Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

15 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить: - звернути стягнення на предмет іпотеки: нежитлове приміщення першого поверху № 68 в нежитловій будівлі літ. «А-2» загальною площею 34.5 кв. м, що знаходиться в [ADDRESS] (вісімдесят три дріб двадцять шість), для задоволення вимог [PERSON] , що виникли з Договору позики грошових коштів від 12 лютого 2020 року, в сумі 200000,00 грн. (двісті тисяч), що складається з заборгованості по тілу позики, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 лютого 2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів на суму 200000,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж саму суму грошових коштів у строк до 12 березня 2021 року. Для забезпечення виконання відповідачем зобов`язання за договором позики між позивачем та відповідачем 12 лютого 2021 року укладено іпотечний договір на вищезазначене майно, що належить [PERSON] на праві власності. Відповідачем не було здійснено жодних дій спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань за Договором позики, строк виконання яких настав, відтак у позивача виникло право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання; встановлено учасникам справи для подання заяв по суті справи. 02 червня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшло клопотання, в якому відповідач не погоджується з викладеним у позовній заяві, заперечує проти вимог, просить розглядати справу без його участі. 02 червня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в кому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що дійсно 12 лютого 2021 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів у сумі 200000,00 грн. Відповідач підтверджує, що предмет позики отримав у повному обсязі від позивача ще до підписання договору позики. Відповідач визнав, що 13 березня 2021 року отримав від позивача вимогу про усунення порушення за договором позики та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Відповідач визнає, що 12 березня 2021 року відповідачем не було повернуто предмет позики. Однак відповідач вважає, що позивач не має права на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідно до п. 6 договору позики повернення позиченої суми грошей має бути здійснено в місті Харкові у приміщенні приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилової С. А. за адресою: [ADDRESS] . Проаналізувавши положення Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідач дійшов висновку, що запровадження «червоного» рівня епідеміологічної небезпеки у Харківській області відповідно до рішення Регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Харківської області від 09 квітня 2021 року є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), а тому спосіб захисту у виді стягнення заборгованості за договором позики не може бути застосованим до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем. Отже, у зв`язку з запровадженням протиепідеміологічних обмежень, виконання зобов`язання за договором позики не є можливим в силу об`єктивних обставин, ці обставини є загальновідомими та не потребують доказуванню. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Причини неявки відповідач суду не повідомив, заяв до суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, встановив таке. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 12 лютого 2021 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С. А. та зареєстрований в реєстрі за № 192. Згідно п. 1, 2 зазначеного договору позиви, позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 200000,00 грн., а позичальник ще до підписання цього договору прийняв ці грошові кошти та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Цей договір є укладеним з моменту передання грошей. За домовленістю сторін цей договір позики є безпроцентним. Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 цього Кодексу передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 3 договору позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у розмірі 200000,00 грн. в строк до 12 березня 2021 року включно. Відповідач [PERSON] свого обов`язку за договором позики не виконав, не повернув позику в строк, визначений договором, що не заперечується сторонами. Сума позики, що залишилася відповідачем не повернутою, становить 200000,00 грн. Умовами договору позики (п. 8) передбачено, що у разі невиконання позичальником свого зобов`язання по поверненню позиченої суми в строк до 12 березня 2021 року включно, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення в примусовому порядку, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Станом на дату подання позову відповідач повинен повернути позивачу 200000,00 грн., що складається з тіла позики. В забезпечення виконання вищевказаного договору позики, 12 лютого 2021 року [PERSON] (кредитор, іпотекодержатель) та [PERSON] (боржник, іпотекодавець) уклали іпотечний договір, яким забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця на підставі договору позики, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем 12 лютого 2021 року, на суму 200000,00 грн. Згідно п. 2, 3 іпотечного договору, предмет іпотеки складає: нежитлове приміщення першого поверху № 68 в нежитловій будівлі літ. «А-2», загальною площею 34,5 кв. м, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказане в п. 2 цього договору нежитлове приміщення є власністю іпотекодавця і належить йому на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вільховим Р. М. 18 вересня 2020 року за реєстровим № 395. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно з ч. 1, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 13 - 15 іпотечного договору сторони визначили, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває право звернення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки в разі набуття іпотекодержателем права на таке відбувається за виконавчим написом нотаріуса, за рішенням суду, за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку. 13 березня 2021 року [PERSON] було направлено [PERSON] вимогу про усунення порушення за договором позики грошових коштів від 12 лютого 2021 року. Зазначену вимогу отримано [PERSON] 13 березня 2021 року, про що свідчить його підпис на вимогі. Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України). В силу положень ст. 36 - 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки одним із передбачених способів: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та/або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків (ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону зазначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно з положеннями ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). Іпотечним договором, який укладено між [PERSON] та [PERSON] визначено, що сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі 230000,00 грн. Заперечення відповідача, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, не можуть бути прийняті судом, оскільки протиепідеміологічні обмеження були введені після настання строку виконання основного зобов`язання за договором позики від 12 лютого 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17. Приймаючи до уваги викладене, оцінивши надані докази у справі, суд доходить висновку про задоволення позову [PERSON] та захисту її права у обраний позивачем спосіб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, у розмірі 2000,00 грн.

Outcome: approved