Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

16.09.2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] витрати, повязані зі здійсненням регламентної виплати потерпілому в розмірі 13\~916.40 гривен, за послуги аварійних комісарів у розмірі 910.00 гривен, витрати, повязані з оплатою судового збору у розмірі 1\~378.00 гривен. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.07.2013 року о 19:05 годині на Привокзальному майдані в м. Одесі, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «MERCEDES», державний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та транспортного засобу «FORD», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та належний йому на праві власності. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «FORD» отримав механічні пошкодження, внаслідок чого [PERSON] завдано матеріальних збитків. 05.08.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340.00 гривен. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні зазначеного ДТП підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 05.08.2013 року. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «FORD», що належить [PERSON] Відповідно до Висновку авто-товарознавчого дослідження № 491/13, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «FORD», внаслідок ДТП складає 15109.74 гривен. За послуги аварійних комісарів згідно рах. № 7061 від 11.09.2013 року в розмірі 910.00 гривен. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. МТСБУ на підставі Наказу №2378 від 24.07.2013 року та наказу № 3818 від 23.10.2013 року відшкодувало [PERSON] майнову шкоду в розмірі 13\~916.40 гривен. \~\~ Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та скоїв ДТП. Після проведення виплати потерпілій особі, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до [PERSON] Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, просить прийняти рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат, повязаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому в розмірі 13\~916.40 гривен, витрати за послуги аварійних комісарів у розмірі 910.00 гривен, витрати, повязані з оплатою судового збору у розмірі 1\~378.00 гривен. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.45). Згідно наданої до суду письмової заяви представник позивача просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечував щодо розгляду справи в заочному порядку (а.с.65). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся за адресою свого постійного місця реєстрації: вул. Суворова, №77, с.Калчева, Болградський район, Одеська область (а.с.23). Усі повідомлення повернулися до суду без вручення з відміткою, що за вказаною адресою адресат не проживає (а.с.27, 48-49, 61-62). Згідно інформації Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області відповідач зареєстрований за вказаною адресою, однак проживає в м. Одеса (а.с.46). Повідомлення надіслані судом на адресу, вказану у постанові Київського районного суду Одеської області про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності: [ADDRESS] (а.с.5), також повернулися до суду без вручення з відміткою, що адресат не проживає за вказаною адресою (а.с.47, 63-64). На виконання вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідач був повідомлений через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр»№ 221 (5841) від 24.11.2016 року (а.с.68-69), та газеті «Одеські вісті» № 94 (4917) від 29.11.2016 року (а.с.70). З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.65). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України Судом встановлено, що [PERSON] 08.07.2013 року о 19:05 годині, керуючи автомобілем [NUMBER], на Привокзальному майдані в місті Одеса не витримав безпечну дистанцію та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги ст. 124 КУпАП. Вказані обставини встановлені постановою Київського районного суду м. Одеси від 05.08.2013 року, яка набрала законної сили (а.с.5). Цією постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340.00 гривен, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення Київського районного суду м. Одеси. Постанова не оскаржувалася, штраф правопорушником було сплачено (а.с.28-40). Згідно положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 4 ст.61 ЦПК України визначено, що підставами звільнення від доказування є постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрало законної сили, обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина даної особи. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме порушення відповідачем [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої автомобіль [NUMBER], належний на праві власності [PERSON] (а.с.10 зворотна сторінка), отримав механічні пошкодження, тобто вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. 21 листопада 2012 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп»» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі якого був застрахований автомобіль марки «Ford Mondeo», державний реєстраційний номер 5889ЕН, 2011 року випуску та в звязку з цим був виданий відповідний страховий поліс № АВ/1888661. Строк дії договору з 22.11.2012 року до 21.11.2013 року, тобто дія договору розповсюджується на дорожньо-транспортну пригоду що сталася 08 липня 2013 року (а.с.10). За умовами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована договором. 18 липня 2013 року потерпілий [PERSON] повідомив про страховий випадок та з метою отримання страхового відшкодування звернувся в МТСБУ (а.с.5 зворотна сторінка). Відповідно до Довідки МТСБ України № 1 від 21.10.2013 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих визначено розмір завданих власнику транспортного засобу «Ford Mondeo», д/н 5889ЕН збитків в розмірі 6\~958.20 гривен х 2, та є відмітка про виплату суми 6\~958.20 гривен (а.с.7). Згідно наказу МТСБУ № 38/18 від 23.10.2013 року року було прийнято рішення про виплату [PERSON] - 6\~958.20 гривен за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Наказано Департаменту врегулювання здійснити заходи для компенсації витрат МТСБУ в добровільному порядку особою, відповідальною за шкоду (а.с.7 зворотна сторінка). Платіжними дорученнями № 1/21155 від 24.07.2013 року (а.с.8), та № 2/1-21155 від 23.10.2013 року підтверджується здійснення проплати страхового відшкодування згідно наказу №2378 від 24.07.2013 року на суму 6\~958.20 гривен, та № 3818 від 23.10.2013 року на суму 6958.20 гривен відповідно (а.с.9). Таким чином, внаслідок настання страхового випадку в результаті зазначеної ДТП, позивачем, тобто МТСБУ, було здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] шляхом перерахування коштів у розмірі 13916.40 гривен. 28 жовтня 2016 року на адресу відповідача було направлено листи про добровільне врегулювання спору з потерпілим (а.с.10). Так, зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Крім того, МТСБУ понесло витрати на послуги аварійних комісарів згідно розрахунку № 7061 від 11.09.2013 року розмірі 910.00 гривен, згідно платіжного доручення № 3932 від 13.11.2013 року (а.с.12, 13, 13 зворотна сторінка). Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства … Таким актом є Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 39 Закону встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно п.22.1. ст. 22 названого Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Підпунктом а п.41.1. ст. 41 цього ж Закону встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність… Згідно п. 38.2.1. ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Статтею 1191 ЦК України також встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному звязку у їх сукупності. Відповідно до ст.60 ч.1, ч. 4 ЦПК України, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог \~ і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. \~ Відповідачу достовірно було відомо про наявність зазначеного спору в суді (а.с.68-70), йому також пропонувалось подати пояснення, заперечення та усі наявні у нього докази по справі. Проте на час розгляду справи, від відповідача до суду не надійшло будь-яких пояснень, заперечень, тощо на спростування доводів викладених в позовній заяві. З огляду на вищенаведене суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування, сплаченого Моторним (транспортним) бюро України в сумі 14\~826.40 гривен (13\~916.40 +910.00). Позовна заява була надіслана до суду поштовим листом, дата на штемпелі якого значиться 15.09.2016 року (а.с.16), тобто відповідно до ст. 257 ЦК України без порушення строку позовної давності. Відповідно до частини 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: …. п. 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачем надано докази, понесених ним витрат на публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача до суду: в газеті «Одеські вісті» в розмірі 180.00 гривен (а.с.67 зворотна сторінка) та в газеті «Урядовий курєр» в розмірі 630.00 гривен (а.с.67), які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати 1 378.00 гривен судового збору.

Outcome: approved