Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

15 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] міської ради про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, які 11 серпня 2016 року збільшила вимогою про встановлення факту прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 04 листопада 2015 року померла [PERSON] Після її смерті залишилось спадкове майно у тому числі і у вигляді житлового будинку № 19 по пров. Станіславського в м.Маріуполі. Померла [PERSON]В за життя фактично прийняла спадщину у вигляді зазначеного домоволодіння після смерті свого брата [PERSON], померлого 24 серпня 1995 року, але спадкові права не оформила. Позивачка зазначає, що вона є спадкоємицею [PERSON] за заповітом, який вона склала 15 серпня 2015 року. Після смерті спадкодавця [PERSON], вона прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до приватного нотаріуса [PERSON] Проте нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частин зазначеного будинку, а в частині 1/3 відмовлено. Відмова обґрунтована тим, що 1/3 частина зазначеного будинку належала померлому брату спадкодавця [PERSON] - [PERSON], після смерті якого [PERSON] не оформила свої спадкові права. За таких обставин вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON], у вигляді 1/3 частини будинку № 19 по пров. Станіславського в м.Маріуполі, після смерті її брата [PERSON], померлого 24 серпня 1995 року, та визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/3 частини будинку № 19 по пров. Станіславського в м.Маріуполі. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], що діє на підставі довіреності, не запречувала проти задоволення позову. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 24 серпня 1995 року помер [PERSON] брат [PERSON] Після його смерті остання фактично прийняла спадщину у вигляді 1/3 частини будинку № 19 по пров. Станіславського в м.Маріуполі, оскільки мешкала в цьому будинку, здійснювала ремонт, обробляла земельну ділянку. Даний факт також підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], письмовими матеріалами справи, зокрема актом про спільне проживання, тощо Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки [PERSON] помер у 1995 року то на дані правовідносини слід застосовувати норми ЦК УРСР, 1963 року. Суд наголошу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини), ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Таким чином, оскільки судом встановлено, що [PERSON] здійснювала певні дії, а саме проживала разом з братом [PERSON], на час його смерті в будинку № 19 по вулиці Станіславського в місті Маріуполі, здійснювала ремонт в зазначеному будинку, обробляла земельну ділянку, і ці дії були виконані [PERSON], протягом шести місяців, після смерті [PERSON], то відповідно до вимог ЦК УРСР, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого брата [PERSON], який помер 24 серпня 1995 року. Шляхом огляду спадкової справи № 342/2015, яка відкрилась після смерті [PERSON], який помер 14 грудня 1975 року, встановлено, що спадкоємцем 1/3 частина будинку № 19 по вулиці Станіславського в місті Маріуполі є його син [PERSON]. (а.с.55-100) Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась. Таким чином вимоги позивачки про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини, відкритої після смерті її брата [PERSON], померлого 24.08.1995 року у вигляді 1/3 частини будинку № 19 по вулиці Станіславського в місті Маріуполі підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання за позивачкою права власності на зазначену частину будинку, суд виходить з наступного. [PERSON] померла 4 листопада 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим 5 листопада 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1875. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу [PERSON] відкрито спадкову справу за № 32/2016. Спадщину прийняла, подавши 05 травня 2016 року заяву про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] Зазначені обставини підтверджені копією спадкової справи. Згідно заповіту від 15 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 1524, [PERSON] заповіла [PERSON] будинок № 19 по пров. Станіславського в м.Маріуполі. Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Четвертої [PERSON] державної нотконтори [PERSON] 21.08.2015р. та зареєстрованого за № 1-465, 1/3 частка будинку № 19 по пров. Станіславського в м.Маріуполі належить на праві приватної власності [PERSON], після смерті її батька [PERSON], який помер 14 грудня 1975 року. Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Четвертої [PERSON] державної нотконтори [PERSON] 21.08.2015р. та зареєстрованого за № 1-466, 1/3 частка будинку № 19 по пров. Станіславського в м.Маріуполі належить на праві приватної власності [PERSON], після смерті її матері [PERSON], яка померла 17 червня 1995 року. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] від 13 травня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] на 1/3 частку будинку № 19 по пров. Станіславського в м.Маріуполі у звязку з відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1220, 1261 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. В першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив і батьки. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Осіб, які б мали право на обовязкову долю у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК Україні, судом не встановлено. Окрім того, відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно зясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установ леному законом порядку на час виникнення права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази, вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки факт належності 1/3 частки будинку померлій [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а також з урахуванням того, що позивачка звернулася в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved