Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

15.12.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням, розташованим за адресою: б-р Вечірній 1/383, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область. В обґрунтування предявлених вимог вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 10.12.2011 року. В зазначеному житловому приміщенні значаться зареєстрованими її колишній чоловік [PERSON], її діти [PERSON], [PERSON], та сестра [PERSON] - [PERSON], однак фактично [PERSON] та [PERSON] фактично в квартирі не проживають більше 2-х останніх років. Вона жодних стосунків з відповідачами не підтримує, дійсне їх місцезнаходження не відоме. Оскільки реєстрація відповідачів в належному їй житловому приміщенні обмежує її права та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за них, що ставить її в скрутне матеріальне становище, в той час як в добровільному порядку вони знятись з обліку не бажають, у звязку з чим за захистом своїх прав та інтересів вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Представники третіх осіб в судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. За даних обставин суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності осіб, яків не зявились, а з урахуванням згоди позивача відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №383 в буд.№1 по б-ру Вечірньому в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на підставі нотаріально посвідченого договору дарування серії ВРО № 422288 від 10.12.2011 року, право власності на яку за нею зареєстровано КП ДОР «Криворізьке БТІ» за записом №287 в книзі: 54П-287(а.с.4,5). Із змісту договору дарування вбачається, що відповідачі були попередніми власниками зазначеної квартири, значаться в ній зареєстрованими дотепер, що підтверджується відомостями з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с.15-16). Згідно акту від 18.04.2016 року (а.с.11), в належному позивачеві житловому приміщенні [PERSON] не проживає протягом останніх 3-х років, а [PERSON] протягом 10 років. Разом з тим, як вказувала позивач, що не спростовано відповідачем [PERSON] та підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 223416 від 10.12.2004 року, з останнім вона перебувала в шлюбі, який розірвано за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.09.2013 року (а.с.9,10). Інший відповідач [PERSON] рідна сестра колишнього чоловіка позивача. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між дійсним власником та попередніми власниками житла які є колишніми членами її сімї. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Крім того, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника (його родичів, членів сімї) такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є повноправним власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким вона не має можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідачі, будучи колишніми власниками житла та членами її сімї, права на яке у них припились з підстав відчуження майна на користь позивача на підставі цивільно-правової угоди, фактом своєї реєстрації у квартирі №383 в буд.№1 по б-ру Вечірньому в м. Кривому Розі Дніпропетровської області чинять їй перешкоди у здійсненні такого права, яке за даних обставин підлягає захисту судом шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved