Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

16 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить стягнути з КП «Конотопське трамвайне управління» на її користь одноразово: за період з листопада 2017 року по листопад 2020 року втрачений заробіток 68134 грн, за постійний сторонній догляд з листопада 2017 року по листопад 2020 року 76960 грн, за правову допомогу 2300 грн., а всього 147294 грн, а також щомісячно, починаючи з грудня 2020 року стягувати по 4932 грн., та в разі необхідності зобов`язати відповідача провести індексацію втраченого заробітку та постійного стороннього догляду. В обґрунтування позову вказує, що 29 листопада 1977 року у зв`язку із ДТП, яка сталася з вини водія КП «Конотопське трамвайне управління» [PERSON] , позивачу були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого їй ампутували ліву ногу, ліву року та стопу правої ноги. Відносно [PERSON] був винесений обвинувальний вирок. До виповнення позивачеві 16 років в рахунок відшкодування витрат на постійний догляд [PERSON] сплачувала матері позивача по 40 крб щомісячно. Після закінчення Харківського обліково-економічного технікуму, позивач працювала з липня 1986 року по жовтень 1994 року бухгалтером, а по березень 1998 року начальником групи в Конотопському державному комерційно-виробничому підприємстві робітничого постачання Південно-західної залізниці «Магістраль». 26 жовтня 1984 року їй була встановлена 1 група інвалідності. Через погіршення стану здоров`я позивач звільнилася з роботи 16 березня 1998 року і не працює по даний час, вона перебуває в тяжкому матеріальному становищі, потребує постійного догляду. На час ДТП позивач була малолітньою особою. Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» п.п.2 ч.5 п.4 ст.34 передбачено, що сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК і не може бути меншою (на місяць) від половини розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на постійний сторонній догляд. Рішенням Конотопського місцевого суду від 03 листопада 2004 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 26 січня 2005 року, з Конотопського трамвайного управління стягнуто на користь позивача одноразово за період з жовтня 2001 року по жовтень 2004 року втрачений заробіток 11162 грн. 76 коп., за постійний сторонній догляд 3269 грн., також щомісячно по 424,18 грн. до зміни матеріального становища. Розрахунок позовних вимог в частині втраченого заробітку позивачем проведено, виходячи з мінімальної заробітної плати в Україні за останні три роки, що передували зверненню до суду. Відповідач заперечень проти позову не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Інші процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 20 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 20 січня 2021 року, за клопотанням позивача зобов`язано Регіональну філію «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» надати на адресу Конотопського міськрайонного Сумської області надати суду копії наказів Державної адміністрації залізничного транспорту України щодо розміру посадового окладу для бухгалтерів ІІ категорії за період з листопада 2017 року по листопад 2020 року. З листа юридичної служби регіональної філії «Південно-західна залізниця» вбачається, що накази за вказаний період видавалися вже АТ «Укрзалізниця» і для надання правильної відповіді доцільно уточнити повну назву посади стосовно якої ініційовано запит, оскільки в залежності від того чи був бухгалтер 2 категорії працевлаштований на посаді в апараті управління регіональної філії «Південно-західна залізниця» або ж у одному з відокремлених виробничих підрозділів існує суттєва різниця в окладі. Представник позивача адвокат Волкова І.І. зняла з розгляду клопотання про витребування інформації щодо розміру посадового окладу для бухгалтерів ІІ категорії, вважала за можливе розгляд справи проводити за первісними розрахунками наведеними в позові, виходячи з мінімальної заробітної плати. У судовому засіданні представник позивача адвокат Волкова І.І. позов підтримала з підстав, викладених у позові Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, прохав відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивач звільнилася з роботи за власним бажанням, відсутні докази понесених витрат на сторонній догляд, вимоги щодо щомісячних виплат та індексації є конкретними. Третя особа [PERSON] , будучи повідомленою про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Довідкою лікарсько-трудової експертної комісії від 26.10.1984 року підтверджується, що [PERSON] , 1967 року народження, визнана інвалідом першої групи з дитинства безстроково, визнана непрацездатною, потребує стороннього догляду (а.с. 10). 19.02.1991 року [PERSON] видано посвідчення про призначення пенсії по інвалідності 1 групи з дитинства (а.с. 11). Рішенням Конотопського місцевого суду від 03 листопада 2004 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 26 січня 2005 року, з Конотопського трамвайного управління стягнуто на користь позивача одноразово за період з жовтня 2001 року по жовтень 2004 року втрачений заробіток 11162 грн. 76 коп., за постійний сторонній догляд 3269 грн., також щомісячно по 424,18 грн. до зміни матеріального становища. (а.с. 12-13, 14-16) Рішенням місцевого Конотопського міськрайонного суду встановлено, що вироком Нарсуду м. Конотоп від 14 березня 1978 року [PERSON] була засуджена за ч.2 ст. 215 КК України із застосуванням ст. 44 КК України до 1 року виправних робіт без позбавлення волі з відрахуванням на користь держави 15% заробітку за те, що 29 листопада 1977 року, працюючи водієм в Конотопському трамвайному управлінні вона вчинила ДТП, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження малолітній [PERSON] . Крім того, у вказаному рішенні зазначено, що згідно записів у трудовій книжці [PERSON] працювала бухгалтером ІІ категорії та начальником групи на Конотопському державному комерційно-виробничому підприємстві робітничого постачання Південно-Західної залізниці «Магістраль» до 16 березня 1998 року, звільнена за власним бажанням (а.с.12-13). [PERSON] перебуває на обліку в УСЗН Конотопської міської ради і отримувала соціальну допомогу особам з інвалідністю протягом листопада - грудня 2017 року, січня- листопада 2018 року по 2178 грн. щомісячно, з грудня 2018 року по червень 2019 року по 2245 грн. щомісячно, з липня 2019 року по листопад 2019 року по 2346,00 грн. щомісячно, з грудня 2019 року по червень 2020 року по 2457,00 грн. щомісячно, з липня по вересень 2020 року по 2568,00 грн. (а.с. 6-9). Згідно наведеного у позовній заяві розрахунку втраченого заробітку, останній розраховано як різницю між мінімальною заробітною платою і розміром соціальної допомоги позивача: листопад 2017 року 3200-2178=1022 грн.; грудень 2017 року 3200-2178= 1022, а всього 20144 грн. З січня по листопад 2018 року 3723-2178=1545 грн. щомісячно, а всього 16995 грн. (1545х11= 16995). Грудень 2018 року 3723-2245,50=1477,50 грн. З січня по червень 2019 року 4173-2245,50=1927,50 грн. щомісячно, а всього 1927,50х6=11565 грн. З липня по листопад 2019 року 4173-2346,50=1827 грн. щомісячно, а всього 1827 грн. х 5 = 9135 грн. Грудень 2019 року 4173-2457=1716 грн. З січня по червень 2020 року 4723-2457=2266 грн., а всього 2266 х 6 = 13596 грн. З липня по серпень 2020 року 4723-2568= 2155 грн., а всього 2155х2=4310 грн. З вересня по листопад 2020 року 5000-2568=2432 грн, а всього 2432х3=7296 грн. Загальний розмір втраченого заробітку за період з листопада 2017 року по листопад 2020 року становить 68134 грн. 50 коп. Постійний сторонній догляд розраховано як 1/2 мінімально заробітної плати. З листопада по грудень 2017 року 3200/2=1600 грн. щомісячн , а за 2 місяці 3200 грн. З січня 2018 по грудень 2018 року 3723/2 = 1861,50 щомісячно, а за 12 місяців 1861,50x12=22338 грн. З січня 2019 року по грудень 2019 року 4173/2=2086,50 грн щомісячно, а за 12 місяців 2086,50х 12 =25038 грн. З січня 2020 по серпень 2020 4723/2=2361,50 щомісячно, а за 8 місяців 2361,50x8=18862 грн. З вересня 2020 року по листопад 2020 року 5000:2=2500 щомісячно, а за три місяці 2500х3=7500 грн. А всього за вказаний період 76960 грн. Сума щомісячного відшкодування шкоди, завданої каліцтвом з вересня 2020 року становить суму втраченого заробітку за місяць і суму стороннього догляду за місяць 2432 + 2500 = 4932 грн. (а.с. 3-4). ІV. Норми права. Статтею 58\~Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Відповідно до частин першої третьої статті 5\~ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 01.01.2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди у даному випадку продовжують існувати після набрання чинності ЦК України, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення цього Кодексу. Частинами першою, третьою статті 1197\~ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо \~ \~ \~ \~Згідно із ч.1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Після досягнення потерпілим чотирнадцяти років (учнем - вісімнадцяти років) юридична або фізична особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому також шкоду, пов`язану із втратою або зменшенням його працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами (абз. 1 ч. 1 ст. 1202 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Після досягнення потерпілим чотирнадцяти років (учнем - вісімнадцяти років) юридична або фізична особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому також шкоду, пов`язану із втратою або зменшенням його працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати. Після початку трудової діяльності відповідно до одержаної кваліфікації потерпілий має право вимагати збільшення розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, виходячи з розміру заробітної плати працівників його кваліфікації, але не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати (ч.3 ст. 1199 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Згідно ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до положень ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 7 ст. 81, ч. 1 ст. 84\~ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. V. Оцінка суду. Вислухавши сторони, дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,\~\~суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог. Як встановлено судом, рішенням Конотопського місцевого суду від 03 листопада 2004 року, з Конотопського трамвайного управління стягнуто на користь позивача одноразово за період з жовтня 2001 року по жовтень 2004 року втрачений заробіток 11162 грн. 76 коп., за постійний сторонній догляд 3269 грн., також щомісячно по 424,18 грн. до зміни матеріального становища. При цьому в рішенні зазначено, що втрачений заробіток було розраховано як різницю між заробітною платою бухгалтера ІІ категорії та пенсією, яку отримувала позивач; постійний сторонній догляд розраховано як 1/2 мінімально заробітної плати; щомісячні нарахування становлять суму втраченого заробітку за місяць і суму стороннього догляду за місяць. (а.с. 12-13, 14-16). З часу присудження вказаних виплат, розмір мінімальної заробітної плати змінився, а тому в силу вимог ч.4 ст. 273 ЦПК України позивач, звернувшись до суду з позовом, реалізувала своє право на зміну розміру виплат, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, завданої каліцтвом. Суд також враховує, що норма ст. 1208 ЦК України спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом. Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Тобто у правовідносинах, що тривають, цивільним законодавством для охорони прав фізичних осіб - кредиторів встановлена можливість збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Заперечення представника відповідача про те, що позивач звільнилася з роботи за власним суд вважає безпідставними, оскільки позивач певний час працювала, а враховуючи, що групу інвалідності, у зв`язку з якою визнана непрацездатною, вона отримала внаслідок ДТП з вини водія КП «Конотопське трамвайне управління», останнє має відшкодувати позивачу втрачений заробіток. Безсумнівно доведеним є і той факт, що позивач, яка внаслідок ДТП з вини водія КП «Конотопське трамвайне управління» отримала тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого їй ампутували ліву ногу, ліву року та стопу правої ноги, є особою з інвалідністю І групи і потребує стороннього догляду. Наведений позивачем розрахунок за останні три роки, що передували зверненню до суду втраченого заробітку, витрат за постійний сторонній догляд, а також щомісячних виплат не спростовано відповідачем, як і не надано власного контррозрахунку. Тому в цій частині позов підлягає задоволенню. В той же час, суд не знаходить підстав для вимог, зазначених як «в разі необхідності зобов`язати відповідача провести індексацію втраченого заробітку та постійного стороннього догляду» оскільки право вимоги має існувати на час подачі позову. Враховуючи, що зазначена позовна вимога є неконкретною, в її задоволенні слід відмовити. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). VІ. Судові витрати Згідно із п.2) ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір у розмірі 1450,94 грн. (виходячи з 1% від розміру задоволених позовних вимог (68134+76960 =145094 грн) підлягає стягненню з відповідача на користь держави на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову (п.1) ч.2 ст. 141 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження надання правової допомоги [PERSON] надано Витяг з договору про надання правничої допомоги від 12.10.2020 року, укладений з адвокатом Волковою І.І., ордер серії СМ № 85 від 12.10.2020 року, довідку-розрахунок з актом приймання-передачі виконаних робіт у справі про відшкодування шкоди завданої каліцтвом (а.с. 22-25). Згідно квитанції від 15.10.2020 року [PERSON] сплачено адвокату Волковій І.І. 2300 грн0 за надання правничої допомоги (а.с. 21). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Вирішуючи питання співмірності, суд враховуючи складність справи та виконані адвокатом роботи, дійшов висновку, що реальні витрати позивача на правничу допомогу становлять дійсно становлять 2300 грн. і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial