Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

15 липня 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому уточнивши позовні вимоги, просять: - стягнути з [PERSON] користь [PERSON] спричинену майнову шкоду у розмірі 149\~965 грн. 98 коп. та моральну шкоду у розмірі 15000 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 5\~000 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] спричинену моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Протокольною ухвалою суду від 29.12.2015 до участі у справі в якості третьої особи залучений [PERSON] У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представники позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Третя особа та представник третьої особи вважають позов таким, що не підлягає задоволенню. Представник відповідача ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений, про причини неявки суду не повідомив. У поданих письмових запереченнях ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» просило відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 10.01.2015, о 10.40 год., [PERSON], у м. Чернігові по вул. Ціолковського, керуючи транспортним засобом «ЗАЗ», номерний знак [NUMBER], в ожеледицю буксирував на гнучкому зчепленні автомобіль «ВАЗ», номерний знак [NUMBER], внаслідок чого автомобіль «ВАЗ» по ожеледиці занесло на зустрічну смугу дороги, де він здійснив зіткнення з зустрічним автомобілем «Тойота», номерний знак [NUMBER], в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим [PERSON] порушив вимоги п.п.12.1, 23.10(б) ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2015 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 18 березня 2015 року,[PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.(а.с. 17-21).Крім того, постановою Апеляційного суду Чернігівської області встановлено, що транспортний засіб «ЗАЗ SensTF 698 P», д.н.з. [NUMBER], належить ТОВ «УДК» (а.с. 22-24). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ЗАЗ SensTF 698 P», д.н.з. [NUMBER], була застрахована по договору добровільного страхування цивільної за полісом № АС/9349 ОСЦПВВНТЗ від 09.12.2014 у ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» (а.с. 26). За приписом п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Toyota-Rav-4 2/5iLive»,державний реєстраційний номер [NUMBER], отримав механічні пошкодження, ПрАТ «Альфа-Страхування», відповідно до страхового акта№ 0039609.15.01.01 від 06.05.2015, сплатило [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 50000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки від 13.05.2015 та визнається позивачем (а.с. 28). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до висновку № 184 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 15.06.2015, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «Toyota-Rav-4 2/5iLive», державний реєстраційний номер [NUMBER], необхідного для усунення пошкоджень отриманих у ДТП 10.01.2015, з урахуванням значення коефіцієнту, фізичного зносу його складників, станом на час проведення дослідження 15.06.2015, урахування суми ПДВ 20% - 28645,39 грн., складає 171872,36 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля ««Toyota-Rav-4 2/5iLive», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження у ДТП 15.06.2015, у тому числі з урахуванням розміру втрати товарної вартості у сумі 27263,62 грн., станом на час проведення дослідження 15.06.2015, складає 199135,98 грн. (а.с. 32-36). За клопотанням представника позивачів ухвалою суду від 10.09.2015 була призначена судова автотоварознавча експертиза. Згідно висновку експерта від 21.11.2015 № 2828/2829/15-24 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, вартість матеріального збитку, завданого власнику дорожнього транспортного засобу «ТоуотаRАV 4», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортного пригоди, яка сталася 10.01.2015, на дату оцінки, складає: 175642,73 грн. (а.с. 196-201). В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не погоджується із запереченнями відповідача [PERSON], які зводяться до того, що в силу вимог ст. 1172 ЦК України завдану позивачеві шкоду повинно відшкодовувати ТОВ «Українська дистрибуційна компанія», працівником якої він є, оскільки товариством в ході судового розгляду доведено, що буде доведено, що [PERSON] заволодів транспортним засобом неправомірно. Так, пунктом 5.2 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» на 2012 - 2015 р.р. передбачено, що в адміністрації встановлюється такий режим роботи, який зобовязуються виконувати всі працівники: початок роботи 9.00, закінчення роботи 18.00, перерва для відпочинку та харчування з 13.00 до 14.00; вихідні дні субота, неділя (а.с.134-136). Табель обліку використання робочого часу за період з 01 по 31 січня 2015 року свідчить про те, що 10 січня 2015 року в день ДТП, [PERSON] не працював (а.с. 137). Більш того, пунктом 2.16 посадової інструкції спеціаліста відділу оперативного контролю ТОВ «Українська дистрибуційна компанія», з якою ознайомлений [PERSON], на нього покладений обовязок у неробочий час залишати транспортний засіб, що належить компанії, на території філіалу компанії. Транспортний засіб повинен бути зачинений та поставлений на сигналізацію, за її наявності. У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам розяснено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.На особу, яка перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частина третя і четверта статті 1187 ЦК). Відповідачем [PERSON] вимоги ст. 60 ЦПК України не виконано та не надано будь-яких доказів правомірного використання транспортного засобу 10.01.2015 у звязку із виконанням своїх трудових обовязків. Також [PERSON] не надано доказів на підтвердження своїх доводів щодо наявності вини у ДТП позивача та третьої особи, оскільки як убачається з матеріалів адміністративної справи № 750/551/15-п, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення АВ2 № 027983, з яким погодився відповідач, винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, якою завдано шкоди позивачеві, визнано [PERSON] З огляду на обставини справи, досліджені докази та вищезазначені правові норми, суд дійшов висновку, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, та з [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме 125 642 грн. 73 коп. (175\~642,73 грн. 50\~000,00 грн.). Відповідно до ч. 1\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 3 ч. 2 зазначеної статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вирішуючи питання щодо відшкодування завданої позивачам моральної шкоди, судом враховуються обставини даної конкретної справи, характер та спосіб завдання моральної шкоди, глибину їхдушевних страждань,\~\~тривалість розгляду справи та відшкодування збитків, що вимагало додаткових зусиль для організації їхнього життя. В той же час суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачами, підлягає зменшенню, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також адекватності завданим душевним та моральним стражданням позивача, та доходить висновку, що розмір моральної шкоди, завданої [PERSON],\~\~підлягає визначенню в сумі 3 000грн., а [PERSON] в сумі 1 000 грн. Згідно ст. ст. 79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до\~ ст. 84 ЦПК України\~ витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судоверішення, іншою стороною, а вадміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовомузасіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення \~з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У пункті 48 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 розяснив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Приєднаними до справи квитанціями від 16 вересня, 31 та 29 липня, 02 жовтня, 06 листопада 2015 року (а.с. 233-237) підтверджується оплата позивачем [PERSON] витрат на правову допомогу адвоката в сумі5\~000,00 грн., проте суд вважає, що сплачені позивачем кошти за правову допомогу адвоката не є адекватною компенсацією наданих ним послуг, у звязку з чим підлягають частковому відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3\~362 грн. 32 коп. У звязку з частковим задоволенням позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з [PERSON]на користь держави належить стягнути 1\~353 грн. 87 коп. судового збору. Враховуючи понесення позивачем [PERSON] витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи, що підтверджується квитанцією № 0.0.440852092.1 від 28.09.2015 (а.с. 231), на його користь з [PERSON] підлягає стягненню 1\~599,00 грн.

Outcome: partial