Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

15.05.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договорами позики, посилаючись на те, що відповідачка відповідно до письмових розписок отримала від нього в позику: 09.06.2015 1000 доларів США під 10 %, які зобов'язувалася повернути до 09.07.2015; 06.07.2015 40000 гривень під 10 % в місяць, які зобов'язувалася повернути до кінця 2017 року; 09.07.2015 20000 гривень під 10 % в місяць, які зобов'язувалася повернути до кінця 2017 року. Взятих на себе зобов'язань відповідачка не виконала, позику не повернула, відсотків не сплатила. З посиланням на ст. ст. 526, 1046, 1048, 1049 ЦК України просив стягнути з відповідачки: за договором від 09.06.2015 - 1000 доларів США боргу, що еквівалентно 26192 гривень та 89052 гривень відсотків за користування грошима за 34 місяці; за договором від 06.07.2015 - 40000 гривень боргу та 132000 гривень відсотків за користування грошима за повних 33 місяці; за договором від 09.07.2015 - 20000 гривень боргу та 66000 гривень відсотків за користування грошима за повних 33 місяці. Всього просив стягнути з відповідачки на його користь 373244 гривні за вище вказаними позиковими зобов'язаннями. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, наполягав на його задоволенні з підстав, зазначених у позові. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду відзив на позов, який зводиться до наступного. Відповідачка заперечує факт отримання від позивача будь-яких грошових коштів за вказаними у позові розписками, із вказаних розписок неможливо достовірно встановити ні суми отриманих коштів, ні номінал валюти, ні дати отримання та дати повернення коштів, ні розмір відсотків та умови їх сплати, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав , викладених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши оригінали розписок, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка відповідно до письмових розписок отримала від позивача в позику: 09.06.2015 1000 доларів США під 10 %, які зобов'язувалася повернути до 09.07.2015; 06.07.2015 40000 гривень під 10 % в місяць, які зобов'язувалася повернути до кінця 2017 року; 09.07.2015 20000 гривень під 10 % в місяць, які зобов'язувалася повернути до кінця 2017 року. У судовому засіданні 17.08.2018 судом було оглянуто оригінали письмових розписок, копії яких було надано позивачем до матеріалів справи, засвідчено вірність наданих копій, а також відповідачка підтвердила, що вона дійсно писала надані їй для огляду три розписки, які є предметом позовних вимог. Норми права, які застосував суд: Цивільний кодекс України: Стаття 1046. Договір позики. У відповідності 1. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047. Форма договору позики 1. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 2. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1048. Проценти за договором позики 1. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 2. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Стаття 1049. Обов'язок позичальника повернути позику 1. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 2. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. 3. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Стаття 1050. Наслідки порушення договору позичальником 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 2. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Стаття 1051. Оспорювання договору позики 1. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Стаття 526. Загальні умови виконання зобов'язання 1. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 2. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Стаття 192. Гроші (грошові кошти) 1. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. 2. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 7. Звичай 1. Цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Звичай може бути зафіксований у відповідному документі. 2. Звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства, у цивільних відносинах не застосовується. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13), 2 липня 2014 року (справа № 6-36цс14) та від 13.12.2017 (справа 6-996цс17) виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. Отже написання відповідачкою розписок про отримання від позивача в борг вказаних в розписках сум грошових коштів, із зазначенням терміну їх повернення та дат їх отримання, наявністю підпису в них боржника та наявністю оригіналів розписок у кредитора, на думку суду свідчить про укладення між сторонами договорів позики, отримання вказаних у розписках відповідачкою грошових коштів та їх неповернення позивачу на момент ухвалення даного рішення судом, а тому позовні вимоги в частині стягнення сум боргу, вказаних у розписках, підлягають задоволенню. При цьому суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 761/12665/14-ц, відповідно до якої у статті 53 Закону N 606-XIV закріплено особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Виходячи із норм ч.1 ст. 1049 ЦК України про те, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, ст. 7 ЦК України, правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 761/12665/14-ц, суд вважає, що у розписці від 09.06.2015 предметом договору позики є саме долари США, а не долари інших країн, оскільки в Україні за звичаєм ділового обороту (тим паче у сільській місцевості) зазначаючи вид грошових коштів як «долари» сторони мають на увазі саме долари США, про що і вказує позивач у позові, і саме 1000 доларів США підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, без зазначення еквіваленту в гривні (з метою недопущення різного трактування предмету примусового виконання рішення суду щодо валюти боргового зобов'язання), оскільки позика надавалася саме в цій валюті. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Оскільки у позовній заяві позивач не навів обґрунтованого розрахунку суми (розміру) процентів за користування коштами, не вказав період (число, місяць та рік) за який він просить стягнути проценти за користування коштами з відповідача, що унеможливлює суду перевірити правильність такого розрахунку, а суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки процентів за користування коштами задоволенню не підлягають. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial