Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

16 вересня 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування свої вимог позивач зазначив те, що 15.01.2015р. між банком та [PERSON] була підписана заява №б/н, відповідно до умов якої останній отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач [PERSON] порушив умови договору та не виконав покладені на нього зобов`язання за даним договором, у зв`язку з чим станом на 15.08.2019р. має заборгованість - 29018,44 грн. Просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 29018,44 грн. за кредитним договором №б/н від 15.01.2015 року та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. 07 жовтня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.38-39). Представник позивача не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 15.01.2015р. між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була підписана заява №б/н, відповідно до умов якої останній отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.7-23). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом із умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак вказані зобов`язання та вимоги закону відповідачем не виконані. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.01.2015р. між позивачем та відповідачем вбачається, що станом на 15.08.2019р. у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 29018,44 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 4066,63 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання - 21443,79 грн., заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1650,00 грн., штрафу (фіксована складова) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1358,02 грн. (а.с.4-6). Враховуючи викладене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість по нарахованим відсоткам, штрафи та суму сплаченого судового збору з відповідача [PERSON] . Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання та заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., то суд приходить до висновку про необхідність відмовити в цій частині позовних вимог. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Як встановлено судом, позивачем за період з 15.01.2015р. по 15.08.2019р. нарахована відповідачу пеня за прострочене зобов`язання у розмірі 21443,79 грн. та пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 1650,00 грн. Проте наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як пеню і штрафи, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання пеня і штрафи перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення - свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають частковому задоволенню. Отже, з урахуванням того, що відповідачу [PERSON] за несвоєчасне виконання зобов`язання за заявою від 15.01.2015р., було одночасно нараховано, як заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 21443,79 грн., заборгованість за пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 1650,00 грн., так і штрафи, які складаються зі штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1358,02 грн., суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 4066,63 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 1358,02 грн. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: partial