Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

16 січня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини [PERSON] на тимчасово окупованій території України. На підтвердження заяви вказує, що [INFO] народився його син - [PERSON], про що Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миргородського міськрайонного управління юстиції в Полтавської області відмовлено у здійсненні державної реєстрації народження [PERSON], оскільки, для підтвердження факту народження дитини пред'явлено документ, виданий на території, де органи держаної влади України тимчасово не здійснюють повноваження. Встановлення факту народження [PERSON] необхідно заявнику для отримання свідоцтва про народження. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, його представник - [PERSON], який здійснює свої повноваження на підставі доверності, надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи у їхню відсутність, вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник Миргородського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Миргородського міськрайонного управління юстиції в Полтавської області не з'явився. Установа направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника. Заперечень проти задоволення заяви відділ реєстрації не висловив. Дослідивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28 березня 2018 року Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану, [PERSON] народився [INFO] в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, матір'ю дитини зазначено [PERSON], а батьком - [PERSON]. Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миргородського міськрайонного управління юстиції в Полтавської області заявнику було відмовлено у здійсненні державної реєстрації народження [PERSON], оскільки, для підтвердження факту народження дитини пред'явлено документ, виданий на території, де органи держаної влади України тимчасово не здійснюють повноваження. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження фізичної особи та її походження проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові; походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, оцінюючи надані заявником документи про народження, суд виходить з того, що народження дитини є юридичним фактом, що має наслідком зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Встановлення факту народження дитини [PERSON] необхідно заявнику для отримання свідоцтва про народження. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви [PERSON] та вважає можливим встановити факт народження дитини [PERSON] [INFO].

Outcome: approved