Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

17.08.2018 позивач - АТ КБ «ПриватБанк», в особі представника [PERSON], звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що відповідно до укладеного договору №б/н від 02 червня 2008 року [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 690 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим термном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідач надала згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку та надала свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач порушила умови Договору в результаті, чого виникла заборгованість, яка станом на 28 травня 2018 року становить 11231 грн 13 коп. В зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не погасила даний борг, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 17.10.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Враховуючи те, що у встановлений ухвалою строк сторони не надали суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02 червня 2008 року [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 690 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим термном повернення, що відповідає строку дії карти. Умовами даного договору передбачено написання заяви позичальником; роз'яснення позичальнику умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Згідно розрахунку заборгованості станом на 28 травня 2018 року заборгованість за кредитом становить 11231 грн 13 коп. (202 грн 15 коп.\~ заборгованість за кредитом, 6657 грн 35 коп. - заборгованість про процентам за користування кредитом, 3598 грн 72 коп. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн - фіксована частина штрафу, 522 грн 91 коп. - процентна складова штрафу). Відповідно до вимог ст.\~526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.611\~ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Відповідно до статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно із частиною першою\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~(далі -ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049\~ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вирішуючи питання про стягнення штрафу, суд дійшов до наступного. Згідно ст.61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не допускається. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом Україниу постановах № 6-2003 від 21 жовтня 2015 року та № 6-1374 цс 17 від 11 жовтня 2017 року. За таких обставин вимога позивача про стягнення штрафу не підлягає задоволенню, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість у сумі 10458 грн 22 коп. (202 грн 15 коп.\~ заборгованість за кредитом, 6657 грн 35 коп. - заборгованість про процентам за користування кредитом, 3598 грн 72 коп. заборгованість за пенею та комісією). Згідно з вимогам \~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що позивачем виконано всі умови договору, тобто виконано зобов'язання перед позичальником, а відповідач в свою чергу порушила взяті на себе зобов'язання, вчасно не розрахувалася, в результаті чого виникла заборгованість, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню. При розподілі судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Протягом розгляду справи позивач сплатив судові витрати у сумі 1762,00 грн. Позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлено у сумі 11231 грн 13 коп., до стягнення підлягає заборгованість у сумі 10458 грн 22 коп., тобто 93,11 % (10458,22 х 100 : 11231,13). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1640 грн. 59 коп. судового збору (1762 х 93,11 %).

Outcome: partial