Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

15 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала в період з листопада 2010 року по березня 2016 року у незареєстрованих шлюбних відносинах. В подальшому у сторін народилась дитина [PERSON] [INFO]. На теперішній час дитина проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Вказує на те, що відповідач не здійснює будь-якої допомоги з приводу утримання дитини. Просить суд з відповідача стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку та доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі. Крім того вказала, що вона наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник, що діє на підставі договору про надання правової допомоги, [PERSON] також до судового засідання не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, вказавшо, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття не визнають, посилаючись на те, що відповідач добровільно щомісячно сплачує позивачу аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини, а також на додаткові витрати на лікування дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні було встановлено, що у сторін є спільна неповнолітня дитина, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 27 січня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 66, [PERSON] народилась [INFO], батьками якої в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON]. З довідки, виданої 15 травня 2015 року Управління соціального захисту населення Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради, [PERSON], [INFO], та її неповнолітні діти [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], є переміщеними особами та взяті на облік, як особи, що переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, з адреси: [ADDRESS] до [ADDRESS]. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст. 180 СК України, ст. 27 Конвенції про права дитини. Згідно ст.ст. 141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до положень ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших майнових представників дитини, разом з якими проживає дитина. 07 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Як визначено в ч.3 ст. 2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положення вказаних норм деталізовано в ч.4 ст. 2 ЦПК України, згідно з якою закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Враховуючи те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким збільшено розмір аліментів, хоча і відповідає інтересам дітей, покращуючи їх матеріальне становище, однак тим самим погіршує становище платника аліментів, обсяг аліментних зобов'язань якого відповідно збільшується, а тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд виходить з відсутності у Закону зворотної дії в часі. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання їх дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, аліменти за період з моменту звернення позивача до суду 15.05.2017 року по 06.07.2017 року включно стягнути в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача. В порядку п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в межах стягнення з відповідача суми аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved