Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

16.12.2016 [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просили суд визнати недійсним з моменту вчинення договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,21 га за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою по [ADDRESS], укладеного 20.09.2001р. між [PERSON], як продавцем, від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності, виданої Бакирівською сільською радою Охтирського району Сумської області від 20.09.2001р. за №732, та [PERSON], як покупцем, посвідченого 20.09.2001р. завідуючим Охтирської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром №1857, з підстав не дотримання під час укладення та оформлення вимог чинного законодавства та порушенням установленого законом порядку для вчинення такого виду угод відчуження та придбання земельної ділянки. Свої вимоги мотивують тим, що за адресою по [ADDRESS] постійно проживала [PERSON], яка мала двох дітей: сина - [PERSON] та доньку - [PERSON]. Донька [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. Мати позивачки [PERSON] померла [INFO]. Син померлої - [PERSON] проживав зі своєю матір'ю, використав своє право на приватизацію земельної ділянки і рішенням Бакирівської сільської ради Охтирського району від 22.09.1997р. №26 земельна ділянка площею 0,42 га в межах згідно з планом за адресою по [ADDRESS], передана у приватну власність [PERSON]. 21.01.1998р. [PERSON] виготовив державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] площею 0.42 га в межах згідно з планом за адресою по [ADDRESS], за цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства. Спадщину за законом після смерті матері [PERSON] прийняла дочка [PERSON], яка 25.10.2001р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на будинковолодіння. Земельна ділянка перебувала на праві власності у брата [PERSON] Згідно договору дарування від 30.04.2007р. [PERSON] подарувала дочці [PERSON] житловий будинок з верандою та з господарчими спорудами за адресою по [ADDRESS]. Договором купівлі - продажу від 30.04.2007р. [PERSON] продав, а [PERSON] придбала у власність земельну ділянку площею 0.21 га зі складових 0.42 га на підставі державного акту [NUMBER], виданого Бакирівською сільською радою 21.01.1998р. При цьому умовами договору купівлі - продажу земельної ділянки від 30.04.2007р. нотаріусом здійснена розбивка земельної ділянки площею 0.21 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,06 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0.15 га. При оформлені договору купівлі - продажу земельної ділянки оригінал державного акту на земельну ділянку [NUMBER], виданий Бакирівською сільською радою 21.01.1998р., у 2007 році був вилучений нотаріусом і приєднаний до нотаріальної справи. Таким чином, 30.04.2007р. [PERSON] стала власником будинковолодіння (домогосподарства) та земельної ділянки за адресою по [ADDRESS] в межах території подвір'я та городу. Розташування земельної ділянки площею 0.21 га характеризується розміщенням житлового будинку з господарськими спорудами (площа 0.06 га) як територія подвір'я з входом/виходом на вулицю, далі земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства (площа 0.15 га) як огород. Далі розташована земельна ділянка площею 0.21 га також для ведення особистого селянського господарства (городництва), яку [PERSON] та [PERSON] використовували для городництва. 31.12.2007р. [PERSON] помер, його похованням займалися [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 29.12.2009р. задоволений позов [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,21 га по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON]. 25.03.2011 виготовлений державний акт [NUMBER] на ім'я [PERSON], на уточнену площу земельної ділянки 0,2124 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. 06.12.2016 поштою отримана апеляційна скарга на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.12.2009р. з додатком у виді ксерокопії державного акту на земельну ділянку [NUMBER], виданого Бакирівською сільською радою 21.01.1998р. та ксерокопії договору купівлі - продажу земельної ділянки від 20.09.2001р. площею 0,21 га за адресою по [ADDRESS], на користь [PERSON]. За змістом договору купівлі - продажу від 20.09.2001 [PERSON], від імені якого діє [PERSON] за довіреністю Бакирівської сільської ради від 20.09.2001р. №732, продав від імені [PERSON], а [PERSON] нібито купила приватну земельну ділянку площею, згідно виправленню 0.21 га, за адресою по [ADDRESS], за цільовим призначенням для особистого підсобного господарства. За довіреністю [PERSON] та покупець [PERSON] не були членами сім'ї або родичами власника земельної ділянки [PERSON], ніколи на території земельної ділянки по [ADDRESS] не появлялися як до 2001 року, так і до цього часу, ніякого особистого підсобного господарства за даною адресою не мали і не мають, будь-якої діяльності з [PERSON] ніколи не вели і ніякого відношення до земельної ділянки не мають. За змістом вступної частини договору із зазначенням сторін [PERSON]Л, як продавця, та [PERSON], як представника продавця, зазначається за використання довіреності Бакирівської сільської ради від 20.09.2001р., яку позивачі ніколи не бачили, зміст довіреності невідомий. Для реалізації права на продаж нерухомого майна у вигляді земельної ділянки потрібні були повноваження на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Окрім того, відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994р. №18/5, яка діяла станом на 20.09.2001р., довіреність на вчинення дій з нерухомим майном повинно бути посвідчена нотаріально, а не органом або посадовою особою органу місцевого самоврядування. Довіреність від імені [PERSON] не внесена до Єдиного реєстру довіреностей, нотаріус перевіряє дійсність довіреності за допомогою цього реєстру. За п.1 нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 20.09.2001р., виготовленого комп'ютерним способом, продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,42 га, що перекреслено механічним втручанням друкованої машинки на 0,21 га з відміткою про це на бланку нотаріально посвідченої довіреності. Зазначення про придбання за договором купівлі - продажу від 20.09.2001р. площа земельної ділянки 0,21 га, що складає 1/2 частину спірної земельної ділянки з цілої частини 0,42 га не підтверджується належними документами, так як ніяким документальним доказом не підтверджено виділення для продажу саме 0,21 га як 1/2 частини, а площа земельної ділянки до вчинення дій нотаріусом повинна корегуватися по мірі виготовлення технічної документації із землеустрою, якої станом на 2001 рік ніхто не виготовляв і якої станом на 2001 рік із розмежуванням площ по 0.21 га ніхто не проводив. Існував лише один державний акт на площу 0,42 га за планом - схемою як суцільна земельна ділянка. Яку саме ділянку нібито продано площею 0,21 га та де саме на місцевості за змістом договору купівлі - продажу від 20.01.2001р. визначити неможливо. За п. 3 договору купівлі - продажу від 20.09.2001р. ідеться про продаж земельної ділянки за 2083.00 грн., але у 2001 році у [PERSON] таких грошей не було. Про всі прибутки та витрати [PERSON] достеменно була усвідомлена рідна сестра [PERSON] та рідна племінниця [PERSON]. За п.5 договору купівлі - продажу від 20.09.2001р. право власності на придбану земельну ділянку виникає у покупця з моменту укладення договору при його нотаріального посвідчення. Але згідно вимог чинного законодавства договір купівлі - продажу земельної ділянки повинен був зареєстрований. Державна реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку починаючи з 2001 року і до цього часу не проведена. Відсутність державної реєстрації договору купівлі - продажу від 20.09.2001р. за [PERSON] свідчить про нікчемність даного договору у цензі застосування чинного законодавства України. За абзацом 2 п.6 договору купівлі - продажу від 20.09.2001р. продавець передає покупцю проектно - технічну документацію на будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Але цього не можливо було вчинити станом на 20.01.2001р., так як спадщина після смерті [PERSON] не була переоформлена, документи на будинковолодіння в оригіналах знаходилися у [PERSON], яка була потенціальним спадкоємцем в межах відкритої спадкової справи, а після оформлення спадщини 25.10.2001р. стала власником зазначеного будинковолодіння та віддарувала будинковолодіння рідній дочці [PERSON] Тобто умови договору не відповідають фактичним обставинам. За п.11 нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 20.09.2001р. нібито цей договір укладений за згодою дружини продавця, викладеної у вигляді заяви на примірнику договору, передбаченому для зберігання у справах нотаріуса. Але за адресою по [ADDRESS], як і взагалі у даному сілі або у Охтирському районі, як по всієї Сумській області, ніякої дружини продавця не проживало і не перебувало. В договору купівлі - продажу від 20.09.2001р. зазначено, що цей договір складено у двох примірниках, один з яких призначається для зберігання у справах нотаріальної контори, а другий - для покупця та продавцю на підтвердження факту відчуження. Але якщо підрахувати за змістом наведеного, то повинно бути мінімум 3 примірника (нотаріальна контора, продавець та покупець). Підпис від імені [PERSON] у договорі купівлі - продажу від 20.09.2001р. візуально не співпадає з підписом у договорі купівлі - продажу земельної ділянки від 30.04.2007р. на користь [PERSON]. З 2001 року [PERSON] жодного разу не з'явилася на територію земельної ділянки по [ADDRESS], і протягом більш 15 років себе не проявляла. Сторонами за договором купівлі - продажу земельної ділянки від 20.09.2001 був порушений порядок відчуження земельної ділянки, в тому числі, вимоги ст.114 ЗК України станом на день вчинення угоди. Вказаний спірний правочин суперечить Закону, тому слід визнати недійсним відповідно до вимог ст. 48 ЦК УРСР. Позивачі зазначають, що їх права порушені та підлягають судовому захисту, оскільки вони є власниками земельної ділянки, яка є предметом оспорюваного договору купівлі-продажу. Ухвалою суду від 05.05.2017р. провадження по справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в ньому. Наголосив, що оспорюваний правочин укладено з порушенням вимог ст. 48 ЦК УРСР та ст. 114 ЗК, а саме: [PERSON] не продавав земельну ділянку, технічну документацію [PERSON] не передавав, перед продажем частина земельної ділянки не виділялася, гроші [PERSON] не передавалися, продано земельну ділянку за заниженою оцінкою. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засідання просив відмовити в задоволенні позову. Наголошував на тому, що позовна заява не містить жодного доказу порушення прав [PERSON] чи [PERSON] у момент вчинення правочину. Позивачі, на момент вчинення правочину не мали та не могли мати будь-яких прав стосовно земельної ділянки, придбаної [PERSON]. Зазначена земельна ділянка належала виключно [PERSON], який розпорядився нею на власний розсуд та у відповідності до норм діючого на той момент законодавства. Просив застосувати строк позовної давності, так як позивачі дізнались про спірний правочин раніше ніж 06.12.2016, а саме: [PERSON] - 30.04.2007, а [PERSON] - у листопаді 2009. Зокрема про це свідчить то факт, що 29.12.2009 було проголошено рішення у цивільній справі №2-243 2009 р. за позовом [PERSON] до Бакирівської сільської рад Охтирського району Сумської області, третя особа: Охтирська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, в матеріалах справи якої серед додатків до позовної заяви надано копію державного акту про право приватної власності на землю [PERSON] з відміткою нотаріуса про відчуження 20.09.2001 земельної ділянки площею 0,21 га на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1857. [PERSON] дізналася про існування зазначеного договору ще раніше - 30.04.2007, коли між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі- продажу земельної ділянки, площею 0,21 га за адресою: [ADDRESS]. Сам договір мітить застереження про те, що нотаріус у ході посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки перевіряв належність предмету договору продавцю, і не міг не звернути уваги на наявність в оригіналі договору відмітки про відчуження права власності на інші 0,21 га, які були передбачені державним актом. Сторони не могли залишити даний факт поза увагою та, відповідно, не могли не знати про наявність іншого договору купівлі-продажу іншої частини земельної ділянки. Таким чином позивачі пропустили строки позовної давності без поважних причин для відповідної категорії справ. Крім цього, форма правочину не є підставою для визнання його не дійсним, а тому посилання на наявність виправлення у договорі, про що зроблено застереження нотаріуса, не є підставою для визнання договору недійсним. Посвідчення довіреності посадовою особою Бакирівської сільської ради Охтирського району Сумської області від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] відповідно до норм діючого на той час законодавства було нотаріальною дією та прирівнювалося до нотаріального посвідчення. Відсутність державної реєстрації права власності, що виникає на підставі договору не є підставою для визнання не дійсним самого договору. Враховуючи, що на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] законодавство передбачало проведення державної реєстрації, але не передбачало строк проведення такої реєстрації, то особа, яка придбала речові права за відповідним договором, має право зареєструвати за собою право власності протягом усього життя. [PERSON] намагається провести державну реєстрацію свого права власності ще у 2013 року, але тільки у 2016 році з'ясувалися обставини, які дали змогу визначити ефективний спосіб захисту порушеного права та звернутися до Апеляційного Суду Сумські області з апеляційною скаргою з метою скасування рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області, яким було визнано право власності на спірну земельну ділянку за [PERSON]. Відсутні будь-які реальні правові підстави для визнання договору недійсним. Позов викликаний виключно діями [PERSON] щодо скасування рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області, яким за [PERSON] визнано право власності на спірну земельну ділянку. Надав письмові заперечення. (а.с. 53-56) Від Бакирівської сільської ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її представника. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ст. 14 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, в тому числі, для ведення особистого підсобного господарства та будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, у разі купівлі-продажу. Відповідно до ч. 3 ст. 19 цього Закону громадяни мають право відчужувати належне їм майно. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бакирівської сільської ради №26 від 22.09.1997 затверджено матеріали технічного звіту на виготовлення державних актів на право приватної власності на землі, в тому числі, [PERSON] , с Залісове, загальною площею 0,42 га, з яких 0,06га для обслуговування будинку, 0,36га для підсобного господарства, що підтверджується копією рішення .(а.с.155-156) На підставі вказаного рішення [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 21.01.1998 , на земельну ділянку площею 0,42 га, розташовану за адресою [ADDRESS], Охтирського району, Сумської області, для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства.(а.с.33, 101) Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 20.09.2001р. завідуючим Охтирської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером №1857, [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності, виданої Бакирівською сільською радою Охтирського району Сумської області від 20.09.2001р. за №732, продав, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,21 га за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою по [ADDRESS].(а.с.32, 115) Нотаріусом внесені відомості щодо укладеного договору купівлі-продажу від 20.09.2001 року до державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 21.01.1998, виданого на ім'я [PERSON] .(а.с.33, 101) Таким чином, відповідно до вимог чинного на той час законодавства, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,21 га за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою по [ADDRESS]. Згідно із ч. 1 ст. 114 ЗК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, купівля-продаж, дарування, застава, самовільний обмін земельних ділянок землекористувачами, в тому числі орендарями, а також угоди, укладені власниками землі з порушенням установленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, є недійсними. Частинами 3, 4 ст. 18 цього Кодексу встановлено, що придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності. Згідно із ст 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. З системного аналізу наведених норм права слідує висновок, що станом на 20.09.2001р. згідно діючого законодавства вимагалося відчуження земельної ділянки за нотаріально посвідченим договором, який є підставою для відведення земельної ділянки в натурі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Позивачами не надано до суду належних та допустимих доказів того, що при укладенні договору купівлі-продажу від 20.09.2001р. сторонами порушений порядок відчуження земельної ділянки, передбачений ст. 114 ЗК України, або не дотриманні інші вимоги закону щодо укладення договорів відчуження земельної ділянки. Разом з цим, судом встановлено, що 30.04.2007 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 726, згідно якого [PERSON] продав [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,21 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], Охтирського району, Сумської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,06га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,15га.(а.с.21-22) На підставі вказаного договору 09.11.2007 [PERSON] видано державні акти на право власності на земельні ділянки: 0,15га - для ведення особистого селянського господарства, 0,0600 га для індивідуального житлового будівництва, що розташовані за адресою [ADDRESS], Охтирського району, Сумської області, що підтверджується матеріалами справи .(а.с.23-24) Встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 02.01.2008.(а.с.25) Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.12.2009р. №2-2435 2009р., визнано за [PERSON], як спадкоємцем другої черги за законом після смерті рідного брата [PERSON], який помер [INFO], право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0.21 га по [ADDRESS], за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. (а.с.27-28, 29) На підставі вказаного рішення суду [PERSON] зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,2124га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою [ADDRESS], та виготовила державний акт на право на земельну ділянку [NUMBER] від 25.03.2011, що підтверджується копією витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку.(а.с.58-63) Саттями 22 та 23 ЗК України в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору, встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, а саме: державного акту, який видається і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Тобто, законодавством встановлено момент виникнення права власності на надану земельну ділянку, а не придбану на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 18 цього Кодексу, в частині четвертій якої вказано, що договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності. Відповідно до листа № 9-28-99.1-180/2-17 від 27.01.2017р. Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області інформація щодо реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] в Управлінні відсутня. (а.с.111) Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинковолодіння та земельної ділянки площею 0,21 га цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,06га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,15га., які розташовані за адресою [ADDRESS], Охтирського району, Сумської області, а на іншу частину земельної ділянки площею 0,21 га цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства за цією адресою, право власності виникло у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2001р. та у [PERSON] на підставі судового рішення від 29.12.2009р.. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували порушення прав [PERSON] чи [PERSON] у момент вчинення оспорюваного договору, оскільки встановлено, що позивачі, на момент вчинення правочину не мали та не могли мати будь-яких прав щодо земельної ділянки, придбаної [PERSON], оскільки земельна ділянка за адресою [ADDRESS], Охтирського району належала [PERSON], який розпорядився нею на власний розсуд та у відповідності до норм діючого на той момент законодавства. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed