Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

16.03.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 18400 (вісімнадцять тисяч чотириста) гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.06.2015 року\~\~між нею та фізичною особою [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, у відповідності якого [PERSON] позичила у [PERSON]\~\~грошові кошти в сумі 18400 (вісімнадцять тисяч чотириста) гривень. У договорі позики відповідач зобов'язалася повертати кошти в м. Києві не пізніше 15 числа кожного місяця по 3000 (три тисячі) гривень. Однак своє зобов'язання станом на 09.12.2015 року відповідач не виконала, в зв'язку з цим позивач була вимушена звернутись до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, але направила на адресу суду заяву від 25.05.2017 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення про судовий виклик від 17.03.2017 року за № 2050100335845 та від 09.06.2017 року за № 2050100362575. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 5 ст. 169 ЦПК України наслідки, визначені частинами другою-четвертою цієї статті настають і в разі, якщо сторона залишить залу судового засідання. Судом встановлено,\~\~що 09.06.2015року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики в простій письмовій формі, що оформлено договором позики на суму 18400 (вісімнадцять тисяч чотириста) гривень. Згідно розписки, відповідач зобов'язавсяповертати борг в м. Києві не пізніше 15 числа кожного місяця по 3000 (три тисячі) гривень (а. с. 6). Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні позичальникові грошові кошти, а позичальник\~\~зобов'язується повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до повного задоволення, оскільки вимоги позивача законні, обґрунтовані і доведені в судовому засіданні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджуються з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, судові витрати на сплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,\~\~

Outcome: approved