Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

15.05.2018 р. представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 21.03.2011 року між сторонами укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 3600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір був укладений шляхом підписання відповідачем заяви про надання кредиту, в якій він визнав, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, складає кредитний договір. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 28.02.2018 року утворилася заборгованість в сумі 40 662,55 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 788,64 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 33 273, 62 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі 4187, 79 грн, штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: в сумі 500 грн- фіксованої частини, а також 1912, 50 грн штрафу (процентної складової), яку представник позивача просив стягнути на користь позивача, а також просив стягнути судовий збір 1762 грн. Ухвалою від 14.06.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням від 18.01.2019 року позов задоволено. Ухвалою від 04.12.2019 р заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до позовної заяви додано його заяву про розгляд справи без його участі, в якій він вказав, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, у якому просив відмовити у позові, вказуючи, що позов не визнає, оскільки позивачем не підтверджено наявності між ними кредитних правовідносин на вказаних позивачем умовах, оскільки заява а видачу кредиту не містить його підпису, що свідчить про те, що договору не було укладено, кредитної картки у 2011 році він не отримував у позивача, умови та правила надання банківських послуг не містять його підпису, тому вказані позивачем у позові умови кредитування не можливо застосувати у даних правовідносинах, позивачем пропущено строк позовної давності, який просив застосувати до позовних вимог. У відповідь на відзив представник позивача надав заперечення, вказавши, що, підписавши заяву на видачу кредиту, відповідач погодився, що заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта та Тарифами складає кредитний договір, який по своїй суті є договором приєднання. Відповідач користувався кредитними коштами, здійснював погашення кредиту, що свідчить про те, що він був обізнаний про розміри процентних ставок, строки здійснення щомісячних платежів та інші умови кредитування, не звертався до позивача з приводу неправильного нарахування процентів, що свідчить про те, що він погодився з їх розміром. Про факт укладення кредитного договору свідчить заява позичальника, розрахунок заборгованості, наявність у кредитній справі копії паспорту відповідача, її фото з карткою. Доказів того, що копія заяви на видачу кредиту містить не її підпис, позивач не надав. Під час укладення договору були досягнуті усі істотні умови договору. Отримавши кредитну картку та користуючись нею, відповідач своїми діями підтвердив згоду з умовами договору. Також зазначив, що виписка по рахунку є первинним документом, відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012 року № 578/5, який фіксує факт виконання госоперації, тому саме цим документом підтверджується операційний рух грошових коштів по рахунку відповідача. За умовами договору, кредитний договір пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання зобов`язання. Оскільки кредитна картка має відновлювальну кредитну лінію, відповідач може користуватися кредитною карткою в межах строку її дії. Строк дії виданої відповідачеві картки - до січня 2015 року , тому посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності є безпідставними. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, перевіривши відповідність обставин, на яких вони ґрунтуються, нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов відповідних висновків про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. За вимогами ст.526, 529 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст. 625 ЦК України передбачає обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу. Згідно з вимогами ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З анкети - заяви відповідача на видачу кредиту встановлено, що 21.03.2011 року відповідач звернувся до позивача з заявою на видачу кредиту, з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку була ознайомлена, про що свідчить її підпис на документі. Зміст заяви не містить умов кредитування, але містить підпис відповідача. Доказів того, що підпис зроблений іншою особою, а не ним особисто, відповідач не надав. ( а.с.7) З довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, встановлено, що відповідач ознайомлений з тим, що встановлений договором розмір процентної ставки на місяць становить 2,5 % ( 30% процентів на рік), строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа щомісячно. Довідка містить інформацію про розмір комісії за зняття готівкових коштів в банкоматах та пунктах видачі готівкових ПАТ КБ «Приватбанк»- 4% від суми операції; у банкоматах інших банків України - 4% +5 грн, в закордонних банкоматах- 4% +30 грн.; комісія за зняття особистих коштів - 1% від суми операції. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості складається з двох складових: пені - базової процентної ставки за договором /30, що нараховується за кожен день прострочки кредиту та пені у розмірі 1% заборгованості, але не менш 30 грн на місяць, що нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочки по кредиту або процентам 5 або більше днів у разі виникнення прострочки на суму 50 грн або більше. Штраф за порушення зобов`язань з будь-якого з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30днів, становить 500 грн+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.( а.с.8) Відповідач не заперечував проти розміру заборгованості з тіла кредиту, але заперечував сам факт укладення договору з позивачем, мотивуючи свої заперечення відсутністю його підпису на наданих позивачем документах, які містять начебто не його підпис. При цьому, обґрунтовуючи свої заперечення, він вказував на те, що саме не підписані ним Умови та Правила надання банківських послуг, які містять умови кредитування, вказують на те, що договір не можна вважати укладеним відповідно позицій Верховного Суду. Розміру отриманих кредитних коштів він не оскаржує, тому суд вважає доведеною вказану позивачем суму заборгованості за кредитом в розмірі 788, 64 грн. З довідки про видані відповідачеві кредитні картки встановлено, що 21.03.2011 року йому було видано картку [NUMBER] зі строком дії до 01/15. З розрахунку заборгованості встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення боргу. Відповідно розрахунку, останній платіж за кредитом здійснено відповідачем 23.04.2014 р. Той же розрахунок містить інформацію про здійснення погашення відповідачем кредиту на карту 26.05.2014 р на суму 5,97 грн та 18.10.2014 р на суму 100 грн., однак з наданого позивачем на запит суду довідки про рух коштів по картці [NUMBER] встановлено, що платіж, здійснений 26.05.2014 р. на суму 5,97 грн є переводом коштів між рахунками за договором SAMDN50**5869, відношення якого до кредиту між сторонами позивачем не підтверджено, а платіж від 18.10.2014 р є службовою операцією зі скасування штрафу за прострочку ( 7016863**YEAR-2014 ), а не самостійним платежом відповідача в рахунок погашення боргу. Зазначене свідчить про те, що датою останнього платежа, здійсненого відповідачем, є 23.04.2014 р. Таким чином встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір, умовами якого встановлено розмір процентної ставки на місяць - 2,5 % ( 30% процентів на рік), строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа щомісячно, розмір різних видів комісій, розмір пені, яка складається з двох складових, умови застосування штрафу за порушення зобов`язань. При цьому, з доданих до позовної заяви Умов та правил надання банківських послуг на а.