Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

16 грудня 2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної дитини сторін [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що сторони з 16 травня 2014 року по 03 листопада 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] . На теперішній час відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча є працездатною особою, інших дітей не має, а тому позивач просить суд задовольнити позов в повному обсязі. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, в якому представник відповідача просила суд ухвалити рішення з урахуванням доводів, викладених у відзиві на позов. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за відсутності сторін та їх представників, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. У своєму відзиві представник відповідача послалась на часткове визнання позовних вимог та просила задовольнити позов в частині стягнення аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свою правову позицію представник відповідача мотивувала тим, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки не має постійної та офіційної роботи, отримує лише неофіційні невеликі доходи, яких ледве вистачає на життя. Крім того, на утриманні відповідача перебуває хвора мати, яка має інвалідність та потребує лікування. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 16 травня 2014 року по 30 листопада 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] , яка наразі проживає разом із позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини, довідкою з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї, копією паспорту позивача, копією рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року по справі №199/4020/20 (провадження №2/199/1724/20) про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 03 листопада 2020 року, а відтак в силу ст.82 ч.4 ЦПК України має преюдиціальне значення для розгляду цієї справи (а.с.5-9). Також, як встановлено судом в ході розгляду справи та не спростовується матеріалами справи, на даний час спільна дитина сторін знаходиться на утриманні позивача, а відповідач належної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Разом з тим, судом в ході розгляду справи встановлено, що наразі у відповідача немає постійного та офіційного місця роботи, а з попереднього місця роботи він звільнений, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 21 липня 2011 року №134, копією трудової книжки. Крім того, відповідно до наданих стороною відповідача копій медичних довідок, копії посвідчення, копії виписки з історії хвороби, копії довідки до акту догляду МСЕК, копії свідоцтва про народження та паспорту, копії довідки про зареєстрованих осіб разом з відповідачем мешкає та перебуває на його утриманні його мати, яка є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, потребує періодичного лікування, має протипоказання до певних видів та умов роботи. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про прав дитини. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільної з позивачем малолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , яку зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття, однак регулярної матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, хоча об`єктивних перешкод для цього або визначених законом, зокрема нормами ст.ст.188, 190 СК України, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, припинення права на аліменти тощо судом не встановлено, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, однак такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом зменшення мінімального розміру аліментів із заявленого позивачем прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його половини, а також шляхом зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення в якості аліментів частки від усіх видів доходу (заробітку) відповідача з 1/4 до 1/6. Частковість задоволення позову зумовлена тим, що у відповідності до норми ст.182 ч.2 СК України мінімально гарантований законом розмір аліментів на одну дитину встановлено на рівні не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є лише рекомендованим та може бути присудженим судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Натомість, такі обставини позивачем не доведені, а відповідачем спростовані. Крім того, в ході розгляду справи судом встановлено, що у відповідача наразі немає постійного та офіційного місця роботи, а отже і сталого заробітку, на його утриманні знаходиться хвора матір, якій встановленого ІІІ групу інвалідності, і яка потребує періодичного лікування, що зумовлює необхідність зменшення у відповідності до ст.182 ч.1 СК України розміру заявленої позивачем до стягнення в якості аліментів частки від усіх видів доходу (заробітку) відповідача.

Outcome: partial