Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

16 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та остаточно уточнивши вимоги просив стягнути з СВК «Колядинець» на його користь середній заробіток за період з 5 вересня 2014 року по 30 листопада 2016 року у розмірі 53941 грн. 03 коп., компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку у розмірі 1058 грн. 00 коп., компенсацію за порушення термінів виплати заробітної плати в розмірі 933 грн. 57 коп. Мотивував свої вимоги тим, що 2 вересня 2003 року його на підставі протоколу № 14 від 2 вересня 2003 року було прийнято на посаду головного зоотехніка Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колядинець». 4 вересня 2014 року ним було подано заяву про звільнення за власним бажанням. На підставі протоколу № 17 від 27 вересня 2014 року був звільнений із займаної посади з 5 вересня 2014 року. Під час звільнення йому не було виплачено заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку та не видано трудової книжки. Після неодноразових звернень лише 16 грудня 2015 року йому була видана трудова книжка, а 17 грудня 2015 року виплачена частина заробітної плати, без розрахунку відпускних та її індексації, що підтверджує факт нарахованої, але своєчасно невиплаченої заробітної плати роботодавцем. Просив поновити строк звернення до суду, який був пропущений з поважної причини, а саме 5 січня 2016 року він вже звертався до Липоводолинського районного суду Сумської області із аналогічним позовом, але ухвалою суду від 14 січня 2016 року, яка набрала законної сили 1 березня 2016 року, позов залишений без розгляду. В подальшому був працевлаштований до СВК «Колядинець», але не отримавши компенсації знову звернувся до суду. Відповідач у своїх письмових запереченнях вважав позовні вимоги безпідставними з огляду на те, що ще до подачі заяви про звільнення, а саме 4 вересня 2014 року позивач всупереч вимог закону перестав виходити на роботу. 27 вересня 2014 року на підставі протоколу №17 правління кооперативу було прийнято рішення про звільнення позивача з займаної посади. Затримка зі звільненням відбулась у звязку з тим, що засідання правління відбуваються періодично по мірі необхідності. Оскільки 27 вересня 2014 року був вихідним днем, а позивач був відсутнім на роботі більше двох тижнів, СВК «Колядинець» був позбавлений можливості провести всі належні виплати та видати йому трудову книжку. З метою видачі позивачу трудової книжки та проведення виплат при звільненні, керівництво СВК «Колядинець» неодноразово як в усному так і письмовому вигляді зверталося до позивача, але він за отриманням трудової книжки не зявився. 16 грудня 2015 року позивач звернувся до СВК «Колядинець» з вимогою видати трудову книжку, що в цей же день і було зроблено. При цьому позивач власноручно засвідчив відсутність жодних претензій до відповідача. 17 грудня 2015 року позивач письмово звернувся до СВК «Колядинець» із заявою, у якій просив провести з ним належні виплати по заробітній платі, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Відповідно до касового ордеру від 17 грудня 2015 року позивач отримав належні кошти. Жодного спору щодо суми виплати не було. Після цього позивач більше жодного разу до кооперативу з вимогою провести з ним належні виплати не звергався, чим фактично визнав їх розмір. Позивачем були пропущені строки звернення до суду. [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову з підстав, викладених у запереченні. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що працюючи в СВК «Колядинець» 4 вересня 2014 року в післяобідній час особисто приймала заяву про звільнення від [PERSON] Після прийняття рішення правлінням кооперативу про його звільнення усно пропонувала отримати трудову книжку, але він не зявився. Розрахунок та видача трудової книжку [PERSON] відбулось після його звернення в грудні 2015 року. Раніше він з цих питань письмово не звертався. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, суд приходить до наступних висновків. 2 вересня 2003 року [PERSON] на підставі протоколу № 14 від 2 вересня 2003 року був зарахований членом кооперативу на роботу головного зоотехніка до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Колядинець» (а.с. 11). 4 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до СВК «Колядинець» із заявою про звільнення із займаної посади за власним бажанням (а.с. 117). [PERSON] виписки з протоколу №17 засідання правління СВК «Колядинець» від 27 вересня 2014 року, вирішено звільнити [PERSON] з роботи та з членів кооперативу за власним бажанням. На підставі вказаного протоколу внесений запис до трудової книжки позивача про його звільнення 5 вересня 2014 року на підставі ст. 38 КЗпП України, оскільки позивач після написання заяви про звільнення перестав виходити на роботу (а.с. 12, 13). З копії табелю обліку використання робочого часу СВК «Колядинець» за вересень 2014 року вбачається, що [PERSON] 4 вересня 2014 року і надалі на роботі був відсутній (а.с. 48). 16 грудня 2015 року [PERSON] письмово звернувся до СВК «Колядинець» та отримав трудову книжку, а 17 грудня 2015 року звернувся та отримав 1727,96 грн., з яких 769,96 грн. заробітної плати (553,59 грн. недоотриманої заробітної плати за серпень 2014 року та 216,37 грн. - заробітної плати за 3 робочих дні вересня 2014 року) і 942,40 грн. компенсації за невикористану відпустку за 16 днів 2014 року (а.с. 14, 15, 52, 149). [PERSON] №702 Управління держпраці у Сумській області перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування СВК «Колядинець», встановлені порушення ч. 1 ст. 116 та ч. 1 ст. 117 КЗпП України, а саме невиплата [PERSON] всіх сум в день звільнення 5 вересня 2014 року та, як наслідок цього, невиплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с. 161-162). [PERSON] ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи працівника. [PERSON] ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. На підстав цього, подавши заяву про звільнення за власним бажанням [PERSON] мав відпрацювати встановлені два тижні. У звязку з порушенням вказаного обовязку та невиходом на роботу після написання заяви 4 вересня 2014 року, правлінням СВК «Колядинець», яке відбулось 27 вересня 2014 року, вирішено звільнити [PERSON] 5 вересня 2014 року. [PERSON] з вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки (ч. 1 ст. 83 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. [PERSON] ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судовим розглядом встановлено, що в день звільнення 5 вересня 2014 року позивач не працював, у звязку з чим виплата всіх сум, що належать йому від відповідача, мала бути проведена не пізніше наступного дня після предявлення ним вимоги про розрахунок. Таку вимогу він предявив 17 грудня 2015 року і цього ж дня виплата була проведена. Це вказує на відсутність вини відповідача у невиплаті всіх сум при звільненні позивачу, що виключає передбачену ст. 117 КЗпП України відповідальність СВК «Колядинець». З огляду на це суд не приймає до уваги висновок Управління держпраці у Сумській області про наявність з боку відповідача порушень ч. 1 ст. 116 та ч. 1 ст. 117 КЗпП України, оскільки перевіряючий орган встановив, що днем звільнення позивача є 5 вересня 2014 року, однак при цьому не взяв до уваги, що цього дня позивач не працював. Щодо вручення трудової книжки, то суд вбачає порушення відповідачем свого обовязку, що виразилось у неповідомленні позивача про необхідність отримання трудової книжки, що спричинило затримку у видачі трудової книжки. Докази направлення необхідного поштового повідомлення відсутні. Але в стягненні середнього заробітку з підстави затримки видачі трудової книжки суд відмовляє у звязку з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Позивач отримав трудову книжку 16 грудня 2015 року, з позовом вперше звернувся 5 січня 2016 року, який ухвалою суду від 14 січня, що набрала законної сили 1 березня 2016 року, залишений без розгляду, а з даним позовом до суду звернувся 16 серпня 2016 року, поважних причин пропуску строку звернення суд не вбачає. Середній заробіток за весь час затримки не входить до фонду основної чи додаткової заробітної плати, а значить для звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку встановлюється тримісячний строк (рішення Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року по справі №1-5/2012). Щодо компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, то вона була виплачена позивачу після його вимоги 17 грудня 2015 року в розмірі 942,40 грн. за невикористані 16 днів щорічної оплачуваної відпустки. Доказів, які б вказували на невірний розрахунок цієї компенсації або спростовували факт її виплати позивачем не надано, а судом не отримано. Також не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення компенсації за порушення термінів виплати заробітної плати, оскільки згідно Закону України «Про оплату праці» та постанови КМУ №1427 від 20 грудня 1997 року «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати» підставою для стягнення компенсації є порушення строків виплати заробітної плати, а судом встановлено відсутність порушень з боку відповідача у невиплаті до 17 грудня 2015 року всіх сум при звільненні позивача. Таким чином, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що за викладених позивачем підстав позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed