Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

15 січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема, житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідач не проживає в належному йому житловому будинку з 01 січня 2013 року, тому втратив право на користування ним. Ухвалою суду від 15 лютого 2019 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та в порядку спрощеного позовного провадження справа призначена до розгляду з викликом сторін. Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року провадження у справі зупинено у зв`язку зі зверненням з судовим дорученням до іноземного суду. 23 квітня 2019 року ухвалою суду провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду заяви від відповідача [PERSON] про повне визнання ним позову та розгляду справи за його відсутності. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю з підстав викладених в ньому. Заслухавши вступне слово позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна серії ТК №302363 від 15 липня 1998 року за №2363 (а.с.9). Відповідно до відомостей, що містяться у довідці виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 26 грудня 2018 року №1707-02-42 відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] з 27 травня 2009 року (а.с.8). Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 28 грудня 2018 року відповідач [PERSON] , не проживає в спірному житловому будинку з 01 січня 2013 року (а.с.7). Судом установлено, що відповідач [PERSON] фактично проживає на території Російської Федерації та зареєстрований з 31 травня 2016 року по [ADDRESS] (а.с.12-13). Спірний житловий будинок не має правового статусу державного або громадського житлового фонду, а відноситься до приватного житлового фонду, користування яким регламентується главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян лише відносно членів сім`ї власника. Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Главою 6 ЖК України не передбачено законодавчого врегулювання порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина. Однак, у відповідності до приписів статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право на житлове приміщення, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні. Ані норми ЦК України, ані норми ЖК України не регулюють цивільні відносини щодо порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина, особами, які не є членами сім`ї власника. Згідно приписів статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Отже, враховуючи відсутність правової норми, яка регулює спірні правовідносини, суд застосовує аналогію закону, зокрема положення частини 2 статті 405 ЦК України (як спеціальної норми). Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ураховуючі викладені обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт не проживання відповідача в спірному будинку більше одного року без поважних причин і приходить до висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його повного задоволення. Задовольняючи позов суд також ураховує повне визнання відповідачем [PERSON] позову, що приймається судом, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову в сумі 768,40 грн. Відповідно до статей 319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved