Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

16 травня 2016 року позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 8 049 грн. Також позивачка просить змінити розмір аліментів, які стягнуті рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2006 року в твердій грошовій сумі 300 грн. щомісячно, та щомісячно стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана сума заборгованості зі сплати аліментів виникла за відповідачем, оскільки він до 01 лютого 2011 року аліментів не сплачував. Визначена раніше рішенням суду сума аліментів на сьогоднішній день у звязку з інфляцією за період з дати постановлення рішення є меншою від 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; відповідач не бажає проводити індексацію суми аліментів, хоча він працює фермером і сам веде бухгалтерський облік виплат, в тому числі аліментів. У звязку з цим позивачка не може звернутися за державною допомогою з виплати різниці між сплаченими аліментами та 30 % сумою прожиткового мінімуму на дитину. Крім того, у відповідача високі доходи, які є стабільними на протязі останніх років. Враховуючи такі факти, та те, що відповідач приховує фактичні доходи, тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина не в твердій грошовій сумі, а в частці від його заробітку (доходу). Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених в позові та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив вирішити їх на розсуд суду. Наявну заборгованість зі сплати аліментів пояснив тим, що він є фермером та зайнятий обробітком землі, має намір у найближчі дні погасити заборгованість, у вказаній позивачкою сумі повністю. Вислухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають\~ задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.3). Шлюб між сторонами розірвано 16 березня 2004 року , що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.4). Факт перебування дитини на утримані матері підтверджено довідкою Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області (а.с.7). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 25 жовтня 2006 року (а.с.2) з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн., починаючи з 19 червня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 26 лютого 2021 року. На підставі вказаного судового рішення було видано виконавчий лист №2-1247, який був пред'явлений до виконання до ВДВС Василівського РУЮ, що підтверджено письмовим повідомленням (а.с.5) та розрахунком заборгованості по аліментам (а.с.6). Відповідно до розрахунку державного виконавця від 11 травня 2016 року станом на 01 травня 2016 року відповідач має заборгованості по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2-1247 виданого 07 листопада 2006 року Василівським районним судом Запорізької області у розмірі 8 049 грн. Відповідачу запропоновано державним виконавцем погасити вказану суму заборгованості, яка виникла до 01 лютого 2011 року - до 11 червня 2016 року. З розрахунку заборгованості по сплаті відповідачем аліментів, складеного державним виконавцем видно, що з лютого 2011 року відповідач сплачував аліменти в сумі 300 грн. щомісячно по квітень 2016 року. Таким чином, на теперішній час виконавче провадження по стягненню з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання їх неповнолітнього сина є відкритим, державним виконавцем вживаються заходи щодо стягнення аліментів та заборгованості зі сплати аліментів, тому сума заборгованості, яку має на тепер відповідач по сплаті аліментів, повинна стягуватися з нього у межах виконавчого провадження у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі і шляхом вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення. Отже підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми заборгованості 8049 грн. зі сплати аліментів суд не вбачає. Вирішуючи позовні вимоги в частині зміни розміру аліментів, суд вважає необхідним їх задовольнити та виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Ч.1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року (6-143цс13). Оскільки рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання їх сина , які були визначені у твердій грошовій сумі 300 грн. було постановлене у 2006 році, з того часу пройшло майже 10 років, за цей час у державі відбулися такі зміни в економіці, що на сьогодні визначена судом сума аліментів є мізерною та недостатньою для забезпечення необхідних потреб для дитини , не становить 459 грн. 30 коп. - 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» станом на теперішній час. З огляду на це можна стверджувати, що матеріальне становище позивачки та її сина погіршилося, тому суд вважає необхідним змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивачки на 1\\4 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, що є необхідним для забезпечення мінімальних потреб для дитини, обовязок утримання якої несуть обидва з батьків. На підставі викладеного,

Outcome: partial