Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

15.03.2017 року [PERSON] звернувся з позовом до суду, який уточнив та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 7204,05 грн., середньомісячний заробіток за несвоєчасний розрахунок за період з дня звільнення по день розгляду справи в суді, а саме з 04.01.2017 року по 13.04.2017 року в сумі 5683,68 грн., мотивуючи тим, що з 12.01.2009 року працював у відповідача пакетувальником, а в останній час працював бригадиром на дільницях основного виробництва. 03.01.2017 року був звільнений з роботи за згодою сторін. При звільненні відповідач заборгував заробітну плату в сумі 7204,05 грн., а тому у звязку з несвоєчасним розрахунком має право на стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, а представники відповідача заперечували проти задоволення цих позовних вимог. Суд, заслухавши учасників судового процесу та проаналізувавши докази по справі, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач працював у відповідача і був звільнений 03.01.2017 року за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.2). На день звільнення позивача відповідач заборгував йому заробітну плату в сумі 7204,05 гр., про що свідчить довідка (а.с. 8). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У судовому засіданні представники відповідача пояснили, що заборгованість пр заробітній платі позивачеві виплачено в день звільнення в сумі 7204,05 грн., однак таких доказів суду в передбачені строки не надано. Крім того, доказів письмового повідомлення позивача про нараховані йому при звільненні належні суми відповідачем також не надано. Оскільки, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до п.3 ч.2 вказаного Порядку збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Запит суду та позивача, щодо надання довідок належним чином засвідчених, щодо заборгованості по заробітній платі позивача та заробітку за два місяці відповідач проігнорував. Тому, суд бере до уваги довідки про доходи, в яких визначено розмір заробітної плати позивача за листопад - грудень 2016 року надані позивачем. Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку слід проводити за весь час затримки з 04.01.2017 року по 13.04.2017 року, який за розрахунком суду складає: (1667,54 грн. +1806,07 грн.)- зарплата за листопад - грудень 2016 року: 44 робочих днів за два місяці = 78,94 грн. (середньоденна заробітна плата ) х 70 (робочі дні з часу звільнення по день розгляду справи в суді) = 5525,80 грн. (середній заробіток за весь час затримки), а не 5683,68 грн. як зазначає позивач. Тому до стягнення підлягає саме сума 5525,80 грн.. За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обовязок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 7204,05 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 5525,80 грн.. Позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. в дохід держави.

Outcome: partial