с. 9-32 встановлено, що вони не містять підпису відповідача, тому наявні у матеріалах справи Умови та Правила надання банківських правил суд не враховує у якості складової кредитного договору, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) де було зазначено, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тому позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без підтвердження того, що відповідач був ознайомлений з конкретними запропонованими позивачем Умовами та правилами банківських послуг, надані позивачем Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки не були підписані відповідачем, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того, зазначив, що якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому, враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Не визнаючи позовні вимоги та вказуючи про те, що договір з позивачем не укладався взагалі, позивачем при цьому, всупереч вимогам ч.3 ст.12 ЦПК України, не надано тому будь - яких доказів, тому суд вважає доведеними матеріалами справи наявність між сторонами кредитних зобов`язань, за якими відповідач має заборгованість з тіла кредиту у вказаній позивачем сумі - 788, 64 грн, які підлягають поверненню позивачеві відповідно позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17, що свідчить про те, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення процентів суд зазначає таке. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки . Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1, 5 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За вимогами ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, що була заявлена до ухвалення ним рішення. Згідно висновку Верховного Суду України від 08.06.2016 року, викладеного у справі 6-300цс15,- за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надасть пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), я свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19.03.2014 року у справі 6-14 цс 14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст..257 ЦК країни) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст..261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. З довідки про умови кредитування, яка була підписана відповідачем встановлено, що строк погашення щомісячних платежів встановлено до 25 числа місяці, наступного за звітним, однак кінцевий термін повернення кредиту встановлено такий, що відповідає строку дії картки. Тобто, у даному випадку (відповідно до правових позицій Верховного Суду) строк позовної давності стосовно повернення кредиту у повному обсязі слід рахувати з часу закінчення строку дії кредитної картки, тобто, з 31.01.2015 р. З розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість відповідача за кредитом в тому числі складається з заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 33 273,62 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі 4187,79 грн, штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: в сумі 500 грн - фіксованої частини, а також 1912,50 грн штрафу - процентної складової. У постанові від 28.03.2018 року у справі 444/9519/12 Верховний Суд зазначив, що за змістом статті 526, ч.1 ст.530, ст.610 та ч.1 ст.612 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Враховуючи строк подання позову до суду - 15.05.2018 р., позицію Верховного Суду, вимоги ст.1048, 1049 ЦК України, суд вважає, що з урахуванням строку дії картки - до 31.01.2015 р, у задоволені позовних вимог в частині стягнення процентів необхідно відмовити оскільки нараховані в межах строку дії картки проценти стягненню не підлягають у зв`язку зі спливом строку позовної давності, стягнення процентів після закінчення строку дії картки сторонами не узгоджувалося. Стосовно позовних вимог про стягнення пені та комісії, штрафів суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Слід зазначити, що згідно довідки про умови кредитування, умовами договору передбачено застосування різних видів комісій за обслуговування картки, як то: комісії за зняття готівкових коштів в банкоматах та пунктах видачі готівкових ПАТ КБ «Приватбанк»; у банкоматах інших банків України; в закордонних банкоматах; комісії за зняття особистих коштів. Також, довідкою передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості яка складається з пені - базової процентної ставки за договором, що нараховується за кожен день прострочки кредиту та пені у розмірі 1% заборгованості, але не менш 30 грн на місяць, що нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочки по кредиту або процентам 5 або більше днів у разі виникнення прострочки на суму 50 грн або більше. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ст.79, 80 ЦПК України, докази мають бути достовірними та достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення пені та комісії, оскільки позивачем не розмежовано боргу з комісії та пені та не надано окремих розрахунків таких позовних вимог із зазначенням методики та порядку розрахунку, не вказано, з яких складових складаються суми, що свідчить про те, що заявлена позивачем сума боргу з пені та комісії є необґрунтованою, не підтверджена належними доказами, тому не підлягає задоволенню. Також, суд вважає необґрунтованими й вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафів: в сумі в сумі 500 грн - фіксованої частини, а також 1912,50 грн штрафу - процентної складової, оскільки позивачем не надано розрахунків боргу за конкретними періодами, коли, на думку позивача, виникла заборгованість, не зазначено методики або поряду розрахунку. Крім того, слід зазначити, що 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», статтею 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р до зазначених населених пунктів належить й м.Волноваха Донецької області. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р. Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено й м.Волноваху Донецької області. Оскільки з часу укладення між сторонами договору до дня виникнення заборгованості відповідач була зареєстрована та проживала у м.Волновасі Донецької області, тому відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» позивач не мав права нараховувати йому пеню та штраф, а нараховані - скасувати, тому суд вважає, що зазначене, також, свідчить про те, що вимоги про стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягають. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 788, 64 грн, в іншій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог в розмірі 34,17 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial