Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

15 травня 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» (далі - ТОВ «Колхозний ринок») (третя особа - Краматорська міська рада) про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку. Зазначала, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року вона є власником об'єктів нерухомості, які розташовані на ринку за адресою: [ADDRESS] а саме: торгівельного павільйону А-1 площею 78,2 кв.м, торгівельного павільйону Б площею 23,9 кв.м, торгівельного кіоску В площею 19,5 кв.м, торгівельного кіоску Г площею 30,5 кв.м, огорожі металевої № 1-2. Право власності на ці об'єкти зареєстровано за нею БТІ м. Краматорська 22 лютого 2008 року. Посилаючись на те, що - рішенням Краматорського міського суду від 03 липня 2008 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12 вересня 2008 року, Краматорській міській раді відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання цього договору купівлі-продажу недійсним; - згідно «Генерального плану (схеми) земельної ділянки з будівлями по [ADDRESS], м. Краматорськ» загальна площа земельної ділянки складає 378 кв.м, з них під будівлями - 174 кв.м, під двором - 204 кв.м; земельна ділянка огороджена парканом, що свідчить про те, що на час придбання нею торгівельних павільйонів вже склався порядок користування земельною ділянкою; - згідно зі ст. 120 ЗК України у зв'язку із набуттям нею права власності на торгівельні павільйони до неї перейшло право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, а тому вона неодноразово зверталася до Краматорської міської ради з заявами про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для функціонування торгівельних павільйонів (заяви від 03 квітня 2008 року, 07 серпня 2008 року, 26 вересня 2008 року, 01 квітня 2009 року, 28 травня 2009 року, 19 листопада 2010 року), проте Краматорська міська рада в надані дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки їй відмовила: спочатку посилалася на наявність в провадженні суду справи про визнання договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року недійсним, потім - в зв'язку з тим, що земельна ділянка перебуває у власності іншого суб'єкта господарювання - ТОВ «Колхозний ринок»; - в порушення ст. 377 ЦК України, ст.ст. 120, 124, 134 ЗК України, нехтуючи її заявами про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, Краматорська міська рада надала земельну ділянку, на якій розташовані належні їй на праві власності об'єкти нерухомості, ТОВ «Колхозний ринок» спочатку в оренду, а потім продала та 08 жовтня 2009 року ТОВ «Колхозний ринок» отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку, що призвело до того, що в теперішній час ТОВ «Колхозний ринок» є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], м. Краматорськ та на якій знаходяться належні їй на праві власності об'єкти нерухомості; - відповідач ТОВ «Колхозний ринок» створює їй перешкоди в користуванні нерухомістю, біля входів у торгівельні павільйоні складено бетонні плити, інші сторонні предмети, що унеможливлює доступ у павільйони та використання їх за призначенням, чим порушується її право власності на цю нерухомість; на підставі ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України просила: - визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 303811, виданий ТОВ «Колхозний ринок» 08 жовтня 2009 року; - визнати за нею, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 378 кв.м для обслуговування торгівельних павільйонів, що розташовані за адресою: [ADDRESS], м. Краматорськ (а.с. 2-4 т. 1). Під час розгляду справи позивач свої позовні вимоги двічі уточнювала (а.с. 168-170 т. 1, а.с. 12-14 т. 2) та остаточно визначила їх в заяві про уточнення позовних вимог від 19 березня 2013 року. Посилаючись на ті ж самі обставини, а також на те, що - придбані нею за договором купівлі-продажу від 18 січня 2008 року у приватного підприємства «Солов'їний гай» (далі ПП «Солов'їний гай») об'єкти нерухомості були розташовані на земельній ділянці, яка була передана ПП «Солов'їний гай» в оренду за договором оренди строком до 2020 року; - рішенням Краматорської міської ради від 03 червня 2009 року № 27/V-78 вказана земельна ділянка, без її повідомлення, була передана в оренду ТОВ «Колхозний ринок», а 28 серпня 2009 року Краматорською міською радою було прийнято рішення № 28/V-61 про продаж земельної ділянки ТОВ «Колхозний ринок»; - 28 вересня 2009 року між Краматорською міською радою та ТОВ «Колхозний ринок» був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,4589 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] до якої увійшла і частина земельної ділянки, на якій розташовані її об'єкти нерухомості; - 08 жовтня 2009 року ТОВ «Колхозний ринок» був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] - продаж земельної ділянки здійснено з порушенням вимог ст. 120, ст. 134, ст. 135 ЗК України, ст. 377 ЦК України просила: - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 135 від 28 вересня 2009 року, укладений між Краматорською міською радою та ТОВ «Колхозний ринок», в частині передачі у власність земельної ділянки площею 378 кв.м., на якій розташовані будівлі, які належать на праві власності [PERSON] ; - визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 303811, виданий ТОВ «Колхозний ринок» 08 жовтня 2009 року, в частині передачі у власність земельної ділянки площею 378 кв.м., на якій розташовані будівлі, які належать на праві власності [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 378 кв.м для обслуговування торгівельних павільйонів, що розташовані за адресою: [ADDRESS] - усунути [PERSON] перешкоди в користуванні майном, зобов'язати ТОВ «Колхозний ринок» прибрати бетонні плити з земельної ділянки, яка призначена для обслуговування торгівельних павільйонів (а.с. 12-14 т. 2). Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 18 червня 2013 року, яка занесена до журналу судового засідання, до участі у справі за позовом [PERSON] в якості відповідача залучено Краматорську міську раду (а.с. 56-58 т. 2). ТОВ «Колхозний ринок» 05 листопада 2012 року подав зустрічний позов до [PERSON], ПП «Солов'їний гай» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Зазначав, що [PERSON] придбала у ПП «Солов'їний гай» за договором купівлі-продажу від 18 січня 2008 року торгівельний павільйон А-1 площею 78,2 кв.м, торгівельний павільйон Б площею 23,9 кв.м, торгівельний кіоск В площею 19,5 кв.м, торгівельний кіоск Г площею 30,5 кв.м, огорожу металеву № 1-2, загальною площею 151,95 кв.м, які розташовані на території ТОВ «Колхозний ринок» за адресою: [ADDRESS], та вважає, що на підставі ст. 120 ЗК України вона набула право власності на земельну ділянку, на якій розташовані ці об'єкти нерухомості. Проте рішенням Господарського суду Донецької області від 27 грудня 2007 року встановлено, що земельна ділянка, на якій розташовані об'єкти нерухомості, які придбала [PERSON], ПП «Солов'їний гай» була зайнята самовільно та ПП «Солов'їний гай» було зобов'язано знести зазначені об'єкти. Посилаючись на те, що - продані [PERSON] будівлі були самочинно збудовані ПП «Солов'їний гай», а тому відповідно до ст. 376 ЦК України ПП «Солов'їний гай» не набув права власності на продані [PERSON] об'єкти нерухомості, відповідно вони не могли бути предметом купівлі-продажу, вважає, що договір купівлі-продажу від 18 січня 2008 року, як такий, що укладений з порушенням вимог частини 1 ст. 203, ст. 376, ст. 655 ЦК України, тобто за відсутності у продавця права власності на майно, що продається, має бути визнаний недійсним; - рішенням Краматорської міської ради від 28 серпня 2009 року була затверджена вартість земельної ділянки площею 26 376 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та прийнято рішення про її продаж ТОВ «Колхозний ринок». На підставі цього рішення 28 вересня 2009 року між Краматорської міською радою та ТОВ «Колхозний ринок» був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2,4589 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та на якій розташовані будівлі, які належать [PERSON]; на підставі договору купівлі-продажу 08 жовтня 2009 року ТОВ «Колхозний ринок» був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку; - до укладення договору купівлі-продажу від 28 вересня 2009 року земельна ділянка належала Краматорській міській раді та була надана в постійне користування ТОВ «Колхозний ринок»; в 2002-2003 роках ПП «Солов'їний гай» самовільно збудував на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні ТОВ «Колхозний ринок», будівлі, зокрема ті, які в наступному були продані [PERSON] Рішенням Господарського суду Донецької області від 27 грудня 2007 року ПП «Солов'їний гай» був зобов'язаний усунути перешкоди в користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою площею 0,0727 га, яка розташована по [ADDRESS] (Центральний ринок), та знести самовільно збудовані об'єкти нерухомості, зокрема, ті, що продані [PERSON]; на підставі ст. 203, ст. 215, ст. 376 ЦК України, ст. 152, ст. 212 ЗК України просив: - визнати недійсною угоду купівлі-продажу, укладену 18 січня 2008 року між ПП «Солов'їний гай» та [PERSON], яка посвідчена державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори, згідно якої ПП «Солов'їний гай» продав [PERSON] торгівельний павільйон А-1 площею 78,2 кв.м, торгівельний павільйон Б площею 23,9 кв.м, торгівельний кіоск В площею19,5 кв.м, торгівельний кіоск Г площею 30,5 кв.м, огорожу металеву № 1-2, які розташовані за адресою: [ADDRESS]; - усунути ТОВ «Колхозний ринок» перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом повернення йому самовільно зайнятої земельної ділянки площею 151,95 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (Центральний ринок), знести самовільно збудовані об'єкти нерухомості, які розташовані на цій земельній ділянці: торгівельний павільйон А-1 площею 78,2 кв.м, торгівельний павільйон Б площею 23,9 кв.м, торгівельний кіоск В площею 19,5 кв.м, торгівельний кіоск Г площею 30,5 кв.м, огорожу металеву № 1-2 (а.с. 138-140 т. 2). Під час розгляду справи ТОВ «Колхозний ринок» двічі уточнював свої позовні вимоги (а.с. 223-226 т. 1, а.с. 243-246 т. 1) та остаточно визначило їх в заяві про уточнення позовних вимог від 19 лютого 2013 року. Посилаючись на ті ж самі обставини, а також на те, що - [PERSON] ухиляється від проведення по справі будівельно-технічної експертизи; у господарській справі за позовом ТОВ «Колхозний ринок» до ФОП [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, провадження у якій закрито через припинення [PERSON] підприємницької діяльності, була проведена будівельно-технічна експертиза та ухвалою Господарського суду Донецької області від 22 жовтня 2012 року встановлено, що станом на 22 жовтня 2012 року об'єкт будівництва, який розташований на спірній земельній ділянці по [ADDRESS], не відповідає технічній документації КП «БТІ м. Краматорськ», площа забудови збільшена до 345,6 кв.м та цей об'єкт має всі ознаки самочинного будівництва, що свідчить про самовільне зайняття [PERSON] земельної ділянки площею 345,6 кв.м просив: - визнати недійсною угоду купівлі-продажу, укладену 18 січня 2008 року між ПП «Солов'їний гай» та [PERSON], яка посвідчена державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори, згідно якої ПП «Солов'їний гай» продав [PERSON] торгівельний павільйон А-1 площею 78,2 кв.м, торгівельний павільйон Б площею 23,9 кв.м, торгівельний кіоск В площею 19,5 кв.м, торгівельний кіоск Г площею 30,5 кв.м, огорожу металеву № 1-2, які розташовані за адресою: [ADDRESS]; - відмінити державну реєстрацію права власності [PERSON] на торгівельні павільйони, які розташовані за адресою: [ADDRESS], яка здійснена 22 лютого 2008 року; - усунути ТОВ «Колхозний ринок» перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом повернення йому самовільно зайнятої земельної ділянки площею 345,6 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (Центральний ринок), та знести самовільно збудовані об'єкти нерухомості (а.с. 243-246 т. 1). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 червня 2013 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «Колхозний ринок» задоволено частково. Зобов'язано [PERSON] знести самочинно збудовані об'єкти нерухомості на земельній ділянці, що належить ТОВ «Колхозний ринок» по [ADDRESS], а саме: торгівельний павільйон «Д» площею 27,4 кв.м, приміщення торгівельних павільйонів «Е» площею 88,8 кв.м, торгівельний павільйон «Ж» площею 103,1 кв.м, торгівельний павільйон «З» площею 11,3 кв.м, торгівельний павільйон «Л» площею 21 кв.м. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено (а.с. 60-62 т. 2). З таким рішенням суду не погодилася позивач за первісним позовом [PERSON], яка і особисто, і від її імені представник [PERSON], подали на нього апеляційні скарги, в яких посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду від 18 червня 2013 року та ухвалу суду про призначення будівельно-технічної експертизи від 20 листопада 2012 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для призначення судової комплексної будівельно-технічної експертизи та вирішення по суті (а.с. 65-66, а.с. 68-70, а.с. 77-78 т. 2). В судове засіданні апеляційного суду позивач за первісним позовом [PERSON] не з'явилася. У судове засідання з'явився її представник - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 19 червня 2013 року (а.с. 81-82 т. 2), доводи апеляційних скарг підтримав, просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 03 серпня 2013 року (а.с. 101 т. 2), в судових засіданнях 17 та 24 вересня 2013 року доводи апеляційних скарг підтримала, просила їх задовольнити. В наступні судові засідання не з'явилася, надала заяви про розгляд справи у її відсутність (а.с. 203, а.с. 219 т. 3). Представник ТОВ «Колхозний ринок» Новак Ю.І., який діє на підставі довіреностей цієї юридичної особи від 19 серпня 2013 року № 132 та від 17 лютого 2014 року № 28 (а.с. 118 т. 2, а.с. 166 т. 3), проти доводів апеляційних скарг заперечував, просив їх відхилити. Представник ПП «Солов'їний гай» Криволапов І.О., який діяв на підставі довіреності цього підприємства від 17 липня 2012 року (а.с. 91 т. 2), в судових засіданнях 17 та 24 вересня 2013 року доводи апеляційних скарг підтримав, просив їх задовольнити. В наступні судові засідання не з'явився, надав заяви про розгляд справи у його відсутність (а.с. 204, а.с. 218 т. 3). Представники ПП «Солов'їний гай» - директор ПП Гончаров О.І., Василенко С.А., який діяв на підставі довіреностей цього підприємства від 05 вересня 2012 року та від 06 січня 2014 року (а.с. 166 т. 1, а.с. 205 т. 3), доводи апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити. Представники відповідачів - Краматорської міської ради, КП «БТІ м. Краматорська» у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник Краматорської міської ради надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 116, а.с. 128 т. 2, а.с. 217 т. 3). Представник КП «БТІ м. Краматорська» також надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 97, а.с. 114, а.с. 139, а.с. 155 т. 2, а.с. 200 т. 3). Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача [PERSON] - [PERSON], адвоката [PERSON], представника ТОВ «Колхозний ринок» Новака Ю.І., представників ПП «Солов'їний гай» - Гончарова О.І., Василенка С.А., Криволапова І.О., дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги позивача [PERSON] та її представника [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав: З матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І., ПП «Солов'їний гай» передав, а [PERSON] прийняла у власність торгівельні павільйони: торгівельний павільйон А-1 площею 78,2 кв.м, торгівельний павільйон Б площею 23,9 кв.м, торговий кіоск В площею 19,5 кв.м, торговий кіоск Г площею 30,5 кв.м, огорожу № 1-2, що знаходяться у м. Краматорську по [ADDRESS], на земельній ділянці Краматорської міської ради. Договір зареєстровано у реєстрі за № 458 (а.с. 7-10 т. 1). Право власності [PERSON] на підставі цього договору зареєстровано КП «БТІ м. Краматорська» 22 лютого 2008 року, реєстраційний номер 16190332, номер запису 1713-Н/Ф в книзі 9, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6 т. 1). 26 серпня 2009 року Краматорською міською радою прийнято рішення № 28/V-61 про продаж ТОВ «Колхозний ринок» земельної ділянки площею 2,6376 га (26 376 кв.м) за по [ADDRESS] для функціонування будівель та споруд ринку та по [ADDRESS] для функціонування готелю (а.с. 152 т. 1). 28 вересня 2009 року між Краматорською міською радою та ТОВ «Колхозний ринок» був укладений договір № 135 купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: [ADDRESS], згідно якого Краматорська міська рада на підставі рішення Краматорської міської ради № 28/V-61 від 26 серпня 2009 року продала, а ТОВ «Колхозний ринок» купив земельну ділянку кадастровий номер 1412900000:00:016:0223, за адресою: [ADDRESS], загальною площею 2,4589 га. Договір купівлі-продажу посвідчений 28 вересня 2009 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4224 (а.с. 143-148 т. 1). 08 жовтня 2009 року Краматорською міською радою ТОВ «Колхозний ринок» видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 303811, згідно якого ТОВ «Колхозний ринок» на підставі договору № 135 купівлі-продажу земельної ділянки від 28 вересня 2009 року, ВКМ № 576894, рішення Краматорської міської ради № 28/V-61 від 26 серпня 2009 року є власником земельної ділянки площею 2,4589 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки 1412900000:00:016:0223, цільове призначення земельної ділянки - для функціонування будівель та споруд ринку. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 020915800012 08 жовтня 2009 року (а.с. 154 т. 1). Відмовляючи [PERSON] у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що такий спосіб захисту порушеного права на земельні ділянки як визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку діючим законодавством не передбачений. Захист порушених прав на землю здійснюється шляхом звернення до суду з вимогою про визнання недійсним відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки. Суд не може визнати право власності на спірну земельну ділянку за позивачем [PERSON] на підставі ст. 377 ЦК України , оскільки вона не надала суду доказів, що спірна земельна ділянка була виділена їй у постійне користування або безоплатно передана у власність для будівництва торгівельних павільйонів. Набуття права власності на будівлю або споруду не тягне за собою автоматичного переходу права власності на земельну ділянку, на якій розташована будівля (споруда). Перехід права власності на землю вимагає в цьому випадку окремого договірно-правового регулювання шляхом укладання відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем споруд. Позивач [PERSON] не надала доказів, що ТОВ «Колхозний ринок» надало їй в користування земельну ділянку площею 378 кв.м для будівництва торгівельних павільйонів. Діючим законодавством не передбачено право суду визнавати право власності на спірну частину земельної ділянки, яка належить ТОВ «Колхозний ринок», за позивачем [PERSON] Відмовляючи ТОВ «Колхозний ринок» у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року та зобов'язання КП «БТІ м. Краматорська» відмінити реєстрацію права власності, суд першої інстанції виходив з того, що на час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу ТОВ «Колхозний ринок» не було стороною цього договору або заінтересованою особою, тому не має права звертатися до суду з такими вимогами. Вимоги до КП «БТІ м. Краматорська» про відміну державної реєстрації права власності за [PERSON] є безпідставними, оскільки згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності з 01 січня 2013 року, КП «БТІ м. Краматорська» таких повноважень не має. Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Колхозний ринок» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що згідно матеріалів технічної інвентаризації від 30 листопада 2012 року [PERSON] в 2009 році замість об'єктів нерухомості, які нею були придбані за договором купівлі-продажу від 18 січня 2008 року, були самовільно побудовані торгівельний павільйон Д площею 27,4 кв.м, торгівельний павільйон Е площею 88,8 кв.м, торгівельний павільйон Ж площею 103,1 кв.м, торгівельний павільйон З площею 11,3 кв.м, торгівельний павільйон Л площею 21,0 кв.м. По справі призначалася будівельно-технічна експертиза для вирішення питання які об'єкти нерухомості розташовані на спірній земельній ділянці та чи є вони самочинним будівництвом, проте [PERSON] експерта на об'єкт не допустила. [PERSON] не надала суду доказів, що ТОВ «Колхозний ринок» дозволило їй будівництво торгівельних павільйонів на належній йому земельній ділянці або доказів, що збудовані павільйони після 01 січня 2013 року внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або до 01 січня 2013 року зареєстровані в КП «БТІ м. Краматорська», а тому самовільно збудовані [PERSON] на земельній ділянці, що належить ТОВ «Колхозний ринок», об'єкти: торгівельний павільйон Д площею 27,4 кв.м, торгівельний павільйон Е площею 88,8 кв.м, торгівельний павільйон Ж площею 103,1 кв.м, торгівельний павільйон З площею 11,3 кв.м, торгівельний павільйон Л площею 21,0 кв.м, підлягають знесенню [PERSON] Торговий кіоск В площею 2,7 кв.м знесенню не підлягає, так як самовільно не збудований (а.с. 60-62 т. 2). З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можливо, оскільки до них суд дійшов порушивши норми матеріального та процесуального права. Відмовляючи ТОВ «Колхозний ринок» у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року та зобов'язання КП «БТІ м. Краматорська» відмінити реєстрацію права власності, суд першої інстанції правильно виходив з того, що на час укладання спірного договору 18 січня 2008 року ТОВ «Колхозний ринок» не було стороною цього договору або заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, а тому не має права звертатися до суду з такими вимогами. Вимоги до КП «БТІ м. Краматорська» про відміну реєстрації права власності за [PERSON] не ґрунтуються на законі, оскільки згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності з 01 січня 2013 року, КП «БТІ м. Краматорська» таких повноважень не має. ТОВ «Колхозний ринок» рішення суду в цій частині не оскаржено. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). На теперішній час договір купівлі-продажу від 18 січня 2008 року, посвідчений державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І., згідно якого ПП «Солов'їний гай» передав, а [PERSON] прийняла у власність торгівельний павільйон А-1 площею 78,2 кв.м, торгівельний павільйон Б площею 23,9 кв.м, торговий кіоск В площею 19,5 кв.м, торговий кіоск Г площею 30,5 кв.м, огорожу № 1-2, що знаходяться у м. Краматорську по [ADDRESS], на земельній ділянці Краматорської міської ради, в установленому законом порядку судом недійсним не визнаний. Право власності [PERSON] на будівлі на підставі цього договору зареєстровано КП «БТІ м. Краматорська» 22 лютого 2008 року та в установленому законом порядку на час розгляду справи апеляційним судом не припинено. Відповідно до частин 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом України від 27.04.2007 року № 997-V, яка діяла станом на 18 січня 2008 року), частин 1 та 2 ст. 377 ЦК України (в редакції Закону України від 16 січня 2003 року № 435-IV, яка діяла станом на 18 січня 2008 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п/п «г1» п. 18 постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2), при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. №997-V - і згідно зі ст. 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VI. Отже, законодавством визначено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності або право користування на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда. На земельну ділянку, що перевищує визначені ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України розміри, право власності або право користування виникає на загальних підставах та у порядку, визначених чинним законодавством. Саме таку правову позицію визначив Верховний суд України в постанові від 14 листопада 2011 року у справі № 3-119гс11, яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України у подібних правовідносинах, та відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції про те, що набуття права власності на будівлю або споруду не тягне за собою автоматичного переходу права власності (права користування) на земельну ділянку, на якій розташована будівля (споруда), перехід права власності на землю вимагає в цьому випадку окремого договірно-правового регулювання шляхом укладання відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем споруд, є таким, що не ґрунтується на законі. Зі змісту договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року об'єктів нерухомості вбачається, що розмір земельної ділянки в ньому не визначений. Згідно «Генерального плану (схеми) земельної ділянки з будівлями по [ADDRESS], м. Краматорськ», загальна площа земельної ділянки, на якій розташовані торгівельні павільйони літ. А-1, літ. Б, торгові кіоски літ. В., літ. Г, огорожа № 1-2, станом на 21 липня 2006 року складала 378 кв.м, з них під будівлями - 174 кв.м, під двором - 204 кв.м (а.с. 11 т. 1). Згідно висновку № 5203/24 судової будівельно-технічної експертизи від 23 січня 2014 року торгівельні павільйони літ. А-1, літ. Б, торгові кіоски літ. В., літ. Г, які розташовані за адресою: [ADDRESS], які були придбані [PERSON] за договором купівлі-продажу від 18 січня 2008 року, були розташовані на земельній ділянці площею 378 кв.м, в тому числі: під будівлями - 174 кв.м., під двором - 204 кв.м. Мінімальна площа земельної ділянки, яка необхідна для експлуатації за цільовим призначенням торгівельних павільйонів літ. А-1, літ. Б, торгових кіосків літ. В., літ. Г, які були придбані [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року, складає 304,2 кв.м (а.с. 148-152 т. 3). Доводи апеляційних скарг про порушення судом першої інстанції вимог ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України є обґрунтованими. Доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин вимоги частини 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі», не ґрунтуються на законі. Згідно частини 3 ст. 7 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Статтю 7 цього Закону доповнено частиною третьою згідно із Законом України від 05.11.2009 року № 1702-VI, який в цій частині набрав законної сили з 1 січня 2010 року та на правовідносини, що виникли між сторонами в період з 18 січня 2008 року по 08 жовтня 2009 року не розповсюджується. Проте, підстави для визнання за [PERSON] на підставі ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України права власності на спірну земельну ділянку відсутні, оскільки попередній власник спірних будівель - ПП «Солов'їний гай» права власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, ніколи не мав. Відповідно до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України позивач [PERSON] має право ставити питання про визнання за нею лише права користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщені придбані нею будівлі, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до положень ст. 10, ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 1 ЦПК України та з урахуванням роз'яснень, викладених Пленумом Верховного Суду України в п. 3 постанови від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд не має права вийти за межі заявлених вимог. Позовні вимоги про визнання за [PERSON] права користування земельною ділянкою, на якій розміщені придбані нею будівлі, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, позивачем не заявлялися. Відповідно до частин 1, 5 ст. 116 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 26 серпня 2009 року, на 28 вересня 2009 року), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ст. 127 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 26 серпня 2009 року, на 28 вересня 2009 року) органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу. Відповідно до глави 21 ЗК України, зокрема, ст. 134 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 26 серпня 2009 року, на 28 вересня 2009 року), земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі, крім випадків відмови власника розташованого на земельній ділянці нерухомого майна від її викупу або укладення договору оренди. Згідно частин 2, 3 ст. 124 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 26 серпня 2009 року, на 28 вересня 2009 року) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 ст. 123 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 26 серпня 2009 року, на 28 вересня 2009 року) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок; надання в користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Як встановлено матеріалами справи, позивач [PERSON] від викупу або укладення договору оренди земельної ділянки, на якій розташовані придбані нею за договором купівлі-продажу від 18 січня 2008 року об'єкти нерухомості, не відмовлялася. Вона неодноразово (03 квітня 2008 року, 07 серпня 2008 року, 26 вересня 2008 року, 01 квітня 2009 року, 28 травня 2009 року) зверталася до Краматорської міської ради з заявами про надання їй земельної ділянки по [ADDRESS], площею 378 кв.м в оренду (а.с. 17, а.с. 18, а.с. 20, а.с. 21, а.с. 24 т. 1). Рішенням Краматорської міської ради від 14 травня 2008 року № 19/V-64 їй було відмовлено в наданні дозволу на відведення земельної ділянки та юридичному відділу міської ради було доручено в строк до 20 травня 2008 року підготувати на направити в інтересах Краматорської міської ради до Краматорського міського суду позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року торгівельного павільйону А-1 площею 78,2 кв.м, торгівельного павільйону Б площею 23,9 кв.м, торгового кіоску В площею 19,5 кв.м, торгового кіоску Г площею 30,5 кв.м, огорожі № 1-2, що знаходяться у м. Краматорськ по [ADDRESS], на земельній ділянці Краматорської міської ради (а.с. 230 т. 3). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 липня 2008 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12 вересня 2008 року, в задоволенні позовних вимог Краматорської міської ради до ПП «Солов'їний гай», [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року відмовлено (а.с. 12-13 т. 1). Рішенням Краматорської міської ради від 26 листопада 2008 року № 23/V-44 [PERSON] знову було відмовлено в наданні дозволу на відведення земельної ділянки з тих підстав, що в Краматорському міському суді розглядається справа за позовом Краматорської міської ради до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення Краматорській міській раді самовільно зайнятої земельної ділянки по [ADDRESS] загальною площею 0,01521 га та знесення розміщених на ній самочинно збудованих об'єктів нерухомості: торгівельного павільйону А-1 площею 78,2 кв.м, торгівельного павільйону Б площею 23,9 кв.м, торгового кіоску В площею 19,5 кв.м, торгового кіоску Г площею 30,5 кв.м, огорожі № 1-2, приведення земельної ділянки у придатний для використання стан (а.с. 231 т. 3). Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 06 березня 2009 року, яка залишена без змін ухвалою Верховного Суду України від 22 березня 2010 року, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 11 грудня 2008 року по справі за позовом Краматорської міської ради до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно збудованих об'єктів нерухомості було скасовано та провадження у справі закрито з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, [PERSON] придбавала нерухоме майно для зайняття підприємницькою діяльністю (а.с. 14-15 т. 1). Сторони визнають, що після закриття провадження у справі ухвалою апеляційного суду Донецької області від 06 березня 2009 року Краматорська міська рада з відповідним позовом до [PERSON] про повернення земельної ділянки та знесення самочинно збудованих об'єктів нерухомості до господарського суду не зверталася. Сторони визнають, що на час розгляду справи апеляційним судом таке, що набрало законної сили рішення суду про повернення [PERSON] Краматорській міській раді земельної ділянки по [ADDRESS] (Центральний ринок) площею 378 кв.м та знесення розміщених на ній об'єктів нерухомості, а саме: торгівельного павільйону А-1 площею 78,2 кв.м, торгівельного павільйону Б площею 23,9 кв.м, торгового кіоску В площею 19,5 кв.м, торгового кіоску Г площею 30,5 кв.м, огорожі № 1-2, відсутнє. Відповідно до ст. 212 ЗК України повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Згідно зі ст. 1 Закону України від 19.06.2003 року № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (у редакції Закону України від 15.04.2008 року № 271-VI) самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Отже, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки: з об'єктивної сторони - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки; відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування; відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки; такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена нормативно-правовим актом України; з суб'єктивної сторони - такі дії є винними. Враховуючи, що 18 січня 2008 року [PERSON], як фізична особа, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори, придбала у ПП «Солов'їний гай» торгівельний павільйон А-1 площею 78,2 кв.м, торгівельний павільйон Б площею 23,9 кв.м, торговий кіоск В площею 19,5 кв.м, торговий кіоск Г площею 30,5 кв.м, огорожу № 1-2, що знаходяться у м. Краматорськ по [ADDRESS], на земельній ділянці Краматорської міської ради, що право власності [PERSON] на ці об'єкти нерухомості зареєстровано КП «БТІ м. Краматорська» 22 лютого 2008 року, що договір купівлі-продажу в установленому законом порядку недійсним судом не визнаний та право власності [PERSON] на ці об'єкти в установленому законом порядку не припинено, виходячи з вимог ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, відсутність у [PERSON] переоформлених на її ім'я правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташовані належні їй на праві власності об'єкти нерухомості, не може кваліфікуватися як самовільне зайняття земельної ділянки і в цьому випадку положення ст. 212 ЗК України застосуванню до спірних правовідносин не підлягають. Спірна земельна ділянка, на якій розташовані придбані [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року об'єкти нерухомості, у розумінн ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та ст. 212 ЗК України не є самовільно зайнятою, зокрема, в розмірі 378 кв.м. Проте, незважаючи на наявність спору щодо земельної ділянки площею 378 кв.м, на якій розташовані належні [PERSON] на праві власності об'єкти нерухомості, Краматорська міська рада в порушення вимог частини 5 ст. 116, частини 2 ст. 134, ст. 141 ЗК України, не припинивши право [PERSON] на користування земельною ділянкою, не вилучивши у неї спірну земельну ділянку площею 378 кв.м, 03 червня 2009 року прийняла рішення № 27/V-78 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] площею 2,4589 га ТОВ «Колхозний ринок» та передачу цієї земельної ділянки (кадастровий номер 1412900000:00:016:0223) ТОВ «Колхозний ринок» в оренду для функціонування ринку строком на 3 роки (а.с. 28-29 т. 2); 26 серпня 2009 року прийняла рішення № 28/V-61 про продаж ТОВ «Колхозний ринок» земельної ділянки площею 2,6376 га (26 376 кв.м) по [ADDRESS] для функціонування будівель та споруд ринку та по [ADDRESS] для функціонування готелю (а.с. 152 т. 1); 28 вересня 2009 року уклала з ТОВ «Колхозний ринок» договір № 135 купівлі-продажу земельної ділянки та 08 жовтня 2009 року видала ТОВ «Колхозний ринок» державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 303811, згідно яких ТОВ «Колхозний ринок» є власником земельної ділянки площею 2,4589 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки 1412900000:00:016:0223. Сторони визнають, що до цієї земельної ділянки площею 2,4589 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 1412900000:00:016:0223) входить, в тому числі і спірна земельна ділянка площею 378 кв.м, на якій розташовані належні [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року об'єкти нерухомості. Спірна земельна ділянка відмічена сторонами на «Плані меж земельної ділянки кадастровий номер 1412900000:00:016:0223», що є невід'ємною частиною Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 303811 від 08 жовтня 2009 року (а.с. 44, а.с. 16 т. 1). Зазначення в п. 5.1 договору № 135 від 28 вересня 2009 року купівлі-продажу земельної ділянки про те, що продавець, тобто Краматорська міська рада, гарантує, що відчужувана земельна ділянка до цього часу у спорі не перебуває, що прав щодо неї у третіх осіб не має, що вона вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про які в момент складання договору продавець чи покупець не могли знати (а.с. 143-146 т. 1), є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. На момент укладення цього договору і продавець, і покупець (ТОВ «Колхозний ринок») були обізнані про наявність спору щодо частини відчужуваної земельної ділянки площею 378 кв.м, що підтверджується наданим відповідачем - ТОВ «Колхозний ринок» рішенням Господарського суду Донецької області від 27 грудняґ 2007 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26 лютого 2008 року та постановою Вищого господарського суду України від 04 червня 2008 року, у справі, в якій брали участь Краматорська міська рада, ПП «Солов'їний гай» та ТОВ «Колхозний ринок» (а.с. 159 т. 1, а.с. 45- 52 т. 2). Враховуючи зазначене, договір № 135 купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 1412900000:00:016:0223, загальною площею 2,4589 га, укладений між Краматорською міською радою та ТОВ «Колхозний ринок», посвідчений 28 вересня 2009 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4224, укладений з порушенням вимог ст. 120, частини 5 ст. 116, частини 2 ст. 134 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Відповідно до ст. 210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Зокрема, згідно частини 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За таких обставин, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особа, яка не є стороною договору, може вимагати визнання його недійсним у тому разі, якщо вона не домагається повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а її порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін цього договору до первісного стану. Позовна вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним чи про встановлення нікчемності правочину, так і у вигляді самостійної вимоги за наявності рішення про визнання оспорюваного правочину недійсним. Відповідно до частини 1 ст. 10, частини 1 ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Враховуючи зазначене, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору № 135 купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою: [ADDRESS], в частині продажу земельної ділянки площею 378 кв.м, на якій розташовані будівлі, які належать їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року, яка, починаючи з 18 січня 2008 року, має огороджена та у неї до теперішнього часу у встановленому законом порядку не вилучена, є такими, що ґрунтуються на законі. Доводи апеляційних скарг про порушення судом норм ст. 116, ст. 124, ст. 134 ЗК України є обґрунтованими. Апеляційний суд вважає, що недійсним договір підлягає визнанню саме в частині продажу земельної ділянки площею 378 кв.м, яка на момент продажу фактично була зайнята та в устанволеному законом порядку до теперішнього часу у [PERSON] не вилучена. Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87 - 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143 - 146, 149, 151, 153 - 158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Згідно частини 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин - 08 жовтня 2009 року) право власності на земельну ділянку посвідчувалося державним актом. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року та від 24 квітня 2013 року, які прийняті за результатом перегляду судових рішень з підстав, передбачених п. 1 частини 1 ст. 355 ЦПК України, у справах № 6-33цс13, № 6-14цс13, та в силу імперативних положень ст. 3607 ЦПК України є обов'язковими у правозастосуванні. Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції про те, що визнання недійсним державного акту на право власності на землю, як спосіб захисту порушеного права, ст. 152 ЗК України не передбачено, є помилковим. Оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 303811 від 08 жовтня 2009 року ТОВ «Колхозний ринок» виданий Краматорською міською радою на підставі договору № 135 купівлі-продажу земельної ділянки від 28 вересня 2009 року і апеляційний суд дійшов висновку про недійсність цього договору в частині продажу земельної ділянки площею 378 кв.м, на якій розташовані будівлі, які належать на праві приватної власності [PERSON], відповідно в цій частині є недійсним і державний акт на право власності на земельну ділянку. Враховуючи зазначене, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 303811, виданого Краматорською міської радою 08 жовтня 2009 року ТОВ «Колхозний ринок» на земельну ділянку загальною площею 2,4589 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 1412900000:00:016:0223, в частині права власності на земельну ділянку площею 378 кв.м, на якій розташовані будівлі, які належать на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18 січня 2008 року, є обґрунтованими. Що стосується позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, зобов'язання ТОВ «Колхозний ринок» прибрати бетонні плити з земельної ділянки призначеної для обслуговування торгівельних павільйонів, то такі задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 3 ст. 10, частини 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Незважаючи на те, що апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України до [PERSON], яка за договором купівлі-продажу від 18 січня 2008 року придбала об'єкти нерухомості, переходить право користування на ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлями, спорудами, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, по цій справі позовні вимоги про визнання права користування земельною ділянкою [PERSON] не заявлялися і відповідно межі цього землекористування на теперішній час не встановлені, відповідно позивачем [PERSON] не доведено, що бетонні плити, які вона просить зобов'язати ТОВ «Колхозний ринок» прибрати з земельної ділянки призначеної для обслуговування належних їй на праві власності торгівельних павільйонів та кіосків, розташовані саме на земельній ділянці, на яку позивач має право на користування. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції про відмову у задовленні всіх позовних вимог [PERSON] постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до п. 4 частини 1 ст. 309 ЦПК України порушення норм матеріального та процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції про відмову у задовленні позовних вимог [PERSON] підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення: - про задоволення позовних вимог про визнання недійсними договору № 135 купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, укладеного між Краматорською міською радою та ТОВ «Колхозний ринок», посвідченого 28 вересня 2009 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу [PERSON], та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 303811, виданого Краматорською міської радою 08 жовтня 2009 року ТОВ «Колхозний ринок» на земельну ділянку загальною площею 2,4589 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 1412900000:00:016:0223, в частині права власності на земельну ділянку площею 378 кв.м, на якій розташовані будівлі, які належать на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ПП «Солов'їний гай» та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори 18 січня 2008 року; - про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 378 кв.м для обслуговування торгівельних павільйонів, що розташовані за адресою: м. Краматорськ Донецька область [ADDRESS], про усунення перешкод у користуванні майном, зобов'язання ТОВ «Колхозний ринок» прибрати бетонні плити з земельної ділянки призначеної для обслуговування торгівельних павільйонів, але з інших, ніж суд першої інстанції, правових підстав. Апеляційний суд вважає, що до висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Колхозний ринок» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою суд першої інстанції також дійшов внаслідок порушення норм матеріального права. Відповідно до частини 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З матеріалів справи встановлено, що на час прийняття Краматорською міською радою рішення № 28/V-61 від 26 серпня 2009 року про продаж ТОВ «Колхозний ринок» земельної ділянки по [ADDRESS] для функціонування будівель та споруд ринку, на час укладення 28 вересня 2009 року між Краматорською міською радою та ТОВ «Колхозний ринок» договору № 135 купівлі-продажу земельної ділянки, на час видачі 08 жовтня 2009 року Краматорською міською радою ТОВ «Колхозний ринок» державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] позивач [PERSON] майже півтора року користувалася земельною ділянкою площею 378 кв.м, на якій були розташовані придбані нею об'єкти нерухомості за договором купівлі-продажу від 18 січня 2008 року. Посилання ТОВ «Колхозний ринок», як на підставу позову, на вимоги ст. 212 ЗК України, є необґрунтованими, оскільки вище апеляційний суд вже дійшов висновку, що на спірні правовідносини вимоги ст. 212 ЗК України не розповсюджуються, що земельна ділянка, якою користується позивач [PERSON] та на якій розташовані належні їй на праві власності об'єкти нерухомості, не є самовільно зайнятою. Цією земельною ділянкою позивач [PERSON] користувалася ще до продажу цієї земельної ділянки ТОВ «Колхозний ринок» та в установленому законом порядку вона у неї Краматорською міською радою до теперішнього часу не вилучена. Апеляційний суд дійшов висновку про визнання недійсними договору № 135 купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між Краматорською міською радою та ТОВ «Колхозний ринок», та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 303811, виданого Краматорською міської радою 08 жовтня 2009 року ТОВ «Колхозний ринок» на земельну ділянку загальною площею 2,4589 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 1412900000:00:016:0223, в частині права власності на земельну ділянку площею 378 кв.м, на якій розташовані будівлі, які належать на праві приватної власності [PERSON], а тому позовні вимоги ТОВ «Колхозний ринок» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення ТОВ «Колхозний ринок» самовільно зайнятої [PERSON] земельної ділянки загальною площею 345,6 кв.м (площа під реконструйованими будівлями), яка розташована за адресою: м. Краматорськ Донецька область [ADDRESS], задоволенню не підлягають. Згідно висновку № 5203/24 судової будівельно-технічної експертизи від 23 січня 2014 року згідно технічного паспорту станом на 30 листопада 2012 року та результатів обстеження на земельній ділянці площею 378 кв.м розташовані: торгівельний павільйон літ. Д площею забудови 27,4 кв.м, торгівельний павільйон літ. Е площею забудови 88,8 кв.м, торгівельний павільйон літ. Ж площею забудови 103,1 кв.м, торгівельний павільйон літ. З площею забудови 11,3 кв.м, торгівельний павільйон літ. Л площею забудови 21,0 кв.м, торгівельний кіоск літ. В площею забудови 20,5 кв.м, навіс літ. І (над усіма спорудами). Площа земельної ділянки під розташованими будівлями згідно технічного паспорту станом на 30 листопада 2012 року та згідно результатів замірів складає 335 кв.м, площа вільна від будівель (під двором) - 43 кв.м, всього 378 кв.м (а.с. 148-152 т. 3). Сторони визнають та це підтверджується висновком № 5203/24 судової будівельно-технічної експертизи від 23 січня 2014 року (а.с. 148-152 т. 3), технічними паспортами станом на 11 грудня 2007 року (а.с. 41 т. 2) та на 30 листопада 2012 року (а.с. 42 т. 2), що ні площа, ні розміри (межі) земельної ділянки, якою користується позивач [PERSON] з моменту придбання нею 18 січня 2008 року об'єктів нерухомості і по теперішній час не змінювалися. Як вбачається з зазначених документів, [PERSON], починаючи з 18 січня 2008 року користувалася та користується земельною ділянкою площею 378 кв. м, розміри якої за періметром:19,60 х 19,50 х 19, 60 х 19,20 м. Враховуючи зазначене, посилання ТОВ «Колхозний ринок» на те, що позивач [PERSON], яка з 18 січня 2008 року користується спірною земельною ділянкою, порушила право власності ТОВ «Колхозний ринок» на земельну ділянку, яке воно набуло 08 жовтня 2009 року, є необґрунтованими. Згідно «Генерального плану (схеми) з будівлями по [ADDRESS]» станом на 30 листопада 2012 року торгівельний павільйон літ. Д площею забудови 27,4 кв.м, торгівельний павільйон літ. Е площею забудови 88,8 кв.м, торгівельний павільйон літ. Ж площею забудови 103,1 кв.м, торгівельний павільйон літ. З площею забудови 11,3 кв.м, торгівельний павільйон літ. Л площею забудови 21,0 кв.м, були побудовані [PERSON] замість придбаних нею торгівельних павільйонів та кіосків за договором купівлі-продажу від 18 січня 2008 року в 2009 році (а.с. 42 т. 2). Представник ТОВ «Колхозний ринок» Новак Ю.І. визнає, що ці торгівельні павільйони літ. Д, літ. Е, літ. Ж, літ. З, літ. Л були збудовані [PERSON] ще до набуття ТОВ «Колхозний ринок» права власності на спірну земельну ділянку. Оскільки ТОВ «Колхозний ринок» не доведено, що позивач [PERSON] порушила межі користування, які існували станом на 18 січня 2008 року, підстави для задоволення зустрічних позовних вимог ТОВ «Колхозний ринок» про знесення збудованих на спірній земельній ділянці об'єктів, які ТОВ «Колхозний ринок» вважає самочинно збудованими, а саме: торгівельний павільйон літ. Д площею забудови 27,4 кв.м, торгівельний павільйон літ. Е площею забудови 88,8 кв.м, торгівельний павільйон літ. Ж площею забудови 103,1 кв.м, торгівельний павільйон літ. З площею забудови 11,3 кв.м, торгівельний павільйон літ. Л площею забудови 21,0 кв.м, торгівельний кіоск літ. В площею забудови 20,5 кв.м, навіс літ. І, які існували на час передачі у власність ТОВ «Колхозний ринок» в тому числі спірної земельної ділянки, на теперішній час відсутні. Посилання ТОВ «Колхозний ринок» на рішення Господарського суду Донецької області від 27 грудня 2007 року по справі № 41/204пн за позовом Краматорської міської ради до ПП «Солов'їний гай» (третя особа - ТОВ «Колхозний ринок»), про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яким ПП «Солов'їний гай» зобов'язано усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення Краматорській міській раді самовільно зайнятої земельної ділянки загальною площею 0,0727 га, яка розташована по [ADDRESS] у м. Краматорськ (Центральний ринок) та знести самовільно збудовані об'єкти нерухомості, розміщені на цій земельній ділянці: торгівельний павільйон А-1, площею 78,2 кв.м, торгівельний павільйон Б, площею 23,9 кв.м, торгівельний кіоск В площею 19,5 кв.м, торгівельний кіоск Г площею 30,5 кв.м, огорожу металеву № 1-2, сарай Б площею 23,6 кв.м, сарай-склад В площею 16,8 кв.м, торгівельні кіоски Д площею 8,2 кв.м, Е площею 8,9 кв.м, Ж площею 95,6 кв.м, З площею 29,3 кв.м, И площею 17,4 кв.м, магазин Г-1 площею 121 кв.м, замощення Г площею 254 кв.м, привівши земельну ділянку у стан придатний до використання (а.с. 159 т. 1, а.с. 45-52 т. 2), не спростовує висновків апеляційного суду. Відповідно до частини 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На час відчуження ПП «Солов'їний гай» об'єктів нерухомості [PERSON] за договором від 18 січня 2008 року рішення Господарського суду Донецької області від 27 грудня 2007 року по справі № 41/204пн за позовом Краматорської міської ради до ПП «Солов'їний гай» (третя особа - ТОВ «Колхозний ринок») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою законної сили не набрало. Воно набрало законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України 26 лютого 2008 року, тобто вже після набуття [PERSON] права власності на об'єкти нерухомості, що розташовані на спірній земельній ділянці. Крім того, у цій господарській справі [PERSON] участі не брала. На теперішній час договір купівлі-продажу від 18 січня 2008 року об'єктів нерухомості [PERSON] недійсним в установленому законом порядку судом не визнаний. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог ТОВ «Колхозний ринок» до [PERSON], ПП «Солов'їний гай», КП «Бюро технічної інвентаризації м. Краматорська» (третя особа - Краматорська міська рада) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - зобов'язання [PERSON] знести самочинно збудовані об'єкти нерухомості на земельній ділянці, що належить ТОВ «Колхозний ринок» по [ADDRESS] у м. Краматорську, а саме: торгівельний павільйон «Д» площею 27,4 кв.м, торгівельний павільйон «Е» площею 88,8 кв.м, торгівельний павільйон «Ж» площею 103,1 кв.м, торгівельний павільйон «З» площею 11,3 кв.м, торгівельний павільйон «Л» площею 21 кв.м підлягає скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Колхозний ринок» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Доводи апеляційної скарги про пропуск ТОВ «Колхозний ринок» строку позовної давності для звернення до суду із зустрічним позовом, не впливають на висновки суду апеляційної інстанції. Відповідно до ст. 256 ЦК україни позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність ТОВ «Колхозний ринок» порушення його права власності на спірну земельну ділянку та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ТОВ «Колхозний ринок» саме через їх недоведеність, підстави для вирішення питання щодо застосування строку позовної давності відсутні. Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали суду від 20 листопада 2013 року про призначення по справі за клопотанням представника відповідача за основним позовом - ТОВ «Колхозний ринок» Новака Ю.І. судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої було доручено судовому експерту Перекрестову В.М., то недоліки при призначенні судом першої інстанції експертизи були зазначені в ухвалі апеляційного суду Донецької області від 24 вересня 2013 року, а саме: суд першої інстанції, видалившись в нарадчу кімнату, в порушення вимог ст. 22, ст. 20 ЦПК України не вирішив питання щодо заявленого представником позивача за основним позовом [PERSON] - адвокатом [PERSON] відводу експерту Перекрестову В.М., який вже брав участь в експертизі щодо спірних об'єктів в інших справах і це викликає сумніви щодо його об'єктивності та неупередженості, а вирішив клопотання по суті та призначив у справі судову експертизу. Порушивши порядок вирішення відводу, заявленого експерту, суд фактично позбавив позивача за основним позовом [PERSON] права, передбаченого частиною 2 ст. 143 ЦПК України, подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. 17 грудня 2012 року представником позивача за основним позовом [PERSON] - адвокатом [PERSON] до суду було подано клопотання про постановку перед експертом додаткових питань та про доручення проведення експертизи експертам Донецького НДІСЕ (а.с. 190 т. 1). Проте зазначене клопотання згідно журналу судового засідання від 17 грудня 2012 року (а.с. 54-55 т. 2) та матеріалів справи судом в порядку ст. 143, ст. 144 ЦПК України не вирішено. Зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвели до того, що 28 січня 2013 року експерт Перекрестов В.М. повідомив суд про неможливість дати висновок експерта через ненадання йому доступу до об'єкту експертизи. Оскільки експертиза судом першої інстанції фактично проведена не була і оскаржуване судове рішення від 18 червня 2013 року не ґрунтується на висновках експертизи, яка призначена з порушенням норм процесуального права, зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про призначення по справі експертизи не призвели до помилковості висновків суду. На стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, зокрема, про призначення експертизи, яка оскарженню окремо від рішення суду не підлягає, відсутні. Повноваження апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції передбачені ст. 307 ЦПК України. За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд не має повноважень направляти справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Outcome: partial