Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

17.02.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.04.2016р. провадження по справі було зупинено та сторонам надано строк для примирення 3 місяця, після спливу якого, ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.07.2016р. сторонам повторно надано строк для примирення 3 місяця. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.10.2016р. провадження по справі було відновлено. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 23.03.2012р. у Жовтневому ВДРАЦС ДМУЮ у Дніпропетровській області під актовим записом № 81. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], 20.06.2012р. народження. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припиненні рік тому (з вересня 2015р.), а остаточно - з вересня 2016р., коли відповідач пішов проживати до батьків. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляди на життя, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві від 23.11.2016р. позивачка зазначила, що надані судом строки для примирення позитивних результатів не дали, а також просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Після розірвання шлюбу позивачка прізвище змінювати не просила (а.с. № 35). Відповідач проти задоволення позову не заперечував, період (з вересня 2016р.) та причину припинення шлюбних стосунків, вказані позивачкою визнав в повному обсязі. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що 23.11.2016р. надав відповідну заяву (а.с. №36). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.03.2012р. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом № 81 (а.с. №7). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], 20.06.2012р. народження (а.с. №8). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. Сторони\~ з вересня 2015р. (більше року тому) не підтримують відносин як чоловіка та жінка, не ведуть спільне господарство, а не проживають разом в одній квартирі\~ з\~ вересня 2016р., оскільки відповідач переїхав жити до батьків. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, наданий судом двічі строк для примирення позитивних результатів не дав, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved