Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

16 березня 2018 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про припинення дії, яка порушує право, мотивуючи вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку їй належить житловий будинок № [ADDRESS] Позивач має намір відчужити вказаний будинок, проте їй стало відомо, що будинок знаходиться під забороною відчуження з 04.12.2006 року відповідно до постанови від 04.12.2006 року ДВС Фастівського МРУЮ. Звернувшись із запитом до відповідача, позивач отримала відповідь, що в згідно даних ЄДРВП виконавчі провадження, де стороною є [PERSON] у відділі не перебувають. Від відповідача через канцелярію суду надійшла заява, відповідно до якої просять справу розглядати у їх відсутність та винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить жилий будинок № [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку від 23.11.1999 року /а.с.8/. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що на будинок № [ADDRESS] Київської області постановою б/н від 04.12.2006 року ДВС у м.Фастові та районі накладено арешт . /а.с.7/. Відповідно до довідки, наданої Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області від 16.03.2018 року за № 1578.38-6141, вбачається, що згідно отриманих пошукових даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі документи, за якими боржником являється [PERSON] на виконання до відділу не надходили та не перебувають /а.с.9/. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що на даний час виконавчі провадження відносно позивача відсутні. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності [PERSON]. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved