Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

16.05.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через Державну казначейську службу України відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що досудове слідство триває більше 17 місяців, тобто понад розумний строк, та по кримінальному провадженню № 12014160480004695 слідчі дії не виконуються, позивач неодноразово звертався до суду із скаргами, тому змушений звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Головного Управління національної поліції в Одеській області до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Матеріали справи містять заяву представника відповідача про відкладення судового засідання на іншу дату /а.с. 19/, однак в подальшому представник відповідача до суду не з'явився. Представник відповідача Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Матеріали справи містять письмові заперечення на позовну заяву /а.с. 26-30/. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 14.12.2015 року [PERSON] звернувся до СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України у відношенні [PERSON], [INFO] /а.с. 4/. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2015 року у справі № 520/16971/15-к задоволено скаргу [PERSON] та зобов'язано посадових осіб Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] від 14.12.2015 року; зобов'язано посадових осіб Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку, підтвердити або спростувати факт кримінального правопорушення та забезпечити прийняття законних обґрунтованих процесуальних рішень /а.с. 7/. Так, на підставі заяви позивача [PERSON] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160480004695 /а.с. 5/. В подальшому позивач [PERSON] неодноразово, а саме 15.01.2016 року, 27.01.2016 року, 13.04.2017 року та 18.05.2016 року звертався до СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області із скаргами на бездіяльність слідчого та з вимогою вчинити певні дії /а.с. 8-9, 11-12, 14/. Так, ухвалами слідчих суддів від 29.01.2016 року /а.с. 10/, 01.06.2016 року /а.с. 13/ та від 11.05.2017 року були задоволені скарги [PERSON] Зокрема, ухвалою слідчого судді від 11.05.2017 року скасовано постанову слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 27.09.2016 року про закриття кримінального провадження № 12014160480004695; зобов'язано слідчого надати [PERSON] копію витягу з ЄРДР № 12014160480004695 /а.с. 15/. Таким чином, судом встановлено, що з 14.12.2015 року /дня звернення [PERSON] до СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань/ до теперішнього часу триває кримінальне провадження, по якому позивача визнано потерпілим. Та окрім того, по даному кримінальному провадженню неодноразово слідчими суддями визнавалася незаконною бездіяльність слідчих органів. Суд погоджується із поясненнями сторони позивача, що відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Оскільки, судом встановлено, що ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси неодноразово визнавалася незаконною бездіяльність слідчих органів стосовно кримінального провадження № 12014160480004695, по якому позивача [PERSON] було визнано потерпілим, то суд приходить до висновку, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Положеннями п. 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Проаналізувавши встановлені обставини по даній справі, що стосуються наявності порушених нормальних життєвих зв'язків позивача, та враховуючи ті зусилля, які позивач доклав для з'ясування питання розгляду слідчими органами його заяви від 14.12.2015 року, за якою слідчим СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160480004695 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, суд вважає доведеними обставини наявності душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою працівників правоохоронних органів щодо нього. Суд погоджується з доводами позивача стосовно завдання йому моральної шкоди, однак суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений в позовній заяві є завищеним, в зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 3 000,00 грн. При цьому, суд не враховує заперечення представникаГоловного управління державної казначейської служби України в Одеській області, так як вважає їх такими, що не заслуговують на увагу. Суд зазначає, що незаконна бездіяльність працівників правоохоронних органів, встановлена судовими рішеннями, підриває довіру населення та сприяє формуванню у громадян, в тому числі і у позивача, негативного ставлення до даних стуктур. Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: approved