Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

15 червня 2020 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач на підтвердження позовних вимог вказав, що 06.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 50 про надання представницьких послуг. Предметом даного договору виступало доручення [PERSON] (замовника) [PERSON] (виконавцю) по стягненню з [PERSON] боргу, визначеного Шишацьким райсудом у справі №22-ц1690/1725/2012 (номер справи за апеляційною інстанцією) та інших боргів, які є і які можуть виникнути у цієї особи перед Замовником під час дії цього договору. Договір укладено на умовах оплатності, а саме, вартість даних послуг сторонами погодження у розмірі 50 % від реальних сум реального стягнення по справах, за позовами та виконавчими провадженнями і інтересах осіб, вказаних в предметі цього договору, або від продажу майна боржника, отриманого внаслідок стягнення або вилучення за вирахуванням половини витрат замовника (з виплачуваної виконавцеві суми) в зв`язку з забезпеченням всього комплексу судово-претензійної роботи (п.2.1 Договору). Позивачем вказується, що на виконання умов договору, ним було вчинено комплекс дій, що в подальшому призвели до відкриття виконавчого провадження стосовно боржника [PERSON] . З сайту Міністерства юстиції України, позивач виявив, що деякі з виконавчих проваджень стосовно боржника [PERSON] є завершеним. Разом з тим, коштів обумовлених договором від відповідача він не отримав. На письмову вимогу про сплату, обумовлених договором сум, відповідач не відреагував. У зв`язку з наведеним, позивач був змушений звернутися до суду. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, прохав суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору № 50 від 06.03.2018 року в розмірі 28 385,80 гривень, яка складається з тіла боргу- 23 668,65 грн., інфляційних втрат - 3 119,53 грн, 3 % річних - 1 597,63 грн. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2021 року, після скасування заочного рішення справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження (а.с.205, том 1). У встановлений судом строк, представником відповідача подано відзив в якому заперечив позовні вимоги, з відсутності доказів виконання позивачем умов договору. Вказує, що всі документи підписувалися особисто [PERSON] , що свідчить про те, що вона особисто їх складала. Вважає, що договір укладений сторонами, за своєю суттю є договором правової допомоги, а тому відшкодування за ним витрат, має здійснюватися з урахуванням їх реальності, розумності. До позову не долучено розрахунку та обсягу наданих правових послуг за договором № 50 від 06.03.2018 року. Зауважує, на тому, що підстав для звільнення позивача від сплати судового збору не існує. На підставі вищенаведеного, прохав у задоволені позову відмовити. У встановлений судом строк, позивач подав свої заперечення, які за своєю суттю є відповіддю на відзив, у якій вказав, представником відповідача помилково отожнюється договір, укладений між сторонами, з договором правої допомоги, так як позивач не має статусу адвоката. Питання про звільнення позивача від сплати судового збору вже вирішене судом. Свої обов`язки виконував належним чином у відповідності до умов договору. Правом на подання заперечень сторона відповідача не скористалася. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої уточненні позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, до суду подала заяву в якій прохала розгляд справи відкласти, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я. В свою чергу причини неявки, вказані відповідачем, судом поважними не були визнані. Судом враховано попередню процесуальну поведінку відповідача та відсутність документального підтвердження поважності передньої неявки у судове засідання від 24.09.2021. Право на участь у судовому засіданні не є абсолютним та підлягає легітимним обмеженням. Розгляд справи у розумний строк є невід`ємною складовою права на справедливий суд та однією із засад цивільного судочинства що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі і керуватися якою має не тільки суд, але і сторони по справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено що 06.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 50 про надання представницьких послуг. Предметом даного договору виступало доручення [PERSON] (замовника) [PERSON] (виконавцю) по стягненню з [PERSON] боргу, визначеного Шишацьким райсудом у справі №22-ц1690/1725/2012 (номер справи за апеляційною інстанцією) та інших боргів, які є і які можуть виникнути у цієї особи перед Замовником під час дії цього договору. Договір укладено на умовах оплатності, а саме, вартість даних послуг сторонами погодження у розмірі 50 % від реальних сум реального стягнення по справах, за позовами та виконавчими провадженнями і інтересах осіб, вказаних в предметі цього договору, або від продажу майна боржника, отриманого внаслідок стягнення або вилучення за вирахуванням половини витрат замовника (з виплачуваної виконавцеві суми) в зв`язку з забезпеченням всього комплексу судово-претензійної роботи (п.2.1 Договору). Сторони погодили виконання зобов`язання, зокрема договір діє до моменту фактичного виконання зобов`язань, але не раніше ніж 31.12.2019 року (п. 4.1) (а.с.7 том 1.) З копії заочного рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07.05.2018 року № 551/227/18 (а.с.9-11 том 1) та постанови Апеляційного суду Полтавської області від 19.07.2018 року (а.с.12-13 том 1) вбачається, що [PERSON] брав участь у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якості представника позивача. Окрім того, [PERSON] здійснювалося відправлення заяви [PERSON] від 14.12.2018 на примусове виконання до Шишацького РВДВС ГТУЮ у Полтавській області (а.с.15, том 1). Також позивача вказано в якості платника (із зазначенням «за [PERSON] ») авансового збору у виконавчого провадженні. (а.с.14, зворот, том 1). На виконання вищевказаних судових рішень, [PERSON] було видано виконавчі листи (а.с.119, 162, том 1). В подальшому виконавчі провадження № 57966230 та №57966617, постановою державного виконавця були об`єднані у зведене виконавче провадження № 58169789(а.с.115, том 1) З копій виконавчих проваджень вбачається, що виконавчі документи по справі № 551/227/18 були повернуті стягувачу 24.12.2019 року з підстав п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Разом з тим, в ході виконавчого провадження з боржника [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 47 337,30 грн, які стягувачу були перераховані платіжним дорученням № 2358 від 12.06.2019 (а.с.128, том1 ). За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. У відповідності до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з договору про надання представницьких послуг № 50 від 06.03.2018 року сторони дійшли домовленості з приводу того, що позивач взяв на себе зобов`язання по стягненню з [PERSON] боргу по рішенню Шишацького райсуду у справі №22-ц1690/1725/2012 (номер справи за апеляційною інстанцією). Окрім того, сторони погодили, надання представницьких послуг і по іншим боргам які є і які можуть виникнути у [PERSON] перед Замовником, [PERSON] під час дії цього договору (п.п.1.1). Окрім того, сторонами погоджено перелік зобов`язань виконавця, а саме: здійснює консультації замовниці стосовно можливих варіантів захисту прав в межах предмету договору; оцінює судові перспективи в той чи інший спосіб; формує додаткові позови у необхідній кількості, для досягнення мети; здійснює правове оцінювання документів замовниці; розробляє тактику захисту прав та інтересів Замовниці; готує, подає та супроводжує процесуальні документи Замовниці; представляє інтереси Замовниці в органах влади України, у тому числі судової, в підприємствах, установах, організаціях, щодо зазначеної справи; від імені замовниці заявляє клопотання, надає пояснення, та веде справу в судах на основі належним чином оформленої довіреності; здійснює правове супроводження судової справи; інформує Заявницю про перебіг справи, в тому числі щодо можливих наслідків обов`язків і прав, що виникають відповідно до ухвал або рішень судів у зазначеній в предметі договору справі. Сторони погодили виконання зобов`язання, зокрема договір діє до моменту фактичного виконання зобов`язань, але не раніше ніж 31.12.2019 року (п. 4.1). Договір укладено на умовах оплатності, а саме, вартість даних послуг сторонами погодження у розмірі 50 % від реальних сум реального стягнення по справах, за позовами та виконавчими провадженнями і інтересах осіб, вказаних в предметі цього договору, або від продажу майна боржника, отриманого внаслідок стягнення або вилучення за вирахуванням половини витрат замовника (з виплачуваної виконавцеві суми) в зв`язку з забезпеченням всього комплексу судово-претензійної роботи (п.2.1 Договору). Таким чином, документально підтверджується, що в межах дії строку договору, позивач вчинив ряд, попередньо узгоджених договором, процесуальних дій (а саме представництво інтересів в суді першої та апеляційної інстанції, надіслання заяви [PERSON] до належного відділу Державної виконавчої служби) спрямованих на організацію стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] . Результатом вказаних дій, стало те, що стягувач отримав частину боргу. Стягнення решти суми боргу наразі неможливе, з підстав які не залежать ні від волі позивача, ні від волі відповідача, так як виконавчий документ повернутий на підставі, п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). Таким чином, строк виконання [PERSON] зобов`язань по оплаті, наданих за договором послуг, настав. Доказів виконання [PERSON] своїх зобов`язань по договору, в частині оплати послуг, суду не надано. Доводи сторони відповідача не спростовують позовних вимог, так як сформовані на хибному уявленні як щодо змісту правовідносин, які виникли між сторонами, так і щодо норм права якими такі правовідносини врегульовані. На письмову вимогу позивача, відповідач [PERSON] ухиляється від його виконання. Оскільки одностороння відмова від зобов`язань не допускається, суд вважає, що вимоги позивача грунтуються на законі. В ході виконавчого провадження з боржника [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 47 337,30 грн. Враховуючи, що оплата послуг, сторонами погоджена «у розмірі 50 % від реального стягнення…. або від продажу майна боржника, отриманих внаслідок стягнення» суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 23668,65 грн. Окрім того, стягненню підлягають інфляційні витрати та 3 % річних (у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України). Зважаючи на вищенаведене, виходячи з розрахунку позивача (стосовно якого відповідач контррозрахунку не подав, обраховані суми не оспорював), інфляційні витрати підлягають стягненню у розмірі 3119,53 грн, а 3% річних у розмірі 1597,63 грн. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач, був звільнений судом від сплати судового збору, судові витрати понесені під час розгляду справи в суді першої інстанції, підлягають стягненню з відповідача на користь держави, у розмірі пропорційному до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 908,00 грн. Разом з тим, судові витрати позивача, понесені під час апеляційного перегляду ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.07.2020 підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі пропорційному до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 420,40 грн.

Outcome: approved