Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

16 січня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належним їй на праві приватної власності будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в цьому будинку з 06.11.1998 року, однак не витрачає кошти на утримання будинку та самостійно не знімається з реєстрації спірного житлового приміщення, чим порушує її права власника житла на його користування та розпорядження, в тому числі й на продаж будинку. Посилаючись на приписи ст.ст. 319, 321,391 ЦПК України та пункт 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 02.03.2016 року, яким передбачено зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, [PERSON] просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] за вказаною адресою. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, в якій позов підтримала за заявленими підставами, просила розглянути справу за її відсутністю та в порядку заочного провадження у випадку неявки відповідача до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без повідомлення причин своєї неявки, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав. У зв`язку із зазначеним та на підставі вимог ст.. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був розірваний між ними 27 вересня 1990 року за актовим записом 834 відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] , виданого органом ЗАГС (а.с.10). Як вбачається з копії договору купівлі-продажу ААМ №846853, посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори 21 жовтня 1998 року, та зареєстрованим в реєстрі за № 2267, [PERSON] купила житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці Леб`язької сільської ради розміром 0,15 кв.м у [ADDRESS] , і який зареєстрований за позивачем [PERSON] на праві приватної власності 03.11.1998 року за реєстраційним № 73 в реєстровій книзі № 1 в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с.11-12). Згідно довідки № 351 від 10.09.2018 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської області на ім`я власника житлового будинку [ADDRESS] . Лебяже [PERSON] , до складу сім`ї (зареєстрованих) останньої входить [PERSON] . Як вбачається з копії відповіді Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 10.09.2018 року № 06-01-26/143 на запит адвоката Дашко М.В. у будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований з 06.11.1998 року і проживає по теперішній час [PERSON] [INFO] (а.с.13). За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156\~ЖК УРСР\~передбачено,\~що члени\~сім`ї власника\~жилого будинку,\~які проживають\~разом із\~ним у\~будинку,\~що йому\~належить користуються\~жилим приміщенням\~нарівні з\~власником будинку,\~якщо при\~їх вселенні\~не було\~іншої угоди\~про порядок\~користування цим\~приміщенням.\~Аналогічну норму\~містить також\~стаття 405\~ЦК України Частиною першою\~статті 405 ЦК України\~визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Судом встановлено, що позивач - власник житлового будинку, а відповідач її колишній чоловік (колишній член сім`ї власника житлового приміщення), який був зареєстрований у цьому будинку. У зв`язку із чим суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами\~статті 405\~ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. При цьому, частиною другою\~статті 405 ЦК України, передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно\~до ст.\~7\~Закону України « Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» від 11\~грудня 2003\~року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Такий правовий\~висновок міститься\~в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 р., постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року (справа № 441/1259/15-ц, провадження № 61-3690св18), постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019\~\~року (справа № 520/9276/17,провадження № 61-15763св18). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] проживає в спірному будинку та користується ним, підстав для задоволення позову [PERSON] немає. Посилання [PERSON] як на підставу задоволення її позову на пункт 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 02.03.2016 року, яким передбачено зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття\~з реєстрації\~місця проживання\~особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, не може свідчити про правомірність позовних вимог, виходячи з приписів вищенаведених норм права. Відповідно до вимог ч.4 ст. 4 ЦК України якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншому закону. Правила реєстрації\~місця проживання,\~затверджених постановою\~КМУ №207\~від 02.03.2016\~року прийняті\~на виконання\~Закону України « Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» від 11\~грудня 2003\~року № 1382-IV\~і не\~повинні суперечити\~йому.

Outcome: dismissed