Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

16 лютого 2016 року, [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із заявою про визнання особи недієздатною та встановлення опіки, заінтересовані особи: орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради. В обгрунтування заяви зазначила, що вона є рідною сестрою [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO]. З 1961 року, її сестра [PERSON] стала періодично звертатися до міської лікарні №7 м.Маріуполя у зв'язку з систематичним розладом психіки. В січня 2016 року, в результаті перенесених важких захворювань і смерті чоловіка, в неї сталося загострення психічного захворювання, внаслідок чого, остання стала поводитися неадекватно, самостійно завдала ножем собі порізи руки, бажаючи тим самим покінчити життя самогубством, а тому 03.02.2016 року була доставлена за медичною допомогою в ЛШМД м.Маріуполя, після чого була направлена для проходження лікування в міську лікарню №7 Маріуполя. 09.02.2016 року [PERSON] звернулася до психолога міської лікарні МЛ №7 м.Маріуполя за направленням психіатра міської лікарні №7 [PERSON], який визнав психічні відхилення [PERSON] Тому в даний час, через психічної хвороби, [PERSON] не в повній мірі може розуміти значення своїх дій, керувати ними і потребує опіки з її боку, яку вона фактично їй надає щодня. Стан здоров'я [PERSON] в значній мірі погіршився і вона в даний час нічого не в змозі робити без сторонньої допомоги. Всі побутові питання вона вирішую за сестру [PERSON] самостійно, оскільки за нею потрібен постійний догляд та нагляд. Крім того, [PERSON] страждає галюцинаціями і розладом психіки, які їй заважають вести повноцінний спосіб життя, тому вона схильна до впливу, не може в повній мірі розпоряджатися грошовими коштами, електро та газоустановками, приладами в будинку, не може спілкуватися з людьми, вигадує і каже неправду, висловлює на адресу людей звинувачення. [PERSON] необхідний постійний сторонній догляд з її боку, як за душевно хворою людиною, в результаті наявного у неї психічного розладу, тому вона бажає оформити над нею опіку. Посилаючись, зокрема на ст.ст.16, 60 ЦК України, просила суд: 1) визнати [PERSON], [INFO] недієздатною; 2) встановити опіку над [PERSON], [INFO], та призначити їй опікуна - рідну сестру, [PERSON] 01 лютий [INFO]. 24 травня 2017 року до участі у розгляді справи вступив прокурор Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області. 06 липня 2016 року до участі у розгляді справи в якості заінтересованої особи була залучена [PERSON], яка здійснює догляд за [PERSON] В судовому засіданні, заявник [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], що діє на підставі договору, підтримали подану заяву та просили її задовольнити. Представник органу опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні, проти задоволення заяви заперечував. Зазначив, що на його думку, дійсним приводом для подання заяви [PERSON] був майновий спір, а не турбота про фізичний стан [PERSON] Заінтересована особа [PERSON], в судовому засіданні, проти задоволення заяви також заперечувала. Зазначила, що [PERSON] на психічні захворювання не страждає, а її фізичний стан на сьогоднішній день повязаний лише з похилим віком [PERSON] Прокурор Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області [PERSON], в судовому засіданні, проти задоволення заяви також заперечував. Опитана в судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що жити зі своєю сестрою [PERSON] не бажає, оскільки та погано до неї ставилася, не годувала, ображала. Проти проживання у [PERSON] не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, пояснення представника органу опіку та піклування, заінтересованої особи та прокурора, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що заява про визнання особи недієздатною та встановлення опіки не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.238 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи недієздатною повинні бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Абз.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає, що психічні розлади - розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, для застосування в Україні. Відповідно до інформації, наданої КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7 м.Маріуполя» від 02.06.2016 року №1243, [PERSON], [INFO], на обліку у лікаря психіатра та стаціонарному лікуванні не перебуває. Відповідно до ч.1 ст.239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Частина 1 ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачає. що психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. При цьому, ч.2 цієї статті встановлює, що психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи. Під час судового розгляду, з метою вирішення питання про необхідність призначення судово-психіатричної експертизи, судом КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7 м.Маріуполя» було доручено провести медичний огляд [PERSON] за її згодою. Відповідно до інформації, наданої КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7 м.Маріуполя» від 20.02.2017 року №405, [PERSON], [INFO], була відвідана вдома по заяві її сестри [PERSON], та оглянута лікарем психіатром. Можливий діагноз: помірно виражена деменція внаслідок органічного ураження головного мозку. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлює, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Таким чином, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду, не знайшов свого підтвердження факт того, що [PERSON] має хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Викладені в заяві [PERSON] обставини, що [PERSON] з 1961 року стала періодично звертатися до КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7 м.Маріуполя» у зв'язку з систематичним розладом психіки не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи (а.с.45). При цьому, виходячи з презумпції психічного здоровя особи, суд не приймає до уваги можливий діагноз лікаря психіатра в якості доказу наявності достатніх даних психічного розладу здоров'я [PERSON] та вважає неприпустимим призначати проведення судово-психіатричної експертизи [PERSON] і тим самим втручатися в її особисті права лише на підставі припущень. На підставі викладеного, ст.ст.57, 60, 209, 213-215, 218, 223, 236 - 241 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed