Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

16.03.2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, у якій просить стягувати на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини, та додаткові кошти в розмірі 1500 грн., оскільки дитина хворіє та має інвалідність. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебували у шлюбі. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], якого вона виховує та забезпечує самостійно. Відповідач добровільно дитині не допомагає, хоча має мінливий дохід. Крім того, дитина має хронічне захворювання на ДЦП та потребує постійного лікування. В судове засідання позивач з'явилась, позов свій підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання прибув, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість розміру позовних вимог. Пояснив, що має мінливий дохід від тимчасових заробітків у розмірі до 3500 грн. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані суду докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.09.2006 року, сторони у справі - є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] Згідно довідки МСЕК від 02.03.2017 року, медичного висновку від 18.09.2013 року, дитина хворіє на дитячий церебральний параліч та потребує постійного реабілітаційного лікування. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обста\-вин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одер\-жувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі, що буде відповідати, інтересам дитини та стану її здоров'я. З урахуванням обов'язку обох батьків утримувати свою дитину, а також наявність у дитини тяжкого хронічного захворювання, суд вважає, що аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, є сумую, що відповідає обов'язку батька дитині забезпечити частину витрат на її утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру фактично понесених нею витрат або передбачуваних витрат на лікування дитини, яка вона має сплатити. За таких обставин, суд позбавлений можливості визначити розмір додаткових витрат, що підлягає стягненню з відповідача. Сам по собі факт захворювання дитини не може бути підставою для оцінки витрат на її лікування. На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення додаткових коштів на лікування дитини. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial