Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

16.07.2021р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, який мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2013р., але з вересня 2020р. фактично подружні відносини припинені. Від цього шлюбу вони мають\~неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з нею. З відповідачем вона не досягла домовленості щодо утримання сина. Однак відповідач має таку можливість, оскільки здоровий, офіційно працевлаштований та має регулярнийй дохід, інших утриманців не має. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 7500,00грн. щомісячно і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 19.07.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 24.09.2021р. позивачка в судове засідання не прибула, подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 3000,00грн. щомісячно і до повноліття. Також просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти стягнення з нього аліментів в сумі 3000,00грн. щомісячно. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.09.2010р., але з вересня 2020р. подружні відносини припинені, однією сім`єю сторони не мешкають, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з матір позивачкою у цій справі [PERSON] . Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р.\~та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.\~За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.\~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши обставин даної справи, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , оскільки неповнолітній син сторін після фактичного припинення шлюбних відносин проживає з нею, перебуває на її утриманні, між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини. Розмір аліментів, які просить стягнути позивачка, визначений нею відповідно до вимог ст.182 СК України. При цьому, суд враховує, що відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги і таке визнання не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги слід задовольнити повністю. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00грн. Згідно із ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved