Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

16 січня 2018 року позивач [PERSON]звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON]про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 лютого 2017 року він з відповідачем зареєстрували шлюб в Запорізькому міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 90. Від шлюбу подружжя спільних дітей не мають. Шлюбні відносини між ними припинені з березня 2017 року у звязку з протилежними поглядами на сімейне життя. Просив шлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Кіган». Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207 цього Кодексу. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, в межах заявлених позовних вимог, вислухавши учасників процесу, доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 90, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2018 року. Шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2017 року у звязку з протилежними поглядами на сімейне життя. Майнового спору між сторонами немає, до примирення не прагнуть. З вказаних підстав суд вважає, що сімя розпалася остаточно і не може бути збережена. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя є протилежні погляди на сімейне життя. Сімя розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги.

Outcome: approved