Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

15 грудня 2014 року Синевирський сільський голова [PERSON] в інтересах Синевирської сільської ради звернувся до суду з позовом про покладення зобовязання на [PERSON] повернути самовільно захоплені земельні ділянки по вулиці «Від магазина [PERSON] до [PERSON]» ( ур. Млаки с. Синевир) та по вулиці «Від будинків № 248 по № 258 [PERSON] [PERSON]» у комунальну власність територіальної громади с. Синевир, відновити попередній стан земельних ділянок шляхом знесення (демонтажу) за власний рахунок побудованої на них металевої огорожі з фундаментом та паркану у металевої сітки, не чинити перешкод у користуванні земельними ділянками комунальної власності мешканцям с. Синевир, відшкодувати територіальній громаді с. Синевир шкоду у розмірі 1194 грн. 15 коп., у випадку добровільного невиконання [PERSON] рішення суду примусово відновити попередній стан земельних ділянок шляхом знесення огорожі та стягнення витрат з [PERSON], а також стягнути з [PERSON] судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп. Заяву обґрунтовував і мотивував тим, що 25 квітня 2014 року до виконавчого комітету Синевирської сільської ради звернувся депутат [PERSON] із депутатським зверненням з приводу самовільного захоплення [PERSON] частини проїжджої дороги загального користування. В ході перевірки даного звернення комісією Синевирської сільської ради було проведено обміри земельної ділянки і встановлено, що [PERSON] самовільно захопив та пригородив металевою огорожею з фундаментом частини земельних ділянок по вулиці «Від будинків № 248 по № 258 [PERSON] [PERSON]» призначеної для проїзду транспорту загальною площею 83, 75 м. кв та з іншої сторони від вулиці «Від магазина [PERSON] до [PERSON]» урочище «Млаки» пригороджено частину земельної ділянки, площею 0, 04317 га. На пропозиції комісії щодо добровільного усунення порушень [PERSON] не реагував. Рішенням № 9 від 29 квітня 2014 року ХХVІ сесії 6-го скликання Синевирської сільської ради [PERSON] було запропоновано протягом 10-и днів перемістити огорожу на попередню межу згідно з наявним у нього державним актом на земельну ділянку, однак останній дане рішення не виконав. Посилаючись на зазначені обставини і що [PERSON] своїми неправомірними діями порушує вимоги земельного законодавства та створює перешкоди мешканцям с. Синевир у користуванні дорогою загального користування, на [PERSON] перевірки та Приписи Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області сільський голова [PERSON] (надалі - Позивач) просив позов задовольнити. В ході судового розгляду справи 10.11.2015 року Позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій просив зобовязати [PERSON] звільнити самовільно захоплені ним земельні ділянки комунальної власності загальною площею 382, 28 м2 шляхом знесення (демонтажу) побудованих на них металевої огорожі з фундаментом та паркану з металевої сітки і повернути їх у комунальну власність с. Синевир, відновити попередній стан своєї ділянки згідно з державним актом на право приватної власності, не чинити перешкод у користуванні земельними ділянками комунальної власності мешканцям с. Синевир, у випадку добровільного незнесення (демонтажу) побудованих на захоплених ділянках металевої огорожі з фундаментом та паркану з металевої сітки дозволити Синевирській сільській раді знести ці огорожу та паркан за рахунок [PERSON] В судовому засіданні від 24.11.15 року Позивач уточнені вимоги підтримав повністю і просив, що в разі добровільного незнесення (демонтажу) [PERSON] побудованих на самовільно захоплених ділянках комунальної власності огорожі та паркану покласти зобовязання на Синевирську сільську раду знести (демонтувати) ці огорожу металеву з фундаментом та паркан з металевої сітки за рахунок [PERSON], тобто уточнив позицію вимоги ч. 3 прохальної частини заяви про уточнення позовних вимог від 10.11.2015 р., а також стягнути судові витрати з [PERSON] Представник третьої особи на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області в судове засідання не зявилася, причина неявки невідома. Відповідач [PERSON] та його представник будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи в судове засідання повторно не зявилися, про причини неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе і необхідне розглянути справу за відсутності таких на підставі наявних в справі матеріалів, достатніх для вирішення справи по суті. Із попередніх судових засідань позов заперечували. Допитані в попередніх судових засіданнях свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт самовільного зайняття [PERSON] частини проїжджої дороги загального користування по вулиці «Від будинків № 248 по № 258 [PERSON] [PERSON]» шляхом встановлення на дорозі металевої огорожі з фундаментом чим звужено ширину дороги і унеможливлено проїзд по ній легкового та вантажного транспорту, а також підтвердили [PERSON] земельної комісії по розгляду звернення депутата [PERSON] та прийняте рішення № 9 від 29.04.2014 р. Синевирською сільською радою. Вислухавши пояснення Позивача, позицію Відповідача та його представника, озвучену (висловлену) на попередніх засіданнях, покази свідків, перевіривши та оцінивши матеріали судової земельно-технічної експертизи та інші матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги Позивача підлягають до часткового задоволення виходячи з таких підстав. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ІІ-ЗК № 025480 виданого [PERSON], загальна площа його ділянки сягає 0, 2156 га. Земельною комісією Синевирської сільської ради було проведено обміри земельної ділянки [PERSON] і встановлено, що останній самовільно зайняв та пригородив металевою огорожею з фундаментом частини земельних ділянок вулиці «Від будинків № 248 по № 258 [PERSON] [PERSON]», призначеної для проїзду транспорту, шириною 2, 5 м. та протяжністю 33,5 м. що у загальному становить 83, 75 м. кв. та з іншої сторони від вулиці «Від магазина [PERSON] до [PERSON]» урочище «Млаки» - ним пригороджено частину земельної ділянки, площею 0, 04317 га. Згідно Висновку № 1207 судової земельно-технічної експертизи по даній справі від 29 вересня 2015 року встановлено, що у гр. [PERSON] має місце надлишок земельної ділянки у порівнянні із земельною ділянкою, що передбачена його державним актом. Надлишок становить 382,28 м2. Цей надлишок міг творитися з боку вулиці «Від будинку № 248 по № 258, [PERSON] [PERSON]» та вулиці «Від магазина [PERSON] до [PERSON]» і має місце факт самовільного зайняття частини земельної ділянки комунальної власності (дороги загального користування) гр. [PERSON] по вулиці «Від будинку № 248 по № 258, [PERSON] [PERSON]» та по вулиці «Від магазина [PERSON] до [PERSON]» урочище «Млаки» с. Синевир. Крім вищевстановлено факт самовільного зайняття частки земельної ділянки комунальної власності у с. Синевир гр. [PERSON] підтверджено в суді як поясненнями позивача та свідків так і [PERSON] обстеження земельної ділянки [PERSON] від 25.04.2014 року та схемою до нього ( а.с. 10-11), рішенням № 9 від 29.04.2014 р. 26-ї сесії 6-го скликання Синевирської сільської ради, актом № 38 обстеження проїзної дороги біля дворогосподарства [PERSON] від 21.05.14 р. комісії Синевирської сільської ради, актом оціночної вартості вулиць комунальної власності с. Синевир від 10.10.2008 року, актами та приписами перевірки дотримання вимог земельного законодавства складеними у вересні 2014 року спеціалістами Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області. З огляду на вищевстановлене суд приходить до висновку, що має місце факт самовільного зайняття гр. [PERSON] мешканцем с. Синевир, 248 частини земель комунальної власності територіальної громади с. Синевир загальною площею 382, 28 м2, а саме з боку вулиці «Від будинку № 248 по № 258, [PERSON] [PERSON]» та з боку вулиці «Від магазина [PERSON] до [PERSON]» урочище «Млаки» с. Синевир. Фактичні розміри самовільно зайнятих частин земельних ділянок зображено на План-схемі №5 із Варіантом 2 та План-схемі № 6, що додані до висновку судової земельно-технічної експертизи № 1207. Суд надає Варіанту -2 перевагу над Варіантом - 1, що зазначені у висновку земельно-технічної експертизи як найбільш оптимальному і доведеному вищезазначеними доказами та матеріалами справи. Суд відхиляє доводи відповідача та його представника про відсутність з їх боку порушень земельного законодавства оскільки таке спростовано в судовому засіданні належними доказами позивача та матеріалами і висновком судової земельно-технічної експертизи та поясненнями свідків. Відповідно з пунктами «є» та «й» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належать здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства, а також вирішення спорів. Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 80 ЗК України субєктом права власності на землі комунальної власності є територіальна громада, яка реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Згідно ст. 83 цього Кодексу землі, які належать на праві власності територіальній громаді села, є комунальною власністю. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. У відповідності з абзацом 2 пункту 7 розяснень Постанови Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Дана правова позиція Верховного Суду України узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 152 ЗК України. Згідно зі ст. 112 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Водночас приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. За вищевстановленого суд приходить до висновку, що вимоги Позивача щодо зобовязання [PERSON] звільнити самовільно зайняті ним земельні ділянки комунальної власності загальною площею 382, 28 м2 шляхом знесення (демонтажу) за власний рахунок побудованих на них металевої огорожі з фундаментом та паркану з металевої сітки і повернення таких у комунальну власність територіальної громади с. Синевир, не чинити перешкоди у користуванні земельними ділянками мешканцям с. Синевир, покладенні зобовязання на Синевирську сільську раду про знесення (демонтажу) металевої огорожі з фундаментом та паркану з металевої сітки за рахунок [PERSON] в разі добровільного незнесення (демонтажу) гр. [PERSON] незаконно споруджених споруд на самовільно зайнятих земельних ділянках підлягає до задоволення, оскільки є підставними, обгрунтовно доведеними належними доказами. Натомість суд вважає, що вимога Позивача про покладення на відповідача [PERSON] зобовязання щодо відновлення ним своєї земельної ділянки у попередній стан не ґрунтується на вимогах чинного земельного законодавства, оскільки така вимога стосується щодо земель які були самовільно зайняті, а не щодо земель, які є у власності громадянина. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь Синевирської сільської ради слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору. Інших вимог для вирішення перед судом не ставилось.

Outcome: partial