Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

17.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради в м. Кривому Розі про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обгрунтування позову зазначила, що з [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2010 року. Від зазначених шлюбних відносин мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], батьком дитини являється відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, видане Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 14 лютого 2011 року. 29 серпня 2015 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини через фізичне та психологічне насилля в сім'ї з боку відповідача, вона вимушена була піти від відповідача та проживати за місцем реєстрації, разом зі своєю матірю. Але дочку [PERSON] та всі необхідні речі вона забрати не змогла, так як відповідач не дав це зробити. З дитиною не може бачитись, так як в квартирі де проживає відповідач вона не перебуває. Відповідач силоміць утримує доньку, переховує її від неї, до дитячого садочка її не водить, не надає їй можливості взагалі бачитись з нею, примушуючи її повернутись у сім'ю. Але жити там вона не має можливості, так як є загроза зі сторони відповідача її здоров'ю та життю. У зв'язку з неправомірними діями відповідача стосовно малолітньої дочки вона звернулась до Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, але питання до теперішнього часу не вирішено, що вимусило звернутись до суду за захистом своїх прав. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України передбачено якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між: ними може вирішуватися судом. Вона працює в школі інтернаті вчителем музичного мистецтва, має постійний заробіток, та проживає і зареєстрована [INFO], веде здоровий спосіб життя, має тверді моральні орієнтири, належні житлові умови, а саме головне має тісні зв'язки з донькою. Просить визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] разом з нею, зобов'язавши відповідача передати дочку [PERSON] за місцем її проживання, а також стягнути на її користь витрати у справі, а саме судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп., та витрати на правову допомогу - 500 грн. 14.12.2015 року [PERSON] звернувся с зустрічним позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради в м. Кривому Розі про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив , що з 10.07.2010 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від цього шлюбу мають дочку [PERSON] 17.01. [INFO]. Їх сім'я проживала за адресою [INFO]. В останні роки життя у їх стосунках з дружиною трапились значні зміни, які були викликані наступними обставинами. Два роки тому відповідачка прилучилась до християнської релігійної течії « Свідки [PERSON] ». Спочатку він не надав великого значення захопленню жінки і її поведінку розцінював, як данину модній релігійній течії, вважаючи, що це своєрідна забаганка, але невдовзі поведінка дружини різко змінилась. Відповідачка фанатично увірувала і почала вимагати від нього прийняття канонів вказаної конфесії, з дотриманням усіх відповідних релігізійних атрибутів. Відповідно до зазначених обставин почало притерпівати зміни і їх сімейне життя. Він всіляко намагався відволікти і дружину повернутись до нормального способу життя, але досягти згоди і порозуміння було неможливо. З її ініціативи між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко була їх дитина, виховання якої, на думку відповідачки також повинно було відбуватись в религіозному ключі її віри. На початку вересня 2015 року, у них черговий раз виник скандал з приводу того, що він заборонив відповідачці брати доньку на богослужіння в молитвиний дім . Не бажаючи розвитку конфлікту він з дитиною пішов гуляти, а коли вони повернулись, то дружини вже не було. Вона забрала свої речі і пішла з сімї. Згодом вона звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу. На теперішній час вони не можуть дійти згоди стосовно місця проживання дитини, що змушує його у відповідності до ст.161 СК України, звертатись за вирішенням цього питання до суду. Він, як батько малолітньої доньки, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їх дитини з ним. Він любить доньку і спроможний забезпечити її всім необхідним. У нього нормований робочий день. З роботодавцем у нього укладений трудовий договір який передбачає своєчасну виплату заробітної плати та надання соціальних гарантій пов'язаних з захистом дітей. Він постійно слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у нього більше можливостей та часу приділяти дитині уваги. 3 дочкою у нього є психологічний контакт, він спостерігає, що дочка має до нього більшу прихильність ніж до матері. Його переконаність ґрунтується не тільки на субєктивному сприятті обставин, а підтверджується і висновком психолога, який він приєдную до позову. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину і піклуватися про неї та матеріально підтримувати. Він не має наміру перешкоджати відповідачці в здійсненні її прав та обов'язків щодо їх дитини. З оглядом на судову практику, яка існує на теперішній час, враховуючи засади Конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року схваленої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12. 1995 року, що має силу закону, оскільки є міжнародним договором, приєднавшись до якого у 1991 році, Україна взяла на себе зобовязання по забезпеченню прав дитини, про привілей матері, який надавався раніше при розгляді такої категорії справ, уже не йдеться, а тому вважає, що має рівні права на дитину з її матірю і саме тому претендує на те, що місце проживання дитини було з ним. Просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON], 17.01. [INFO] з ним та стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 части усіх видів заробітку на утримання доньки на його користь. Позивач та її представник позовні вимоги по основному позову підтримали в повному обсязі, в зустрічному позові просять відмовити. Представник відповідача по основному позов проти основного позову заперечували, зустрічний позов підтримала у повному обсязі. Представник третьої особи відділу опіки та піклування Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу, [PERSON] основний позов підтримала у повному обсязі проти зустрічного позову заперечувала, зазначили що органом опіки приймалися заходи для вирішення даного конфлікту, [PERSON] не одноразово запрошувався до відділу опіки, як по телефону так і шляхом листування, але жодного разу на засідання комісії не зявився і на контакти не йшов. Також [PERSON] був попереджений , що у звязку з розглядом справи у суді органу опіки необхідно обстежити умови життя та виховання дитини, [PERSON] по телефону погоджувався, але жодного разу комісія так і не потратила до квартири відповідача. Крім того виїздом на місце проживання відповідача встановлено, що вихованням дитини практично займається бабуся [PERSON], оскільки відповідач з роботи повертається після шостої години вечора, а у разі хвороби бабусі з дитиною перебуває нянька, оскільки з серпня 2015 року дитина дитячий садок не відвідує, мати дитини позбавлена можливості спілкуватися з дитиною, не зважаючи на те що виконкомом було прийнято рішення до вирішення питання про місце проживання дитини, встановлено час для спілкування з дитиною. [PERSON] був повідомлений про прийняте рішення, але усіляко ухиляється від його виконання. Вважає, що жодна бабуся або нянька не може замінити матір дитині, позивач позитивно характеризується як за місцем проживання так і за місцем роботи, а тому просить основний позов задовольнити, в зустрічному позові відмовити у повному обсязі. Вислухавши учасників процесу та ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що в основний позов підлягає задоволенню, в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі з 10.07.2010 року перебувають у шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], 17.01.2011 року. (а.с5-6). Відповідно до ст. 4, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Сторонами по справі заявлено вимогу про визначення місця проживання дитини відповідно до ст.160, 161 Сімейного кодексу України, які регулюють право батьків на визначення місця проживання дитини та вирішення спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу від 17.12.2015 року, останні вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матірю, так як мати дитини належним чином дбає про фізичне здоровя, психічний стан дитини, створює належні умови для розвитку її завдатків. Перебуваючи разом з матірю дитина відвідувала дитячий дошкільний навчальний заклад, займалася в танцювальному колективі. З серпня 2015 року, коли дитина перебуває у батька, дитина садок та танцювальний гурток не відвідує, її спілкування з однолітками обмежено, на вулицю майже не виходить, що заважає її гармонічному розвитку (а.с.44-45). У судове засідання не надано належних доказів того, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку. Як матір так і батько можуть забезпечити дитину, кожен з них працевлаштований, позитивно характеризуються, у кожного з батьків за місцем проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дитини. За правилами ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) , проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини , бути розлучена зі своєю матір'ю. При цьому, поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. При розв'язанні спору суду належить визначити, кому з батьків надати перевагу, хто стане безпосереднім вихователем дитини. При цьому, інший з батьків не втрачає своїх прав та обов'язків. Він стає носієм права на спілкування з дитиною та права брати участь у її вихованні (ч. 2 ст. 157 СК України). Відповідно до п.18 Постанови Пленуму від 21грудня 2007 року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення статті 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При вирішенні спору щодо місця проживання суд бере до уваги позитивне ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, враховує те, що позивачка має добрі умови для проживання доньки. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості: малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Посилання позивача по зустрічному позову як на підставу своїх вимог на релігійність відповідачки по зустрічному позову, не може бути підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки Конституцією України (ст.35) громадянам гарантовано право на свободу світогляду та віросповідання, а як вбачається з характеристики [PERSON] її релігійні переконання не перешкоджають виконанню нею своїх педагогічних обовязків в школі інтернаті № 8 де аона працює викладачем та користується авторитетом серед колег, батьків та учнів (а.с.16) і даний конфлікт виник саме з визначенням місця проживання дитини. Суд враховує принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, окрім випадків, коли є виключні обставини бути розлучена зі своєю матір'ю. Позивачем по зустрічному позову не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність таких виключних обставин. А тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Таким чином оцінюючи надані сторонами докази по справі, з метою захисту інтересів малолітньої дитини, а також враховуючи вік та стать дитини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги по основному позову та визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON], зобов'язавши [PERSON] передати дочку [PERSON] за місцем проживання матері дитини.

Outcome: approved