Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

15 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 27.08.2010 року було укладено кредитний договір № б/н за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачувати комісію, пеню та штрафи на умовах, передбачених Договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.05.2016 року у нього утворилась заборгованість в сумі 31519 грн. 64 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача та сплачений судовий збір в сумі 1378 грн. 15 листопада 2016 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом у якому просив визнати недійсним кредитний договір укладений між ним та Банком 27.08.2010 року, з тих підстав, що його не було в письмовій формі повідомлено про істотні умови договору, не роз'яснено «Умови та Правила надання банківських послуг», «Правила користування банківською карткою» та «Тарифи» банку. Умови договору передбачають односторонню зміну його умов, що є незаконним. Крім цього, банк звернувся з позовом до суду після спливу строку позовної давності. Ухвалою суду від 15 листопада 2016 року зустрічний позов було об?єднано в одне провадження з первісним позовом. Представник позивача Сафір Ф.О. (за довіреністю) в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти зустрічних позовних вимог заперечував за їх необґрунтованістю, та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову через сплив строку позовної давності. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Його представник [PERSON] (за договором про надання правової допомоги) в судове засідання з'явилась, позовні вимоги банку не визнала, та просила відмовити у їх задоволенні, оскільки сплив загальний строк позовної давності. Зустрічний позов підтримала у повному обсязі просила суд його задовольнити. Вислухавши пояснення представника відповідача та позивача за зустрічним позовом, вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» за умовами якого відповідачу було видано платіжну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом у розмірі 2500 грн., який остаточно було збільшено до 6600 грн. 26.05.2011 року, зі сплатою 30.00 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви відповідача разом з пам'яткою клієнта, Умов і Правил надання банківських послуг, тарифів банку, про ознайомлення з якими свідчить підпис відповідача ( а.с.5 - на звороті). За Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» якими передбачено порядок нарахування та зобов'язання відповідача по сплаті відсотків, порядок погашення боргових зобов'язань, комісій, штрафу у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову, в разі порушення строків платежів по зобов'язанням та пені за несвоєчасне погашення заборгованості - відповідач зобов'язався сплачувати кредит та інші боргові зобов'язання передбачені кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу у розмірі 7% від заборгованості, однак не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, до 25 числа кожного місяця (а.с.6-31). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Статтями 526,612,625 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 31.05.2016 року у нього утворилась заборгованість в сумі 31519 грн. 64 коп., з яких: 2831 грн. 93 коп. - заборгованість за кредитом; 23262 грн. 65 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3447 грн. 93 коп. - заборгованість за пенею та комісією; та штрафи - 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1477 грн. 13 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.3-4). Оскільки відповідач порушив умови кредитного договору, взяті на себе зобов'язання не виконав належним чином, з нього на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним. Разом з тим, відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, доданих позивачем, банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування розрахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п.1.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. За п.1.1.3.1.9 вказаних Умов банк зобов'язаний не частіше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку. Умови та спосіб надання виписки про стан картрахунку заява не містить. З наданого позивачем розрахунку убачається, що з лютого 2013 року відповідач не здійснював операцій по картрахунку та припинив сплачувати кредит. З вересня 2014 року банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 34,80 % річних, а з квітня 2015 року до 43,20 % . Однак доказів на виконання вимог Умов та правил надання банківських послуг щодо повідомлення відповідача про зміну розміру фіксованої процентної ставки позивач не надав, відповідно, суд доходить висновку, що банк в порушення вимог кредитного договору та вимог чинного законодавства змінив розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, відповідно проценти за прострочену заборгованість за період з 01 вересня 2014 року по 31 травня 2016 року (639 днів) підлягають стягненню виходячи з процентної ставки 30% річних, що складає 1487 грн. 34 коп. =(2831,93х30%:365х639). Також з відповідача підлягають стягненню проценти нараховані до 31 серпня 2014 року у розмірі 2410 грн. 17 коп., а всього 3897 грн. 52 коп. Крім цього з матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості наданого банком слідує, що сума заборгованості зазначена у колонках розрахунку як пеня та комісія, складається лише із пені, яка нараховувалась банком щомісячно у розмірі 1% від суми заборгованості за тілом кредиту, а починаючи з листопада 2013 року у розмірі по 100 грн. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною третьою ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення. З розрахунку заборгованості убачається, що відповідач на момент укладення кредитного договору мав постійне місце роботи, намагався сплачувати кредит, а саме, сплатив 10860 грн., однак його матеріальний стан погіршився, він втратив роботу, на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та донька [PERSON], яка є інвалідом ІІ групи з дитинства (а.с.63-70). На думку суду зазначені обставини мають значення та є істотними в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України, а тому розмір неустойки слід зменшити з 3447 грн. 93 коп. до 300 грн. Щодо вимог позивача про стягнення штрафів, суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню лише його фіксована частина у розмірі 500 грн., оскільки нарахування штрафу (процентної складової) в сумі 1477 грн. 13 коп. (у розмірі 5% від суми заборгованості) не відповідає змісту ч.2 ст.549 ЦК України та сутності застосування штрафу, як способу забезпечення виконання зобов'язання. Суд вважає необґрунтованими доводи представника [PERSON] про застосування до вимог банку про стягнення заборгованості наслідків спливу загального строку позовної давності, оскільки за п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг сторони погодили збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки ( пені та штрафів) до 50 років ( а.с.21). Також, суд доходить висновку, що відсутні підстави, передбачені статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання кредитного договору недійсним, оскільки всі умови договору були узгоджені сторонами добровільно, а пункт 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачає можливість зміни банком тарифів, та інших умов обслуговування розрахунку у спосіб та порядку визначеному кредитним договором, а не односторонню їх зміну. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] підписав договір, попередньо ознайомившись із його умовами і змістом та погодився з ним (а.с.5). Суд, не вважає за необхідне застосовувати строк позовної давності та наслідки його спливу до вимог [PERSON] до банку, оскільки зустрічні позовні вимоги безпідставні, що є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial