Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

15.11.2017 року позивачі звернулись до суду з позовом та просять ухвалити рішення, яким: скасувати накладені на будинок [ADDRESS] обтяження (заборону відчуження), що накладені Виконкомом Одеської області на підставі рішення № 53/97 від 14.02.1978 року та рішення N9712 від 22.12.1983 року, що зареєстровані у Єдиному Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за наступними ідентифікуючими даними : тип обтяження : заборона(архівний запис), реєстраційний номер 8157510, яке було зареєстровано: 06.11.2008 року 11:33:59 за №8157510 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора 65026,Одеська обл., м. Одеса, вул. Ланжеронівська,26; підстава обтяження: рішення 53/97,14.02.1978 року Виконком Одеської області; Об'єкт обтяження: будинок,адреса: [ADDRESS] ;Додаткові данні:Архівний номер:16846 ODESSAІ ,архівна дата:24.02.1998, Дата виникнення: 14.02.1978,№ реєстра :2411-25,внутр..№7301193923ЕF472F662F. тип обтяження : заборона (архівний запис), реєстраційний номер 8168514, яке було зареєстровано: 11.2008 11:45:03 за № 8168514 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: рішення,712, 22.12.1983, Виконком Одеської області; Об'єкт обтяження: будинок,адреса: [ADDRESS]; Додаткові данні: Архівний номер: 10115ODESSA1,Архівна дата: 22.02.1998 , Дата виникнення :22.12.1983, № реєстра: 1472-27, внутр.№86011В3723 ЕF44318128; Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2017 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. В ході судового засідання, яке відбулось 19.01.2018 року, представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з клопотанням, в якому просила замінити первісного відповідача Одеську обласну державну адміністрацію належним відповідачем Одеською обласною радою, про що постановити ухвалу. Ухвалою суду від 19.01.2018 року було замінено неналежного відповідача у справі Одеську обласну державну адміністрацію належним відповідачем - Одеською обласною радою. У судове засідання з'явилась представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON], яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Одеської обласної ради - Роздорожний Герман Юрійович у судовому засіданні не заперечував проти задоволення вказаного позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 15 травня 2001 року державним нотаріусом Третьої одеської державної контори Сегенюк С.Б. було посвідчено договір купівлі-продажу, який зареєстровано у реєстрі за №3-1661, відповідно до якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках кожний житловий будинок за [ADDRESS]. Вказаний договір було зареєстровано в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 17 травня 2001 року, номер запису 8252, в книзі 75 сторінка 32.Про що також Міським БТІ та РОН 17 травня 2001 року було видано реєстраційне посвідчення за №2149-мал. Відповідно до довідки з Адресного реєстру міста Одеси про відповідність адреси об'єкта нерухомого майна від 22.03.2016 року №370474/2 адреса об'єкта нерухомого майна - житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] відповідає наступній адресі, зареєстрованій в Адресному реєстрі [ADDRESS], на підставі рішення Одеської міської рад від 09.11.2005 року № 4858-IV; від 21.12.2012 року № 2508-VI. 12.04.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю. було посвідчено договір дарування частки житлового будинку, відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] 1\\4 частку житлового будинку за номером [ADDRESS]. Вказаний договір було зареєстровано в реєстрі за № 251 та 12.04.2016 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На теперішній час позивачам стало відомо, що Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна містить записи про обтяження у вигляді заборони, накладені Виконкомом Одеської області: рішення 53/97 від 14.02.1978 року та рішення №712 від 22.12.1983 року. Відповідно до єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано: 1. тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер 8157510, яке було зареєстровано: 06.11.2008 року 11.33.59 за № 8157510 реєстратором Перша Одеська державна нотаріальна контора 65026,Одеська обл., м. Одеса, вул. Ланжеронівська,26; підстава обтяження: рішення 53/97,14.02.1978 року Виконком Одеської області; Об'єкт обтяження: будинок,адреса: [ADDRESS] ; Додаткові данні: Архівний номер:16846 ODESSAI ,архівна дата:24.02.1998, Дата виникнення: 14.02.1978, № pеєстра :2411-25,внутр....№7301193923EF472F662F 2. тип обтяження : заборона(архівний запис), реєстраційний номер8168514 яке було зареєстровано:10.11.2008 11:45:03 за № 8168514 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора; підстава обтяження; підстава обтяження: рішення,712,22.12.1983,Виконком Одеської області; Об'єкт обтяження: будинок,адреса: [ADDRESS] ; Додаткові данні:Архівний номер 101150DESSAl,Архівна дата:22.02.1998 , Дата виникнення :22.12.1983, № реєстра:1472-27,внутр.№86011В3723 EF44318128; Судом встановлено, що позивачі звернулись із запитом до державного архіву Одеської області стосовно вказаних рішень. Архівом було видано рішення №712 від 22.12.1983 року «Про затвердження рішення Одеського міськвиконкому від 21.10.1982 року №688 в частині зносу житлових будинків» у зв'язку з відводом земельної ділянки виробничому об'єднанню імені «Січневого повстання» під розширення та реконструкцію заводу тяжкого кранобудівництва. На запит щодо рішення виконкому Одеської області №53/97 від 14.02.1978 року Одеський державний нотаріальний архів повідомив, що за даними архівного фонду №37, серед документів,переданих на державне зберігання Першої одеської державної нотаріальної контори міститься Рішення Одеської міської Ради народних депутатів за №650 від 05.10.1978 року «Про дозвіл підприємствам міста проектування нових та реконструювання існуючих котелень», яким затверджено Постанову Одеського облвиконкому від 14.02.1978 року за №53/15/97 « Про заходи щодо покращення теплопостачання міста Одеси». В п.7 рішення № 650 зазначено : « прекратить передачу в пользование другим лицам домов, намеченых к сносу, а также дополнительную прописку граждан в данных домах» В 1990 роках ,завод « Січневого повстання» був перейменований в холдингову компанію «Краян». На теперішній час ХК «Краян» перебуває у стані припинення (банкрутства), що свідчить про те, що відпала необхідність в збережені заборони. Також слід зазначити, що в місті Одесі, на момент ухвалення рішень про заборону відчуження об'єктів нерухомого майна, які зазначені вище, було дві вулиці із назвою [ADDRESS]. Одна із вулиці під назвою [ADDRESS] знаходилась в Київському районі міста Одеси і в 2012 році була перейменована у [ADDRESS] . До цього часу збереглась вулиця із назвою [ADDRESS], яка розташована неподалік холдингової компанії «Краян»(стара назва Завод Січневого повстання»), мова про яку йдеться у вищезазначених постановах та рішеннях (Рішення №712 від 22.12.1983 року Виконкому Одеської області, рішення 53/97 від 14.02.1978 року Виконкому Одеської області). Таким чином, можливо дійти висновку про те, що при формуванні Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна помилково були внесені відомості щодо заборони відчуження будинку [ADDRESS], що порушує права позивачів,як власників будинку. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України) Відповідно п. 2 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» - позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved