Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

16 січня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з вимогою стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружбівський Кар'єр Нерудних Копалин «Кварц» смт.Дружба Олевського району Житомирської області (далі по тексту ТОВ «Дружбівський Кар'єр Нерудних Копалин «Кварц») заборгованість по заробітній платі в сумі 8230.52 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з дати звільнення позивачки по день набрання законної сили судовим рішенням по даному позову та 2000.00 грн., моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01.09.2010 по 30.11.2012 року працювала в ТОВ «Дружбівський Кар'єр Нерудних Копалин «Кварц» на посаді сторожа в автотранспортному цеху. Декілька місяців перед звільненням відповідач не виплачував позивачу заробітну плату у зв'язку з чим у ТОВ «Дружбівський Кар'єр Нерудних Копалин «Кварц» перед позивачкою виникла заборгованість по заробітній платі, яка станом на 19.12.2013 року становить 8230.52 грн., які і просить стягнути з відповідача у примусовому порядку. Позивачка заявлені позовні вимоги підтримала повністю подавши до суду письмову заяву щодо розгляду справи у її відсутності. Представник відповідача - ТОВ «Дружбівський Кар'єр Нерудних Копалин «Кварц» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, день і місце розгляду справи через оголошення у пресі про, що свідчить опублікування оголошення в газеті «Житомирщина» від 25.03.2014 року про виклик до суду. Так відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, з якої слідує, що відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності відповідача на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON], з 01.09.2010 року прийнята на роботу сторожа автотранспортного цеху ТОВ «Дружбівський Кар'єр Нерудних Копалин «Кварц» згідно наказу № 11-ос від 01.09.2010 року. 30.11.2012 року [PERSON], звільнено з роботи, відповідно до ч.1 статті 38 КЗпП України (за власним бажанням) згідно наказу № 12-ос від 30.11.2012 року. Тому між сторонами виникли та припинились трудові відносини (а.с.6). У своїх позовних вимогах [PERSON], вказує на те, що декілька місяців перед звільненням та після звільнення, відповідач не виплачував позивачу заробітну плату у зв'язку з чим у ТОВ «Дружбівський Кар'єр Нерудних Копалин «Кварц» перед позивачкою виникла заборгованість по заробітній платі, яка станом на 19.12.2013 року становить 8230.52 грн.(а.с.4). Відповідно до довідки ТОВ «Дружбівський Кар'єр Нерудних Копалин «Кварц» від 19.12.2013 року № 54, станом на 19.12.2013 року заборгованість підприємства перед [PERSON], по заробітній платі складає 8230.52 гривень (а.с.4). Так, відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін. Відповідно до ст.47 КЗпП України слідує, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачено порядок за умови виплати заробітної плати. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. На підставі зібраних доказів по справі, наявних у справі документів суд приходить до висновку про підставність позову. Встановлено, що сума заборгованості по заробітній платі ТОВ «Дружбівський Кар'єр Нерудних Копалин «Кварц» перед [PERSON], складає 8230.52 гривень, сума визнана відповідачем (а.с.4). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вданому випадку відповідачем порушені строки проведення розрахунку з позивачкою, чим порушено її право на заробітну плату, гарантоване Законом України «Про оплату праці» та ст.43 Конституції України, а тому позовні вимоги позивачки [PERSON], підлягають до задоволення частково, в частині стягнення з відповідача 8230.52 грн., заборгованої заробітної плати, що підтверджено відповідною довідкою відповідача. Відповідно до частини першої статті 117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак в своїй позовній заяві [PERSON], не зазначила про те чи зверталася вона до відповідача про виплату коштів по заборгованій заробітній платі та документально це не підтверджено, довідки про її середньоденну заробітну плату до суду також позивачкою не подано. На запит суду щодо надання інформації про розмір середньомісячної заробітної плати позивачки також відповіді не надано до суду, а тому вимога позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, починаючи з дати звільнення позивачки по день набрання законної сили судовим рішенням по даному позову підлягає залишенню без розгляду, оскільки у суду відсутні належні та допустимі докази про середньомісячний розмір заробітної плати, яку позивачка отримувала у відповідача та із якого можливо було б вирахувати середньоденний заробіток і провести нарахування позивачці середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Разом із тим, суд приходить до висновку, що внаслідок бездіяльності відповідача, що потягло за собою заборгованість та не виплати заробітної плати, позивачці заподіяно також моральної шкоди. Приписами статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи характер моральної шкоди та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, внаслідок невиплати заборгованої заробітної плати, її вік, стан здоров'я, тяжкість вимушених змін у її життєвих і господарських стосунках, які вимагають від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя, утримання сім'ї, співрозмірність завданої моральної шкоди, суд вважає, що їй спричинена моральна (немайнова) шкода, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 2000.00 грн., який на думку суду є розумним та справедливим. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, то на підставі частини третьої статті 88 ЦПК України зазначені платежі підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial