Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

15.01.2021р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру. Ухвалою судді Наумової О.С. від 18.01.2021р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 50). В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на те, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . 23.11.2018р. Києво Святошинським районним судом Київської області виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. На переконання позивачки, розмір призначених аліментів є недостатнім для утримання дитини, оскільки в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту. Донька відвідує дошкільний навчальний заклад, щомісячні відрахування в фонд дитячого саду складають від 1000 до 1300 гривень. З розвитком дитини їй необхідні сезонний верхній одяг, кошти на побутові речі та речі першої необхідності. Дівчинка бажає відвідувати творчі секції, проте брак коштів не дозволяє позивачці забезпечити доньку всім належним. Позивачка непрацевлаштована. Відповідач є фізично здоровим, працездатним чоловіком, інших аліментних зобов`язань немає, може виконувати свій обов`язок по утриманню дитини. Вважає, що виплата відповідачем аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень буде належним засобом забезпечення розвитку дитини. У зв`язку з чим просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі судового наказу виданого Києво Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2018р. та постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5\~000,00 грн., до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки, у вигляді витрат на юридичні послуги у розмірі 7\~450,00 грн. 05.03.2021р. відповідач [PERSON] надав відзив на позов (а.с. 81-82), в якому вимоги про стягнення аліментів визнав частково, не заперечував щодо зміни способу стягнення аліментів та визначення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн. Вказаний розмір аліментів відповідач обґрунтовує тим, що він офіційно не працевлаштований, на його утриманні знаходяться батьки похилого віку [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , які страждають на ряд тяжких захворювань: онкологія, хвороби очей і потребують постійного стороннього догляду та періодичного витратного лікування. Відповідач проживає з бабусею [PERSON] , [INFO] та дідусем [PERSON] , [INFO] , стан здоров`я яких також на даний час погіршився та вони стали потребувати постійного стороннього догляду та купівлі вартісних ліків. Не визнав також вимоги про компенсацію витрат на правничу допомогу, оскільки позивачка не надала детального опису робіт та послуг, акта про надання юридичних послуг, що не дає можливості встановити, які саме послуги виконані. У договорі вказана загальна сума всіх послуг, що не відносить до даної справи. Квитанція не може бути доказом оплати послуг адвоката саме в рамках цієї справи, оскільки не містить призначення платежу. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 118). Представник відповідача [PERSON] адвокат Кононенко О.Р. (діє на підставі ордеру серії АЕ № 1048523 від 02.03.2021р.) також надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, без фіксації технічними засобами (а.с. 116). Окрім того, відповідач просив суд долучити до матеріалів справи довідку про його доходи за березень 2021 року у розмірі 2700,00 грн. (а.с. 117). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 15) та визнається відповідачем. 23.11.2018р. Києво Святошинським районним судом Київської області виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16). Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014р. при розгляді справи № 143цс13. Положеннями ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до\~6\~років: з 1 січня 2021 року - 1921 гривні, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; для дітей\~віком від\~6\~до 18\~років: з 1 січня 2018 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривні, з 1 грудня - 2618 гривень; Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. На підтвердження своїх заперечень на позов відповідач надав копію довідки про зареєстрований осіб, копії пенсійних посвідчень, а також копії медичної документації та його трудової книжки. Також відповідач надав довідку про його доходи за березень 2021 року (а.с. 83 99, 117). Так, відповідно до наданої відповідачем копії трудової книжки, 02.09.2020р. останній звільнився за власним бажанням з посади водія у ТОВ «Торговий Дім «Агроальянс» (а.с. 96 97). Відповідно до довідки про доходи від 29.04.2021р. [PERSON] працює на посаді водія автотранспортних засобів у Промислово-технічній компанії у вигляді ТОВ «Агромат» та отримав заробітну плату за березень 2021 року у розмірі 2700,00 грн. (а.с. 117). Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого cт. 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією ГА ООН від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991p. Так, відповідач є працездатним, офіційно працевлаштований і має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Більш того, відповідач не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки на утримання їх спільної дочки аліменти у розмірі 1500,00 грн., про що зазначає у своєму відзиві. Доказів того, що на повному утриманні відповідача знаходяться батьки відповідач не надав. Жодних доказів того, що відповідач здійснює витрати на придбанні ліків для батьків, або має інші витрати суду не представлено. Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 140 СК України, позивачка має такі ж обов`язки щодо утримання дитини. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а тому вона не позбавлена у праві звернутися до суду з відповідним позовом до відповідача про стягнення з нього додаткових витрат на дитину. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, матеріальне становище позивача та дитини, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2 500,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Вирішуючи питання про стягнення оплати за отримання правничої допомоги з відповідача, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частин 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.ч. 1,2 ст. 134 ЦПК України). Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 7\~450,00 грн. позивачка надала договір № А-018 від 07.08.2021р. і копії квитанцій (а.с. 20). Згідно з умовами договору ТОВ «Київський центр юридичної допомоги» надало позивачці такі послуги: проект позовної заяви, скарги до Вищої ради правосуддя, проект заяви до голови суду, консультація. Однак, у контексті положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України, понесені позивачкою витрати на надання юридичної допомоги за договором № А-018 від 07.08.2021р. не відносяться до судових витрат, оскільки договір не містить чіткого визначення оплати за кожну надану послугу, часу, витраченого на такі послуги, а також позивачкою не надано доказів, на підтвердження того, що юридична особа ТОВ «Київський центр юридичної допомоги» має право на надання професійної правничої допомоги та те, що правова допомога надавалася фахівцями у галузі права. З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу у розмірі 7\~450,00 грн. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного і

Outcome: partial