Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

15 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12 вересня 2016 року [PERSON], діючи з прямим умислом, заподіяв тяжкі тілесні ушкодження його рідному брату - [PERSON], внаслідок яких останній [INFO] року помер у КЗ БРР «Білопільська центральна районна лікарня». Вироком Білопільського районного суду від 23 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2017 року, відповідача засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України. Вказує, що у зв'язку зі смертю брата поніс наступні витрати: за послуги похоронного бюро 2 170 грн., фото на емалі 260 грн., костюм 670 грн., сорочка 160 грн., продукти харчування на поминальний обід 2 150 грн., відпустка за свій рахунок 500 грн. та витрати на проїзд 1 091 грн., а всього 6 938 грн. Крім того, своїми неправомірними діями [PERSON] спричинив йому моральну шкоду, яка полягає у втраті близької людини, моральних та фізичних стражданнях, що призвели до порушення особистих і соціальних зв'язків та змушують прикладати додаткових зусиль по організації особистого життя, завдав суттєвих психоемоційних страждань та позбавив можливості нормально, без страху жити і спілкуватися із сусідами, близькими та оточуючими людьми. Внаслідок смерті рідної людини, він, їхня мати, а також троє дітей померлого відчувають постійний біль, нервові хвилювання стривоженість та дискомфорт. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить стягнути із [PERSON] на його користь 6 938 грн. матеріальної та 432 000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього витрат, пов'язаних із похованням [PERSON] У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити, вважаючи їх безпідставними. Заслухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали даної справи, а також матеріали кримінального провадження №1-кп/573/7/17 (справа №573/2163/16-к) та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. (ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1177 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За змістом статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Статтею 1201 ЦК України, визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Судом встановлено, що вироком Білопільського районного суду Сумської області від 23 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного Суду Сумської області від 14 червня 2017 року, відповідача визнано винним в умисному заподіянні [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, що потягли його смерть та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що 12 вересня 2016 року близько 15 години 30 хвилин [PERSON] разом із [PERSON] після спільного вживання спиртних напоїв перебували на вулиці Покровській (колишня вул. Жовтнева) в с. Білани Білопільського району Сумської області, де між ними виникла словесна сварка на побутовому ґрунті. У ході сварки [PERSON], діючи з прямим умислом, направленим на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень [PERSON], почав наносити останньому численні удари руками в область грудної клітки, живота, а також по голові, в результаті чого заподіяв [PERSON] наступні тілесні ушкодження: прямий перелом Х ребра зліва зовні від лопаточної лінії; крововиливи в м'які тканини грудної клітки; садна та синці на грудній клітці; розрив селезінки; розрив брижейки тонкої кишки зліва; розрив слизової оболонки передньої стінки шлунку з крововиливом під серозну оболонку; крововиливи в брижейку тонкої кишки та великого сальника; крововилив в м'які тканини живота; синець в ділянці пупка; садна крижової ділянки справа та по нижньому краю правої сідниці; садна та синці голови та обличчя; крововилив в м'які тканини голови зліва в ділянці соскоподібного відростка; синці на плечах; садно на правому передпліччі та на лівій кисті. [INFO] року [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер в комунальному закладі Білопільської районної ради «Білопільська ЦРЛ». Причиною смерті [PERSON] є поєднана тупа травма грудної клітки та живота, яка супроводжувалася переломом Х ребра зліва, розривом селезінки, розривом брижейки тонкої кишки зліва, розривом слизової оболонки передньої стінки шлунку з крововиливом під серозну оболонку, крововиливами в брижейку тонкої кишки та великого сальника та ускладнилася гострим малокрів'ям органів (а. с. 64-75). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Під час розгляду кримінальної справи відносно [PERSON] цивільний позов про відшкодування майнової та моральної школи потерпілим [PERSON] не заявлявся. З матеріалів справи вбачається, що на поховання [PERSON] позивачем були понесені витрати, зокрема, на придбання чоловічого костюма та сорочки у сумі 830 грн., а також ритуальних послуг і товарів у сумі 2 107 грн. (а. с. 50). З огляду на викладене, суд вважає доведеною наявність обставин, що свідчать про спричинення позивачу з вини відповідача матеріальної шкоди, пов'язаної зі здійсненими витрат на придбання товарів, необхідних для поховання брата - [PERSON], зокрема, чоловічого костюма вартістю 670 грн., сорочки вартістю 160 грн., а також ритуальних послуг і товарів вартістю 2 107 грн., а всього витрат на загальну суму 2 937 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з [PERSON] Відповідно до позовних вимог [PERSON] просить стягнути із відповідача також витрати, понесені у зв'язку з похованням [PERSON], зокрема, за фото на емалі у сумі 260 грн., продукти харчування на поминальний обід у сумі 2 150 грн. та відпустку за свій рахунок у сумі 500 грн. Проте, вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що всупереч ст. 60 ЦПК України не підтверджені належними і допустимими доказами. Наявний у матеріалах справи бланк замовлення на виготовлення фото на пам'ятник [PERSON] вартістю 260 грн. не містить у собі інформації про сплату позивачем вказаних коштів (а. с. 50). Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] коштів за проїзд до слідчого та суду у загальному розмірі 1 091 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. З матеріалів справи об'єктивно вбачається, що на проїзд громадським транспортом від місця проживання до місця знаходження органу досудового розслідування та суду потерпілим понесені витрати у загальному розмірі 810 грн. 21 коп. (а. с. 47, 51-52, 54-56, 59-61). В той же час, [PERSON] просить стягнути з відповідача витрати за проїзд до Білопільського районного суду в судове засідання, призначене на 17 листопада 2016 року, у розмірі 76 грн. 63 коп., тоді як відповідно до наявних у матеріалах справи квитків, вартість проїзду позивача громадським транспортом складає 82 грн. 78 коп. А тому, на підставі ст. 11 ЦПК України, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити в межах заявлених позовних вимог, у розмірі 76 грн. 63 коп. (а. с. 54). Таким чином, стягненню з відповідача підлягають витрати, які були понесені позивачем за проїзд громадським транспортом від місці проживання до місця розташування органу досудового розслідування та суду у загальному розмірі 804 грн. 06 коп. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрат за проїзд громадським транспортом 03 - 05 жовтня 2016 року за викликом слідчого для ознайомлення з матеріалами справи на загальну суму 35 грн. 43 коп., оскільки необхідність прибуття позивача до слідчого у вказані дати не підтверджена належними і допустимими доказами (а. с. 48). Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення витрат за проїзд 21 травня та 21 червня 2017 року, здійснений за доводами позивача для участі у судових засіданнях в Апеляційному суді Сумської області, у загальному розмірі 38 грн. 81, коп. з огляду на те, що відповідно до наявних у матеріалах справи судових повісток, які узгоджуються з матеріалами кримінального провадження відносно [PERSON], судові засідання по розгляду вказаного кримінального провадження Апеляційним судом призначалися на 16 травня та 14 червня 2017 року відповідно (а. с. 55-56). Натомість, 21 травня та 21 червня 2017 року Апеляційним судом Сумської області кримінальне провадження відносно відповідача не розглядалося. Суд також вважає необґрунтованими витрати позивача за проїзд громадським транспортом 13 та 15 березня 2017 року, пов'язаний із подачею до Апеляційного суду Сумської області клопотання про допит свідків, у загальному розмірі 66 грн. 89 коп., оскільки в матеріалах справи відсутні докази необхідності особистої подачі вказаного клопотання та неможливості направити його на адресу суду іншими засобами зв'язку (а. с. 57). Вимоги позивача про стягнення з [PERSON] витрат за проїзд [INFO] року на похорон брата [PERSON] у сумі 146 грн. 65 коп. не підлягають задоволенню, оскільки не є витратами в розумінні ст. 1201 ЦК України та не є процесуальними витратами, пов'язаними з кримінальним провадженням відносно відповідача (а. с. 53). Таким чином, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають кошти в сумі 3 741 грн. 06 коп. в рахунок відшкодування матеріальних витрат, завданих внаслідок злочинних дій відповідача. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальних витрат задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Частина 1 ст. 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується Конституцією України. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що позивач є рідним братом [PERSON], який помер [INFO] року в результаті умисного заподіяння йому відповідачем тяжких тілесних ушкоджень. Втрата позивачем брата безумовно призвела до душевних переживань. Крім того, внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача. Останній, у зв'язку з похованням [PERSON], проведенням досудового розслідування та судового розгляду справи по обвинуваченню [PERSON] неодноразово приїздив до м. Суми, а звідти - до с. Вири та м. Білопілля і назад до місця проживання, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи. Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. В той же час, з матеріалів справи вбачається та підтверджується позивачем, останній проживає у м. Харків, а його померлий брат на день смерті проживав разом із матір'ю - [PERSON], [INFO] у с. Білани Білопільського району Сумської області. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь моральної шкоди, завданої смертю померлого брата, [PERSON], оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України він не відноситься до категорії осіб, які мають право на таке відшкодування. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача у дохід держави підлягають 640 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial