Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

15.07.2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнення з відповідачів з кожного по ј частині з усіх видів доходів ( заробітку) , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на користь законного представника, піклувальника ( прийомних батьків, батьків - вихователів, (усиновлювачів) або установи ( закладу), в якому буде перебувати дитина, і який буде виконувати функції її державного опікуна, щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з позовом про стягнення аліментів до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що [PERSON] є її донькою, [PERSON] - зятем. [INFO] у м. Запоріжжі у них народилася донька [PERSON] . 03 липня 2007 року шлюб між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Онука - [PERSON] з 2006 року проживала разом з нею та її чоловіком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а з 2010 року за адресою: [ADDRESS] та до цього часу проживає з ними за вказаною адресою. Онука та [PERSON] є громадянами Грузії. З червня 2018 року батьки зовсім не цікавляться життям [PERSON] та не приймають участь у її вихованні. Місце їх проживання їй невідомо. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею та дитиною склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Всі питання щодо виховання онуки вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідачів. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Але для вирішення будь-яких питань, пов`язаних з онукою необхідна згода батьків, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на ч.4 ст.19, ст.ст. 121,150,151,154,155,157,164,165,166, 188 СК України, ст. 8 Закону України « Про охорону дитинства», постанову Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», постанову Пленуму ВСУ від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Ухвалою суду від 4 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по зазначеній справі, призначено у справі підготовче судове засідання. (а.с. 42-43) Ухвалою суду від 21 листопада 2019 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 103) Ухвалою суду від 14 січня 2020 року зобов`язано орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району надати суду письмовий висновок щодо розв`язання позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с. 148). Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову (а.с. 166). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Причини неявки суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району 17.02.2020 року подав висновок про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] та просили розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування і ухвалити рішення по справі з максимально можливим урахуванням прав та інтересів неповнолітньої дитини (а.с. 163-165). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 18 лютого 2020 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, вислухавши пояснення позивача, свідка, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівському району, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище доньки - « [PERSON] ») є донькою позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським районним відділом ЗАГС 22.04.1982 р., актовий запис № 32 (а.с. 18-20) 05 липня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 110, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 21). [INFO] у м. Запоріжжі у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що 17 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя видано свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] та в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис за № 279 (а.с. 22). 03 липня 2007 року шлюб між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було розірвано про що Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зроблено актовий запис за № 268, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 21 зв). Згідно акту від 09.07.2019 року, який складено сусідами [PERSON] та [PERSON] , неповнолітня онука [PERSON] проживає з 2010 року разом з [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] є громадянами Грузії (а.с. 23,24,29) З 2018 року батьки зовсім не цікавляться життям [PERSON] та не приймають участь у її вихованні, їх місце проживання на цей час невідомо. Всі питання щодо виховання онуки вирішуються [PERSON] та [PERSON] без участі та підтримки з боку відповідачів. Дитина знаходиться на повному їх утриманні. Згідно інформації Департаменту освіти і науки територіального відділу освіти Олександрівського району Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 [PERSON] зарахована до Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Запорізької міської ради Запорізької області 04.04. 2018 року № 021 у. Дівчина виховується у неповній сім`ї, тільки бабусею - [PERSON] , [INFO] . Зі слів класного керівника 9-А класу [PERSON] : мати, [PERSON] та батько, [PERSON] з дитиною не проживають, навчанням і поведінкою доньки не переймаються. Батьківські збори за час навчання дитини у школі не відвідували (а.с. 25) Департамент охорони здоров`я Запорізької міської ради КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» відповіддю від 21.02. 2019 року на звернення адвоката повідомив наступне : «Дитина [PERSON] , [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , спостерігається в Підприємстві з червня 2018 року. Про стан здоров`я дівчинки турбується її бабуся - [PERSON] , яка супроводжує дитину до лікаря-педіатра дільничного (а.с. 26). Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що дитина [PERSON] весь час на утриманні бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] . Мати [PERSON] останній раз бачила дуже давно, а батька взагалі один раз. Дитина повністю забезпечена. Судом приймаються до уваги твердження позивача про те, що вона не може в повній мірі представляти інтереси дитини та. вирішувати питання, пов`язані з навчанням онуки, у зв`язку з тим, що для цього необхідна згода батьків. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між дитиною та бабусею склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Статтю 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Факт ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків підтверджуються належними та допустимими доказами. З висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування № 263/01-20/20.03-249 від 13.02.2020 р. вбачається, що після розлучення батько виїхав за межі міста Запоріжжя, з дитиною не спілкувався, матеріально не допомагав. Мати [PERSON] після розлучення виїхала у Швецію, а дитина залишилася проживати з бабою та дідом. Після 2-го класу мати забрала дочку до себе у Швецію, де дитина проживала 5 років. Однак наприкінці березня 2018 року мати відправила дитину, одну без супроводу, до України. З цього часу [PERSON] постійно проживає у баби та діда та знаходиться на їх утриманні. У 2018 році дитина та баба зв`язувалися з матір`ю для вирішення питання щодо оформлення документів для подальшого навчання. Однак мати [PERSON] відмовилася приїздити до України і вирішувати питання щодо подальшої долі своєї дочки. З батьком дитини жодного зв`язку немає. Під час бесіди з [PERSON] вона повідомила, що проживає з бабою та дідом майже 2 роки, батька вже давно не бачила та не спілкувалася. З матір`ю бачилася майже 2 роки тому назад, а спілкувалася рік тому. Зі слів [PERSON] батьки не займаються її вихованням, не забезпечують матеріально, не цікавляться її навчанням, станом здоров`я, її життям в цілому. Вона усвідомлює правові наслідки позбавлення батьківських прав та погоджується з позбавленням батьківських прав бітька та матері. Бажає і надалі проживати з бабою та дідом. Враховуючи викладене, районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування вважає позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 164-165) Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] не досягла вісімнадцяти років; батько та мати не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками. Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В статті 12 цього Закону зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьків батьківських прав, зокрема те, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 166 Сімейного кодексу України передбачено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по справі суд розподіляє у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved