Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

16 січня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Хортицького районного суду м.\~Запоріжжя від 08.07.2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 850,00 гривень щомісячно на 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; а також половину витрат на навчання на курсах англійської мови і на потребу школи і класу в розмірі 350,00 гривень. В обґрунтування позову вказала, що розмір аліментів, що утримується з відповідача, на цей час є меншим за мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений ч.2 ст. 182 СК України, та крім того, відповідач офіційно працевлаштований у ТОВ «Хамстер Клаб Інтернейшл», а тому вважає, що він повинен сплачувати аліменти в частині від свого заробітку. Також послалась, що має щомісячні додаткові витрати на навчання дитини по 550 гривень на курси англійської мови «Гаудамус» і на потреби школи і класу 100 гривень. Ухвалою судді від 27 січня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 03 березня 2020 року відповідач [PERSON] подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому посилався на відсутність підстав для зміни форми стягнення аліментів, оскільки на цей час він безробітній, і знаходиться на лікуванні. Вважає, що доцільно було б збільшити розмір аліментів до 1200 гривень (50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку). Крім того посилався на скрутне матеріальне становище, і необхідність надання матеріальної допомоги своїм батькам. Щодо додаткових витрат вказав, що підтримує прагнення дитини, однак вважає додаткові курси англійської мови, не життєво необхідними для неї, і він не має можливості їх фінансувати. 07 липня 2020 року представниця позивачки [PERSON] подала документ, який назвала «відзив на позовну заяву» (по суті відповідь на відзив) долучивши до нього доказ наявності заборгованості зі сплати аліментів, та доказ щодо стану здоров`я дитини [PERSON] , а 09 листопада 2020 року представницею позивачки [PERSON] подано відповідь на відзив. Оскільки в судових засіданнях представниці позивачки [PERSON] неодноразово роз`яснювалось її право подати клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відповіді на відзив, який визначено ухвалою про відкриття провадження, а також підтвердити направлення копії заяв з процесуальних питань і доказів учасникам справи, та наслідки не вчинення таких дій, ухвалою протокольної форми від 17 грудня 2020 року, відповідно до ч.9 ст. 83, ч.3 ст. 179, ч.4 ст. 178, ч.2 ст. 126 ЦПК України прийнято рішення не брати до уваги докази (а.с.52-53, 54-55), і вказані заяви (а.с.50-51, 65-66), як заяви з процесуальних питань, та залишити їх без розгляду. В судовому засіданні представниця позивача [PERSON] наполягала не необхідності задоволення позову в повному обсязі, згідно викладених в позовній заяві обставин і підстав. Представниця відповідача адвокат Завгородня В.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на відсутність підстав для зміни розміру чи форми аліментів, та не доведення понесених позивачем додаткових витрат. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, та згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №139, є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2013 року у справі ЄУН №337/2446/13-ц, Провадження №2/337/1253/2013 задоволено позов [PERSON] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітної плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 квітня 2013 року до досягнення нею повноліття. Рішення набрало законної сили і перебуває на примусовому виконанні. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2015 року у справі ЄУН №337/3012/15-ц, Провадження №2/337/1315/2015 задоволено позов [PERSON] , та змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини усіх видів заробітної плати відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 850,00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, в силу вимог ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом стягувача аліментів. Таким чином, за законодавством, чинним на час звернення з позовом про зміну способу стягнення аліментів, такий спосіб стягнення аліментів визначає сам стягувач, та, відповідно, може його змінити шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Після змін, внесених Законом України №2037-УІІІ від 17.05.2017 року до ст. 182 та ст. 183 СК України, збільшився мінімальний розмір аліментів у разі присудження у частці від доходу батька 1/4 частка доходу, але не менше 50-ти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у разі присудження у твердій грошовій сумі також не менше половини вказаного прожиткового мінімуму. Суд виходить з того, що розмір аліментів, присуджених з відповідача Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2013 року, та змінений Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2015 року, явно та очевидно не відповідає як рекомендованому, так і мінімально гарантованому розміру аліментів, встановлених законом на час нового звернення позивача до суду, що як таке є підставою для приведення розміру аліментів у відповідність з чинним законодавством. При цьому суд бере до уваги, що збільшення розміру аліментів шляхом їх перерахунку державним виконавцем на підставі відповідних змін у законодавстві в даному випадку є неможливим, оскільки позивач просить змінити саме спосіб стягнення аліментів, що відповідно до закону можливе лише за рішенням суду. І лише зміна способу тягне й збільшення розміру аліментів, що підлягає стягненню. Вирішуючи питання про частку доходу, яку належить стягувати з відповідача в рахунок аліментів, згідно ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я платника аліментів, який у січні-лютому 2020 року мав захворювання на пневмонію, його матеріальне становище, за яким до звільнення за власним бажанням 28.12.2019 року він працював водієм ТОВ «Хамстер Клаб Інтернейшл», однак відомості щодо поточного працевлаштування, чи відсутності такого суду не надав; наявність у платника аліментів на утриманні інших осіб, зокрема матері [PERSON] , яка є пенсіонером та має ряд захворювань; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, позов [PERSON] в частині зміну способу стягнення аліментів підлягає задоволенню. Аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню з дня набрання чинності цього рішення суду. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини слід зазначити таке. За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, щодо передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому, розмір додаткових витрат, що стягуються, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Так позивачка надала суду довідки КАМ «Гаудеамус», що [PERSON] навчалась на курсах англійської мови з вересня 2016 року по липень 2019 року, та з вересня 2019 року по грудень 2020 року. Вартість навчання в 2016-2017 роках становила 345 гривень, в 2017-2018 роках 400 гривень, в 2018-2019 роках 450 гривень, в 2019-2020 роках 550 гривень. Проте належні докази сплати позивачкою вартості такого навчання, зокрема чеків, квитанцій, розрахунків, суду надано не було. В самій позовні заяві [PERSON] просить стягнути з відповідача «половину витрат на навчання на курсах англійської мови і на потребу школи і класу в розмірі 350,00 гривень». При цьому є не зрозумілим, за який період ставиться питання про стягнення додаткових витрат. Після роз`яснення\~судом положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, і права уточнити чи конкретизувати заявлені позовні вимогу, сторона позивача наполягала на їх розгляд в поточній редакції. Таким чином, у зв`язку із невизначеністю конкретного періоду, за який позивачка просить стягнути додаткові витрати, на не підтвердженням належними доказами їх фактичне понесення, в задоволенні цієї частини позову слід відмовити. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України ст.ст. 5, 4 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 гривень. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial