Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

15.07.14 р. цей позов заявлено до суду. Під час розгляду справи позивач позов підтримав та пояснив, що у 2009 році у гр. [PERSON] він придбав автомобіль ГАЗ-24 1986 р.в., передавши його синові за нього 2000 грн. З метою володіння та користування автомобілем [PERSON] видав на нього доручення, яке посвідчене нотаріусом, а [PERSON] надав розписку про отримання коштів та про відсутність до нього претензій. Коли закінчився термін доручення, то він намагався врегулювати питання щодо набуття права власності на автомобіль, однак виявилося, що власник автомобіля [PERSON] помер. У зв»язку з тим, що він добросовісно заволодів автомобілем та відкрито користується ним більше як 5 років, то за ним слід визнати право власності на вказаний автомобіль за набувальною давністю. Відповідач надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. З»ясувавши пояснення позивача, дослідивши докази, що є у справі, суд рахує, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти рухомим майном протягом 5-ти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено ЦК України; право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.14 р. №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності; відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Під час розгляду справи достовірно з»ясовано, що позивач 06.06.09 р., відповідно до доручення, виданого [PERSON] (а.с.4), набув право розпоряджатися автомобілем ГАЗ -24 дз [NUMBER], що належав останньому на підставі технічного паспорту ( а.с. 3). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Виходячи зі змісту позову, з»ясовано, що у [PERSON] є син [PERSON], що свідчить про виникнення спадкових правовідносин , однак він до участі у справі не притягнутий, що, в тому числі, унеможливлює оцінити достовірність розписки, наданої до справи (а.с.5), а тому вказану розписку суд оцінює критично та до уваги не бере. Дослідженням змісту довіреності з»ясовано, що воно видане та посвідчене нотаріусом 06.06.14 р. та видане строком на 5 років, однак після смерті [PERSON], тобто з [INFO] представництво позивача за виданим доручення припинено на підставі ч.1 п.6 ст. 248 ЦК України, однак доказів про безперервне володіння спірним автомобілем на протязі 5-ти років позивачем не надано. Відповідно до п.41 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 р. N 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Визнання права власності на спірний автомобіль за позивачем , відповідно до ст. 34 ЗУ « Про дорожній рух» тягне за собою зняття його з відповідного обліку, реєстрацію ( перереєстрацію) в органах ДАІ на протязі 10 днів, підставою чого є відповідні документи про відсутність на нього арешту чи заборони , однак відомостей про відсутність таких на нього справа не містить. Отже, визнання права власності за позивачем на вказаний автомобіль за відсутності відомостей про наявність ( відсутність) обтяжень на нього суперечить вказаним нормам, а тому підстави для такого відсутні. Крім цього, стороною у справі притягнуто Селищенську сільську раду Літинського району Вінницької області в той час, коли, відповідно до п.13 вказаної Постанови ПВСУ позивачем у справі має бути власник майна або правонаступник, яким може бути [PERSON], однак відомостей про прийняття спадщини чи відмову від неї справа не містить, а тому територіальна громада в особі Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області не може бути відповідачем у цій справі. Оцінивши у сукупності належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності щодо заявленого позову, суд рахує, що підстави для його задоволення відсутні.

Outcome: dismissed