Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

16 листопада 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення на її користь з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 42549,79 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку, судові витрати на правничу допомогу в сумі 1500 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. В обґрунтування позову зазначила, що з 17.09.2012 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем, 26.10.2020 року була звільнена за власним бажанням за ст. 38 ч. 3 КЗпП України. На момент звільнення заборгованість по заробітній платі складала 42549,79 грн. Вона зверталась до відповідача щодо проведення повного розрахунку, але до моменту подачі позову розрахунок не був проведений. Також, оскільки остаточний розрахунок не був проведений, просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.11.2020 року визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У наданий в ухвалі час від сторін заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні не надходило. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, що підтверджується матеріалами справи. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк, відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, подано відзив. Просили долучити відзив до справи, врахувати при прийнятті рішення, у вимогах про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити, судові витрати розподілити відповідно до розміру позовних вимог. Із змісту відзиву вбачається, що відповідачем дійсно не проведено виплату заборгованості по заробітній платі в день звільнення. Заборгованість по заробітній платі становить 42549,79 грн. Що стосується стягнення середнього заробітку, зазначали, що середньоденна заробітна плата позивачки складає 571,58 грн. 24.07.2020 року т.в.о. Генерального директора ДП «Завод «Електроважмаш» було підписано Наказ №309 «Про встановлення неповного робочого тижня», яким з 01.10.2020 року на підприємстві було встановлено неповний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа, четвер, тобто розрахунок кількості робочих днів за період з 26.10.2020 року (день звільнення) по день винесення рішення повинна розраховуватись за графіком роботи підприємства, а саме без врахування п`ятниць. Вважали, що не підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки позивачкою не підтверджено належними та допустимими доказами виконання адвокатом обсягів вартості послуг правничої допомоги, зазначеної у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат. При цьому, заявлені позивачкою до відшкодування витрати є неспівмірними із складністю даної справи, обсягом послуг і реальним (дійсним) часом, затраченим на надання відповідних послуг адвокатом; такі витрати не відповідають критерію їх реальності (дійсності) та розумності їх розміру. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 42549,79 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 22863,20 грн., судові витрати на правничу допомогу розподілити на 50%, тобто стягнути з відповідача 750 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 17.09.2012 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем. 26.10.2020 року була звільнена за власним бажанням, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідачем у встановлений ухвалою строк подано довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, а саме відповідно до довідки №1009 від 18.11.2020 року розмір заборгованості по заробітній платі звільненого працівника [PERSON] складає 42549,79 грн., а саме, за серпень 5669,12 грн., вересень 7241,19 грн., жовтень 29639,48 грн. Дана сума заборгованості не виплачена, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Верховний Суд України у постанові від 21.11.2011 року зазначив, що, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У відповідності до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок № 100), зазначений Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. З урахуванням аналізу положень п. 2 Порядку № 100, суд зазначає, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає період з 27.10.2020 року, наступного дня з моменту звільнення, та по 25.01.2021 року, момент постановлення рішення суду. Відповідно до наданої відповідачем довідки середньоденна заробітна плата позивачки складає 571,58 грн., позивач при подачі позову посилалась на свій розрахунок та зазначала розмір середньоденного заробітку в 594,88 грн. Але, в даному випадку, судом використовується для розрахунку середнього заробітку за час розрахунку розмір середньоденного заробітку визначеного в довідці відповідача, оскільки він проведений у відповідності до Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, та позивач не заперечувала проти обрахованого відповідачем розміру. Так, позивачка звільнена 26.10.2020 року, період затримки розрахунку складає з 27.10.2020 року по 25.01.2021 року, а саме жовтень 3, листопад 17, грудень 15 днів, січень 5 днів, всього 40 днів. Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку на момент розгляду справи складає 40 днів х 571,58 грн. = 22863,20 грн. Суд вважає, що вимоги позивачки в частині стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню, враховуючи, що будь-яких доказів сплати заборгованості позивачці на день розгляду справи суду не надано, а також те, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати, судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь держави. Враховуючи правила ст. 141 ЦПК України, судовий збір у сумі 840, 80 грн., за заявлену вимогу про стягнення середнього заробітку, який був сплачений позивачкою підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, відповідач не заперечував проти задоволення вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 750 грн., а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати за надання правничої допомоги в сумі 750 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць

Outcome: approved