Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

15.02.2016 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вони з відповідачем з 16 липня 2005 року перебувають у шлюбі. [INFO] у них народився син - [PERSON], який проживає з нею. Відповідач [PERSON] з січня 2014 року з ними не проживає та ніякої матеріальної допомоги їм не надає, угоди про добровільне забезпечення сина досягнуто не було, у зв'язку з чим позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. Просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала на адресу суду заяву,в якій просить розглядати справу за її відсутності, підтримує позовні вимоги і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого, згідно свідоцтва про народження, є відповідач і який проживає з матір'ю, знаходиться на її утриманні. Відповідач ні в грошовій, ні в натуральній формі допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з вимогами ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримання дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто. На підставі вищенаведеного, суд задовольняє позов та стягує з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його щомісячного сукупного доходу (заробітку), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову й до моменту досягнення дітьми повноліття. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved