Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

16 червня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з відповідача [PERSON] борг за розпискою та 3% річних в сумі 2420 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., а також понесений судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 15 жовтня 2012 року відповідач [PERSON] взяв у нього в борг 2100 грн. на строк три місяці, про що свідчить виконана власноруч боржником розписка від 15.10.2012 року, відповідно до якої останній зобов'язався повернути борг через три місяці. Однак, прийняті на себе грошові зобов'язання відповідач не виконав, хоча позивач неодноразово нагадував боржнику про необхідність повернення боргу. В зв'язку з чим позивач просив стягнути на його користь заборгованість з урахуванням індексу інфляції в розмірі 2331 грн., 3 % річних в розмірі 89 грн., а також моральну шкоду в розмірі 1000 грн., враховуючи, що позивач внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань перед ним пережив стрес, став недовірливим до людей, його матеріальний стан погіршився, його самооцінка знизилася через насмішки родичів щодо даної ситуації. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надіслав, в зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 15 жовтня 2012 року [PERSON] взяв у позивача [PERSON] у борг 2100 грн., які зобов'язався повернути через три місяці, що підтверджується оригіналом розписки від 15.10.2012 року (а.с.12). Як встановлює ч.1 ст.1046 ЦПК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Крім того, відповідно до ч.2 ст.1047 ЦПК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. За приписами ст.ст.629, 526, 525 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що позикодавець повністю виконав взяті на себе зобов'язання, передав грошові кошти в розмірі 2100 грн., а позичальник, навпаки, порушив умови договору в частині вчасного повернення боргу. У відповідності до розрахунку з урахуванням індексів інфляції за період з січня 2013 року по травень 2014 року, встановлених Міністерством фінансів України, заборгованість з урахуванням індексу інфляції складає 2331 грн. (2100х1,110), 3 % річних - 89 грн. (2100х3х516/365/100), що разом складає 2420 грн. (а.с.4-5). Дана заборгованість в добровільному порядку відповідачем не погашена. Аналізуючи надані докази, виходячи з вимог ст.ст.525-526, 629, 1046-1047, 1049 ЦК України, суд приходе до висновку, що відповідач [PERSON] як позичальник не виконав обов'язку перед позикодавцем щодо повернення суми позики у встановлений договором термін, а відтак позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди є обгрунтованими. Щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 1000 грн., суд вважає, що зазначена позовна вимога підлягає частковому задоволенню в розмірі 150 грн., оскільки позивачем не доведено належними доказами про наявність причинного зв'язку між діями відповідача та переживанням стресу, зниження самооцінки позивача, на які як на одні з підстав стягнення матеріальної шкоди посилається позивач. Згідно з ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір по справі в розмірі 280,14 грн.

Outcome: partial