Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

15.12.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, який неодноразово уточнювала та просить стягнути з ТОВ Еко Ресурс Енерго на свою користь грошові кошти за договором безпроцентної позики від 03.01.2014 року у розмірі 443150 грн., індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 248\~166 грн., пеню за весь час прострочення в розмірі 100\~103,36 грн., проценти за користування за весь час прострочення в розмірі 17\~665,28 грн., а всього на суму 812\~738,64 грн. та стягнути судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що 03.01.2014 року між сторонами було укладено договір безпроцентної позики, за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти у власність, що еквівалентно 20\~925 дол. США на день платежу строком на 1 місяць. Відповідач частково виконав взяті на себе зобов'язання, однак у зв'язку із наявною заборгованістю відповідача перед позивачем, [PERSON] змушена звернутися до суду із позовом. 19.03.2015 року ТОВ Еко Ресурс Енерго звернулося до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якому просить визнати недійсними пп. 4.1, 5.2, 6.1 договору безпроцентної позики № ГД301114, укладеного 03.01.2014 року між [PERSON] та ТОВ Еко Ресурс Енерго в частині обовязку ТОВ Еко Ресурс Енерго по поверненню боргу у сумі в гривні еквівалентній 20\~925 доларів США відповідно до курсу НБУ на день повернення. При цьому, відповідач посилається на те, що оскільки позика надавалася у гривні, то і повернення коштів теж підлягає у гривні. У зв'язку із чим вказані пункти договору є такими, що суперечать чинному законодавству України. Ухвалою суду від 19.03.2015 року зустрічну позовну заяву ТОВ Еко Ресурс Енерго обєднано в одне провадження із первісним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просить його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Матеріали справи містять письмові заперечення на зустрічну позовну заяву попереднього представника позивача [PERSON] /а.с. 51-52/. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав зустрічні позовні вимоги, первісні позовні вимоги визнав частково не заперечував проти задоволення позову в частині отриманих 170 330 грн. та нарахованих, виходячи з цієї суми, штрафних санкцій в межах строку позовної давності. Зазначив, що позивач має право на задоволення вимог у загальному розмірі 319\~376,91 грн. Просить також застосувати позовну давність про що надав письмову заяву в судовому засіданні 25.06.2015 року. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 03 січня 2014 року [PERSON] та ТОВ Еко Ресурс Енерго уклали договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого, ТОВ Еко Ресурс Енерго отримало грошові кошти у розмірі 170\~330 грн., що еквівалентно 20\~925 доларів США, та зобов'язалось повернути [PERSON] отримані грошові кошти через один календарний місяць з моменту їх отримання. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 3 січня 2014 року [PERSON] внесла до каси ТОВ «Еко ресурс енерго» грошові кошти у розмірі 170 330 грн. Відомостей про те, що [PERSON] надала у позику саме долари США матеріали справи не містять. Окрім того, згідно довідок з банку операцій по валютним рахункам ТОВ Еко Ресурс Енерго не проводилось. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З огляду на те, що свої зобовязання щодо повернення отриманих грошових коштів ТОВ «Еко ресурс енерго» належним чином не виконано, наявні підстави для стягнення з останнього суми отриманої позики у сумі 170 330 грн. Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.6.1 договору позики у разі прострочення повернення займу (його частини) позичальник зобовязується оплатити за вимогою позикодавця суму боргу з урахуванням пені у розмірі 17% річних від простроченої суми в гривні, а також відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. У звязку з тим, що ТОВ Еко Ресурс Енерго зобовязалось повернути суму позики в строк до 3 лютого 2014 року, проте свої зобовязання в установлений строк не виконало, зобовязання по поверненню боргу вважається порушеним з 3 лютого 2014 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). 25.06.2015 року представником відповідача у судовому засіданні подана заява про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] про стягнення пені за порушення виконання зобовязань, у звязку з тим, що вони нараховуються з порушенням строків позовної давності, а саме за період з 4 лютого 2014 року по 18 травня 2015 року. Зазначену заяву, з огляду на положення статей 256, 267, п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, суд вважає обґрунтованою, оскільки вимоги в частині стягнення пені [PERSON] заявлені з пропуском строку позовної давності. Пеня (17% річних) за прострочення виконання основного зобовязання у розмірі 170 330 грн. за період з 4 лютого 2014 року по 3 лютого 2015 року складає 28956,10 грн. При цьому, з огляду на вже сплачені ТОВ «Еко Ресурс Енерго» 7239,03 грн. пені у добровільному порядку, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами, сума пені що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 21 717,07 грн. (28 956,10 грн. 7 239,03 грн.). Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 170 330 грн. за період з 4 лютого 2014 року по 18 травня 2015 року складає 120\~763,97 грн. Час прострочки за невиконання зобовязання складає 469 дні (за період з 4 лютого 2014 року по 18 травня 2015 року), відповідно 3% річних складає 6565,87 грн. З огляду на вищевикладене, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в частині стягнення суми позики у розмірі 170\~330 грн., пені - 21 717,07 грн., індексу інфляції 120 763,97 грн., 3% річних 6\~565,87 грн., що разом складає 319 376,91 грн. Задовольняючи зустрічну позовну заяву ТОВ Еко Ресурс Енерго про визнання окремих пунктів договору безпроцентної позики недійсними суд виходить з наступного. Як вбачається зі змісту договору безпроцентної позики від 03 січня 2014 року, укладеного між сторонами, його предметом є грошові кошті у розмірі 170\~330 грн., які були наданні [PERSON] у позику ТОВ «Еко ресурс енерго». Внесення до каси підприємства саме національної, а не іноземної валюти доларів США, підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 3 січня 2014 року та не оспорюється сторонами. Отже, предметом зобовязання виступила саме національна, а не іноземна валюта. Відповідно до п.4.1 Договору сума займу при поверненні підлягає коригуванню у разі зміни курсу гривні по відношенню до долару США та розраховується з урахуванням зміни курсу гривні по відношенню до долару США за курсом НБУ на день повернення займу. Згідно п.5.2 Договору сума займу підлягає поверненню шляхом її перерахування на поточний рахунок позикодавця або готівкою через касу позичальника, а розмір займу, що підлягає поверненню має складати суму в гривні еквівалентну 20 925 доларів США відповідно до курсу НБУ на день повернення. Пунктом 6.1 Договору, встановлено що у разі прострочення повернення займу (його частини) позичальник зобовязується оплатити за вимогою позикодавця суму боргу з урахуванням пені у розмірі 17% річних від простроченої суми в гривні, еквівалентної 20 925 доларів США за курсом НБУ на день повернення, а також відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч.1 ст. 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Грошам властиві ознаки родових речей, які полягають в тому, що розмір грошової суми визначається не кількістю грошових знаків, а числом вказаних у знаках грошових одиниць. Тому борг може бути погашений будь-якими купюрами тієї ж грошової одиниці. При цьому позикодавець не вправі конвертувати надані грошові кошти в іншу валюту, а позичальник, в свою чергу, не вправі здійснювати таке конвертування, оскільки не є фінансовою установою, а укладений договір не є зовнішньоекономічний. Спірний Договір укладений на територій України, його предметом є грошова одиниця України гривня, ТОВ Еко Ресурс Енерго не є субєктом зовнішньоекономічної діяльності, на його рахунках відсутній рух грошових коштів в іноземних валютах, відповідно позичальник має виконувати зобовязання у тій самій грошовій одиниці гривні, а умови договору щодо необхідності повернення грошових коштів у гривні в еквіваленті доларів США є такими що суперечать законодавству України. Посилання представника [PERSON] на те, що в предметі договору вказаний еквівалент суми позики у доларах США, тому підлягає поверненню саме еквівалент - долари США, суд до уваги не приймає, оскільки зі змісту предмету договору вбачається, ТОВ «Еко Ресурс Енерго» отримало саме 170\~330 грн., що на момент укладання договору складало 20\~925 доларів США. Зазначення в предметі договору еквівалент тієї або іншої валюти є інформаційною вказівкою та не може бути підставою для виникнення зобовязань по поверненню боргу в зазначеному еквіваленті. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Листом Верховного Суду України від 24.11.2008 р. «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» була звернута увагу на те, що у разі якщо правочин, вчинений насправді, також не відповідає закону, такий правочин може визнаватися недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК як такий, що суперечить вимогам закону. Стаття 217 ЦК України визначає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Виходячи з правової природи договору позики, його предмету, не здійснення субєктом зобовязання зовнішньоекономічної діяльності, що дозволяє використання іноземної валюти в Україні, повернення суми позики підлягає у тій валюті, яка була отримана, тобто у гривнях, а не його еквіваленті. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача при задоволенні первісного позову, та судові витрати підлягають стягненню з позивача при задоволенні зустрічного позову.

Outcome: partial