Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

15 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом з вимогою розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В заяві позивач зазначила, що з 21 липня 2001 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. Вони з відповідачем з квітня 2018 року фактично припинили шлюбні відносини, спільне життя не склалося внаслідок несумісності характерів, відсутності взаємоповаги, взаємодовіри, що породжує в сім'ї непорозуміння та конфлікти, які негативно впливали на їх взаємовідносини. Спільне подружнє життя суперечить її інтересам, збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на викладене позивач просила суд, шлюб укладений між нею та відповідачем у Пронозівській сільській раді Глобинського району Полтавської області, актовий запис №8 розірвати. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримували, в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду. 12.06.2018 року направив заяву, в якій проти розірвання шлюбу заперечував, так як має намір подавати заяву про розподіл майна. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 21 липня 2001 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим Пронозівською сільською радою Глобинського району Полтавської області 21 липня 2001 року, актовий запис №8 (а.с. 6). Від вказаного шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Крім того, судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають за різними адресами, спільне життя не склалося внаслідок несумісності характерів, відсутності взаємоповаги, взаємодовіри, що породжує в сім'ї непорозуміння та конфлікти, які негативно впливали на їх взаємовідносини. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзиву на позов не надав, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved