Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

16.03.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 24683 грн. 47 коп. та процентів за користування ними в розмірі 3477 грн. 57 коп. В обгрунтування позову зазначив, що 17.04.2019 року постановою Верховного Суду рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 20 грудня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні скасовано і ухвалено нове рішення. Відмовлено [PERSON] у задоволенні позову до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Проте до моменту винесення постанови Верховним судом постанова апеляційного суду Чернігівської області від 20.12.2017 року була фактично виконана і в примусовому порядку на підставі виконавчого листа № 2/750/2427/17 виданого 22.01.2018 Деснянським районним судом м. Чернігова в порядку виконання рішення суду з [PERSON] було стягнуто: 24683, 47 грн., 2468,35 грн., 51 грн., 104 грн. Вважає, що підставою набуття одержувачами зазначених сум були зазначені рішення судів, які скасовані, отже підстава набуття майна (коштів) відпала, а майно (кошти) є такими, що набуті без достатньої правової підстави, а тому в силу ст. 1212 ЦК України мають бути повернуті. Ухвалою суду від 07.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 21.04.2020 у задоволенні заяви [PERSON] про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відмовлено. 13.04.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки застосування до даної справи ст. 1212 ЦК України неможливе, оскільки дані правовідносини регулюються ст. 444-445 ЦК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 листопада 2017 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2015 року по 26 листопада 2016 року у розмірі 10 683,89 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 18 670,62 грн та індексацію заробітної плати в розмірі 19 894,17 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 20 грудня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 листопада 2017 року змінено в частині визначених судом першої інстанції сум середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та індексації. Стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 25 лютого 2015 року по 25 листопада 2016 року в сумі 24 683,47 грн. Стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] індексацію заробітної плати за період з листопада 2013 року по жовтень 2016 року в сумі 18 781,64 грн. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати скасовано і ухвалено нове рішення. Відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про стягнення з ФОП [PERSON] компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. У іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 листопада 2017 року залишено без змін. Рішення суду виконано фактично 08.02.2018 та 27.02.2018, що підтверджується листом Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах від 08.11.2019 (а.с. 10-11). 17.04.2019 року постановою Верховного Суду рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 7 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 20 грудня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні скасувано і ухвалено нове рішення. Відмовлено [PERSON] у задоволенні позову до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Стягнуто з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1 280 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Заробітна плата відповідачем була отримана на підставі рішення суду (виконавчий лист №2/750/2427/17 виданий 22.01.2018 Деснянським судом м.Чернігова на підставі постанови апеляційного суду Чернігівської області від 20.12.2017 р.), на що вказує Верховний Суд України у Постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), а тому до даної справи мають застосовуватися норми ст.444, 445 ЦК України. Відповідно до п.4 ч.2 ст.444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі. Згідно з ч.9 ст.444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Статтею 445 ЦПК України встановлені певні обмеження повороту виконання. Зокрема частиною 1 цієї статті передбачено, що у разі скасування за нововиявленими чи виключними обставинами рішень у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року у справі №13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Отже, поворот виконання - це повернення позивачем відповідачеві всього одержаного ним за скасованим чи зміненим рішенням суду. З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що поворот виконання має певні обмеження, зокрема що випливають із трудових відносин. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.12.2019 року в задоволенні заяви [PERSON] про поворот виконання рішення суду відмовлено. Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Велика Палата Верховного Суду у Постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 р. № 753/15556/15-ц; № 14-445цс18 вважає, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Оскільки, відповідачем добросовісно набуті кошти (заробітна плата) на підставі рішення суду, яке було чинне на момент його виконання, а також з урахуванням того, що суми заробітної плати не підлягає поверненню, то вимога про стягнення безпідставно набутих коштів, а саме середнього заробітку за затримку при ззвільненні та індексації заробітної плати, задоволенню не підлягає. Що ж стосується вимоги про стягнення процентів за користування коштами, то дана вимога є похідною від основної вимоги, а тому також задоволенню не підлягає. Враховуючи вище викладене, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, з підстав заявлених позивачем задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed