Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

15 лютого 2021 року позивач звернулася до суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому, згідно уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2009 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні.\~ Відповідач є матеріально забезпеченою працездатною особою, має на праві власності майно значної цінності, працює, інших осіб на утриманні не має. Позивач цінним майном не володіє, не забезпечена власним житлом. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Тому просить задовольнити позов та стягнути аліменти у вищезазначеному розмірі. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Не погоджуючись із позовом, представник відповідача подав відзив у якому зазначив, що не заперечує проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2510 грн. щомісячно, що дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідач має незадовільний стан здоров`я, майже не бачить правим оком. Крім того, відповідач створив нову сім`ю, в якій виховується двоє неповнолітніх дітей, у яких помер рідний батько. Також зазначив, що проживає з новою сім`єю у квартирі, яка йому не належить. Стягнення аліментів у розмірі 8000 грн. щомісячно буде надмірним тягарем для відповідача. Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій висловлено незгоду з аргументами, викладеними у відзиві. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони з 03 жовтня 2009 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 24 (а.с.10). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.11,12). Неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад родини від 11 лютого 2021 року (а.с.13) та не заперечувалось відповідачем. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються такими нормами права. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частці від доходу. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях У позовній заяві, в обґрунтування вимог про стягнення аліментів у розмірі 4000 грн. на кожну дитину, позивач посилалася, зокрема, на своє скрутне матеріальне становище, відсутність власного житла. Проте, жодних доказів, які підтверджують зазначені обставини позивачем не надано. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, позивач є працездатною та працює військовослужбовцем, отримує щомісячно грошове забезпечення, проте надавати відомості про його розмір не бажає. Разом з тим, відсутність відомостей про майнове становище позивача не виключає обов`язку батька утримувати своїх неповнолітніх дітей. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є власником двох транспортних засобів (а.с.34), на час ухвалення рішення є працездатним, не працює, на обліку як безробітний у центрі зайнятості не перебуває. Також суд враховує стан здоров`я відповідача, який згідно консультативного висновку спеціаліста від 30 грудня 2020 року страждає на захворювання очей. Суд відхиляє доводи відповідача про наявність у нього на утриманні неповнолітніх дітей, батько яких помер, оскільки жодного доказу, який підтверджує надання відповідачем матеріальної допомоги цим дітям відповідачем не надано. Крім того, така допомога, у випадку її надання, носить добровільний характер, а тому не може впливати на розмір аліментів, які присуджуються на утримання неповнолітніх дітей, батьком яких є відповідач. Частиною другою ст.182 СК України передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зазначена норма поширюється на випадки стягнення аліментів у частці від заробітку відповідача. Натомість стаття 184 СК України, яка передбачає можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,\~ не містить таких обмежень та не виключає можливості визначення аліментів на кожну дитину окремо. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі 4000 грн. позивач належним чином не довела існування обставин, які свідчать про наявність підстав для визначення аліментів саме у такому розмірі; представник позивача у судовому засіданні відмовився надати суду відомості про доходи позивача. Враховуючи майновий стан сторін, стан їх здоров`я, стан здоров`я дітей, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на кожну дитину, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з у розмірі 908 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial