Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

16.03.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, позовні вимоги в подальшому було збільшено, в якому просила суд поновити її [PERSON] на посаді помічника вихователя Главанського закладу дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради та стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі (а.с. 1 - 2). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що працювала на посаді помічника вихователя Главанського закладу дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради. Позивача звільнено з займаної посади з 16.02.2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку з реорганізацією. Позивач вважає її звільнення незаконним, оскільки її звільнення відбулося без законної підстави, без дотримання вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України просиить стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі, що зумовило звернення до суду з наявним позовом за захистом своїх порушених прав. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 17 березня 2021 року провадження у справі відкрито (а.с. 10). Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року, клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Бучацького Володимира Володимировича про витребування доказів задоволено. Витребувано від Арцизької міської ради, місцезнаходження: 68400, м. Арциз Одеської області, вул. Соборна, буд. 46, наступні докази: належним чином засвідчену копію наказу про прийняття на роботу [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ), яка проживає за адресою: [ADDRESS] ; довідку встановленої форми про середньомісячний заробіток [PERSON] ; належним чином засвідчену копію штатного розпису ДНЗ «Ромашка» Главанської сільської ради до прийняття рішення Арцизької міської ради від 08 грудня 2020 року про створення комісії з реорганізації (а.с. 71). Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року, клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Бучацького В.В. про залучення до участі у справі третьої особи задоволено. Залучено до участі в цивільній справі № 492/265/21 за позовною заявою [PERSON] до Арцизької міської ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - директора Главанського закладу дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради Саракову Людмилу Миколаївну, робоча адреса: 68434, с. Главані Болградського (Арцизького) району Одеської області, вул. Центральна, 101 (а.с. 84). Ухвалою суду від 01 червня 2021 року, клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Бучацького В.В. про залучення до участі у справі співвідповідача задоволено. Залучено до участі в цивільній справі № 492/265/21 за позовною заявою [PERSON] до Арцизької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - директора Главанського закладу дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради Саракової Людмили Миколаївни про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якості співвідповідача Главанський заклад дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради, місцезнаходження: с. Главані Болградського (Арцизького) району Одеської області, вул. Центральна, буд. 101, код ЄДРПОУ: 36918836. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бучацький В.В. у судовому засіданні позов підтримав повністю та просив суд позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та уточнив правильну назву відповідача Арцизька міська рада. Представник відповідача Арцизької міської ради - адвокат Афанасьєв А.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову та просив суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити, з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с. 19 - 23). Представник відповідача Главанського закладу дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - директор Главанського закладу дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради Саракова Л.М. в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі. Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд приходить до наступних висновків. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексі України (ст. 4). Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] , суд зазначає наступне. Судом в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала на посаді помічника вихователя Главанського закладу дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради та була звільнена з роботи 16.02.2021 року у зв`язку з реорганізацією згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу № 4/К від 16.02.2021 року, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] (а.с. 7 - 8). Рішенням Арцизької міської ради від 08 грудня 2020 року № 22 - V111, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 травня 2020 року № 623-р «Про затвердження плану формування територій громад Одеської області», розпочато реорганізацію в тому числі Главанської сільської ради шляхом приєднання до Арцизької міської ради (а.с. 25 - 28). Як вбачається з копії Витягу із протоколу засідання президії Арцизької районної організації Профспілки працівників освіти і науки України від 13.12.2020 року № 11, надано згоду на послідовні дії керівників закладів освіти Арцизької міської ради про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією та скороченням штату працівників закладів дошкільної освіти при умові всіх необхідних виплат. Наголошено про необхідність надання згоди профкомів на звільнення працівників в кожній первинній профспілковій організації. Керівникам закладів освіти запропонувати працівникам, посади, які підлягають скороченню, роботу на інших вакантних посадах (за наявності) (а.с. 30). Розпорядженням Арцизької міської ради «Про попередження працівників Главанської сільської ради про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією Главанської сільської ради за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України» від 14 грудня 2020 року № 124-к (а.с. 31), враховуючи рішення Арцизької міської ради від 08.12.2020 р. № 22-УІІІ, та рекомендації викладені в протоколі Арцизької районної організації Профспілки працівників освіти і науки України від 13.12.2020 року № 11, працівників дошкільного навчального закладу «Ромашка» Главанської сільської ради попереджено про наступне вивільнення. [PERSON] 14 грудня 2020 року ознайомлено з вищезазначеним розпорядженням, про що наявна відповідна відмітка у Листі особистого ознайомлення з розпорядженням «Про попередження працівників дошкільного навчального закладу «Ромашка» Главанської сільської ради про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією Главанської сільської ради за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України» від 14 грудня 2020 року № 124-к, який виступає Додатком № 3 до цього розпорядження (а.с. 32). 14 грудня 2020 року позивач отримала персональне попередження, у якому зазначено, що у зв`язку із скороченням посади помічника вихователя, вона підлягає звільненню з роботи за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій (а.с. 33). Персональне попередження складено у двох оригінальних примірниках, один з яких отримала [PERSON] , а інший залишився в матеріалах комісії з реорганізації Главанської сільської ради, відмітку про отримання персонального попередження було власноручно проставлено позивачем (а.с. 33). Відповідно до рішення Арцизької міської ради від 26 січня 2021 року № 132-VІІІ «Про зміну засновника, перейменування закладів дошкільної освіти реорганізованих сільських рад та затвердження їх статутів», дошкільний навчальний заклад ясла-садок «Ромашка» загального типу комунальної власності Главанської сільської ради переіменовано на Главанський заклад дошкільної освіти ясла-садок «Ромашка» Арцизької міської ради (далі - ЗДО «Ромашка»), про що зазначено у пункту 1.1 Статуту Главанського закладу дошкільної освіти ясла-садок «Ромашка» Арцизької міської ради (далі - Статут). Відповідно до пункту 1.4 Статуту, ЗДО «Ромашка» є комунальною власністю Арцизької міської ради, що забезпечує потреби громадян громади у дошкільній освіті. Згідно з пунктом 1.6. Статуту засновником Закладу є Арцизька міська рада. Права засновника Закладу перейшли від Главанської сільської ради до Арцизької міської ради. Органом управління Закладу виступає Відділ освіти, молоді та спорту Арцизької міської ради. Пунктом 8.1 Статуту передбачається, що управління Закладом здійснюється Засновником або уповноваженим ним органом (Відділ освіти, молоді та спорту Арцизької міської ради). Засновник або уповноважений ним орган здійснює: управління Закладом; створює умови для здобуття громадянами дошкільної освіти; координує роботу Закладу; організовує харчування дітей в Закладі; впроваджує навчальні плани і проірами затверджені Міносвіти і науки України; сприяє навчально-методичному, фінансовому та матеріально-технічному забезпеченню Закладу; організовує фінансове забезпечення Закладу; вносить пропозиції щодо обсягів бюджетного фінансування; аналізує їх використання, а також використання коштів загального та спеціального фондів; встановлює штатний розпис Закладу на основі Типових штатних нормативів закладів дошкільної освіт затверджених центральним органом виконавчої влади (а.с. 34 - 53). 24 грудня 2020 року Арцизькою міською радою прийнято рішення № 74 - VIII «Про затвердження структури та чисельності установ та закладів відділу освіти, молоді та спорту на 2021 рік», відповідно до якого з 01 січня 2021 року штатний розпис закладів дошкільної освіти Арцизької міської ради визначено у кількості 296,5 штатних одиниць. 26 січня 2021 року Арцизькою міською радою прийнято рішення № 133 - VIII «Про внесення змін та доповнень до рішення Арцизької міської ради від 24 грудня 2020 року № 74 - VIII «Про затвердження структури та чисельності установ та закладів відділу освіти, молоді та спорту на 2021 рік», відповідно до якого з 01 січня 2021 року до 16 лютого 2021 року штатний розпис Главанського закладу дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради визначено у кількості 19,5 штатних одиниць. Одночасно, підпунктом 1.1.6. цього ж рішення з 17 лютого 2021 року штатний розпис Главанськогозакладу дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради визначено у кількості 13,25 штатних одиниць (а.с. 54 - 56). Листом № 01 від 27 січня 2021 року, директор Главанського ЗДО «Ромашка» повідомила голову Профкому Главанського ЗДО «Ромашка» про внесені зміни у структуру та чисельність закладу, відповідно до чого ряд трудових договорів підлягають розірванню, у тому числі з [PERSON] (а.с. 57 - 58). Листом № 1 від 01 лютого 2021 року Профспілковий комітет Главанського ЗДО «Ромашка» повідомив, що 29 січня 2021 року на засіданні Профкому було розглянуто подання № 1 від 27.01.2021 року та прийнято рішення щодо надання дозволу на розірвання трудового договору з працівниками закладу, у тому числі з [PERSON] (а.с. 59 - 61). Наказом Главанського закладу дошкільної освіти ясла-садок «Ромашка» Арцизької міської ради «Про розірвання трудового договору» № 4/К від 16 лютого 2021 року, розірвано трудовий договір з [PERSON] 16.02.2021 року у звязку з реорганізацією та скороченням власником числельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 62 - 63), з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісчячного заробітку. Із наказом № 4/К від 16 лютого 2021 року [PERSON] була ознайомлена про що свідчить її підпис у наказі (а.с. 63). Як вбачається з копії штатного розпису на 01.01.2021 рік ЗДО «Ромашка» Главанської сільської ради є три одиниці помічника вихователя, а як вбачається з копій штатного розпису Главанського закладу дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради на 17.02.2021 рік після реорганізації штатним розписом передбачено дві одиниці помічника вихователя (а.с. 64 - 65). Як вбачається з копії пояснювальної записки директора Главанського закладу дошкільної освіти ясла-садок «Ромашка» Арцизької міської ради Саракової Л.М. , при скороченні штату працівників переважне право надалося працівникам з вищою освітою, з більш високою кваліфікацією, працівникам з більш високою продуктивністю труда. Перевага надалась тим працівникам, які відповідально ставляться до виконання своїх обов`язків, створюють здоровий мікроклімат в колективі та лагідно ставляться до дітей, працівникам, у яких є діти дошкільного та шкільного віку, працівникам, в сім`ях яких немає інших працівників з самостійним заробітком (а.с. 67). Як вбачається з копії характеристики ЗДО «Ромашка», [PERSON] негативно характеризується за місцем роботи, має середню освіту, двох дорослих дітей, матеріально забезпечена (а.с. 66). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Прийняття рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Такою є позиція Верховного Суду, постанові Верховного Суду від 28.03.2019 року у справі №755/3495/16-ц. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і у порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на не визначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Із змісту наведеної норми убачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, зокрема: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Частиною 3 ст. 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства (ч. 2 ст. 65 ГК України). Відповідно до статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17 вказано, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Відповідно до ст. 43 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Між тим, трудовим законодавством України передбачено право власника або уповноваженого ним органу на розірвання за власною ініціативою трудового договору з робітником. Згідно з роз`ясненнями викладеними в п. п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року (з наступними змінами) № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Скорочення штату відбувається шляхом затвердження нового штатного розпису, про що має бути виданий керівником відповідний Наказ, або шляхом прийняття Наказу про внесення змін до діючого штатного розпису. Нормами трудового законодавства України передбачено, що суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення, але не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Крім того, стороною позивача не підтверджено, що під час скорочення штату вивільнялись в тому числі і вакансії, що підходили позивачу. Разом з тим, ч. 1 ст. 42 КЗпП України, встановлений перелік осіб, які при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці мають переважне право на залишення на роботі. Так переважне право на залишення на роботі під час звільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право передбачено виключно для певних категорій інвалідів - інвалід війни, працівники що отримали на підприємстві трудове каліцтво або професійне захворювання. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України. За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17. У першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. При цьому, учасники трудового спору вправі подавати будь-які допустимі докази, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Такими доказами можуть бути документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку суд при розгляді трудового спору повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При цьому судом враховується, що в силу ст. 42 КЗпП України, переважне право й перевага в залишенні на роботі враховуються за наявності у роботодавця працівників, які займають таку саму посаду, або виконують таку ж роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших. У тому ж разі, коли певну посаду займала одна особа й ця посада скорочується, зазначене переважне право чи перевага не можуть бути реалізовані. В даному ж випадку, скороченню підлягала посада помічника вихователя, яку і займала позивач. Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. Встановивши, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення чисельності штату працівників, позивач попереджалася про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження, з моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення у відповідача були відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачу за її кваліфікацією та освітнім рівнем, суд приходить до висновку, що відповідачем не порушено вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника. 14 грудня 2020 року позивач отримала персональне попередження, у якому зазначено, що у зв`язку із скороченням посади помічника вихователя, вона підлягає звільненню з роботи за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій (а.с. 33). Персональне попередження складено у двох оригінальних примірниках, один з яких отримала [PERSON] , а інший залишився в матеріалах комісії з реорганізації Главанської сільської ради, відмітку про отримання персонального попередження було власноручно проставлено позивачем (а.с. 33). Як вбачається зі штатних розписів станом на 01.01.2021 року та станом на 17.02.2021 року чисельний склад Главанського закладу дошкільної освіти «Ромашка» Арцизької міської ради зменшився на 6,25 посад, наслідком чого стало вивільнення 6 працівників. З урахуванням того, що всі наявні посади у відповідності до штатного розпису були укомплектовані та за відсутності вакансій у Главанському ЗДО «Ромашка», запропонувати позивачу [PERSON] іншу посаду, можливості не було. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Як розяснено у абз. 4 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 роботодавець має право в межах однорідних професій проводити перестановку і переводити більш кваліфікованих працівників, посади яких скорочено, з їхньої згоди, на інші посади, звільнивши з них менш кваліфікованих працівників. Якщо це право роботодавцем небуде використане, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки. Суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося із дотриманням вимог трудового законодавства та процедури звільнення у зв`язку із скороченням чисельності штату роботодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, судом не встановлено порушення прав позивача при звільненні, обставини, на які позивач посилався не знайшли підтвердження в судовому засіданні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами. Судом встановлено, що у зв`язку з припиненням діяльності у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, відбулось скорочення чисельності штату працівників, позивач попереджалася про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження, її посада була скорочена, з моменту попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення у відповідача були відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачу за її кваліфікацією та освітнім рівнем. Тому суд приходить до висновку, що відповідачем не порушено вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника. Таким чином, судом не встановлено порушення прав позивача при звільненні, обставини, на які позивач посилалася не знайшли підтвердження в судовому засіданні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами. Оскільки судом не встановлено порушення трудових прав позивача [PERSON] при звільненні, відтак підстав для поновлення позивача на посаді немає. Разом з тим, враховуючи що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, в задоволенні яких суд відмовив, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57 - 60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов`язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до Арцизької міської ради, Главанського закладу дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - директора Главанського закладу дошкільної освіти ясла - садок «Ромашка» Арцизької міської ради Саракової Людмили Миколаївни про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed