Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

15 вересня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила, мотивуючи вимоги тим, що з 22 липня 2020 року вона працювала у відповідача продавцем непродовольчих товарів в магазині, розташованому у [ADDRESS] з окладом 4780\~грн в місяць. 16 серпня 2020 року вона перебувала на робочому місці і усно повідомила працівника магазину про виклик її до Середино-Будського військкомату на 17 серпня 2020 року з питання проходження в подальшому військової служби за контрактом і що в цей день вона не зможе працювати на робочому місці. Також повідомила, що документи про поважність її відсутності на робочому місці надасть після поїздки до Середино-Будського військкомату. Під час її поїздки 17 серпня 2020 року до м.\~Середина Буда їй зателефонувала роботодавець ФОП [PERSON] , якій вона також повідомила про виклик до військкомату і про те, що документи про поважність її відсутності на роботі вона надасть по приїзду. 17 серпня 2020 року вона прибула у Середино-Будський військкомат, де була ознайомлена з витягом із наказу командувача військ оперативного командування « [INFO] » № 239 від 13 серпня 2020 року, знята з обліку з запасу та з 18 серпня 2020 року повинна була приступити до виконання службових обов`язків офіцера штабу військової частини [NUMBER] у смт. Вороніж за контрактом. Згідно витягу з наказу від 18 серпня 2020 року за № 217 командира військової частини [NUMBER] 18\~серпня 2020 року вона приступила до виконання своїх службових обов`язків і змогла приїхати до м.\~Суми лише 21 серпня 2020 року. По приїзду до м.\~Суми вона надала відповідачу всі документи, які свідчать про поважність причини її відсутності на роботі 17 серпня 2020 року. Однак, наказом відповідача від 17 серпня 2020 року за № 10 її було звільнено з роботи згідно п.\~4 ч.\~1 ст.\~40 КЗпП України за відсутністю на роботі без поважних причин протягом 1 робочого дня. Посилаючись на обставини того, 17 серпня 2020 року вона була відсутньою на роботі з поважної причини, а також на те, що відповідач не відбирала у неї письмові пояснення з приводу її відсутності на роботі, позивачка просить суд поновити її на роботі з 17 серпня 2020 року продавцем непродовольчих товарів в магазині, розташованому за адресою [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату з дня звільнення до моменту ухвалення судового рішення, яка зберігається за нею, як за військовослужбовцем, прийнятим на військову службу за контрактом. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому, зазначає, що позивачка ні в усній, ні в письмовій формі не повідомляла її або інших найнятих працівників про виклик до комісаріату [INFO] . Крім того, та обставина, що позивачка приховала факт призову на військову службу за контрактом є порушенням закону і зловживання правом. За таких обставин, оскільки позивачка завчасно знала про її призов на військову службу, тому вона могла і повинна була повідомити роботодавця про поважність своєї відсутності на робочому місці 17 серпня 2020 року. У відповіді на відзив позивачка заперечила проти твердження відповідача про зловживання нею правами та пояснила, що їй не було відомо, коли саме і на яких умовах з нею буде укладено новий контракт. Крім того, сам по собі факт перебування її на військовому обліку в запасі не створював перешкод для її працевлаштування у відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Смирнова О.Л. підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача ФОП [PERSON] [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до наказу від 22 липня 2020 року за № 9 [PERSON] з 23\~липня 2020 року прийнята продавцем непродовольчих товарів з окладом 4780 грн (а.с. 7, 79). Повісткою Середино-Будського районного військового комісаріату зобов`язано [PERSON] з`явитися 17 серпня 2020 року о 09-годині 00 хв. до Середино-Будського районного військового комісаріату (а.с. 8). Згідно з довідкою Середино-Будського районного військового комісаріату від 17 серпня 2020 року за № 33 лейтенант запасу [PERSON] перебувала 17 серпня 2020 року в РВК для отримання повістки власноруч як офіцер запасу та документів для призову на військову службу за контрактом (а.с. 9). Наказом від 17 серпня 2020 року за № 10 звільнено [PERSON] з посади продавця непродовольчих товарів з 17 серпня 2020 року за відсутність на роботі без поважних причин протягом одного робочого дня згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6). Вказані відомості внесені до трудової книжки позивача (а.с. 7). Згідно з актом про відсутність на робочому місці від 17 серпня 2020 року за № 1, складеного продавцями непродовольчих товарів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 17 серпня 2020 року продавець [PERSON] була відсутньою на роботі цілий день без попередження (а.с. 74). Статтею 43\~Конституції України передбачено,\~що кожен\~має право\~на працю,\~що включає\~можливість заробляти\~собі на\~життя працею,\~яку він\~вільно обирає\~або на\~яку вільно\~погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40\~КЗпП\~України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Таким чином, у пункті 4 статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом із тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Вказаних висновків щодо застосування відповідних норм права дійшов також Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у справі №\~187/1469/18, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 6 статті 81 ЦПК України). На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшов підтвердження матеріалами справи той факт, що 17 серпня 2020 року позивачка [PERSON] з поважних причин була відсутньою на робочому місці, так як у цей день вона перебувала в Середино-Будському районному військовому комісаріаті для отримання повістки як офіцер запасу та документів для призову на військову службу за контрактом, що підтверджується належними і допустимими доказами (а.с. 8, 9). Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних. Твердження відповідачки про те, що позивачка не повідомила належним чином про її відсутність на роботі 17 серпня 2020 року, на думку суду, не спростовує факт поважності причин відсутності позивача на робочому місці, що виключає її вину. Натомість відповідач, у свою чергу, не з`ясувала дійсних причин відсутності позивачки на роботі, не зажадала від неї письмових пояснень щодо причин її відсутності на робочому місці, а того ж дня, тобто 17 серпня 2020 року, видала наказ про звільнення позивачки, чим порушила її право на працю. За таких обставин, суд дійшов висновку, що звільнення позивача було незаконним, тому її необхідно поновити на роботі з 17 серпня 2020 року продавцем непродовольчих товарів у магазині, розташованому за адресою: [ADDRESS] у роботодавця фізичної особи підприємця [PERSON] . Відповідно до частин 1 та 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~«Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про поновлення на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, що відповідає вимогам статті 117 КЗпП України. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Як передбачено\~ч.\~2\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 8\~лютого 1995\~року №100\~«Про затвердження\~Порядку обчислення\~середньої заробітної\~плати», чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників. Відповідно до\~пп.\~«з» п.\~1\~Порядку цей\~Порядок обчислення\~середньої заробітної\~плати застосовується\~у випадках вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього п`ятого пункту 4 цього Порядку. Як передбачено абзацом третім пункту 4 зазначеного Порядку, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. За положеннями абзацу першого пункту 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Ураховуючи, що відповідачем не надано суду довідку про середньоденну заробітну плату позивача, так як у відзиві на позовну заяву відповідач послалась на неможливість її подання у зв`язку з тим, що позивач не пропрацювала повного місяця, тому суд вважає необхідним самостійно визначити розмір середньої заробітної плати позивача, виходячи з розміру її посадового окладу у сумі 4780\~грн (а.с.\~79), що відповідає вимогам абзацу 3 пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Таким чином, ураховуючи, що розмір середньоденної заробітної плати позивачки становить 239\~грн (4780 грн / 20 робочих днів), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 серпня 2020 року (першого робочого дня після звільнення позивачки) до 02 лютого 2020 року (по день ухвалення судового рішення), тобто, за 116\~робочих днів, що становить 27724 грн, виходячи з наступного розрахунку: 239 грн * 116 робочих днів = 27724\~грн. Отже, позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору за подачу позовної заяви на підставі п.п.\~1, 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовною вимогою немайнового характеру про поновлення на роботі, а також за майновою вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 1681\~грн 60\~коп. (2102 грн * 0,4 + 2102 грн * 0,4).

Outcome: approved