Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

16.06.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить припинити трудовий договір між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 20 серпня 2019 року, внести запис про зміни до відомостей про юридичну особу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення [PERSON] виконання повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ-КУРОРТ-2» з 20 серпня 2019 року. При цьому позивач посилається на те, що з 06.09.2017 року займав посаду директора у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інвест-Курорт-2», проте через корпоративний конфлікт між учасниками товариства, наслідком якого став негативний вплив на його роботу як директора, та погіршення самопочуття і здоров`я, ним було прийнято рішення про звільнення з посади директора. 05.08.2019 року позивачем було подано заяву про звільнення з посади директора товариства з 20.08.2019 року за власним бажанням, відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України. Позивач засвідчує, що з 20.08.2019 року він фактично припинив виконання своїх трудових обов`язків у товаристві та отримав повний грошовий розрахунок, проте відповідачем, в особі його учасників, не було проведено засідання загальних зборів учасників та не прийнято рішення про його звільнення, що призвело до неможливості внесення запису до трудової книжки про звільнення та внесення відповідних змін до відомостей про товариство, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що за наслідком призводить до неможливості позивача влаштуватись на іншу роботу та фактично продовжує дію обов`язок подання звітності, розповсюджується відповідальність за невиконання або неналежне виконання обов`язків управління, та нести негативні наслідки за товариство, яке є боржником за зобов`язаннями під час примусових заходів по стягненню боргу, в тому числі і обмеження виїзду керівнику юридичної особи боржника за кордон України. Вказане позивач вважає порушенням його трудових прав, у зв`язку із чим звернувся із позовом у даній справі. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача\~ адвокат\~Морозов О.В.\~надав до\~суду заявущодо розгляду справи за його відсутності, в якій також зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач представник ТОВ «Інвест-Курорт-2», Шум М.А. до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки до судового засідання не сповістив, правом на надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надав. 3-ті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлений судом порядок і строк пояснення не надали, до судового засідання не з`явились, повідомлялись, про причини неявки суд не сповістили. 3-тя особа: представник [PERSON] адвокат Бєлих О.В. до судового засідання надав заяву про відкладання розгляду справи, оскільки зайнятий в іншому процесі (господарський суд Одеської області на 13.45). Враховуючи, що [PERSON] отримав ухвалу про відкриття провадження, позов з додатками - 28.07.2020 року, у встановлений судом порядок і строк пояснення не надав, крім того судове засідання по даній справі призначено на 12.30 годин, що надавало можливість представнику [PERSON] з`явитись до судового засідання, а тому суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено\~у судовому\~засіданні,\~з 06.09.2017 року [PERSON] було призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Курорт-2», що безпосередньо вбачається із відомостей про юридичну особу відповідача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасниками (засновниками) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Курорт-2» є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 05.08.2019 року на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Курорт-2» та засновників, позивачем було подано заяву про звільнення його з посади директора цього товариства з 20.08.2019 року, тобто за два тижні до дати звільнення, за власним бажанням у відповідності до положень ст. 38 КЗпП України. З 20.08.2019 року позивач, згідно наказу по особовому складу від №15-к, склав обов`язки директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Курорт-2» з 20.08.2019 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, та цим же наказом, покладено обов`язки директора на заступника директора з загальних питань [PERSON] , до призначення нового директора загальними зборами цього товариства. Факт припинення виконання трудових обов`язків як директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Курорт-2», окрім вказаного, також підтверджується наявними в матеріалах справи табелем обліку робочого часу позивача як директора за період з 02.01.2019 року по 20.08.2019 року, актом приймання передачі статутних документів, печаток та штампів від 20.08.2019 року та актом прийому передачі документів від 20.08.2019 року, згідно яких позивач передав, а виконуючий обов`язки директора Кравченко Василь Ігорович, прийняв статутну документацію, печатки та ключі доступу до системи Приват Банк та Медок та архів документів товариства за період діяльності з 17.01.2009 року по серпень 2019 року, що стосуються бухгалтерської, банківської, виробничої діяльності Товариства та трудового обліку працівників. Окрім того, як вбачається із довідок про доходи за № 02 та № 03 від 19.03.2020 року, позивачу нараховувалась та виплачена заробітна плата по 20.08.2019 року день бажаного звільнення, який визначено позивачем у заяві. Вживаючи заходів позасудового врегулювання порушених прав, позивач, заявою від 14.05.2020 року, вдруге звернувся до відповідача та третіх осіб, про що в матеріалах справи наявні належні докази направлення засобами поштового зв`язку, про вжиття заходів та дій, пов`язаних із внесенням змін до відомостей про Товариство, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про припинення повноважень позивача як директора Товариства з 20 серпня 2019 року. Проте така залишена без відповіді. Згідно статті 22 КЗпП України не допускається будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. За змістом положень норм ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем вчинено необхідний обсяг дії спрямований на припинення трудових відносин із відповідачем. Натомість, згідно п. 10.5. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Курорт-2» питання щодо створення та відкликання виконавчого органу товариства належить до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, що кореспондується із п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Пунктом 10.6. статуту товариства передбачено, що питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства. З наведеного вбачається, що право працівника, позивача у даній справі, звільнитись за власним бажанням шляхом попередження власника про це письмовою заявою, нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Статтею 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положення ст. 5 ЦПК України, передбачає, що суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, подається примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру. Велика Палата Верховного Суду у постанові 08.04.2020 року у справі № 200/26696/15-а (провадження № 11-877апп19), у близьких за змістом правовідносинах, зробила висновок, що для внесення змін до Єдиного державного реєстру в частині відомостей про керівника юридичної особи має подаватися рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про призначення або поновлення на роботі керівника. Судове рішення про поновлення на роботі керівника замінює собою відповідне рішення уповноваженого органу управління юридичної особи. Отже, в разі ухвалення судового рішення про поновлення на роботі керівника таке судове рішення є підставою для внесення запису про керівника до Єдиного державного реєстру. Виходячи з обставин справи, встановленого судом порушення відповідачем трудових прав позивача, за захистом яких позивач і звернувся, відсутності від відповідача заперечень, суд приходить до висновку про необхідність їх захисту, та задоволення позову, оскільки обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та таким, що призведе до поновлення порушених прав. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 22 травня 2019 року у справі №757/61865/16-ц та у постанові від 25.11.2019 року по справі №201/1384/16-ц.

Outcome: approved