Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

16 грудня 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати розписку на загальну суму 10000 доларів (80000 гривень), написану нею 08 березня 2012 року такою, що написана під впливом тяжких обставин, неукладеною, безгрошовою та такою, що не породжує цивільно - правових зобов'язань для [PERSON] Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона 08.03.2012 р. написала на зворотному боці договору позики від 25.01.2012 р. на користь відповідача [PERSON] розписку, за якою позичила у відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 доларів, що еквівалентно 80000 гривень. Вказані в розписці грошові кошти вона не одержала, а фактично вказані кошти отримала її донька [PERSON], а сама розписка написана під впливом тяжких обставин. Тяжкі обставини вона обґрунтовує тим, що її дочка [PERSON] та зять [PERSON] з 2008 року перебувають у складному матеріальному становищі, що підтверджується кредитними та іпотечними зобов'язаннями перед банками. Для виходу з негативного фінансового становища, [PERSON] та [PERSON] звернулися до [PERSON] з проханням надати позику в сумі 10000 доларів США. Оскільки у [PERSON] не було майна, яке можна було би передати в заставу для гарантування повернення договору позики, [PERSON] звернулася до позивачки з проханням написати спірну розписку, на що вона погодилася, хоча гроші фактично отримала її дочка [PERSON] Позивач наголошує, що за інших обставин вона не написала би такої розписки. Позивач вважає спірний договір безгрошовим, оскільки [PERSON] не передав їй грошових коштів та у зв'язку з наведеним звернулась до суду і просить визнати розписку такою, що не породжує цивільно - правових зобов'язань. В судовому засіданні [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві та уточненнях мотиви, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позову, мотивуючи це тим, що спірна розписка була написана [PERSON] добровільно та гроші були їй фактично передані. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] позов визнали та пояснили, що вони є подружжям і разом займаються підприємницькою діяльністю та майже все їх нерухоме майно перебуває в заставі фінансових установ. Щодо спірної розписки, то її підписала [PERSON], оскільки у них не було майна, яке можна було передати в заставу для гарантування повернення договору позики, однак фактично гроші отримала вона, відповідачка [PERSON] та вона виконає боргові зобов'язання перед [PERSON], коли в неї буде така можливість. Додатково [PERSON] та [PERSON] пояснили, що метою отримання позики у [PERSON] було дострокове погашення заборгованості за кредитними договорами. Заслухавши пояснення сторін по справі, допитаних як свідків позивача [PERSON], відповідача [PERSON], свідка [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За змістом ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 08.03.2012 р. [PERSON] отримала від [PERSON] 10000 доларів США (80000 гривень), про що свідчить розписка написана позивачкою на зворотному боці договору позики від 25.01.2012 р. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язанням має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] виконав свої зобов'язання, передавши грошові кошти [PERSON] згідно розписки, однак [PERSON] грошові кошти не повернула та ухиляється від виконання зобов'язання. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Аналогічна позиція встановлена в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та в правовій позиції Верховного суду України, висловленій в Постанові від 19.03.2014 р. по справі № 6-2цс14. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частиною 2 вищевказаної статті встановлено,що договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що зі слів її колеги [PERSON] їй відомо про те, що сім'я її доньки [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі та [PERSON] підписала договір позики з [PERSON], хоча фактично грошей за договором не отримала. Відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Враховуючи дану норму суд не бере до уваги показання свідка [PERSON] Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином розписка, згідно якої [PERSON] взяла на себе зобов'язання погасити борг по коштах наданих [PERSON], відповідно до позики від 12 січня 2012 року в сумі 40000 доларів США та позику, надану [PERSON] 02 липня 2012 року в сумі 30000 доларів США - не впливає на взяті сторонами на себе зобов'язання відповідно до договорів позики. Аналогічна позиція встановлена в ухвалі колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2014 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання договору позики неукладеним. Окрім цього у вищевказаному рішенні суд прийшов до висновку про відсутність тяжких обставин у [PERSON] в момент написання спірної розписки. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача [PERSON] на факти, що встановлені рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.04.2014 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди, оскільки на вищевказане рішення [PERSON] подано апеляційну скаргу та відкрито апеляційне провадження. У відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Посилання позивача на те, що розписка була написана під впливом тяжкої обставини є безпідставною, оскільки не підтверджуються допустимими та належними доказами по справі, які б вказували на крайню нужденність позивача, а також спростовуються показаннями [PERSON] та [PERSON] про відсутність обставин, які б вказували про загрозу банкрутства чи загрозу втрати житла. Окрім цього сторони не подали доказів того, що на час написання розписки [PERSON] хтось із іпотекодержателів ставив вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки або про виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири, де вони проживають. Наявність кредитних зобов'язань сім'ї [PERSON] та передачі в іпотеку нерухомого майна не підтверджують факт існування тяжких обставин, оскільки підтверджують лише факт існування таких зобов'язань між подружжям [PERSON] та відповідними фінансовими установами, які були укладені ними добровільно. Також не знайшло свого підтвердження посилання позивача на те, що договір позики укладений на вкрай невигідних умовах. Посилання позивача на те, що позика є безгрошовою, так як [PERSON] не отримувала коштів є безпідставною, оскільки не підтверджуються допустимими та належними доказами по справі. А факт отримання грошей позивачкою підтверджуєься розпискою, яку власноручно підписала [PERSON] та зазначила, що отримала кошти в сумі 10000 доларів США. Окрім цього суд вважає, що [PERSON] позовні вимоги заявляла з метою уникнення виконання свого зобов'язання за договором позики. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] не доведено впливу тяжкої обставини на укладення договору позики, не доведено безгрошовості вказаного договору, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed