Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

15.05.2012 р. [PERSON] звернувся в суд з позовом, який пізніше був ним уточнений, до відповідачки [PERSON] про розподіл майна, набутого в шлюбі, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.03.1994 р. він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають в даний час з матір'ю. Спільне життя з відповідачем не склалося і за рішенням суду від 21.05.2012 р. шлюб між ними було розірвано. Вже тривалий час разом не проживають, спільне господарство між ними не ведеться. Однак за час шлюбу було придбано спільне майно подружжя: квартира [ADDRESS], а також автомобіль Mitsubishi Colt 1.3, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER]. Він пропонував відповідачці розділити дане майно порівну, однак вона заперечує, тому, враховуючи той факт, що [PERSON] до цього часу користується спірним автомобілем та проживає у спірній квартирі, він і звернувся в суд з даним позовом, яким просить визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], іншу ? частину якої залишити за [PERSON], а також залишити в її власності спірний автомобіль Mitsubishi Colt 1.3, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], а на його користь стягнути з відповідачки половину ринкової вартості автомобіля. 27.06.2012 р. відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, який неодноразово був нею уточнений та збільшений, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.09.1994 р. вона уклала шлюб з [PERSON], від спільного життя з яким народилися діти: син [PERSON], [INFO]р.н., та донька [PERSON], [INFO] р,н. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 21.05.2012 р. шлюб розірвано. В своєму позові [PERSON] визнав предметами судового спору квартиру [ADDRESS], та автомобіль марки Mitsubishi Colt 1.3, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER]. Однак вона вважає, що квартира не може бути визнана об'єктом спільної сумісної власності, оскільки вона була придбана за власні кошти її матері [PERSON] при домовленості оформлення квартири на неї, як подарунок матері дочки з розрахунком, що дана квартира перейде їхнім спільним дітям. Тому і просила суд виключити квартиру із складу спільного сумісного майна подружжя. Що стосується автомобіля, то вона визнає, що дійсно він є спільним сумісним майном і не заперечує, щоб право власності на нього було визнано за позивачем, а половину його вартості стягнути з нього на її користь. Крім того, вона вважає, що до спільного сумісного майна подружжя необхідно віднести земельні ділянки, які були виділені [PERSON] у власність. Зокрема на підставі рішення Кардашівської сільської ради від 24.03.2000р. [PERSON] у власність виділена земельна ділянка площею 0.173 га в межах згідно з планом, яка розташована на території [ADDRESS] (землі Кардашівської сільської ради) для будівлі та обслуговування жилого будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності не землю серії І-СМ №041008 від 25.05.2000р. На підставі розпорядження голови Охтирської районної державної адміністрації №185 від 30.03.2004р. [PERSON] у власність виділена земельна ділянка площею 4.1691 га в межах згідно з планом на території Кардашівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №048878 від 30.03.2004р. На підставі розпорядження голови Охтирської районної державної адміністрації №156 від 24.03.2005р. [PERSON] у власність виділена земельна ділянка площею 0.6056 га в межах згідно з планом на території Кардашівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №173014 від 13.03.2009 р. Вважає, що зазначені земельні ділянки є спільною сумісною подружжя і їх можливо поділити реально в натурі. В порядку реального поділу майна подружжя виділити їй у власність земельну ділянку площею 0.173 га, розташовану на території [ADDRESS] (землі Кардашівської сільської ради) для будівництва та обслуговування житлового будинку та припинити право спільної сумісної власності на дане нерухоме майно [PERSON]; залишити у власності [PERSON] земельну ділянку площею 0.6056 га, розташовану на території Кардашівської сільської ради, для ведення особистого селянського господарства, з припиненням права спільної сумісної власності на дане нерухоме майно [PERSON]; провести реальний поділ земельної ділянки площею 4.1691 га, розташованої на території Кардашівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва між співвласниками в рівних частках - по ? частині за кожним, з виділенням у власність [PERSON] та [PERSON] по 2.0845 га земельної ділянки та визнанням за нею права власності на дану земельну ділянку площею 2.0845 га. Крім того, просила суд визнати частково недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], від 9.02.1998р. за реєстраційним №2-493, вчинений [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, в частині, що стосується покупця даної квартири із зазначенням набувача квартири [PERSON] внаслідок фіктивності договору купівлі - продажу в даній частині. Визнати [PERSON] належним набувачем права власності на квартиру [ADDRESS], за договором купівлі - продажу від 9.02.1998р. за реєстраційним №2-493, укладеного з продавцем [PERSON] в частині, що стосується покупця даної квартири. Також [PERSON] вважає, що до спільного майна подружжя також належить автомобіль ЗАЗ 110307, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], придбаний ними за час шлюбу. Тому просить суд визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль ЗАЗ 110307, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та передати його у власність [PERSON] в рахунок реального поділу майна подружжя. 11.07.2012 р. [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна квартира [ADDRESS], спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] не являється. Так, вказана квартира була оформлена договором купівлі - продажу від [PERSON] на ім'я [PERSON], що відбувалося 09.02.1998 р. Однак фактично даний договір купівлі - продажу від 09.02.1998 р. укладався між нею, [PERSON], та [PERSON], якому її власні грошові кошти за квартиру були передані від неї, але з домовленістю, що квартиру вона відразу оформить на дочку [PERSON] Все це було відомо [PERSON], який чітко розумів хто саме купив квартиру, за чиї кошти і при яких умовах. Ні [PERSON] ні [PERSON] при оформленні нотаріального договору купівлі - продажу не було, договір від імені [PERSON] підписувався нею, [PERSON], а тому вона себе вважає реальним власником спірної квартири. В зв'язку з чим вона звернулася в суд з цим позовом, яким просила суд визнати частково недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], від 09.02.1998р. за реєстраційним №2-493, вчинений [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, в частині, що стосується покупця даної квартири із зазначенням набувача квартири [PERSON] внаслідок фіктивності договору купівлі - продажу в даній частині. Визнати [PERSON] належним набувачем права власності на вказану вище квартиру та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. В задоволені первісного позову [PERSON] в частині його прав на спірну квартиру [ADDRESS], відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили, що раніше вони хотіли добровільно розділити спільне майно, а саме автомобіль Mitsubishi Colt 1.3, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] залишити в користуванні [PERSON], а квартиру [ADDRESS] залишити у володінні відповідачки [PERSON] Але у зв'язку з тим, що відповідачка відмовилася від такого варіанту розподілу майна, сторона позивача наполягає на розподілі майна, набутого в шлюбі, в рівних частинах. Крім того, [PERSON] не погодився із позовними вимогами [PERSON] та [PERSON] про те, що саме матір [PERSON] - [PERSON] - придбала спірну квартиру за її власні кошти, вважає, що така позиція є надуманою, адже квартира була придбана в шлюбі. Також [PERSON] погоджується, що у їхньому володінні перебував автомобіль ЗАЗ 110307, 2000 р. випуску, але за згодою подружжя він був переданий в користування [PERSON] згідно нотаріального доручення за 2008 р., тобто фактично вказаний автомобіль був їй відчужений, але документально було оформлено тільки нотаріальне доручення. Вказаним автомобілем [PERSON] користується і по даний час, а тому вважає, що він не є предметом розділу. В ході судового розгляду [PERSON] та її представник [PERSON] позов визнали частково в частині розподілу автомобіля Mitsubishi Colt 1.3, 2009 року випуску, але не визнали вимоги щодо визнання права власності на ? частину спірної квартири, мотивуючи тим, що саме [PERSON] є фактичним власником спірної квартири, тобто квартира куплена за її кошти не зважаючи на те, що вона оформлена на [PERSON] Крім того зазначає, що у власності [PERSON] маються три земельні ділянки, які також підлягають розподілу. Також прохає суд визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль ЗАЗ 110307, 2000 р. випуску, та в рахунок реального розподілу майна залишити його у володінні [PERSON] [PERSON] в ході судового розгляду підтримала свої позовні вимоги та пояснила суду, що вона особисто за власні кошти придбала спірну квартиру [ADDRESS], вказує, що її донька [PERSON] навіть не була присутня в нотаріальній конторі при укладенні договору купівлі-продажу, хоча він був оформлений від її імені. Тому вважає себе власником квартири. Представник Кардашівської сільської ради, [PERSON] до суду не з'явилися, подали письмові заяви про слухання справи без їхньої участі. Третя особа у справі [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона в 2008 р. у подружжя [PERSON] фактично придбала автомобіль ЗАЗ 110307, 2000 року випуску, за 12000 грн., яким користується і по даний час. Але на себе вона його не переоформила, а тільки отримала доручення на його керування та розпорядження. Вважає цей автомобіль своєю власністю. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін, встановлює наступні факти та відповідні їм обставини. Судом встановлено, що 17.03.1994 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб між собою, який за рішенням суду від 21.05.2012 р. було розірвано. За час шлюбу ними було придбано спільне майно, а саме квартира [ADDRESS], автомобіль Mitsubishi Colt 1.3, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], та автомобіль ЗАЗ 110307, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік, згідно ст. 69 СК України, мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, на підставі рішення Кардашівської сільської ради від 24.03.2000 р. [PERSON] у власність була виділена земельна ділянка площею 0.173 га в межах згідно з планом, розташована на території [ADDRESS] (землі Кардашівської сільської ради) для будівлі та обслуговування жилого будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності не землю серії І-СМ №041008 від 25.05.2000 р. На підставі розпорядження голови Охтирської районної державної адміністрації №185 від 30.03.2004 р. [PERSON] у власність виділена земельна ділянка площею 4.1691 га в межах згідно з планом на території Кардашівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №048878 від 30.03.2004 р. На підставі розпорядження голови Охтирської районної державної адміністрації №156 від 24.03.2005 р. [PERSON] у власність виділена земельна ділянка площею 0.6056 га в межах згідно з планом на території Кардашівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №173014 від 13.03.2009 р. Крім того, з'ясовано, що автомобіль Mitsubishi Colt 1.3, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] знаходиться у фактичному користуванні відповідачки [PERSON], а автомобіль ЗАЗ 110307, 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] у 2008 р. фактично вибув з користування подружжя [PERSON], так як ним почала користуватися [PERSON] на підставі довіреності від 28.03.2008 р., складеної від імені [PERSON], і за який остання отримала зі слів [PERSON] кошти в розмірі 12000 грн. Також в ході розгляду даної справи за клопотанням [PERSON] була призначена судова товарознавча експертиза щодо визначення вартості вищевказаного автомобіля. але [PERSON], отримавши клопотання експертної установи про оплату вартості експертизи та надання автомобіля для дослідження, вимоги експерта не виконала, а тому вартість вказаного автомобіля залишилася невизначеною. А тому, враховуючи вказані вище обставини, суд вважає, що автомобіль ЗАЗ 110307, 2000 року випуску, д.н. [NUMBER], не може бути в даному випадку предметом розподілу. В той же час, згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №63 від 01.10.2013 р. ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Colt 1.3, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] складає 96869,10 грн. (т.1 а.с.141). Враховуючи, що на даний час автомобілем Mitsubishi Colt 1.3, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] користується [PERSON], суд вважає за можливе залишити його у подальшому її користуванні та володінні, а на користь [PERSON] стягнути з [PERSON] ? ринкової вартості зазначеного автомобіля, а саме 48434,55 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.02.1998 р. [PERSON] продав, а [PERSON] купила двокімнатну квартиру житловою площею 28,10 кв.м. загальною площею 47,80 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS], продаж вчинено за 26806 грн. (т.1 а.с.34). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що фактично вказану квартиру купила [PERSON] В той же час з огляду на надані суду докази, суд вважає, що вказана позиція [PERSON] та [PERSON] є надуманою та не підтвердженою будь-якими належними доказами. Крім того, [PERSON] оспорювала дійсність даного договору купівлі-продажу, вказуючи, що даний договір купівлі-продажу вона навіть не підписувала і не була присутня при його укладенні. Однак вказані твердження [PERSON], шляхом проведення експертного дослідження не були підтверджені, оскільки експерту не вистачило порівняльного матеріалу. Отже, вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], а тому на підставі ст.ст. 69, 70 СК України суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а іншу ? частину квартири [ADDRESS] - залишити у власності [PERSON] Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Так, згідно статті 1 Першого Протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як зазначає ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Таким чином, суд вважає, що земельні ділянки, що належать на праві власності [PERSON], не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та розподілу не підлягають. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, зважаючи на те, що суд повністю задовольнив позовні вимоги позивача та повністю відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог відповідачів по справі, відшкодуванню підлягає 100% судового збору, сплаченого [PERSON] при зверненні до суду, а саме 900 грн. На підставі викладеного, Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), ст. 9, 13 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України, ст.ст.60, 69, 70 СК України, ст. 81, 116 ЗК України,

Outcome: approved