, [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON]. В жовтні 2012 року шлюб між нами розірвано за рішенням Жовтневого районного суду міста Луганська /справа № 1207/10428/12/. Від шлюбу мають доньку,- [PERSON], [INFO]. /а.с. 4/ Рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 08 лютого 2013 року по справі №2-274/2013 року суд стягнув з відповідача [PERSON] аліменти на дитину у сумі 1210 гривень /а.с. 5/. 19 лютого 2013 року рішення набрало законної сили, оскільки не було оскаржене сторонами. Позивачкою отримано виконавчий лист, 19 березня 2013 року скеровано його на примусове стягнення. Суд стягуючи аліменти, задовольнив їх стягнення з дати звернення, а саме з 20.09.2012 року. Відповідач не оскаржив вказане рішення. Позивачкою до позову залучено розрахунок пені зі сплаті аліментів за період з 01 березня 2013 року по 22 січня 2014 року на суму 18 092 грн.80 грн. з розрахунку 1 % за кожен день прострочення, які позивачка просить суд стягнути з відповідача. Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що відповідач є самозайнятою особою, приватним підприємцем, та має достатній заробіток від підприємницької діяльності, яка джерелом його доходу, що встановлено у рішенні Ленінського районного суду міста Луганська від 08 лютого 2013 року по справі №2-274/2013 року. Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України, законом передбачено спеціальну - скорочену позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), тобто в межах річного строку позовної давності. Згідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Відповідно із довідкою від 14 травня 2013 року № 7482 Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції, заборгованість за період з 20 вересня 2012 року по 01 березня 2013 року складає 6413 грн. /363грн.+1210 грн. помножено на 5 місяців, дорівнює 6413 грн./ /а.с. 8/. Відповідачем залучено до матеріалів справи фотокопії квитанцій поштових переказів [PERSON] на ім'я [PERSON] за період з березня 2013 року по січень 2014 року, за якими відповідачем [PERSON] перерахував аліментів на загальну суму 15 401 грн. Оригінали квитанцій судом не оглядалися, проте представником позивачки в судовому засіданні підтверджено отримання вказаної суми поштовим зв'язком /а.с. 37-40/. Таким чином, позивачка вважає, що має право на пеню з прострочення зі сплати аліментів починаючи з 19 лютого 2013 року,- з дати дня набрання рішенням про стягнення аліментів законної сили, що заперечується відповідачем. Судом встановлено, що справа з розгляду позову [PERSON] про стягнення аліментів слухалася з 20 вересня 2012 року по 08 лютого 2013 року. Протягом часу слухання справи відповідач [PERSON] ніяким чином не здійснював матеріальне утримання доньки [PERSON], [INFO]. Вказане підтверджено позивачкою, та не спростовано відповідачем. Відповідач підтвердив обізнаність у тому, що суд стягнув аліменти починаючи з 20 вересня 2012 року, проте вважає, що заборгованість виникла не з його вини, і тому не має підстав для стягнення пені, оскільки він самостійно вирішив щомісячно перераховувати 200 грн. в рахунок погашення заборгованості. На питання суду відповідачеві [PERSON] чи звертався він до органів ВДВС, суду або безпосередньо до стягувачки [PERSON] про визначення порядку розстрочення заборгованості зі сплати аліментів, що утворилася за період з 20.09.2012 року по 19.02.2013 року, [PERSON] пояснив, що не вбачає в цьому необхідності. Позивачкою надано розрахунок пені обчисленої із заборгованості зі сплати аліментів за період з 19.02.2013 року по 21.01.2014 року прострочення складає 327 днів /10 дн.+31дн.+30 дн.+31дн. +30 дн.+31 дн.+31дн.+30дн +31дн. +30 дн.+31 дн+21дн.= 338 днів./ З урахуванням того, що станом на 01 березня 2013 року заборгованість складала 6413 грн., а протягом березня 2013 року - січня 2014 року, а відповідачем сплачено 15 401 грн., суд вважає обґрунтованим розрахунок пені зі сплати аліментів, та таким що відповідає обставинам справи. А саме: - станом на 01.03.2013 р. сплачено 0 гривень 00 копійок, заборгованість складає 6413 грн., при простроченні у 10 днів, пеня складає 641,30 грн.; - станом на 01.04.2013 р. сплачено 1419 гривень 00 копійок, заборгованість складає 6204 грн., при простроченні у 31 день, пеня складає 1924,24 грн.; - станом на 01.05.2013 р. сплачено 1419 гривень 00 копійок, заборгованість складає 5995 грн., при простроченні у 30 днів, пеня складає 1798,50 грн.; - станом на 01.06.2013 р. сплачено 1419 гривень 00 копійок, заборгованість складає 5786 грн., при простроченні у 31 день, пеня складає 1793,66 грн.; - станом на 01.07.2013 р. сплачено 1218 гривень 00 копійок, заборгованість складає 5778 грн., при простроченні у 30 днів, пеня складає 1733,40 грн.; - станом на 01.08.2013 р. сплачено 1418 гривень 00 копійок, заборгованість складає 5570 грн., при простроченні у 31 день, пеня складає 1726,70 грн.; - станом на 01.09.2013 р. сплачено 1418 гривень 00 копійок, заборгованість складає 5362 грн., при простроченні у 31 день, пеня складає 1662,22 грн.; - станом на 01.10.2013 р. сплачено 1418 гривень 00 копійок, заборгованість складає 5154 грн., при простроченні у 30 днів, пеня складає 1546,20 грн.; - станом на 01.11.2013 р. сплачено 1418 гривень 00 копійок, заборгованість складає 4946 грн., при простроченні у 31 день, пеня складає 1533,26 грн.; - станом на 01.12.2013 р. сплачено 1418 гривень 00 копійок, заборгованість складає 4738 грн., при простроченні у 30 днів, пеня складає 1421,40 грн.; - станом на 01.01.2014 р. сплачено 1418 гривень 00 копійок, заборгованість складає 4530 грн., при простроченні у 31 день, пеня складає 1404,30 грн.; - станом на 22.01.2014 р. сплачено 1418 гривень 00 копійок, заборгованість складає 4322 грн., при простроченні у 21 день, пеня складає 907,62 грн.; Таким чином, пеня зі сплати аліментів у сумі 18 092,80 грн. є обґрунтованою, та підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки, тому відповідна вимога підлягає задоволенню. За рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Луганську ради від 21 травня 2013 року № 67 «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO] стосовно малолітньої [PERSON], [INFO]», питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав,- залишено на розсуд суду /а.с. 4/. Судом встановлено, що відповідач звертався із заявою про встановлення порядку спілкування з донькою у жовтні 2012 року, в лютому 2013 року, в вересні 2013 року. В 2012 році заява була подана не за територіальної належністю, у Службу в справах дітей Жовтневого району, а саме не за місцем мешкання дитини, яким є Ленінський район міста Луганська, про що відповідачеві було роз'яснено к відповідній відповіді органу. Звернення відповідача у 2013 році також були залишені без розгляду у зв'язку з тим, що на той час в провадженні Ленінського районного суду міста Луганська перебували на розгляді справи за позовом [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав, про що йому було повідомлено органом опіки та піклування Ленінського району /а.с. 41,43/. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду від 19 березня 2013 року по справі №437/3964/13-ц про відкриття провадження, позивачка зверталася до суду з позовом про позбавлення батьківства відповідача /а.с. 6/. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду від 26 липня 2013 року по справі №437/3964/13-ц провадження було закрити за заявою позивачки /а.с. 7/. З пояснень відповідача останній раз він спілкувався із донькою в червні 2013 року. Спільного відпочинку, проведення вихідних, відвідування дитячих розважальних заходів, кінотеатрів, цирку, парків, телефонних розмов, відвідувань її за місцем навчання, тощо з донькою [PERSON],- протягом червня 2013 року -січня 2014 року, - не мав. З пояснень відповідача він особисто спілкувався із класним керівником доньки, шкільним психологом, дільничним педіатром лікарні, де на обліку перебуває дитина. Належними доказами вказані факти не підтверджені. Також, відповідач вважає, що у спілкуванні йому заважає позивачка, яка настроює дівчинку проти батька. Доказів того, що з боку позивачки чиняться перешкоди у спілкуванні з донькою не надано. Клопотання про допит свідків на підтвердження даних фактом суду не заявлено. Представник третьої особи, Департаменту Луганської міської ради у справах дітей та сім'ї пояснив, що дівчинка мала спілкування з психологом служби, якому повідомила, що дуже ображена на батька, і не може пробачити зраду її, як доньки, у зв'язку з народженням доньки у новій родині. Матеріали справи містять фотокопію свідоцтва про народження від 11 жовтня 2012 року [PERSON], батьком якої є відповідач. З пояснень представника позивачки протягом 2012-2014 років [PERSON] відсторонився від виховання, спілкування, та будь-якого прояву батьківської турботи відносно їх спільної з відповідачкою доньки. Прагнень у спілкуванні не виявляв, з днем народження не вітав. На запитання суду стосовно причин відмови позивачці у наданні дозволу у літній період на відпочинок доньки за межами України, відповідач зазначив, що не вважає його важливим. На запитання стосовно яким саме чином він, відповідач [PERSON] піклувався про літній відпочинок доньки у 2013 році, відповідач пояснив, що її мати до нього з таким питанням не зверталася. Таку позицію відповідача суд оцінює критично, таке ставлення свідчить про його особисту байдужість до фізичного і духовного виховання та розвитку дитини, зокрема до належного літнього відпочинку. Відповідно до ст. 291 ЦК України, фізична особа незалежно від віку та стану здоров'я має право на сім'ю, вона не може бути проти її волі розлучена з сім'єю, крім випадків, встановлених законом та має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім'ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. В суді не знайшло підтвердження твердження відповідача про те, що позивачка перешкоджала побаченням дітей із батьком. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, якщо це можливо, зростати опікою і відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому разі, в атмосфері любові і матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Непорушне право на проживання дитини в повній сім'ї передбачено статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією № 44/25 Генеральної Асамблеї від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року: «Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають у відповідності із застосуванням законом і процедурами, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дітей. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться із дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини». Національне законодавство прямо передбачає право дитини на сім'ю і захист цього права статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства»від 26 квітня 2001 року (зі змінами), сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. У зв'язку з цим Сімейним кодексом України і, зокрема, статтею 171 СК законодавчо закріплено право дитини на те, щоб її вислухали під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду справи, що стосується цієї дитини, або через представників: батьків, опікуна, піклувальника у порядку, передбаченому процесуальними нормами. Це ж законодавство зобов'язує адміністративні органи, суди інших посадових дотримуватися прав дитини, щоб її вислухали. Що стосується судів, то вони повинні при слуханні справи, що стосується дитини, надати їй можливість висловити свою думку і приділити цій думці належну увагу. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідач протягом тривалого часу ухилявся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дитини. Поза увагою суду не може залишитися роз'яснення Верховного Суду України (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України), що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, й перш за все суд керується інтересами малолітньої [PERSON], [INFO]. Доводи відповідача про необґрунтованість позову є лише його особистими міркуваннями, не заперечені належними доказами його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідач пояснив, що має телефонний номер дитини, проте не спілкується з нею телефонним зв'язком, причини не пояснив. Суд вважає обґрунтованою позицію позивачки та її представника стосовно підстав позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] та дійшов висновку про наявність доказів у справі для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав на підставі ст. 164 СК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення про позбавлення батьківських прав». Питання стягнення судових витрат позивачкою перед судом не порушувалося, відповідного до ст. 88 ЦПК України. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 196 СК України, ст. 291 ЦК України, постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення про позбавлення батьківських прав», Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved