Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

16 квітня 2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що 06 серпня 2010 року позивач позичила відповідачу до 01 січня 2011 року кошти в розмірі 2500 доларів США, про що останньою було написано розписку. В обумовлений строк відповідач позику в повному обсязі не повернула, а останній платіж здійснила 03 вересня 2013 року, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем на дату звернення до суду із позовом складає 1410 доларів США. На підставі викладеного позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь вказаний борг, а також 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 26 доларів США - за період прострочення з 17 квітня 2013 року по 20 квітня 2014 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги своєї довірительки підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 06 вересня 2010 року між сторонами у справі було укладено договір безпроцентної позики, за яким відповідач отримала від позивача позику в розмірі 2500 доларів США, зобов'язавшись провернути борг до 01 січня 2011 року, підтвердивши факт отримання грошей та своє зобов'язання відповідною розпискою. Однак, в обумовлений розпискою строк та у подальшому сума позики не була повернута в повному обсязі, натомість відповідач декількома платежами - 30 вересня 2010 року, 17 та 21 березня 2011 року, 05 серпня 2011 року, 17 жовтня 2011 року, 15 лютого 2013 року та 03 вересня 2013 року здійснила часткове погашення свого боргу, внаслідок чого сторони визначили остаточну суму заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 1400 доларів США. Дана сума залишилась незмінною і на час розгляду справи. (а.с.3, 4) Також судом встановлено, що за курсом НБУ станом на час ухвалення даного рішення розмір загальної заборгованості відповідача перед позивачем становить 16624,31 гривень, з яких 16321,2 гривень - заборгованості за тілом позики, що не повернута, а також 303,11 гривень - 3% річних згідно ст.625 ч.2 ЦК України. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є договір позики (ст.1046 ЦК України). Нормою ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормою ст.625 встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.16 ЦПК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Положеннями ст.533 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених норм цивільного законодавства, враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 06 вересня 2010 року, форма та зміст якого відповідають положенням цивільного законодавства, зокрема ст.1047 ЦК України, а вказаний відповідач, на відміну від позивача, свої зобов'язання за цим договором не виконала в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, засновані на законі, а отже підлягають задоволенню, однак частково - в загальному розмірі 16624,31 гривень, тобто в сумі на 10 доларів США менше, ніж заявляє позивач. Таке рішення суду ґрунтується на тому, що згідно змісту розписки про отримання та погашення позики після останнього часткового погашення боргу відповідачем сторони дійшли згоди, що остаточний розмір боргу відповідача складає саме 1400 доларів США, в той час як позивач без наведення та подання достатніх доказів зазначає суму на 10 доларів США більше. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останньою при зверненні до суду судовий збір в розмірі 229,4 гривень (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved