Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

16 червня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що йому на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 13,46 га. Вказану земельну ділянку у 2008 році він передав в користування на 5 років [PERSON] У 2013 році маючи намір повернути належному йому земельну ділянку він дізнався, що нею незаконно користується відповідач на підставі договору оренди землі, укладеному терміном на 49 років, зареєстрованому 17.06.2009 році в Березнегуватському районному центрі Миколаївської філії ДЗК за № 040900800292. Але наміру на укладення договору оренди з відповідачкою він не мав, а договір не укладав і не підписував. Крім цього, посилаючись на те, що договір укладено на невигідних на нього умовах, оскільки орендна плата вноситься одноразово на весь тривалий (49 років) період користування земельною ділянкою в сумі 13460 грн., позивач просив суд визнати недійсним договір оренди землі укладений з [PERSON] Позивач та його представник - адвокат [PERSON] (за договором про надання правової допомоги від 28.02.2014 року) позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку. Позивач суду пояснив, що земельну ділянку у 2008 року передав у користування на п'ять років [PERSON] але договору оренди з ним не підписував, підписав лише чисті бланки та отримав оренду плату в розмірі 13460 грн., а потім ще, у такому ж розмірі. Невдовзі [PERSON] помер, а його земельною ділянкою почали користуватись відповідач, яка доводить померлому донькою та її чоловік. Але оскільки він з [PERSON] жодних домовленостей з приводу користування земельною ділянкою не мав, та не укладав договору, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд доходить наступного. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 13,46 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 055988, виданого 03 лютого 2006 року на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 18.11.2004 року № 837, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010600800123 (а.с.8). 17 червня 2009 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки, строком на 49 років, який того ж дня було зареєстровано у Березнегуватському районному центрі Миколаївської філії ДЗК за № 040900800292, та підписано акт приймання - передачі земельної ділянки (а.с.5-7). Позивач стверджує, що на сьогодні спірна земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача. Положеннями ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. В обґрунтування позовних вимог про визнання договору недійсним позивач зазначав, що не підписував та не мав наміру підписувати договір оренди земельної ділянки, однак ці доводи є недоведеними та спростовуються матеріалами справи. Так дослідженні в судовому засіданні договори оренди земельної ділянки, що були наданні позивачем (а.с.5-7) та відділом Держземагенства у Березнегуватському районі містять підпис позивача у графі «Орендодавець». Ухвалою суду від 27 жовтня 2014 року було задоволено клопотання позивача та його представника про призначення у справі судово - почеркознавчої експертизи договору оренди землі укладеного сторонами, для з'ясування факту чи було виконано підпис у договорі та акті приймання - передачі земельної ділянки позивачем [PERSON](а.с.55). 26 січня 2015 року Миколаївським обласним відділенням Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз матеріали справи повернуті без виконання у зв'язку з ненаданням у необхідній кількості вільних зразків підписів позивача та ненадходженням передоплати за проведення експертизи. Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-127 цс13 -волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків. Але оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не підписував спірний договір оренди та у встановленому порядку такий факт не довів - відсутні підстави для визнання спірного договору оренди землі недійсним у порядку, визначеному частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України. Частиною першою статті 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Статтею 18 зазначеного Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Беручи до уваги що укладений між сторонами договір оренди земельної ділянки пройшов державну реєстрацію - 17.06.2009 року, не зазначення за його примірнику та в акті приймання - передачі земельної ділянки, дати їх фактичного укладення не є підставою для визнання договору оренди землі недійсним. Посилання позивача на те, що в спірному договорі оренди розмір орендної плати визначений наперед на 49 років та без урахування технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, у зв'язку з чим є значно меншим, також не можуть бути приводом для визнання договору недійсним. З огляду на викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволені позову. Однак, такий висновок суду, не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом про захист його порушених прав у інший спосіб, у разі порушення орендарем умов договору.

Outcome: dismissed