Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

17.08.2016 року представник позивача звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 24 листопада 2008 року померла тітка позивача [PERSON] Після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд. На це майно тітка позивачки залишила на її імя заповіт. Як спадкоємниця за заповітом позивач подала до нотаріальної контори письмову заяву про прийняття спадщини. Позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, а про отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами їй було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності за заповітом, так як відсутній правовстановлюючий документ. У звязку з вищенаведеним позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами після смерті її тітки [PERSON], яка померла 24 листопада 2008 року. Представник позивача в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та проводити розгляд справи у його відсутність. Представник Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області до суду не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до початку розгляду справи надав до суду лист в якому просить суд проводити розгляд справи у його відсутність та зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст.1268 спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що 24 листопада 2008 року померла тітка позивачки - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть. (а.с.6). Після смерті якої відкрилася спадщина на майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельна ділянка по вул. Набережна, 3 в с. Сеньківка, Бориспільського району Київської області. За життя, 20.10.1995 року, [PERSON]. було складено заповіт, за яким остання зробила таке розпорядження, що все своє майно, що буде належати їй на день смерті, вона заповідає [PERSON]. Згідно відмітки голови сільської ради, вказаний заповіт на день смерті заповідача не змінено та не скасовано (а.с.7). В установлений законом строк, позивач звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] В результаті чого нотаріусом було заведено та зареєстровано спадкову справу № 425/2014, що підтверджується даними витягу (а.с.9). Позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (а.с.13). Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння нотаріус їй відмовив, посилаючись на те, що воно не було зареєстровано у вставленому законом порядку та відсутній відповідний правовстановлюючий документ. З даних технічного паспорта на житловий будинок №3 по вул. Набережна в с.Сеньківка, Бориспільського району, Київської області, слідує, що житловий будинок побудовано в 1967 році. (а.с.10,11). Відповідно до довідки Сеньківської сільської ради № 493 від 09.08.2016 р. (а.с.12), житловий будинок №3 по вул. Набережна, в с. Сеньківка, Бориспільського району, Київської області належав померлій [PERSON] На час будівництва житлового будинку, забудова села проводилася без оформлення будівельної документації. Житловий будинок побудований в 1967 році без порушень забудови з внесенням даних до по господарської книги за № 25. У 1967 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний «таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради «СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних «житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Крім того, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.\~\~ Даний підхід закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,\~\~де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Таким чином, можливо прийти до висновку, що [PERSON] згідно діючого законодавства на час побудови та здачі в експлуатацію володіла спадковим будинком на праві власності. У відповідності до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року №19-32/319, «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку». Крім того, відповідачем у справі є відповідна сільська рада, яка в силу\~ст.335 ЦК України\~наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Заперечень проти визнання за позивачем права власності на домоволодіння сільська рада не надала. Дана обставина свідчить про те, що задоволення предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України,\~ кожна\~\~ особа\~ має\~ право\~ в\~ порядку,\~ встановленому\~ цим Кодексом,\~ звернутися\~ до\~ суду\~ за\~ захистом\~\~ своїх\~\~ порушених,\~ невизнаних або оспорюваних прав, свобод\~ чи інтересів. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є - визнання права. Враховуючи викладені обставини, та той факт що позивач з обєктивних причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину, її право підлягає судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на нерухоме майно, що належало спадкодавцю на законних підставах, тому позов необхідно задовольнити. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України\~\~від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно На підставі викладеного,

Outcome: approved