Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

15 серпня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача у якому зазначила, що 30 травня 2001 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті, 27 серпня 2004 року державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5.49 га, розташовану в межах території Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Однак реєстраційною службою Березнегуватського районного управління юстиції їй відмовлено в реєстрації права власності на земельну ділянку, з тих підстав, що після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, вона не виготовила державний акт на земельну ділянку на своє імя. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.49 га розташовану в межах території Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ- МК №028662, виданого Любомирівською сільською радою 15 липня 2002 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6-2/235. Позивачка в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача [PERSON] в судове подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти позовних вимог. Оскільки позивач не зявилась в судове засідання, а від її представника та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, фіксування судового засідання на звукозаписувальний пристрій не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявній у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 30 травня 2001 року помер чоловік позивачки [PERSON] (а.с.7,8). 27 серпня 2004 року позивачці, як спадкоємиці [PERSON] державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, на земельну ділянку площею 5.49 га розташовану на території Любомирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ- МК № 028662, виданого Любомирівською сільською радою 15 липня 2002 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6-2/235. Відомості про видачу вказаного свідоцтва було занесено до Державного земельного кадастру (а.с.11-12). У свідоцтві про право на спадщину зазначено, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього права (а.с.10). Однак 15.02.2016 року заступником начальника Березнегуватського районного управління юстиції з питань державної реєстрації позивачці було відмовлено у реєстрації права власності на земельну ділянку, з тих підстав, що після отримання свідоцтва про право на спадщину вона не виготовила державний акт на право власності на землю на своє імя (а.с.9). Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право власності на майно у випадку прийняття спадщини виникає з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК), а на нерухоме майно з моменту державної реєстрації цього права -стаття 1299 ЦК, в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 131 ЗК України (у редакції станом на 01.08.2004 року) громадяни і юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що позивачка набула у власність земельну ділянку у порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], та обставина що вона не оформила державний акт на право власності на земельну ділянку на своє імя, не позбавляє її статусу власника земельної ділянки. Враховуючи ту обставину, на даний час діючим законодавством України змінений порядок оформлення права власності на земельні ділянки, що свідчить про відсутність іншого, крім судового шляху для відновлення порушеного права, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивачки.

Outcome: approved