Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

15.10.2020 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, відповідно до якого прохав суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та висилити [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; виселити [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач разом із третьою особою по справі є співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] . Проживання відповідачів у будинку створює перешкоди позивачеві у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідачі займають житлову площу, яка потрібна позивачеві при цьому жодних підстав на проживання не мають. За погодженням з іншим співвласником позивач користується у будинку житловою площею 26,2 кв.м., що фактично складається з 2 житлових кімнат. Відповідачі по справі займають одну кімнату площею 16,2 кв.м. Позивач з донькою змушений проживати разом в одній кімнаті площею 10 кв.м. Порушення своїх прав позивач обґрунтовує наступним: Житловий будинок необхідний позивачеві для власного проживання та проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] користуються комунальними послугами в будинку не сплачуючи за них, що призводить до збільшення матеріальних витрат позивача, який самостійно несе витрати на їх оплату. Також відповідачі користуючись будинком не дбають про нього та прибудинкову територію. Окрім наведеного, [PERSON] , порушуючи норми ЖК УРСР, без згоди позивача надав доступ та вселив до будинку невідому позивачеві особу - [PERSON] . Позивач вважає, що [PERSON] жодної правової підстави на проживання в будинку не має оскільки: законодавством не передбачене збереження права користування житлом за особою, яка хоч і правомірно вселилась у будинок, але на час розгляду справи перестала бути членом сім`ї власника; власники будинку не укладали договору оренди будинку з відповідачем;відповідач не пов`язаний родинними та сімейними відносинами з позивачем та іншим співвласником будинку; відповідач також не може бути визнаний членом сім`ї з підстав наведених в ст. 156 ЖК України, оскільки він ніколи не приймав участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг та ніколи не вів спільне господарство з позивачем. Щодо \~ [PERSON] ,\~то позивач\~вказує,\~що він\~ніколи не\~надавав своєї\~згоди на\~її вселення\~до житлового\~будинку. [PERSON] не пов`язана родинними та сімейними відносинами з позивачем та іншим співвласником будинку. Відповідачка також не може бути визнана членом сім`ї позивача з підстав наведених в ст. 156 ЖК України, оскільки вона ніколи не була пов`язана з позивачем спільним господарством. При цьому, позивач жодної угоди з [PERSON] щодо права користування житловим будинком не укладав. [PERSON] отримала доступ до будинку від [PERSON] та всупереч бажанню позивача проживає у його будинку. Враховуючи відсутність правових підстав у [PERSON] на проживання у житловому будинку вона має буди виселена з нього як особа, що самоправно зайняла жиле приміщення. 19.10.2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач, в особі свого адвоката року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, прохали суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі у судове засідання не з`явилися,\~будучи належним чином повідомленими судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляли; відзив на позов, а також будь-які заяви чи клопотання на адресу суду від останніх не надходили. Третя особа по справі [PERSON] , який є співвласником жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , подав клопотання яким підтверджує, що [PERSON] та [PERSON] дійсно постійно проживають у даному будинку, а саме в частині якою користується [PERSON] . Зазначив, що між сторонами часто виникають конфлікти з питань користування будинком. [PERSON] та [PERSON] жодної участі в утриманні будинку не приймають. При цьому, підтримав позов [PERSON] та не заперечував проти визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням та його виселення з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також виселення [PERSON] з даного житлового будинку. Просив справу\~розглядати за\~його відсутності. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення у справі, про що постановлено ухвалу. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що спірний будинок належить позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.05.2005 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.05.2005р. та третій особі - [PERSON] , що підтверджується дублікатом Договору купівлі-продажу від 05.03.2014 року, що посвідчений за реєстровим № 787. Довідкою від 26.08.2020р. за № 2091 КП «ЖЕО № 2» ПМР доводиться, що в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстроване місце проживання таких осіб: [PERSON] , [PERSON] (дочка позивача), [PERSON] (позивач). Місце проживання [PERSON] в будинку згідно довідки не зареєстроване. [PERSON] , був зареєстрований та вселився до будинку як син [PERSON] , колишньої дружини позивача, яка була зареєстрована та проживала у будинку до 06.03.2018 року. Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) доводяться Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] .Шлюб між Позивачем та [PERSON] розірвано рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 13.12.2016р. у справі № 554/7378/16-ц. [PERSON] померла - [INFO] , що доводиться Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 06.03.2018року. Особові рахунки на оплату електричної енергії, газопостачання, водопостачання та водовідведення, оформлено на Позивача. Позивач оплачує комунальні послуги, що доводиться оригіналами квитанцій про оплату. Щодо права [PERSON] на користування будинком, то суд зазначає наступне: Нормами ст. 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Нормами ч.2 ст. 156 ЖК УРСР встановлено, що виключно за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. Згода власника не потрібна лише у єдиному випадку - вселення до батьків їх неповнолітніх дітей. В матеріалах справи відсутні докази, які вказують, що [PERSON] пов`язана родинними та сімейними відносинами з позивачем та іншим співвласником будинку чи веде з ними спільне господарство. Не подано до суду доказів укладення між власниками будинку угоди з [PERSON] щодо права користування житловим будинком. Оскільки [PERSON] самоправно зайняла жиле приміщення, то вона має буди виселена з нього. Частиною 3 ст. 116 ЖК УРСР\~передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Місцем проживання, згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З викладеного слідує, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України\~ та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~ Реєстрація відповідача чинить перешкоди позивачу, як власнику у користуванні майном, а саме позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, не може вільно розпоряджатись майном. За таких обставин, суд вважає, що права позивача як власника вказаного нерухомого майна є порушеними, що полягає у певних перешкодах у користуванні власністю, у зв`язку з чим підлягають захисту. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Разом з цим, позивач прохає стягнути з відповідачів витрати понесені ним на професійну правничу допомогу у сумі 3500 грн. Відповідно до п. 1 ч.3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу підтверджується копією договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Ткаченко С.Б. від 13.10.2020 року, розрахунком витрат на правову допомогу, квитанцією № 95 від 14.10.2020 року про оплату гонорару. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно ч. 1, п. 1 ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ураховуючи вищевикладене та ту обставину, що позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, суд приходить до висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правову допомогу у сумі 3500 грн. та документально підтверджену сплачену суму судового збору у розмірі 1681,60 грн.

Outcome: approved