Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

15.03.2018 року [PERSON] звернулась до суду із наведеним вище позовом до Розівської районної державної адміністрації Запорізької області та територіальної громади в особі Новомлинівської сільської ради Розівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Розівська районна державна нотаріальна контора Запорізької області, в обґрунтування якого зазначала наступне.\~ 15.03.2015 року в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області у віці 67 років помер її чоловік - [PERSON]. За життя спадкодавцем заповіт складений не був. Після його смерті вона стала єдиною спадкоємницею першої черги за законом тому, що їхній єдиний син - [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на її користь. [PERSON] звернулася до Розівської районної державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу № 66/2015 за номером у спадковому реєстрі 57679537. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 01.03.2016 року Розівською районною державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі під № 182, вона успадкувала ? частку житлового будинку № 59 з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по вул. Центральній в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області. Крім того, позивачка вказувала, що до складу спадщини повинно входити право на земельну частку (пай), якого її чоловік - [PERSON] був незаконно позбавлений за наступних обставин. 07.08.1984 року [PERSON] було прийнято в члени колгоспу «Побєда» Куйбишевського району Запорізької області, в якому він працював газоелектрозварювальником до 1992 року. 18.05.1992 року через отриману черепно-мозкову травму, рішенням медико-соціальною експертною комісією його було визнано інвалідом ІІІ групи, і з 18.05.1992 року по 01.06.1997 року [PERSON] отримував пенсію по інвалідності. З липня по листопад 1992 року його було переведено на посаду оператора насосної станції, та по закінченню літнього сезону він припинив працювати, але продовжував залишатися членом колгоспу. В жовтні 1994 року колгосп «Побєда» було реформовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Побєда» та [PERSON] було автоматично прийнято в члени цього підприємства. В 2000 році на базі КСП «Побєда» було створено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колос», яке стало правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства «Побєда». В 2008 році СТОВ «Колос» було визнано банкрутом та припинило свою діяльність. 06.03.1997 року було видано державний акт на право колективної власності на землю КСП «Побєда», який зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на землю під № 7. В 1992 році в Україні було розпочато розпаювання земель недержавних сільськогосподарських підприємств та відповідно до Указів Президента України від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мали члени сільськогосподарських підприємств, в тому числі і пенсіонери, які раніше працювали в колгоспах, радгоспах та інших сільськогосподарських підприємствах. Але всупереч зазначеному, її чоловік - [PERSON] земельної частки (паю) не отримав, у звязку з тим, що рішенням загальних зборів від 20.02.1995 року був виключений з членів КСП «Побєда». Водночас, виключення її чоловіка із членів колективного сільськогосподарського підприємства було незаконним у звязку із тим, що дане рішення було прийнято з порушенням пункту 3.9 Статуту КСП «Побєда», та з порушенням вимог ст. 17 та 18 Закону України «Про соціальні основи захищеності інвалідів в Україні» (в редакції чинній на момент прийняття). На підставі викладеного, позивачка просила визнати незаконним та скасувати рішення загальних зборів членів КСП «Побєда» Розівського району Запорізької області від 20.02.1995 року в частині виключення її чоловіка [PERSON] з членів цього підприємства. Крім того, просила визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка - [PERSON] право на земельну частку (пай) по Новомлинівській сільській раді Розівського району Запорізької області (землі колишнього КСП «Победа») в розмірі 7,75 умовних кадастрових гектара. У поданому представником відповідача - Розівської районної державної адміністрації Запорізької області відзиві, останній не заперечував проти задоволення позовних вимог. У поданому представником відповідача Новомлинівскої сільської ради Розівського району Запорізької області, відзиві останній також не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи Розівської районної державної нотаріальної контори Запорізької області своїм правом на подачу письмових пояснень з приводу обставин справи не скористався. В судове засідання представник відповідача - Розівської районної державної адміністрації Запорізької області не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, крім того, подав клопотання, в якому просив розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача Новомлинівскої сільської ради Розівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Окрім цього, також просив розглядати справу у його відсутність. Представник третьої особи - Розівської районної державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, крім того, подав клопотання про розгляду справи у його відсутність. Відповідно до норм ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що представники відповідачів та третьої особи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим проводити дане судове засідання у відсутність зазначених осіб. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні просили позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Як визначено в статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до\~положень статті\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до поданих відзивів на позов, відповідачами Розівською районною державною адміністрацією Запорізької області та територіальною громадою в особі Новомлинівської сільської ради Розівського району Запорізької області, визнано позов [PERSON] Водночас суд доходить висновку, що визнання відповідачами позову суперечить закону, а тому відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у суду відсутні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову з наступних обставин. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~122\~ЗК України,\~районні державні\~адміністрації на\~їхній території\~передають земельні\~ділянки із\~земель державної\~власності,\~крім випадків,\~визначених частинами\~четвертою і\~восьмою цієї\~статті,\~у власність\~або у\~користування у\~межах сіл,\~селищ,\~міст районного\~значення для\~всіх потреб\~та за\~межами населених\~пунктів для: ведення\~водного господарства; будівництва\~об'єктів,\~пов'язаних\~з обслуговуванням\~жителів територіальної\~громади району\~(шкіл,\~закладів культури,\~лікарень,\~підприємств торгівлі\~тощо),\~з урахуванням\~вимог частини\~сьомої цієї\~статті; індивідуального дачного будівництва. Частиною 4 наведеної статті ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно до п. є-1 ст. 15-1 ЗК України повноваженнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, встановлено право розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до п.п. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Запорізької області. Таким чином, виходячи з позовних вимог [PERSON] розпорядження земельною ділянкою (паєм), на яку претендує остання як спадкоємець віднесено до компетенції ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області. Наявність компетенції розпорядження такими землями саме ГУ Держгеокадастру знайшла своє підтвердження і у клопотанні Розівської РДА, в якому зазначено, що відповідно до ст. 122 ЗК України у Розівської РДА відсутні повноваження, щодо передачі у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, оскільки даними повноваженнями наділені органи місцевого самоврядування та центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи (а.с. 103). Згідно до норм, викладених в ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Водночас позивачка своїм правом на залучення у якості належного відповідача чи співвідповідача ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, не скористалася, і на пропозицію суду, позивачка та її представник категорично відмовились від залучення такої особи до участі у справі в якості сторони. Разом з тим, виходячи з аналізу зазначених норм закону, відсутні такі повноваження на залучення/заміну сторін у справі, зокрема відповідача/співвідповідача, і у суду. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього\~Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що 15.03.2015 року в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області помер чоловік позивачки - [PERSON] (а.с. 7, 8). Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON], у звязку з чим, було заведено спадкову справу № 66/2015 за номером у спадковому 57679537 (а.с. 10). Після смерті спадкодавця позивачка стала єдиною спадкоємницею першої черги за законом, тому, що інший спадкоємець, син померлого - [PERSON], від прийняття спадщини відмовився. 01.03.2016 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії НАТ № 658468, спадкова справа № 66/2015, зареєстровано в реєстрі під № 182, отримала ? частку житлового будинку № 59 з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться по вул. Центральній в с. Новомлинівка Розівського району Запорізької області (а.с. 11). Крім того, до складу спадщини, як вважає позивачка, повинно входити право на земельну частку (пай), якого її чоловіка - [PERSON] було позбавлено шляхом незаконного виключення рішенням загальних зборів від 20.02.1995 року із числа членів КСП «Побєда», хоча останній був інвалідом і відповідно до п. 3.9 Статуту КСП «Побєда» членство у підприємстві за ним повинно зберігатись. Згідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008\~року №\~7 «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~визначено,\~що при\~вирішенні спору\~про спадкування\~права на\~земельну частку\~(пай)\~основним документом,\~що посвідчує\~таке право,\~є сертифікат\~про право\~на земельну\~частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За змістом\~положень п.\~2\~ Указу\~Президента України\~від 08\~серпня 1995\~року №\~720/95\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Статтею 4\~Закону України\~«Про колективне\~сільськогосподарське підприємство» визначено, що підприємство діє на основі статуту. У статуті підприємства вказуються найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, порядок розподілу прибутку, отриманого від операцій із цінними паперами, загальні права та обов'язки членів підприємства; передбачаються органи самоврядування, порядок їх формування та компетенція, права та обовязки підприємства і його членів щодо використання й охорони земель, водних та інших природних ресурсів, виробничо-господарської, фінансової і трудової діяльності, питання оплати та охорони праці, соціальні гарантії, умови і порядок реорганізації та ліквідації підприємства. Статут підприємства може містити й інші положення, що не суперечать законодавству України. \~\~\~\~\~\~ Згідно до статті 5 вказаного Закону, членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягай 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 Земельного Кодексу України (в редакції 1992 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою ст. 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. \~\~\~\~\~\~\~\~ Стаття 23 ЗК України (в редакції 1992 року) визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Тобто, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 02.05.2018 року у справі № 614/568/16-ц). Відповідно до архівної виписки № Б/16 від 28.02.2002 року з протоколу № 12 від 07.08.1984 року засідання правління колгоспу «Побєда», [PERSON] було прийнято в колгосп на роботу в якості газоелектрозварювальника (а.с.12). Відповідно до копії трудової книжки № 141 виданої 20.02.1985 року [PERSON] працював в колгоспі «Побєда» з 1984 року по 1992 рік (а.с. 14). 18.05.1992 року рішенням медико-соціальної експертної комісії [PERSON] було визнано інвалідом ІІІ групи, і з 18.05.1992 року по 01.06.1997 року, він знаходився на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Розівської районної державної адміністрації та одержував пенсію як інвалід ІІІ групи загального захворювання (а.с. 16, 17). В жовтні 1994 року колгосп «Побєда» було реформовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Побєда», і останнє згідно до п. 1.4 Статуту КСП «Побєда», стало правонаступником колгоспу «Побєда» (а.с. 22). Разом з тим, суду не було надано доказів стосовно того, що в 2000 році на базі КСП «Побєда» було створено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колос», яке і стало правонаступником КСП. Відповідно до архівної виписки № Б/33 від 25.04.2002 року з протоколу № 2 від 20.02.1995 року загального засідання членів КСП «Побєда», [PERSON] виключено із членів КСП, і не включено в списки по паюванню осіб, які в 1994 році не відпрацювали встановлений трудовий мінімум и не дотримувалися статуту КСП (а.с. 13) Згідно рішення Розівської районної ради від 25.04.1996 року № 6, КСП «Побєда» Новомлинівської сільської ради Розівського району Запорізької області, 06.03.1997 року отримало державний акт на право колективної власності на землю серії ЗП № 00259, який зареєстрований за № 07 в книзі записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю № 2324900000:002 (а.с. 36). Відповідно до п. 3.6 розділу 3 Статуту КСП «Побєда» членство в підприємстві припиняється в разі виходу або виключення з членів підприємства (а.с. 24 зворотна сторона). Згідно до п. 3.9 розділу 3 Статуту КСП «Побєда» членство в підприємстві зберігається за громадянами при припиненні роботи по старості або інвалідності, якщо вони мають паї, або акції підприємства (а.с. 25). Посилаючись на незаконність виключення [PERSON] з членів КСП «Побєда», оскільки останній був інвалідом на час прийняття відповідного рішення, позивачем та його представником водночас не надано суду доказів того, що [PERSON] мав паї (майнові паї) або акції підприємства на час його виключення, а таким чином, порушення вимог п. 3.9. наведеного Статуту. \~\~\~ Крім того, суд зауважує, що для набуття права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства, особа повинна бути членом такого підприємства та мати необхідний обсяг правоздатності на день видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю. Водночас на час отримання, - 06.03.1997 року КСП «Побєда» державного акту на право колективної власності на землю, [PERSON] не був членом цього підприємства та відповідно не був включений до списку, доданого до цього акту, а тому не мав необхідний обсяг правоздатності на день видачі КСП «Побєда» державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином, оскільки на день відкриття спадщини після померлого [PERSON] право на земельну частку (пай) не існувало у спадкодавця, отже і до складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України, таке право не входить. За таких обставин, суд доходить висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed