Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

15 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON], який помер [INFO] в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, доводився сином [PERSON], яка померла [INFO] в м. Хотьково Сергієво-Посадського району Московської області Російської Федерації та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його баби [PERSON], померлої [INFO] в м. Хотьково Сергієво-Посадського району Московської області Російської Федерації. Позов обґрунтовано наступним. [INFO] померла [PERSON], яка доводилася позивачу бабою. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із земельної ділянки [NUMBER] площею 3,2321 га та земельної ділянки [NUMBER] площею 2,7571 га, яка розташовані на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та посвідені державними актами серії [NUMBER] та [NUMBER]. Позивач зазначає, що він є спадкоємцем за правом представлення після смерті баби, оскільки його батько [PERSON] помер ще [INFO], тобто до сметрі [PERSON] Однак, коли позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки ним пропущений встановлений законом шестимісячний строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Окрім того, при підготовці документів було встановлено, що у свідоцтві про смерть прізвище баби записане як «[PERSON]», а у свідоцтві про народження батька позивача його прізвище та прізвище баби записано - як «[PERSON]». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Семко В.М. позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини зазначені в ній, просить позов задовольнити. Представник Великорусавської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак голова сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що [PERSON], який помер [INFO] в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, доводився сином [PERSON], яка померла [INFO] в м. Хотьково Сергієво-Посадського району Московської області Російської Федерації. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом 1 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 6 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.1 ст. 259 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Судом встановлено, що [INFO] в с. Велика Русава Томашпільського району Вінницької області народився батько позивача [PERSON]. У його свідоцтві про народження матір'ю вказано [PERSON] (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 24 січня 2013 року відділом № 3 Сергієво-Посадського району Московської області Російської Федерації в м. Хотьково Сергієво-Посадського району Московської області Російської Федерації померла [PERSON] ( а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 15 липня 1997 року Томашпільським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області [INFO] в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з виписки із погосподарської книги № 3 на 1971-1973 роки, виданої виконавчим комітетом Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області від 09 листопада 2017 року, покійна [PERSON], дійсно є матір»ю [PERSON], який помер [INFO] (26). Отже, викладені у позовній заяві твердження [PERSON] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, зокрема, підтверджені належними та допустимими доказами. Оскільки, судом встановлено та доведено, що [PERSON], який помер [INFO] в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, доводився сином [PERSON], яка померла [INFO] в м. Хотьково Сергієво-Посадського району Московської області Російської Федерації, даний факт підтвердився у судовому засіданні випискою з погосподарської книги, копією свідоцтва про народження, показами свідків, факт родинних відносин має для позивача юридичне значення і впливатиме на оформлення спадщини, тому позовна вимога [PERSON] про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в с м. Хотьково Сергієво-Посадського району Московської області Російської Федерації померла [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Томашпільському районі від 31 травня 2017 року [PERSON] належали земельні ділянки площею 3,2321 га та 2,7571 га, розташовані натериторії Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області посвідчені державними актами на право власності на землю серїі [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.12). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 15 липня 1997 року Томашпільським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області [INFO] в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON], який доводився батьком позивача. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], виданого 05 жовтня 1979 року Вапнярською селищною радою Томашпілького району Вінницької області (а.с.8). Оскільки батько позивача помер [INFO], тобто раніше своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], таким чином [PERSON] є спадкоємцем баби за правом представлення. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Згідно відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори на запит [PERSON], останньому відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], оскільки ним пропущений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 10). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори від 08 вересня 2017 року на запит суду від 31 серпня 2017 року, спадкова справа після померлох [INFO] [PERSON] не заведена (а.с.17). Крім того, як вбачається із відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області від 15 вересня 2017 року на запит суду від 31 серпня 2017 року, спадкову справу після смерті [PERSON], померлого [INFO], не виявлено (а.с. 20). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, строк звернення до нотаріальної контори [PERSON] пропущений з поважних причин, обставини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини сторонами не оспорюються, суд вважає визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та вважає поновити [PERSON] такий строк, відповідно, позовна вимога [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Однак, враховуючи, що позивач в позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача по справі, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачем судові витрати з відповідача, залишивши судові витрати за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved