Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

15 лютого 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] національного технологічного університету про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні з індексацією в сумі 62561 грн. 87 коп. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 28.05.2015 року була звільнена з роботи у звязку з скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 29.05.2015 року відповідачем був проведений розрахунок при звільненні. 24.06.2015 року позивач зверталася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом про поновлення на роботі, стягнення не донарахованої заробітної плати та моральної шкоди. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2015 року відмовлено [PERSON] в задоволенні позову. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 29.09.2015 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.08.2015 року скасовано, провадження у справі закрито. В подальшому позивач зверталася повторно з позовом до суду про поновлення на роботі, стягнення недоотриманих коштів, середнього заробітку. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.12.2015 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] національного технологічного університету недоотримані грошові кошти в розмірі 5169 грн. 54 коп. Оскілки виплата всіх сум, що належали позивачу при звільненні не були виплачені, тому просила стягнути за період з 29.05.2015 року по 12.02.2016 року середній заробіток за весь час затримки в розмірі 59832 грн. 90 коп. та індексацію за період з 29.05.2015 року по 01.12.2015 року в розмірі 2728 грн. 97 коп., а всього на загальну суму 62561 грн. 87 коп. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву. Представники відповідача подали письмові заперечення проти задоволення позову. В обґрунтування заперечень проти позову зазначили, що на момент звільнення з позивачем був повністю проведений розрахунок по заробітній платі. Виплата позивачу середнього заробітку проводиться за умови відсутності спору про їх розмір, а стягнуті за рішенням Деснянського районного суду м. Чернігові від 30.12.2015 року ненараховані грошові кошти є оспорюваними сумами, тому в задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу №73-ос від 28.05.2015 року директора Відокремленого структурного підрозділу «Коледж транспорту та компютерних технологій» [PERSON] національного технологічного університету [PERSON] позивача з 28.05.2015 року було звільнено з посади заступника директора з навчально-методичної роботи Відокремленого структурного підрозділу «Коледж транспорту та компютерних технологій» [PERSON] національного технологічного університету у звязку зі скороченням штату працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України), яку вона займала згідно контракту від 01.06.2014 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. 28 травня 2015 року відповідачем був повністю проведений розрахунок з позивачем при звільненні, що підтверджується платіжним дорученням №345 від 28.05.2015 року. 29.05.2015 року [PERSON] перераховано компенсацію за невикористану відпустку при звільненні за травень 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням №352. Платіжним дорученням № 372 від 08.06.2015 року перераховано Фондом соціального страхування [PERSON] лікарняні за травень 2015 року в сумі 2286 грн. 45 коп. В зв'язку з чим відповідачем був здійснений перерахунок лікарняних в серпні 2015 року за березень-квітень 2015 року на суму 477 грн. 05 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 546 від 11.08.2015 року. 24.06.2015 року [PERSON] зверталася до суду з позовом, в якому просила поновити її на посаді заступника директора з навчально методичної роботи Відокремленого структурного підрозділу «Коледж транспорту та компютерних технологій» [PERSON] національного технологічного університету; стягнути з відповідача на її користь не донараховану заробітну плату в сумі 5646 грн. 59 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.08.2015 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 29.09.2015 року провадження у справі за позовом [PERSON] рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.08.2015 року скасовано, провадження у справі за позовом [PERSON] закрито. 02.10.2015 року позивач [PERSON] повторно зверталася до суду з позовом до відповідача з вимогами: про\~ поновлення на посаді заступника директора з навчально-методичної роботи Відокремленого структурного підрозділу «Коледж транспорту та компютерних технологій» [PERSON] національного технологічного університету, про стягнення недоотриманих згідно контракту грошових коштів на загальну суму 5169,54 грн., стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 48986 грн. за період з 29.05.2015 року та з клопотанням про поновлення строку звернення до суду із позовом. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.12.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] національного технологічного університету про поновлення на роботі, стягнення грошових коштів в розмірі 5169,54 грн., стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 48986 грн., - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] національного технологічного університету на користь [PERSON] недоотримані грошові кошти в розмірі 5169 грн. 54 коп. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28.01.2016 року прийнято відмову [PERSON], від апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.12.2015 року. 05.02.2016 року [PERSON] отримала виконавчий лист по вказаній справі та 10.02.2016 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення на її користь недоотриманих грошових коштів в розмірі 5169 грн. 54 коп. 01.03.2016 року згідно платіжного доручення № 102 на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2016 року № 597754 здійснено виплату недоотриманих грошових коштів в розмірі 5169 грн. 54 коп. на користь [PERSON] Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення та на наступний день після звільнення відповідачем було проведено виплату [PERSON] всіх нарахованих сум, які належали їй від установи, про що позивач не заперечувала у судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.12.2015 року не вирішувалося питання щодо стягнення заробітної плати позивача в звязку із затримкою розрахунку при її звільненні які не були виплачені останній в день її звільнення, а вказаним рішенням було стягнуто не донараховану надбавку до посадового окладу, не донараховану премію за результатами роботи в 2014 році та не донарахований посадовий оклад, який був зменшений та привело до зменшення виплат у звязку з тимчасовою непрацездатністю та нарахуванні компенсації за невикористану відпустку. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. З урахуванням зазначених правових норм суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки при звільненні з індексацією оскільки [PERSON] при звільненні були здійснені всі виплати нарахованих сум. Відповдно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed