Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

15 серпня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, процентів за користування грошовими коштами та відшкодування понесених судових витрат, мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем взятого на себе зобов'язання за договором і завданням йому такими неправомірними діями матеріальних збитків. Ухвалою суду від 06 лютого 2013 року провадження у справі було зупинено до вирішення у Будьоннівському районному суді м. Донецька цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Розгляд справи поновлено ухвалою суду від 07 лютого 2014 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, підтримала позов, в обґрунтування якого послалася на обставини і факти, викладені у заяві, та зазначила, що в червні 2011 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 90000 грн., які призначалися для передачі одному підприємству в рахунок поставки запасних частин для транспортних засобів, однак відповідачем не були передані за призначенням. 15 вересня 2011 року [PERSON] при зустрічі з [PERSON] визнав отриману суму грошей своїм боргом, у зв'язку з чим погодився на укладання між ними договору позики, який за домовленістю учасників угоди було оформлено [PERSON] у формі простої письмової розписки, яка написана їм власноручно в цей день та передана позивачу. Відшкодування матеріальної шкоди було замінено позиковим зобов'язанням. Строк повернення грошових коштів умовами договору не обумовлювався, однак за згодою сторін встановлено графік повернення позики - по 1000 грн. щомісяця. Оскільки [PERSON] не приступив до виконання свого зобов'язання за правочином, то позивач 30 травня та 20 червня 2012 року звернувся до нього в письмовій формі з листами-вимогою про повернення боргу, які відповідачем були проігноровані. Викладені [PERSON] у змісті розписки фактичні обставини відповідають дійсності, його дії при її написанні були добровільними, ніякого тиску на нього не чинилось. Розписка була написана в приміщенні перевалочної бази в селищі Ясинівка в присутності інших осіб. У добровільному порядку відповідач не бажає виконати взяте на себе грошове зобов'язання та не повертає одержану за договором у власність суму позики, чим суттєво порушує законні права і інтереси [PERSON] Такими неправомірними діями відповідача позивачу завдані матеріальні збитки, тому у нього виникло право на стягнення суми боргу в судовому порядку. Враховуючи викладене, представник позивача [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] основну суму боргу за договором позики у розмірі 90000,00 грн.; проценти за користування позикою у сумі 4396,00 грн. з визначення їх розміру на день звернення з позовною заявою до суду на рівні облікової ставки Національного банку України та відшкодувати судові витрати у виді сплати судового збору в сумі 944,00 грн. У судовому засіданні, обґрунтовуючи підставність заявлених позовних вимог, [PERSON] стверджував, що він працює директором товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство Агро-Прогрес Україна», яке розташоване в селищі Ясинівка Кіровського району м. Макіївки. [PERSON] не перебував з підприємством у трудових відносинах, однак виконував його окремі доручення, в силу своїх можливостей надавав послуги по роботі, використовуючи свій автомобіль. На початку червня 2011 року виникла необхідність передачі грошових коштів одному з підприємств у якості залога за придбання запасних частин для сільгосптехніки. Грошові кошти особисто йому були вручені одним із засновників товариства в сумі 90000 грн. у якості фінансової допомоги. Відвезти гроші визвався [PERSON] Зазначена сума грошей була вручена їм особисто відповідачу в приміщенні перевалочної бази, розташованої в селищі Ясинівка в м. Макіївка, в присутності свідків. При цьому письмові документи внаслідок довіри до [PERSON] не складалися. Після отримання грошей відповідач пропав, пізніше вияснилося, що грошові кошти ним не були передані за призначенням, а фактично залишилися у нього. Він став уникати зустрічі з ним, мобільний телефон не піднімав. 15 вересня 2011 року йому вдалося додзвонитися до [PERSON], який приїхав на перевалочну базу. При спілкуванні відповідач визнав отримання даної грошової суми, визнав її своїм боргом та написав про це письмову розписку, передавши йому її оригінал. [PERSON] погодився сплачувати вказану суму боргу в розстрочку - по одній тисячі гривень щомісяця. У зв'язку з тим, що відповідач у подальшому фактично відмовився від виконання взятого на себе зобов'язання за договором позики, він вимушений був звернутися до суду за захистом порушеного права. Позивач просить суд задовольнити у повному обсязі його вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пославшись на їх безпідставність. У судовому засіданні, заперечуючи позов, стверджував, що в товаристві з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство Агро-Прогрес Україна», директором якого є [PERSON], він протягом приблизно одного року працював без оформлення трудових відносин бригадиром тракторної бригади. 24 червня 2011 року він на своєму автомобілі потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, після чого за станом здоров'я не зміг більше виходити на роботу. Позивачу було відомо про місце його проживання та номер мобільного телефону, однак він з ним не зв'язувався. 15 вересня 2011 року [PERSON] зателефонував йому і запросив прийти для особистої зустрічі на перевалочну базу, розташовану в селищі Ясинівка м. Макіївки, нібито для отримання заробітної плати. В усній розмові позивач звинуватив його в розкраданні десяти тонн ячменю під час його роботи в тракторній бригаді та на відшкодування заподіяної шкоди запропонував йому написати письмову розписку на борг у сумі 90000 грн. У відповідь на його заперечення та незгоду з даними обставинами, по телефонному дзвінку [PERSON] на автомобілі «Lexus» приїхали двоє молодиків спортивної статури, які заставили його прийти до приміщення перевалочної бази, де, застосувавши психологічний тиск і погрози, залякали його і заставили написати письмову розписку про отримання у [PERSON] в борг 90000 грн. Текст розписки написаний ним під диктовку цих осіб. Фактично її зміст не відповідає дійсним обставинам, оскільки він ніколи не отримував у борг у [PERSON] вказану суму грошових коштів. Наведені позивачем обставини отримання ним грошових коштів для перевезення і передачі на інше підприємство в якості залога за придбання запасних частин для сільськогосподарської техніки не відповідають дійсності. Такої домовленості та факту передачі грошей між ними ніколи не існувало. Звертає на себе увагу неправильне написання у тексті розписки прізвища [PERSON] та відсутність його повного імені та по батькові, що, на його думку, не дає можливість ідентифікувати особу, якому необхідно повернути борг. На наступний день із заявою про протиправність дій [PERSON] він звернувся до ОБЕП Кіровського РВ, однак як було встановлено пізніше, його звернення у встановленому законом порядку не було зареєстровано, оскільки там працюють знайомі позивача. Його повторне офіційне звернення до правоохоронного органу мало місце 05 жовтня 2011 року, однак за результатами розгляду його заяви відносно протиправних дій позивача при написанні боргової розписки прийнято постанову про відмову у порушенні кримінальної справи. Пояснення самого позивача в судовому засіданні є суперечливими. На початку червня 2012 року до нього особисто та на адресу членів сім'ї стали надходити по телефону погрози фізичної розправи через неповернення боргу. Враховуючи реальність загрози для його життя і здоров'я він вимушений був звертатися за захистом свого життя та свободи до правоохоронних органі та прокуратури, які належним чином не відреагували, не виявивши у діях [PERSON] складу злочину. Посилаючись на укладення спірного договору позики шляхом написання розписки проти його справжньої волі, внаслідок застосування психічного тиску з боку інших осіб на прохання позивача, безгрошовість даної угоди, [PERSON] просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього повністю відмовити. Вислухавши пояснення позивача і відповідача, їх представників, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем [PERSON] надано суду оригінал письмової розписки позичальника від 15 вересня 2011 року, у змісті якої зазначено наступне (далі - мовою оригіналу): «Я, [PERSON], [INFO], проживающий по адресу: [ADDRESS], занял у [PERSON] 90 тыс. гривен (девяносто тысяч гривен). Обязуюсь отдавать своевременно, по 1000 «одной тысяче гривен» в месяц. 15.09.11 г. Подпись. [PERSON]. Свидетели: [PERSON], [PERSON]» Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в ній зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність, мета отримання грошових коштів - саме у борг та зобов'язання їх повернути. У наявності у тексті розписки є особистий підпис позичальника [PERSON] У судовому засіданні відповідач визнав факт того, що представлена позивачем в оригіналі розписка написана ним власноручно та посвідчена його особистим підписом. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог статті 1046 ЦК України. Ненаписання у тексті розписки повного імені та по батькові [PERSON] у спірних правовідносинах не має юридичного значення, скільки особа позичальника по цій розписці встановлена. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що у червні 2011 року він був присутнім в приміщенні перевалочної бази при врученні [PERSON] грошових коштів [PERSON], який взяв на себе зобов'язання відвезти їх на інше підприємство у якості залогу. Восени того ж року в його присутності там же - на перевалочній базі [PERSON] написав боргову розписку, визнавши факт привласнення грошових коштів. Однак він не признався куди він їх дів. Дії [PERSON] з написання розписки були добровільними, на нього ніхто не тиснув та не погрожували. В обґрунтування підставності своєї позиції щодо безгрошовості спірного договору позики [PERSON] послався на застосування до нього психологічного тиску зі сторони інших осіб, які були [PERSON] залучені для цієї мети. Стаття 1051 ЦК України надає позичальнику право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач звернувся до місцевого суду з позовом про визнання недійсним договору, укладеного ним 15 вересня 2011 року з [PERSON] на надання йому позики у розмірі 90000 грн., у зв'язку із застосуванням стосовно нього незнайомими йому чоловіками психологічного тиску та погроз. Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 22 квітня 2013 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12 вересня 2013 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, судове рішення набрало законної сили. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших прав, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини ( ч. 3 ст. 61 ЦПК України). З огляду на викладене доводи [PERSON] в судовому засіданні щодо оспорення договору позики з наведених підстав суд не бере до уваги. Згідно із положеннями частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому письмова форма договору є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і вказані умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Боргові зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] підтверджені оригіналом розписки, на якій відсутній напис про повернення боргу, що свідчить про існування невиконаного зобов'язання за договором позики. Верховним Судом України в ухвалі від 01 вересня 2010 року висловлена правова позиція, згідно якої письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Зважаючи на наведене, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, й розписка відповідача свідчить про його укладення 15.09.2011 відповідно до вимог чинного цивільного законодавства. Така його форма (у вигляді розписки) надана договору за бажанням і домовленістю сторін правочину. Оригінал зазначеної розписки знаходиться у позивача [PERSON] і є документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику з укладенням між ними договору позики, та визнає її належним доказом по справі. За умовами даної угоди суд визнає, що [PERSON] одержав у борг від позивача грошові кошти в національній валюті у розмірі 90000 грн. Позиція відповідача, на думку суду, не ґрунтується на будь-яких належних і допустимих доказах та спростовується встановленими судом обставинами по справі та вищенаведеними доказами. У матеріалах справи відсутнє об'єктивне підтвердження факту того, що представлена письмова розписка є наслідком неправомірних дій позивача. Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відтак, оскільки спірний договір є чинним, у відповідності до положень статті 629 ЦК України він є обов'язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК). У спірному правочині між [PERSON] та [PERSON] винятки з цього правила не встановлювались. Норма статті 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу [PERSON] не виконав умови договору позики і не повернув [PERSON] в обумовлений позивачем термін борг у сумі 90000 грн., тому порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача зазначеної суми основного боргу на його користь. Змістом статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У тексті розписки процентна ставка сторонами угоди не визначалась. Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Строк повернення позики у спірному договорі не встановлений. Позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами за період з 15 жовтня 2011 року по 01 червня 2012 року, виходячи з облікової ставки 7,75 % та 7,5%, встановленої правлінням Національного банку України в сумі 4396,00 грн. Згідно до положень статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики лише протягом строку дії договору. У судовому засіданні позивач і відповідач визнали, що [PERSON] вимога про повернення суми позики за договором від 15 вересня 2011 року пред'явлена на початку червня 2012 року, тому борг за законом повинен бути повернутий протягом тридцяти днів з цього дня. Таким чином, у відповідача обов'язок по сплаті процентів за користування грошовими коштами за договором позики виникає з 15.09.2011 року по 01.07.2012 року. Позивач просить стягнути з [PERSON] проценти за період з 15 жовтня 2011 року по 01 червня 2012 року. У статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що умовами спірного договору позики, на підтвердження укладання якого складені боргові розписки, одержання позикодавцем процентів не передбачено, домовленість між сторонами з цього питання не досягнута, у зв'язку з чим для розрахунку розміру процентів суд застосовує облікову ставку, встановлену Національним банком України. З інформацією управління Національного банку України в Донецькій області у зазначеному періоді НБУ України встановлені і діяли наступні облікові ставки: з 10.08.2010 по 22.03.2012 - 7,75%; з 23.03.2012 по 09.06.2012 - 7,5%. За зазначений позивачем період (з 15 жовтня 2011 року по 01 червня 2012 року) з урахуванням рівня облікової ставки, встановленої Національним банком України, розмір процентів за користування [PERSON] позикою складає: з 15 жовтня 2011 року по 22 березня 2012 року включно - 3057,53 грн. (90000х7,75%:365х160); з 23 березня 2012 року по 01 червня 2012 року - 1294,52 грн. (90000х7,5%:365х70). Загальний розмір процентів за користування позикою становить 4352,05 грн. За таких обставин з наданим [PERSON] в позовній заяві розрахунком процентів у сумі 4396,00 грн., унаслідок допущеної помилки, суд погодитися не може, вказана сума підлягає зменшенню. Матеріальне становище і фінансова неспроможність відповідача судом не приймаються до уваги. Як наголошується в частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідальність за невиконання зобов'язання, яке виникає за договором позики, згідно норм чинного цивільного законодавства настає без вини позичальника. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] за невиконаним договором позики підлягає стягненню: основний борг у розмірі 90000 грн.; проценти за користування грошовими коштами за період з 15 жовтня 2011 року до 01 червня 2012 року в сумі 4352 грн. 05 коп. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Матеріалами справи документально підтверджені судові витрати понесені позивачем - сплата судового збору в сумі 944,00 грн., які стягується з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам - у сумі 943,53 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial