Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

17.09.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 10 вересня 2013 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 3300000,00 гривень та зобов'язався повертати позивачу грошові кошти щомісячно в сумі 100000,00 гривень 00 копійок до 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 жовтня 2013 року. Дана обставина підтверджується договором, підписаним обома сторонами. За твердженням позивача станом на дату подачі позову, відповідачем частково повернуто суму позики в розмірі 300000,00 гривень. При цьому, позивач зазначає, що у порушення п. 1 Договору, щодо повернення щомісячно до 10 числа частини суми позики у розмірі 100000,000 гривень, відповідач не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по Договору з 10.01.2014 року, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач вказує, що згідно п. 7 Договору, позичальник зобов'язався у строк до 20 жовтня 2013 року, у забезпечення виконання даного договору позики, передати у заставу корпоративні права у вищезазначеному підприємстві шляхом нотаріального посвідчення договору застави корпоративних прав. У разі відмови позичальника від передачі наявних у нього корпоративних прав у Приватному підприємстві «Боржавська ялина» у заставу, на виконання договору позики №1 від 10 вересня 2013 року, позикодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості (п. 8 Договору). Також, відповідно до п. 9 Договору позики №1 від 10 вересня 2013 року, позикодавець має право вимагати дострокового розірвання даного договору та повернення грошової суми, вказаної в п. 1 даного Договору у випадку, якщо Позичальник порушив строк повернення мінімум одного щомісячного платежу суми позики. В разі прострочення чергового платежу, позикодавець має право, без застосування процедури досудового врегулювання спору, звернутися до суду для стягнення у судовому порядку всієї суми позики. Позивача зазначає, що оскільки відповідачем не укладено договору застави та прострочено строк повернення чергових щомісячних платежів, позивач вважає за необхідне звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавств. У відповідності до ч. l ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики розмір яких, якщо інше не передбачено договором визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За таких умов позивач вказує, що оскільки між позивачем та відповідачем не було передбачено договором позики сплату процентів за користування грошовими коштами, їх розмір і порядок сплати, а також не було передбачено застереження щодо безпроцентної позики, позивач як позикодавець, має право на одержання процентів з підстав передбачених ч.1 ст. 1048 ЦК України. При цьому позивач вказує, що враховуючи складну ситуацію в країні, позивач не вважає за необхідне нараховувати відсотки за користування коштами і просить стягнути лише суму основного боргу в розмірі 3000000,00 грн. та відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України, враховуючи, що представник відповідача був повідомлений про час та місце розгляду справи під розписку. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір позики №1 за змістом якого, позивач при підписанні даного договору передав відповідачу грошові кошти в сумі 3300000,00 грн., а відповідач прийняв вказану суму і зобов'язується повертати позивачу грошові кошти щомісячно в сумі 100000,00 грн. до 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 жовтня 2013 року. Позичальник зобов'язується у строк до 20.10.2013 року у забезпечення виконання даного договору позики, передати у заставу корпоративні права у ПП «Боржавська ялина» шляхом нотаріального посвідчення договору застави корпоративних прав. В разі відмови позичальника від передачі вказаних корпоративних прав у заставу, позикодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Позикодавець має право вимагати дострокового розірвання договору та повернення грошової суми, вказаної в п. 1 даного договору у випадку, якщо позичальник порушив строк повернення мінімум одного щомісячного платежу суми позики. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається зі змісту п. 1 Договору позики, відповідач отримав грошові кошти в сумі 3300000,00 грн. в момент підписання договору. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У відповідності до вимог вказаної норми закону Договір позики між позивачем та відповідачем укладений в письмовій формі. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи і не спростовано відповідачем, зобов'язання за договором позики відповідачем не виконані, внаслідок чого утворилася заборгованість за вказаним договором. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідач суду не надав, як і відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору. Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, останнім не дотримано графіку повернення позичених грошових коштів, а також не виконано умови договору про передачу в заставу корпоративних прав по Приватному підприємству «Боржавська ялина», що надає право позивачу вимагати дострокового повернення коштів. З часу підписання договору позики, відповідач повернув позивачу всього 300000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками від 10.10.2013 року, 10.11.2013 року та від 10.12.2013 року (а.с. 7-9). Оскільки відповідач порушив зобов'язання, встановлені договором, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики в повному обсязі в розмірі 3000000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved