Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

17.03.2020 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконкому Токмацької міської ради, як орган опіки та піклування, яким просить визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , а сина [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Позов обґрунтовує наступним. З 2008 року позивач з відповідачем проживали однією сім`єю, але шлюб між собою не реєстрували. [INFO] у позивача з відповідачем народилися діти: [PERSON] та [PERSON] . До їх народження позивач пропонував відповідачу зареєструвати шлюб між ними, щоб при народженні дітей не виникало ніяких питань з батьківством, після їх народження ніколи не відмовлявся подати спільну з позивачем заяву в орган державної реєстрації актів цивільного стану для того, щоб позивача записали батьком дитини. Позивач сама заперечувала проти цього, щоб отримувати від держави допомогу на дітей. Шлюб з відповідачем позивач зареєстрував 03 вересня 2011 року. В травні 2016 року позивач поїхав в місто Київ на роботу. В зв`язку з частими нічними зустрічами відповідача з іншим чоловіком діти лишалися на ніч вдома самі і телефонували бабусі (матері позивача) [PERSON] налякані. Відповідач приходила додому зранку. Було ясно, що відповідач більше зацікавлена в побудові особистого життя, ніж в збереженні сім`ї та у вихованні дітей. Така поведінка з боку відповідача не була новою, але позивач терпів заради збереження повноцінної сім`ї для дітей. 30 серпня 2016 року позивач з відповідачем розірвали шлюб, оскільки відповідач не мала бажання зберегти сім`ю. Після розірвання шлюбу позивач певний час проживав в Токмаку і мав змогу бачитися з дітьми, приймав участь в їх вихованні. По приїзді в Київ бачитися часто не могли, але тримали зв`язок за допомогою телефонів, придбаних позивачем для цієї мети. Згодом відповідач заборонила дітям користуватися телефонами і діти коли-не-коли мали змогу зателефонувати позивачу, в основному, коли приходили до бабусі [PERSON] . В подальшому ситуація загострилася остаточно. Відповідач почала використовувати дітей в якості механізму досягнення своїх вимог. Коли відповідач був не в змозі це виконувати, то відповідач не дозволяла бачитися з дітьми, не пускала їх відвідувати бабусю, не дозволяла приїхати до позивача. Найжахливим було те, що відповідач не дозволяла провідати доньку після операції ні позивачу, ні бабусі. Приводом для цього послужило її прохання до позивача про те, щоб позивач зайнявся цією операцією, бо в відповідача народилась дитина і до [PERSON] справи їй не було. Позивач купив квитки на поїзд до Києва і назад, щоб відповідач приїхала з Мариною до Києва на обстеження в грудні 2018 року. Відповідач приїхала, пройшла обстеження, проте не записалася на операцію. Все, що позивач зміг зробити - це записати [PERSON] на операцію в ДУ «Науково - практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії». Перебувати з дитиною в лікарні і здійснювати інші необхідні дії позивач не міг, бо не вказаний її батьком в свідоцтві про народження, в лікарні, на жаль, окрім матері (чи офіційного батька) або опікуна ніхто не може дати дозвіл на операцію. Звинувативши позивача в цьому, відповідач просто перекрила доступ до доньки. З моменту, коли в житті позивача з`явилася майбутня дружина, відповідач заявила, що позивач взагалі дітей більше ніколи не побачить. Конфліктувати з відповідачем, позивач не хотів, адже вся її агресія потім виливалась на дітей, особливо на Марину, так як та завжди говорила про те, що хоче жити з позивачем. Все частіше позивач почав отримувати інформацію від своєї матері [PERSON] та й напряму від доньки про побої і грубу поведінку з боку матері. Мати позивача присилала фотографії синців від ударів від ременя. Проводити бесіду з відповідачем на цю тему не було можливим, оскільки відповідач не вбачала в цьому проблеми і була певна, що її методи виховання є прийнятними. Останньою краплею став конфлікт, що трапився 8 грудня 2019 року. [PERSON] подзвонила в істериці і сльозах, повідомляючи про те, що відповідач її побила (підтверджується доданими фотографіями) і дуже сильно насварила за те, що дівчинка щось наплутала в школі. Вона просила бабусю забрати її. Через певний час відповідач привезла дитину під двір до [PERSON] і з речами лишила. Відповідач була в дуже розгніваному і збудженому стані. Дитина була налякана і плакала через побиття, нанесені відповідачем. В будь-якому випадку, таке поводження з дітьми неприйнятне. У випадку з донькою взагалі неприпустиме, адже дитина інвалід, перенесла 6 операцій на серці. Донька лишилась жити у бабусі. В двадцятих числах січня відповідач в наказовому порядку написала донці повідомлення, щоб та збирала речі і поверталась додому. В дитини знову почалась істерика і вона просила не відпускати її. [PERSON] звернулася до служби у справах дітей. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Токмацької міської ради від 29 січня 2020 року «23 січня 2020 року до служби у справах дітей звернулась гр. [PERSON] щодо жорсткого поводження гр. [PERSON] стосовно своєї малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка є внучкою заявниці. З її слів стало відомо, що мати малолітньої [PERSON] [PERSON] 08 грудня 2019 року привезла дитину разом з речами до [PERSON] . [PERSON] була у збудженому стані, дівчинка була побита. Баба зняла побої на мобільний телефон, але за допомогою до жодних соціальних служб та поліції не звернулась. Повідомила, що її внучка є дитиною-інвалідом (перенесла шість операцій на серці). За час перебування дитини в сім`ї баби вона отримувала від матері смс повідомлення у грубій та образливій формі, через що малолітня нервувала та засмучувалась. Дійсно, такі смс повідомлення були у телефоні дитини, з якими ознайомлені начальник ЦСССДМ та співробітник Токмацького відділення поліції, а також з фото у телефоні баби з наслідками побиття. Наприкінці січня 2020 року мати дитини стала наполягати на поверненні її в сім`ю. Малолітня вчиняла істерики щодо небажання повертатись до матері. З цього приводу баба прийшла до служби у справах дітей. У результаті бесіди з малолітньою [PERSON] нею було повідомлено їм, що мати часто отримує від матері тілесні покарання через невивчені уроки або низькі результати у навчанні. Мати дитини одразу була запрошена до служби у справах дітей, але [PERSON] відмовилась повертатись до матері. До бесіди з гр. [PERSON] були залучені директор Токмацького міського ЦСССДМ [PERSON] та [PERSON] - інспектор ювенальної превенції Токмацького відділення поліції. В їх присутності [PERSON] не надала пояснень з приводу жорсткого поводження з дочкою та наполягала на примусовому поверненні дитини додому. Співмешканець [PERSON] [PERSON] силою намагався вивести дитину з кабінету, але не зміг. Дитина міцно трималася за бабусю та не бажала йти ні з матер`ю, ні з співмешканцем. Все це супроводжувалося плачем та істерикою дитини та погрозами з боку матері та співмешканця. Розняли їх директор Центру та працівник поліції. Спеціалісти служби у справах дітей прийняли рішення в інтересах дитини залишити [PERSON] у сприятливих для неї умовах, тобто разом з бабусею, до з`ясування обставин. На це дала згоду і мати дитини [PERSON] . В цей день конструктивного диалогу з матір`ю дитини не відбулося. Очікували на її пояснення наступного дня, які вона обіцяла надати тільки в присутності свого адвокату. По сьогоднішній день [PERSON] уникає розмов, на співпрацю зі спеціалістами ССД та ТМЦСССДМ не йде». Дитина, боячись матері, повернулась з нею додому. Позивачу стало відомо, що 9 березня 2020 року відповідач полетіла відпочивати до Єгипту, Марину ж відправила в заклад санаторного типу і забрала телефон, подарований бабусею, лишила доньку одну без можливості комунікації в разі виникнення проблем. Після розірвання шлюбу з відповідачем, у 2016 і в 2017 роках позивач направляв гроші відповідачу на утримання дітей на її банківську картку, що підтверджується частково збереженими квитанціями. У зв`язку з тим, що відповідач стала витрачати ці гроші на себе, а не на утримання дітей, позивач став перераховувати гроші своїй матері [PERSON] , вона купувала необхідне для дітей і передавала їм. Крім того, позивач постійно купував необхідне для дітей і передавав їм, займався лікуванням доньки, купував квитки на проїзд дітей в місто Київ, в тому числі і для обстеження і лікування дочки, що підтверджується посадочними документами. Позивач з відповідачем не дійшли згоди з ким будуть проживати діти. До сих пір діти проживали з відповідачем в зв`язку з тим, що позивач не хотів сварок і скандалів. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дітей. У 2005 році позивач закінчив Токмацький професійний ліцей і здобув професію муляра монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій, що підтверджується дипломом [NUMBER] від 30 червня 2005 року. Позивач є фізичної особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Сума доходу позивача за 2019 рік склала 267379,58 грн., що підтверджується податковою декларацією. Спиртні напої і наркотичні засоби позивач не вживає, стан здоров`я у позивача нормальний. Інших дітей у позивача немає. Позивач одружений, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04 серпня 2018 року. Дружина позивача [PERSON] закінчила у 2013 році Київський національний лінгвістичний університет і отримала вищу освіту за спеціальністю «Мова і література», що підтверджується копією диплома [NUMBER] від 26 червня 2013 року; працює в ТОВ «КИЇВСЬКА ІНТЕРНАЦІОНАЛЬНА ШКОЛА» на посаді викладача з інтенсивного вивчення англійської мови, її дохід за 2019 рік склав 210730,25 грн., що підтверджується довідкою від 11.02.2020 року №80000000004, їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №93136913. Позивач проживає з дружиною за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки №498 від 19 лютого 2020 року. [PERSON] надала згоду на проживання в належній їй квартирі доньці позивача [PERSON] , що підтверджується її заявою від 19 лютого 2020 року, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського району Київської області Юніною А.А. З сином [PERSON] у відповідача відносини краще, ніж з донькою [PERSON] і позивач не заперечує проживання сина з відповідачем. З урахуванням зазначеного та інтересів дітей вважає, що справедливим, законним і правильним буде визначення місця проживання сина [PERSON] з відповідачем, а дочки [PERSON] з позивачем. Ухвалою суду від 30.03.2020 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради про визначення місця проживання дітей прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконкому Токмацької міської ради, як орган опіки та піклування про визнання батьківства та стягнення аліментів. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнав повністю надав відзив на позовну заяву наступного змісту. Оскільки після встановлення батьківства [PERSON] позивач не заперечує, щоб донька [PERSON] проживала разом з відповідачем в його сім`ї, то не вважає за потрібне деталізувати всі вигадки позивача викладені у його позовній заяві відносно позивача взаємних стосунків з донькою [PERSON] , бо його брехня не потребує позивача виправдовувань. Самій [PERSON] достовірно відомо, що позивач знаходилася з нею в момент її операцій, ставлячи її здоров`я на перше місце. Так позивач їздила до лікарні в Київ разом з двома доньками, незважаючи на годування груддю новонароджену дитину та виникало багато інших проблем, у вирішенні котрих позивачу допомогли зовсім інші люди, а не біологічний батько дітей. Дуже жорстокі та образливі вигадки з боку [PERSON] , що позивач його гроші тратила на себе та інше. Їхнім дітям по 11 років, відповідач жив і живе у своє задоволення і зовсім не має уяви, що таке повсякденно виховувати, утримувати, годувати, лікувати та розвивати одночасно декількох дітей. З огляду на надані позивачем [PERSON] квитанції вбачається те, що він не має уяви, скільки витрачається мною на наших двох дітей щомісячно. Той факт, що він перераховує гроші своїй матері, не має ніякого відношення до утримання ним наших двох дітей. Зараз всі малолітні діти проживають з позивачем за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї і зареєстрованих у житловому приміщенні ОСББ «Космос» №7, м. Токмак від 16.12.2019 року. Згідно до ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. У позовній заяві [PERSON] , в частині прохання до суду, ним конкретно не вказується фактична адреса, за якою він просить суд визначити місце проживання кожної дитини. Однак у судовому рішенні потрібно обов`язково вказувати, де саме суд визначає місце проживання кожної дитини з батьком і з матір`ю. Якщо мова йде про проживання доньки з батьком, то дитина повинна проживати разом з ним, в його сім`ї, а не жити окремо від батька, у його матері. Їхня донька [PERSON] з народження була дуже слабка за станом здоров`я, в неї діагноз - вроджена вада серця, а тому перенесла декілька тяжких операцій і являється інвалідом, що підтверджується обмінною картою, виписним епікризом з історії хвороби 2371/1627М, яку відповідач долучала до первісної позовної заяви. Тяжка хвороба позначилася психологічно на доньці так, що вона загострено сприймає, коли опиняється не в центрі турботи та уваги батьків та всіх дорослих людей, котрі живуть біля неї. У моєї доньки не така хвороба, котра проходить після лікування. Сутність її лікування полягає у тому, щоб дитині не було гірше та допомогти їй напрацювати своє повсякденне життя з існуючими проблемами здоров`я, не нав`язуючи їй думки про особливість внаслідок хвороби. Таким чином, базовим аспектом являється емоційна рівновага обох дітей, відчуття ними любові до себе з боку їх матері та батька. Просить суд позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання дітей задовольнити, однак вказати конкретну адресу проживання доньки [PERSON] , [INFO] разом з її батьком [PERSON] , за його фактичним місцем проживання [ADDRESS] . Вказати конкретну адресу проживання сина [PERSON] , [INFO] разом з його матір`ю [PERSON] , за її фактичним місцем проживання [ADDRESS] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору спору виконком Токмацької міської ради, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є батьком дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 14.08.2020 р. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи позивач є фізичної особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Сума доходу позивача за 2019 рік склала 267379,58 грн., що підтверджується податковою декларацією. Спиртні напої і наркотичні засоби позивач не вживає, стан здоров`я у позивача нормальний. Інших дітей у позивача немає. Позивач одружений, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04 серпня 2018 року. Дружина позивача [PERSON] закінчила у 2013 році Київський національний лінгвістичний університет і отримала вищу освіту за спеціальністю «Мова і література», що підтверджується копією диплома [NUMBER] від 26 червня 2013 року; працює в ТОВ «КИЇВСЬКА ІНТЕРНАЦІОНАЛЬНА ШКОЛА» на посаді викладача з інтенсивного вивчення англійської мови, її дохід за 2019 рік склав 210730,25 грн., що підтверджується довідкою від 11.02.2020 року №80000000004, їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №93136913. Позивач проживає з дружиною за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки №498 від 19 лютого 2020 року. [PERSON] надала згоду на проживання в належній їй квартирі доньці позивача [PERSON] , що підтверджується її заявою від 19 лютого 2020 року, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського району Київської області Юніною А.А. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 27.01.2020 р., відповідача [PERSON] , який наданий спеціалістом ССД, за адресою: [ADDRESS] , квартира належить відповідачу [PERSON] в ній є всі належні умови для проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Судом встановлено, що і мати і батько мають необхідні умови для утримання та виховання дітей. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. Відповідно до ч.1 стаття 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved