Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

15 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітній дитині без згоди батька. У позові [PERSON] зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 21 листопада 2008 року. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06 травня 2015 року шлюб було розірвано. Має з відповідачем спільну дитину неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею. Під час вагітності та після народження дитини відповідач ніякої матеріальної допомоги не надавав, не надає і зараз, не приймає участі у вихованні дитини. Відповідно до довідки лікаря-педіатра дитина перебуває на обліку у дитячій лікарні як така, що хворіє на простудні захворювання та потребує оздоровлення в Криму. Батько [PERSON] мешкає у м. Ялта АР Крим та бажає, щоб донька з онуком провели там літо. Але не зважаючи на це відповідач [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд дитини до Криму. Свою відмову мотивує тим, що зараз знаходиться за межами м. Дружківки та не має наміру приїздити для надання такої згоди. Позивач просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] без згоди та супроводу батька до АР Крим на період з 20 травня 2016 року по 30 вересня 2016 року; надати позивачу або її офіційному представнику дозвіл оформлювати документи для тимчасового виїзду чи супроводу дитини. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений відповідно до вимог процесуального законодавства. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Дружківської міської ради у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06 травня 2015 року. Рішення набуло чинності 18 травня 2015 року Сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Через відсутність можливості отримати відповідну згоду від відповідача позивач [PERSON] позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за кордон для відпочинку, оздоровлення, розширення кругозору дитини. Суд вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків і зловживає своїми батьківськими правами, оскільки не забезпечує дитині повноцінного відпочинку, перешкоджаючи своїми діями повноцінному фізичному, моральному, інтелектуальному, духовному, соціальному розвитку дитини. Дії відповідача як батька суперечать інтересам дитини, порушують його права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, виїзд та оформлення проїзних документів для виїзду за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Суд, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд за межі України без згоди одного з батьків до Автономної республіки Крим та надання дозволу матері дитини або її офіційному представнику дозволу на оформлення проїзних документів дитині для виїзду за межі України у супроводі одного з батьків. Початком перебігу терміну дії такого дозволу суд вважає встановити дату набрання цим рішенням законної сили, кінцем - 30 вересня 2016 року. Оскільки зазначена територія, до якої тимчасово виїжджає дитина, а також встановлений період, суд вважає, що права батька дитини щодо можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, передбачені ст.ст. 153, 157 СК України, не порушені.

Outcome: approved