Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

15 вересня 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» (надалі - Банк) звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову зазначило, що відповідно до укладеного договору б\\н від 26.10.2012 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 13000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного лміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами [PERSON], складають між ним і [PERSON] Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Такж, власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач не надавав своєчасно [PERSON] грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, Відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за Договором, Відповідач станом на 31.08.2015 року має заборгованість 30530,16 грн., яка складається з наступного: 12117,48 грн. - заборгованість за кредитом; 16482,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1430,01 грн. штраф (процента складова). Посилаючись, зокрема на ст.ст.525, 526, 530, 599, 1054 ЦК України, банк просив суд стягнути зі [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість у розмірі 30530,16 грн. за кредитним договором б\\н від 26.10.2012 року, а також судові витрати у розмірі 1218,00 грн. Відповідач [PERSON] подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких, з урахуванням доповнень від 29.02.2016 р., зокрема зазначив. По-перше, він не погоджується з тим, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на сайті банку, анкета-заяви від 26.10.2012 року є складовими частинами кредитного договору № б/н від 26.10.2012 року, оскільки Умови та правила надання банківських надання послуг, які позивачем додані до матеріалів справи, не містять його підпису, він їх не підписував, їх зміст йому не відомий на момент написання та підписання ним анкети - заяви від 26.12.2012 р. Також він не підписував Тарифи банку, їх зміст йому не відомий. Надана до суду виписка руху коштів за період з 01.01.1999 р. по 05.12.2015 р. по карті 5211****6425 жодним чином не засвідчує той факт, що саме ця картка з кредитним лімітом в 1000,00грн. була видана 26.10.2012 року на підставі анкети - заяви від 26.10.2012 р., що містить підпис схожий на його, бо, в цій анкеті - заяві не вказано ані номеру картки, ані номеру рахунку з відкритим кредитним лімітом. Крім того, копія анкети - заяви від 26.10.2012 року, містить лише підпис схожий на його підпис, в той же час, дана анкетазаява містить підпису уповноваженої особи банку, не вказано посадове становище особи [PERSON], що виступала від імені банку, та приймала заяву, її підпис не завірений печаткою банка. Відсутній відомості про номер виданої кредитної картки, чи відкритого номеру рахунку з кредитним лімітом по даній анкеті - заяві, дату видачі, строк її дії. Також, копія анкети - заяви від 26.10.2012 року, не містить всіх істотних умов кредитного договору, зокрема: не встановлені погоджений розмір процентів за користування кредитними коштам, права та обов'язки позичальника та кредитора, вартості, строку кредиту, порядку плати за кредит, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Крім того, позивачем не надано належних доказів, які підтверджують, сам факт, отримання ним, як позичальником грошових коштів в сумі 13000,00 грн., як про це вказано в позові. Сам факт нібито його ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, та його згода з умовами, викладеними в зазначених документах, що нібито підтверджена його підписом в анкеті-заяві від 26.10.2012 р., не підтверджують факту його ознайомлення саме з тими умовам про невиконання яких зазначено у поданому до суду позову. На даних документах відсутній його підпис. По-друге, позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано Договору, який би містив в собі всі необхідні відповідно до ч.1.ст.6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови, зокрема: 1) назву документа; 2) назву, адресу реквізити суб'єкта господарювання; 3) прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни припинення дії договору; 9) права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. З огляду на ст.203, ч.2 ст.215, ч.2 ст.1055 ЦК України, ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вимагається наявність підпису сторін договору та інших необхіднихумов та реквізитів договору. Отже, укладення кредитного договору з недодержанням письмової форми не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю. Крім того, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що грошові кошти (споживчий кредит) мають бути надані безпосередньо споживачу, і не передбачає умови, згідно з якою кредитор може надавати кошти (споживчий кредит) не безпосередньо позивачу, а будь-якій іншій третій особі, яка не є стороною договору про надання споживчого кредиту. Доказів підтвердження факту надання позивачем грошових коштів (споживчого кредиту) саме Відповідачу в обгрунтування позовних вимог не додано. При цьому також вказував, що проценти за користування кредитними коштами мають нараховуватися з моменту фактичного, реального користування кредитними коштам позичальником, а не з моменту укладення договору або дати з якої кредитодавець зобов'язаний був надати грошові кошти. По-третє, [PERSON] не дотримані Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, (в редакції станом на 26.10.2012 року), зокрема пункти 2.4 та 2.5 розділу 2 Положення, якими передбачено наявність двох примірників у Клієнта та Емітента ([PERSON]) оформлених належних чином, тобто в письмовій формі договору на підставі якого надається у власність Клієнта чи використовується спеціальний платіжний засіб, з обов'язковою наявністю в цьому договорі вимог, визначених пунктом 2.5 Положення, наявність яких в договорі зобов'язаний забезпечити Банк. Вважав, що у позивача відсутні правові підстави вимагати виконання ним кредитного договору та зобов'язання повернути кредит та проценти за користування ним, при тому, що такого кредитного договору, чи договору на підставі якого у його власність, чи в користування позивачем було передано спеціальний платіжний засіб з кредитним лімітом в сумі - 12 117,48 грн. в матеріалах цивільної справи не має та такі договори ним не укладалися. Таким чином, вважав, що позивачем взагалі не доведений належними та допустимими доказами факт надання Відповідачу [PERSON], на підставі наданої копії анкети - заяви від 26.10.2012 р. кредиту на платіжну картку №5211****6425 в сумі 13000,00 грн. (бо в наданій анкеті - заяві вказана сума ліміту - 1000,00грн., проте, не вказаний номер виданої платіжної картки та/або номер рахунку). А також не доведений факт укладання кредитного договору на тих умовах, які викладені в умовах надання банківських послуг та тарифах банку, оскільки позивач їх не підписував. Просив суд, відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання представник [PERSON] не зявився, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При цьому, в подальшому до суду надійшли письмові пояснення представника [PERSON] [PERSON], що діє на підставі довіреності, в яких останній зокрема зазначив, що Відповідачем було підписано заяву про приєднення до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування платіжних карток, розташованих на сайті банку; Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву клієнт приєднується і зобовязуюється виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому. Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг [PERSON]. Крім того, зміст кредитного договору було зафіксовано в кількох документах: у заяві Позичальника, Умов надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між [PERSON] і Позичальником було укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що спрямовані на набуття, припинення або зміну цивільних прав і обов'язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила і Тарифи, за якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Також зазначав, що анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг заповнена Відповідачем власноруч, в документі зазначено всі персональні данні Відповідача: серія та номер паспорту, ІПН, також ці документи надавалися в оригіналі для зняття копій. Тобто у співробітника [PERSON] відсутні були підстави для відмови Клієнту в частині оформлення кредиту, а надані персональні документи Клієнта являються підставою вважати, що договір оформлений саме ним, адже на сьогоднішній день відсутні докази втрати Відповідачем персональних документів (паспорту, ІПН). Крім того вважав, що оскільки сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. До того ж, посилання Відповідача на ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є недоречним, оскільки згідно кредитного договору кредитні кошти надані Відповідачу безпосередньо шляхом відкриття кредитної лінії на його картковий рахунок, а ст.11 вищевказанного Закону регулює надання кредитів шляхом придбання продукції в кредит, що не відповідає дійсності даного кредитного договору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги він не визнає. Гроші не брав, з анкетою до банку не звертався, нічого не підписував. Заява, надана [PERSON] містить підпис схожий на його підпис. При цьому, підтвердив данні викладені в анкеті - заяві, яка була надана [PERSON], зокрема: стаж роботи, адресу місця своєї реєстрації, суму місячного доходу; дівоче прізвище матері; номер мобільний телефон; освіту; кількість дітей. Також пояснив, що паспорт не втрачав та до міліції з цього приводу не звертався, копія паспорту надана банком його та містить підписи схожі на його підписи. Хоча в той же час зазначив, що підписи, які містяться на клопотанні про витребування доказів від 20.11.2015 року (а.с.28) та в паспорті, є його підписами, які не схожі між собою. Підтвердив, що це він зображений на фото з карткою, яка надана банком (а.с.75), проте, що це за картка пояснити не зміг. Крім того, незважаючи на розяснення судом положень ст.ст.10, 11 ЦПК України, Відповідач заяв та клопотань з приводу призначення почеркознавчої експертизи не заявляв та висловлював (судове засідання від 04.04.2016 р. час технічного запису: 15:57:49 - 15:59:49). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 26.10.2012 року відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ «Акцент [PERSON]» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з проханням надати йому кредитний ліміт по платіжній карті «Кредитка «Універсальна». Бажаний розмір кредитного ліміту 1000,00 грн. Підписуючи вказану анкету-заяву, відповідач [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та [PERSON] договір про надання банківських послуг. Також відповідач [PERSON], підписуючи вказану анкету-заяву підтвердив, що він згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, відповідач [PERSON] зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку /а.с.7/. Відповідно до тарифів банку, базова процентна ставка за платіжною карткою Кредитка «Універсальна» складає 3,0% на місяць або 36,0 % на рік /а.с.8/. Пункт 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі Сторін не проінформує іншу Сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк /а.с.10/. Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому ч.1 ст.207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частина 2 ст.638 ЦК України встановлює, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до п.3 ч.3 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», до банківських послуг належить зокрема: розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. При цьому, відповідно до змісту ст.49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», операції, зазначені в п.3 ч.3 ст.47 цього Закону є кредитними послугами. До того ж, п.1.1.37 Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, що кредитна картка це платіжна картка зі встановленим кредитним лімітом. А п.1.1.36 встановлює, що кредитний ліміт це розмір коштів, що надаються [PERSON] клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності /а.с.81/. Частина 1 ст.1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання від клієнта необхідних документів, а також заяви, Банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням [PERSON], та Клієнт дає право [PERSON] в любий момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При цьому, згідно з п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, підписання цього Договору є прямою та безумовною згодою Держателя відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого [PERSON] /а.с.9/. Згідно виписки банку, відповідачу [PERSON] в день подачі заяви, 26.10.2012 року, був встановлений кредитний ліміт на картку в розмірі 300,00 грн., який цього дня був збільшений до 2100,00 грн. /а.с.41/. Доказів того, що [PERSON] не звертався до [PERSON] із відповідною анкетою- заявою та не укладав з ПАТ «Акцент [PERSON]» договір про надання банківських послуг, суду не надано. Також, відповідачем [PERSON] не надано суду обгрунтованих пояснень, яким чином його персональні данні та копія паспорту потрапили у володіння [PERSON], та з приводу чого, було зроблено фото, на якому зображений Відповідач з карткою [PERSON], якщо він до [PERSON] не звертався. Таким чином, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та ПАТ «Акцент [PERSON]» 26.10.2012 року було укладено кредитний договір шляхом встановлення відповідного кредитного ліміту на платіжну картку. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON], що кредитний договір укладений без дотримання встановленої форми, зокрема положень ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки відповідно до ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Доказів того, що кредитний договір між [PERSON] та ПАТ «Акцент [PERSON]» від 26.10.2012 року є недійсним в силу закону (нікчемним) внаслідок недотримання умов, передбачених ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» або спірний кредитний договір було визнано недійсним через недотримання форми правочину, суду не надано. Також не надано суду доказів, що договір з боку ПАТ «Акцент [PERSON]» було підписано не уповноваженою особою. Крім того, з виписки по картковому рахунку №5211****6425 за період з 01.01.1999 по 05.12.2015 рік відкритого на відповідача [PERSON] вбачається, що по ним здійснювалися численні операції, як зі зняття готівки так й поповнення готівкою, у тому числі й поповнення номеру мобільного телефону, якій перебуває у володінні Відповідача /а.с.41-50/. Пункт 14.5. ст.14 до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачає, що держатель спеціального платіжного засобу зобов'язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Водночас, п.14.6. цієї статті встановлює, що у разі втрати спеціального платіжного засобу його держатель повинен негайно повідомити про це емітента. У противному разі емітент не несе відповідальності за переказ коштів, ініційований до отримання такого повідомлення за допомогою цього спеціального платіжного засобу, якщо інше не передбачено договором. Згідно з п.6.3. Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України 30.04.2010 №223 (в редакції на час видачі пластикової картки), користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до до змісту п.п.3.3.1, 3.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг, підставою для отримання готівкових грошових коштів за Карткою через банкомат є правильне введення ПІНу /а.с.10, 53/. Згідно з п.2 Умов та Правил надання банківських послуг, ПІН (персональний ідентифікаційний номер) це код, відомий тільки власнику платіжної картки і необхідний для його ідентифікації під час здійснення операцій з використанням платіжної картки /а.с.9, 52/. В судовому засіданні, відповідач [PERSON] суду пояснив, що він по факту втрати свого паспорту та платіжних карток до правоохоронних органів не звертався, хворобами повязаними з втратою памяттю не страждає. Таким чином, суд вважає, що з боку відповідача [PERSON] не надано будь-яких доказів на спростовання факту отримання та використання ним грошових коштів за допомогою платіжної картки про яку зазначає ПАТ «Акцент - [PERSON]». Відповідно до п.6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором /а.с.9, 53/. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З розрахунку заборгованості, наданої позивачем вбачається, що станом на 31.08.2015 року, розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ «Акцент [PERSON]» складає 30530,16 грн., а саме: 12117,48 грн. - заборгованість за кредитом; 16482,67 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1430,01 грн. штраф (процента складова). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до змісту ч. ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити боргу. Доказів того, що заборгованість у відповідача [PERSON] перед ПАТ «Акцент [PERSON]» відсутня, суду не надано. Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. [PERSON] та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядження м.Маріуполь було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26.10.2012 року в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 12117,48 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 16482,67 грн. є обгрутнованими та підлягають задоволенню, а в частині стягнення неустойки є безпідставними. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: partial