Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

15 червня 2017 року ТОВ «ФОРТУНА-Т» предявило через суд негаторний позов на предмет усунення перешкод у користуванні і розпорядженні нерухомим майном, що чиняться йому через заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 6135586, накладену 30.11.2007 року. Підстави позову обґрунтовані придбанням 9 лютого 2007 року у власність нерухомого майна за адресою м. Дніпро, вул. Січових стрільців (стара назва вул. Артема), буд. 3а, прим. 30, яке, за відомостями Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, обтяжене забороно на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 6135586, накладеної 30.11.2007 року Приватним нотаріусом [PERSON] на підставі рішення третейського суду для вирішення конкретного спору, 2811/07 від 27.11.2007 року, Третейський суддя Шендріков Анатолій Михайлович, Заява від 29.11.2007 р., вих. № 14 де власником вказаний [PERSON]. Представник позивача в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі письмових заперечень проти позову до суду не подавали, про розгляд справи в їх відсутність не клопотали, своїх представників не направляли, на судове засідання не зявилися, на підставі чого, за відсутності заперечень представника позивача, справа підлягає розгляду судом за ч. 5 ст. 169 ЦПК України встановленим порядком, незалежно від причин їх неявки, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. 224 ЦПК. Суд, дослідивши зібрані у справі письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Власник за визначенням ст.ст. 316. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, здійснюючи право на річ відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення відповідно до ст. 182 ЦК України підлягають публічній державній реєстрації, яка за ст. 2 Закону України № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно та їх обтяжень» визначена як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відомостей про них до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що забезпечує їх обробку, збереження і надання. Судом встановлено, що ТОВ «ФОРТУНА-Т» дійсно придбала приміщення за адресою: м. Дніпро, вул. Січових стрільців (Артема), буд. 3а, прим. 30, а саме: нежиле приміщення, аптека № 5, за ціною 1118700,00 грн. відповідно до ст. 655 ЦК України 9 лютого 2007 року на умовах договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] із записом в реєстрі за № 888. КП «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало право власності 14 лютого 2007 року за реєстраційним номером 6575753. Як вбачається з інформаційної довідки щодо обєкта нерухомого майна № 89515247 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, 30 листопада 2007 року Приватним нотаріусом [PERSON], на підставі звернення третейського судді Шендрікова А.М., на приміщення накладена заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 6135586, накладена на підставі рішення третейського суду для вирішення конкретного спору, 2811/07 від 27.11.2007 року, Третейський суддя Шендріков Анатолій Михайлович, Заява від 29.11.2007 р., вих. № 14. Власником обєкту обтяження вказано [PERSON], код [NUMBER], адреса [ADDRESS]. Зазначене рішення третейського суду у справах приватного нотаріуса не збереглося, відповідач [PERSON] копію цього рішення третейського суду не надав, а позивач категорично заперечує свою участь у будь-якому третейському розгляді. Згідно зі ст.ст. 40,52 Закону України «Про третейські суди» постановити ухвалу третейський суд міг з питань вжиття стороною спору таких забезпечувальних заходів щодо предмета спору, про які він визнав за необхідне розпорядитися в процесі розгляду справи з урахуванням положень цивільного процесуального законодавства, і які не стосуються суті спору. Накладення обтяження на майно за ухвалою третейського суду, таким чином, мало вживатися відповідачем [PERSON] самостійно, як стороною спору, з офіційним визнанням цього факту державою після проведеної державної реєстрації. Суд обґрунтовує своє рішення згідно з ст. 213 ЦПК України на основі повно і всебічно зясованих вище обставин, викладених в позовній заяві, що знайшли своє безсумнівне підтвердження у досліджених доказах. Розвязуючи спір, належить виходити, перш за все, з внесення записів до Державного реєстру прав згідно ч. 1 ст. 26 Закону України № 1952-IV на підставі рішення про державну реєстрацію прав, прийнятого відповідно до ст.ст. 11, 18 цього Закону з однієї з підстав, передбачених у ст. 27 зазначеного Закону, після чого офіційне визнання державою підтвердження фактів обтяжень речових прав має своїм наслідком подальше вчинення кожною особою будь-яких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення зареєстрованих речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень, згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України № 1952-IV лише на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі прав, доки їх не скасовано у передбаченому для цього порядку. Суд повинен самостійно визначити, яку вимогу по суті (а не за формою) предявляє позивач, і відповідно застосовувати належні норми законодавства,

Outcome: approved