Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

16 серпня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1839. За час перебування у шлюбі у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки в силу різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. У судове засідання позивач та її представник за довіреністю не з'явилися. Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти винесення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду також не надійшло. У зв'язку з цим та за наявності умов, передбачених ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 18 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 09 листопада 2012 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 1839. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Від шлюбу в сторін дітей немає. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне сімейне життя у позивача та відповідача не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, в зв'язку з чим між ними постійно виникали сварки. Між позивачем та відповідачем втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, у зв'язку з чим шлюбні стосунки припинені. Від оформлення розірвання шлюбу в органах РАЦСу відповідач ухиляється, що змусило позивача звернутися до суду з позовом про розлучення до суду. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved