Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

15 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський педагогічний коледж» Дніпропетровської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він працює у відповідача на посаді виконуючого обовязки директора. Незважаючи на це, від вересня 2017 року відповідач припинив сплачувати позивачеві заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі на час звернення до суду складає 21\~824,00 грн. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної заборгованості, а також відшкодування моральної шкоди в сумі 6\~000,00 грн. (а.с.а.с. 1 3, 16). 07 лютого 2018 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи Департамент освіти і науки Дніпропетровської обласної ради. 12 лютого 2018 року позивач уточнив заявлений позов і просив стягнути з відповідача заборгованість за період від вересня 2017 року по лютий 2018 року включно, зобовязавши третю особу затвердити штатний розпис. Позивач при цьому виключив з позову вимогу про відшкодування йому моральної шкоди (а.с. 40). 29 березня 2018 року позивач повторно уточнив позовні вимоги, зазначивши, що був звільнений 26.02.2018 року. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період від 01.09.2017 року по 26.02.2018 року в сумі 35\~209,16 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 7\~390,80 грн., зобовязавши третю особу нарахувати та сплатити за позивача єдиний соціальний внесок. Крім того, у звязку із зміною найменування в якості відповідача в уточненій заяві було зазначено Комунальний заклад вищої освіти «Дніпровський педагогічний коледж» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 89). 27 червня 2018 року суд за заявою позивача постановив ухвалу про залишення позову в частині зобовязання третьої особи вчинити дії без розгляду (а.с. 236). У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що він працював у відповідача на посаді виконуючого обовязки директора від 01.09.2017 року по 26.02.2018 року. Відповідач припинив сплачувати позивачеві заробітну плату, заборгованість по якій складає 42\~599,96 грн. Відповідь на відзив подано 04.07.2018 року (т. 1 а.с.а.с. 239 241). Представник відповідача у суді заперечував проти позову, пояснивши, що насправді позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем, оскільки фактично не виконував конкретну роботу. Крім того, у період, зазначений позивачем у позовній заяві, не були затверджені штатні розписи. Відзив на позов подано 27.06.2018 року. Заперечення щодо відповіді на відзив подано 11.07.2018 року (т. 1 а.с.а.с. 194 199, 245 248). Представник третьої особи до суду не зявився, був повідомлений належним чином. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Судом було встановлено, що позивач від 07.08.2017 року працював у відповідача на посаді першого заступника директора, заступника директора з навчальної роботи (т. 1 а.с.а.с. 4, 7). 21 серпня 2017 року розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради №57-КП позивач був призначений на посаду виконуючого обовязки директора строком на два місяці (т. 1 а.с. 11). 28 серпня 2017 року третьою особою був виданий наказ №477/0/212-17, яким позивача було зобовязано організувати початок навчального процесу від 01.09.2017 року (т. 1 а.с. 62). 11 жовтня 2017 року розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради №74-КП позивач був призначений на посаду виконуючого обовязки директора строком на два місяці (т. 1 а.с. 13). 08 грудня 2017 року розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради №97-КП позивач був призначений на посаду виконуючого обовязки директора строком на два місяці (т. 1 а.с. 67). 16 лютого 2018 року розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради №7-КП позивача було звільнено від 26.02.2018 року на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) (т. 1 а.с. 134). При звільненні відповідач не сплатив позивачеві усі належні останньому при звільненні кошти. Відповідно до частин першої, третьої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частинами першою, другою статті 94 КЗпП заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. У відповідності з частиною першою статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За правилами,\~встановленими частинами\~першою,\~другою статті\~83\~КЗпП,\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості. Судом встановлено, що ані під час звільнення, ані згодом позивач дійсно не отримав усі належні йому кошти (заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку). Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача, які ґрунтуються на відсутності затверджених штатних розписів за період від 01.09.2017 року по 26.02.2018 року, оскільки їхня відсутність жодним чином не залежала від дій позивача. Матеріали справи містять численні докази систематичних звернень позивача до третьої особи з приводу затверджень штатного розпису, надання розяснень з приводу роботи в умовах його відсутності тощо (т. 1 а.с.а.с. 30, 31, 41 51). Ураховуючи викладене, зважаючи на видання відносно позивача наказів від 28.08.2017 року №477/0/212-17 (про зобовязання організувати початок навчального процесу), від 11.10.2017 року №74-КП (про призначення на посаду виконуючого обовязки директора строком на два місяці), від 08.12.2017 року №97-КП (про призначення на посаду виконуючого обовязки директора строком на два місяці, суд вважає обґрунтованим твердження позивача про фактичне виконання ним службових обовязків. Про таке виконання додатково свідчить систематична пролонгація головою Дніпропетровської обласної ради строку виконання позивачем обовязків директора. При цьому незатвердження третьою особою штатного розпису за спірний період роботи позивача свідчить не про відсутність виконуємої ним роботи, а про можливе порушення вимог законодавства про працю, яке тягне за собою відповідальність, передбачену частиною першою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При обрахуванні заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку суд виходить з розрахунку, наданого позивачем (т. 1 а.с. 90), зважаючи на відсутність з боку відповідача доказів, що спростовували б його правильність. Заборгованість по заробітній платі складає 35\~209,16 грн.: -за період від 01.09.2017 року по 31.12.2017 року (посадовий оклад 4\~128,00 грн., надбавка за вислугу років 20% 825,60 грн., надбавка відповідно до станови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року №373 825,60 грн.); -за період від 01.01.2018 року по 26.02.2018 року (посадовий оклад 4\~546,00 грн., надбавка за вислугу років 20% 909,20 грн., надбавка відповідно до станови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 року №373 909,20 грн.). Заборгованість по компенсації за невикористану відпустку за період від 15.06.2017 року по 26.02.2018 року (36 календарних днів) складає 7\~390,80 грн. (середньоденна заробітна плата 205,30 грн.). За правилами статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення коштів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved