Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

15.04.2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовними вимогами до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів, мотивуючи свій позов тим, що 26.11.2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № №331832/255995/3-14 про відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи в іноземній валюті. Цього ж дня на поточний рахунок № 2630.2.08.9575.001 він вніс грошові кошти в сумі 1000 доларів США. 02.04.2015 року він звернувся до банку з вимогою про повернення вкладених ним коштів в розмірі 1 000 доларів США. Однак банк умов договору не виконав та кошти не повернув. Просив суд позов задовольнити та стягнути на його користь заборгованість по банківському вкладу в розмірі 1000 доларів США. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON] не з'явилися, попередньо надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення №12 в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило. Відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило. На підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів, що не з'явилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.11.2014 року між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №12 було укладено договір-заяву №331832/255995/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» (а.с.6). Відповідно до вищевказаного договору 26.11.2014 року позивач вніс на поточний рахунок банку №2630.2.089575.001 грошові кошти у сумі 1 000 доларів США, про що свідчить квитанція (а.с.6). Крім того, сторони домовилися про дострокове розірвання договору, що передбачено п.5 Так, [PERSON] неодноразово звертався з заявами до відповідача про дострокове повернення банківського вкладу. Відповідач взяті на себе зобовязання не виконав і в установлений строк вклад не повернув. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1,2 ст. 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідачем до суду заперечення на позовну заяву, докази чи письмові пояснення не подавалися. Суд, вирішуючи даний спір, керується та застосовує нормами Цивільного кодексу України, оскільки норми Цивільного кодексу України порівняно з Постановою НБУ мають вищу юридичну силу . Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначеного такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони ( вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу ( вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, як і встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинне виконуватися належним чином, згідно з умовами договору. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов , визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Тому на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.22 Закону України Про захист прав споживачів та ст.5 Закону України Про судовий збір позивача звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст.4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved