Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

16 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи свої вимоги відмовою відповідача у добровільному порядку надавати йому матеріальну допомогу при здобутті ним освіти в учбовому закладі. У судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені вимоги, в обґрунтування яких послався на факти і обставини, викладені у позовній заяві, та зазначив, що його батьками є [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими розірвано у 07 грудня 2001 року. Після розірвання шлюбу між батьками, він проживає та виховується матір'ю. Батько виплачував на його утримання аліменти за рішенням суду до досягнення ним повноліття. З вересня 2012 року він навчається у Державному вищому навчальному закладі «Макіївський промислово-економічний коледж» 1-го рівня акредитації на денному відділенні за напрямком підготовки «обслуговування та ремонт обладнання металургійних підприємств». Враховуючи напружений навчальний процес, він немає об'єктивної можливості працювати. Матір, [PERSON], не може самостійно забезпечити йому належні потреби, оскільки він постійно у зв'язку із навчальним процесом несе витрати з ксерокопіювання учбової літератури, придбання канцелярських товарів, самостійно харчується та несе витрати на проїзд у транспорті загального користування. Фактично він знаходиться на утримання матері, яка забезпечує його продуктами харчування, купляє одяг та взуття. Однак невеликий розмір заробітної плати матері не дає можливості забезпечити його у повному обсязі. Він вважає, що батько має реальну можливість надавати йому матеріальну допомогу, оскільки він матеріально забезпечений, здоровий, має стабільну заробітну плату та отримує пенсію. Однак він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Посилаючись на викладені обставини та правове обґрунтування своїх вимог, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь у зв'язку з навчанням в учбовому закладі аліменти у розмірі однієї четвертої частини його заробітку щомісяця на період навчання. Відповідач [PERSON], який повідомлений у встановленому законом порядку про час і місце судового розгляду, за викликом суду не з'явився, надавши суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, на період його навчання. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Між сторонами виникли спірні правовідносини в сфері аліментних зобов'язань батьків при фінансуванні навчання повнолітнього сина. Положеннями статті 199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Зі змісту норми закону випливає, що обов'язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Позивач [PERSON] народився [INFO] року (актовий запис про народження № 46 від 08 червня 1996 року в Новоазовському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області), його батьками є [PERSON], та [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] 07 грудня 2001 року розірвано, що підтверджено актовим записом в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу за № 286 у відділі реєстрації актів громадянського стану Совєтського районного управління юстиції м. Макіївки. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що [PERSON] навчається у Державному вищому навчальному закладі «Макіївський промислово-економічний коледж» 1-го рівня акредитації на денному відділенні за напрямком підготовки «обслуговування та ремонт обладнання металургійних підприємств». Строк закінчення навчального закладу - 30 червня 2016 року. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач фізично здоровий, на теперішній час проживає та утримується матір'ю [PERSON]. Відповідно до умов навчального процесу на денній формі у закладі освіти, учбового плану занять [PERSON] не має можливості для працевлаштування, не займається приватнопідприємницькою діяльністю та немає інших доходів. У зв'язку з навчанням він щомісяця несе матеріальні витрати з придбання спеціальної літератури, канцелярських товарів, з користування платними послугами електронної бази інституту та по сплаті інформаційно-технічних послуг Інтернету, а також щоденно сплачує проїзд у громадському транспорті, харчування у їдальні в період учбового дня. Зазначені обставини не заперечуються сторонами в судовому засіданні. За наведених обставин суд дійшов висновку, що у зв'язку з навчанням у вищому учбовому закладі на денній формі [PERSON] потребує матеріальної допомоги батьків на його утримання, обов'язки яких згідно чинного сімейного законодавства є рівними. Батько позивача - [PERSON] фізично здоровий і працездатний, проживає окремо від сім'ї в іншому місті. Непрацездатних осіб на утриманні не має, доказів щодо наявності у нього матеріальних зобов'язань відповідач суду не представив. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу сину [PERSON], який продовжує навчатися. Приписами статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначені розміру аліментів, як вказано в частині 1 статті 182 СК України, суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Нормами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 1176 грн., з 1 липня - 1207 гривень; з 1 грудня - 1218 грн. Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів для харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг) необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 15.07.1999 р. № 966-ХІV «Про прожитковий мінімум»). Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, у тому числі: матеріальний та сімейний стан відповідача, оцінивши наведені сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням можливості надання утримання матір'ю, до якої вимоги не заявлені, суд встановлює аліменти з [PERSON] на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися, щомісячно у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, в установленому порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved