Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

16 квітня 2018 року Позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON], що діє від імені себе та малолітньої дочки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: Україна, [ADDRESS]. Відповідач разом із дочкою та сином зареєстровані у вказаній квартирі, однак там не проживають, бо з 26.12.2016 року переїхали на постійне місце проживання до Канади у м. Армстронг, про що свідчать картки на постійне проживання, видані урядом Канади. Тому позивач просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житлом. Представник, заявлені вимоги підтримала, просила розглядати справу без фіксації судового процесу. Представник Відповідача визнала позовні вимоги в повному обсязі та просила розглянути справу за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: Україна,\~[ADDRESS] . Як вбачається з довідки про склад сімї за вказаною адресою зареєстровані Відповідач разом із дочкою та сином. Відповідач разом із дітьми не проживають за вказаною адресою згідно із картками на постійне проживання, видані урядом Канади. Відповідно до ч.2 ст 405 ЦК України член родини власника житла втрачає право на користування цим житлом у випадку його відсутності без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 71 ЖК Української PCP, жиле приміщення за наймачем або членами його сімї зберігається протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК Української PCP встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила право на користування житлом. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved