Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

16.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 05.06.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради, актовий запис №363. Від шлюбу сторони по справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач до судового засідання не зявився, але надав судові заяву, відповідно до якої він просить позов розглядати за його відсутності, позов підтримує, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач у своїх поясненнях посилається на те, що між сторонами по справі шлюбні відносини припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведеться, між ними втрачено почуття любові та поваги. Під час спільного проживання зясувалось, що сімейне життя не склалося через несумісність характерів і загальних інтересів, різність поглядів на життя, на даний час шлюб існує лише формально, подальше збереження сімї неможливо. Відповідач до судового засідання не зявилася, надала судові заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, розглянути позовну заяву за її відсутності, після розірвання шлюбу залишити дівоче прізвище [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалася і її відновлення неможливе при обставинах, зазначених позивачем. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка [PERSON] та жінки [PERSON] й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Також судом враховується той факт, що один із членів сімї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги згоду позивача на розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають сторону наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved