Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

17.02.2021 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на 2-х неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що з 07.04.2008 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що був зареєстрований 07.04.2008 року Костянтинопільською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області, актовий запис № 3. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 18.06.2020 року по справі № 220/782/20 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після фактичного припинення шлюбних відносин за взаємною згодою з відповідачем їх діти залишились проживати разом із позивачкою окремо від відповідача. З відповідачем позивач домовилась в усній формі про надання ним допомоги на утримання дітей, але він свої обіцянки не виконує. Матеріальний стан та здоров`я відповідача дозволяє утримувати дітей. Враховуючи, що добровільно відповідач матеріальну допомогу на дітей не надає, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання 2-х неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 25 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, та призначено перше судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомила (а.с.13). Позивач до початку судового засіданні подала до суду заяву про розгляд справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.18). Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином(а.с.14). Відповідач подав до суду заяву про розгляд справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.14).Відзив на позов не надав. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у встановлений судом строк не подав. Судом ухвалено розглядати вказану справу без участі сторін, зважаючи на належне їх повідомлення про час та місце судового розгляду, на підставі наявних матеріалів справи, оскільки вони містять достатньо даних про права та взаємовідносини сторін на теперішній час, їх неявка не перешкоджає розгляду вказаного провадження. Суд вважає можливим розглянути справу без участі позивача, відповідно до поданої нею заяви та без участі відповідача, відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, оскільки неявка сторін не перешкоджає розгляду даного провадження, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторінна теперішній час. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини справи. Згідно рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 18.06.2020 року шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було розірвано (а.с.7, зворотна сторона аркуша). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , батьком дитини в свідоцтві про народження зазначений відповідач (а.с. 5) та сина [PERSON] , [INFO] , батьком дитини в свідоцтві про народження зазначений відповідач, свідоцтво про народження від 10.06.2014 року серія [NUMBER] (а.с. 5, зворотна сторона аркуша). Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області від 16.02.2021 року вих. № 02-28-00702 (а.с. 2). Відомості про матеріальне становище відповідача позивачем не подані. За приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права що до здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставинах суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, підлягають задоволенню в повному обсязі, розмір аліментів необхідно визначати з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Також, суд зазначає, що у разі зміни місця проживання дитини, або матеріального становища батьків, або інших обставин, що мають істотне значення, сторони не позбавлені можливості звернутись до суду з вимогами про зміну розміру аліментів, або їх скасування. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що при звернені до суду позивач звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені, сума судового збору, що належала до сплати, складає 908 грн. 00 коп., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 грн., а суму судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп. - компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що також відповідає положенням ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved