overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

15.06.2015 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 21.10.2011, актовий запис № 2150. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинили своє існування з грудня 2014 року. Спільне господарство не ведеться, в сімї часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань, між ними втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. Подальше сумісне життя та збереження родини вважає неможливим. З приводу розподілу майна спору не виникає. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з нею. Просить суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Наполягала на розірванні шлюбу, просила дошлюбне прізвище не відновлювати. Відповідач в судовому засіданні позовну заяву визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як зазначено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.10.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 2150 (а.с.3). Фактично шлюбні стосунки між сторонами припинені з грудня 2014 року. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Зясувавши фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, беручи до уваги те, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Також, суд вважає за доцільне не надавати сторонам строк для примирення і на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, досліджених в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

15.06.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 15.12.2007 р. з відповідачем зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В теперішній час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку, а чоловік працює, але сімєю не опікується, матеріально не утримує. З народження дитини подружнє життя не складається через постійні сварки, непорозуміння, тому з 11.06.2015 р. шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Просить залишити їй шлюбне прізвище. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач позов визнав і пояснив, що строк, що надавав суд для примирення, позитивного результату не приніс, тому наміру поновлювати шлюбні стосунки не має. Вислухавши сторони, дослідивши наявні у справі письмові докази, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини предявлення позову суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 15 грудня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Пятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 156. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], актовий запис № 94 (а.с. 4, 5). Шлюбні відносини між подружжям припинені з 11 червня 2015 р. і не поновлювалися. Встановлюючи мотиви, причини та підстави розірвання шлюбу суд зясував, що сторони як подружжя шлюбні стосунки тривалий час не підтримують, не поновлювали їх і такого наміру не мають, проживають окремо, а вжиття судом заходів щодо примирення подружжя не привело до збереження сімї, тому суд робить висновок, що морально-правові основи шлюбу втрачені, збереження шлюбу не можливе, оскільки почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки втрачені. Спір про поділ майна на момент розгляду справи відсутній, як не висловлені претензії і щодо утримання дитини. Відповідно до положень ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини. На підставі ст. ст. 104, 105 ч. 3, 110-112, 113, 115 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

15.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частину приміщення магазину непродовольчих товарів «Одяг для вікон» ( бувша квартира №21) по вулиці Любецька, 2 в м. Чернігові. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON]- мати позивача, придбала спірну квартиру [ADDRESS] за кошти, які були отримані від продажу квартири [ADDRESS], в якій позивач мав частку права власності, тому, вважає, що має право вимагати визнання за ним право власності на 1/4 частину спірної квартири. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти задоволення позовних вимог, поклавшись на письмові заперечення (а.с. 56-62). Представник відповідача [PERSON] [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, поклавшись на письмові заперечення (а.с. 30-32). Позивач в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином (а.с. 48). До суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с. 154). Суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутність. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON] [PERSON], дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору дарування нежитлового приміщення від 11.01.2014 щодо 1/2 частини та Договору купівлі - продажу частини нежитлового приміщення від 09.07.2015 щодо іншої 1/2 частини, єдиним власником спірного нежитлового приміщення, магазину непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою м. Чернігів, вул. Любецька, будинок 2, являється відповідач [PERSON] (а.с.35-47, 156-160). Згідно ст. 328 ЦК України: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦКУ, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. За таких обставин та беручи до уваги інші обставини справи, зумовлені дійсністю, станом на час розгляду справи в суді, вищезгаданих договорів у вказаних частинах, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог. Щодо можливого використання коштів позивача на придбання спірного майна, то останній, при необхідності, не позбавлений можливості, в установленому порядку, ставити питання про відшкодування винними особами завданих йому збитків.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

15.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 23 по вул. Маршала Бажанова, буд. 4 у м. Харкові. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є головним наймачем вищевказаної квартири, в якій зареєстровані крім нього, його колишня дружина, [PERSON] та його пасинок, [PERSON] Шлюб між ним та [PERSON] був розірваний багато років тому, і звязку з чим остання та [PERSON] не проживають у [INFO] протягом тривалого проміжку часу, а тому, враховуючи вищевказане, а також той факт, що позивач змушений сплачувати усі комунальні послуги за відповідачів, [PERSON] просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення відповідно до викладених в позові вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день та місце слухання справи були повідомлені належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Суд розглядає справу у відсутність відповідачів відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно довідки з місця проживання, виданої КП «Жилкомсервіс» 30.11.2015 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.ст.\~71,\~72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлені строки, вона у судовому порядку визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно акту від 15.12.2015 року, який підписаний сусідами та начальником КП «Жилкомсервіс»,\~відповідачі у вказаній квартирі не проживають з 27.04.2006 року. Таким чином, судом достовірно встановлено та підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі понад строків, передбачених законом без поважних причин, і втратили право користування нею. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

15.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності заповіту. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що 21.11.2013 року братом заявника [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого він заповів [PERSON] грошові внески з усіма відсотками та надбавками, що зберігаються на будь-яких рахунках, в тому числі на депозитних, та будуть належати йому на день смерті, і на які він за законом матиме право. При складані заповіту була допущена описка в даті народження заявника [PERSON], а саме замість «15.07.1940 р.» було вказано «14.07.1940 р.». Через неправильність написання дати народження заявник позбавлений можливості прийняти спадщину за заповітом, яка відкрилась після смерті його брата [PERSON], який помер 23.12.2014 року. В судове засідання заявник та представник заявника не зявились, однак від останнього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник Новоград-Волинської міської ради та приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявились, однак від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Заінтересова особа [PERSON] померла 22.06.2015 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 263266 від 20.07.2015 року. Враховуючи неявку сторін, суд вважає за можливим розглянути справу на підставі наявних доказів у справі. Судом встановлено, що в заповіті, посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON] 21.11.2013 року, зареєстрованого в реєстрі № 3574, спадкоємцем вказано [PERSON], [INFO]. Згідно заяви від 24.04.2015 року [PERSON] прийняв всю спадщину за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого 23.12.2014 року. Відповідно до листа № 196/02-14 від 29.04.2015 року приватного нотаріуса [PERSON], під час заведення спадкової справи № 3574 [PERSON], померлого 23.12.2014 року, було встановлено розбіжності у даті народження [PERSON] в заповіті та в паспорті, а саме замість «15.07.1940 р.» було вказано «14.07.1940 р.». З копії свідоцтва про народження серії №435962 від 29.04.1990 року, встановлено, що [PERSON] народився 15 липня 1940 року. Також в паспорті заявника серії СС334425, виданого 24.07.1997р. Івано-Франківським МУВС МВС Івано-Франківської області, дата народження вказана 15 липня 1940 р. Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Оскільки встановлення факту належності правовстановлюючого документу не пов'язане з вирішенням спору про право, породжує для заявника юридичні наслідки, вказані ним обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

15.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.12.2014 року народився його син [PERSON]. Мати дитини відповідачка по справі [PERSON] по теперішній час перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] В звязку із тим, що відповідачка перебуває по теперішній час у зареєстрованому шлюбі, на момент реєстрації дитини батьком дитини було записано відповідача [PERSON], але офіційно батьком дитини є він. На теперішній час вони разом із відповідачкою її донькою та їх сином проживають у м. Краматорську. Просить суд постановити рішення та визнати, що він [PERSON] є батьком дитини [PERSON], та виключити з актового запису №35 від 13.01.2015р. про народження [PERSON], [INFO], вчиненого відділом державної РАЦС Краматорського міського управління юстиції Донецької області, даних про батька громадянина України [PERSON], [INFO], і внести зміни в даний актовий запис, записавши батьком дитини його, [PERSON], [INFO], надавши дитині прізвище «Яранцев», по-батькові «Олександрович». Імя, місце народження та дату народження дитини залишити без змін. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Відділу державної РАЦС Краматорського міського управління юстиції в судове засідання не зявилися, але надали суду заяви, в яких просили справу слухати в їх відсутність, позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Вислухавши пояснення позивача, відповідачки, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Правовідносини по даній справі регулюються Сімейним Кодексом (далі за текстом СК України). Згідно зі ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.02.2010р., який до теперішнього часу не розірвано, але вони припинили спільне проживання. 30 грудня 2014 року у відповідачки [PERSON] народився син [PERSON]. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до свідоцтва про шлюб, а саме батьком дитини записано: [PERSON]. Позивач в судовому засіданні наполягав, що батьком дитини є він, про що, не заперечувала відповідачка [PERSON], а також відповідно до нотаріально завіреної заяви і відповідач [PERSON] Враховуючи наведене, суд вважає, що у судовому засіданні позивач навів підстави у відповідності до ч.3 ст.60 ЦК України, які надають суду можливості задовольнити позов. Таким чином, повно і всебічно зясувавши обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

15.06.2015 року [PERSON] звернувся з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Посилається на те, що шлюб між ними було зареєстровано 09 вересня 2008 року Виконкомом Менжинської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося з причини, що кожен має різні погляди на життя та різні характери, у звязку з чим виникали суперечки та сварки. Спір про поділ майна відсутній. За спільною домовленістю з відповідачем після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з матірю. Позивачем до суду була надана заява, в якій він просить справу розглянути без нього, позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Відповідачкою до суду також була надана заява в якій вона просить справу розглянути без неї, проти задоволення позову не заперечує. [PERSON] не виявила бажання на зміну прізвища після розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст. ст. 110, 112 СК України підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам \~їхніх \~дітей , що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 09 вересня 2008 знаходяться у зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Спір про поділ спільного майна подружжя відсутній. Спору з ким буде проживати дитина після розірвання шлюбу не має. Сторони бажають розірвати шлюб, збереження його суперечило б їх інтересам, тому суд вважає, що шлюб потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

15.06.2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем; дітей залишити на вихованні позивачки до їх повноліття; після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 03.09.2006 року з відповідачем був укладений шлюб. Від спільного сумісного проживання народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З відповідачем припинили шлюбні відносини через те, що чоловік зловживає спиртними напоями, ображає нецензурними словами, застосовує фізичне насильство в сім'ї, тому вона змушена звертатися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, якою визнав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.09.2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Смолдирівською сільською радою Баранівського району Житомирської області, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 03.09.2006 року (а.с. 4). Від спільного сумісного проживання народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). Судом вживалися заходи для збереження сім'ї, проте місячний строк для примирення подружжя позитивних результатів не дав. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу та визнав позовні вимоги, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, дітей суд залишає на виховання з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та залишення на виховання для позивачки малолітніх дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

15.06.2015 року [PERSON] звернулася в суд із заявою, в якій просила встановити юридичний факт, що [PERSON], [INFO], помер 22.05.2005 року в с. Кашперівка Баранівського району Житомирської області. Обґрунтовуючи заяву [PERSON] зазначила, що 22.05.2005 року в с. Кашперівка Баранівського району Житомирської області помер її брат [PERSON], [INFO]. Через відсутність коштів, тіло померлого не було доставлене до Новоград-Волинського відділення судово-медичних експертиз. Поховання померлого проводила за власні кошти. Оскільки відсутні документи про причину смерті [PERSON], вона не може отримати свідоцтво про смерть, необхідне для оформлення грошової допомоги на поховання. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 24.07.2015 року, якою підтримала свої вимоги, просила розглянути справу без її участі. Представник заінтересованої особи - Управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області в судове засідання не з'явився, подав лист від 22.06.2015 року, яким визнав вимоги, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Факт смерті [PERSON] підтверджується даними довідки виконкому Кашперівської сільської ради Баранівського району Житомирської області від 04.06.2015 року, згідно якої [PERSON] помер 22.05.2005 року та був похований за рахунок коштів сестри [PERSON] на Кашперівському кладовищі 24.05.2005 року (а.с. 4). Реєстрація смерті [PERSON] по Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баранівського районного управління юстиції не проводилась згідно повідомлення від 24.07.2015 року. Встановлення факту смерті [PERSON] має юридичне значення для заявника - для оформлення грошової допомоги на поховання.

Outcome: approved