Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

16.01.2021 року позивач Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] надміру виплаченої суми субсидії, у розмірі 13076,15 грн., а також, просив вирішити питання відшкодування судових витрат. І. Позиція сторін у справі. З квітня 2013 року відповідач [PERSON] перебуває на обліку в УСЗН Білоцерківської міської ради. До 01 травня 2018 року відповідач зверталась до УСЗН БМР щодо надання їй житлової субсидії на оплату житлово- комунальних послуг та отримувала таку субсидію. З 01 травня 2018 року було суттєво змінено умови надання житлових субсидій. Зокрема, п. 9 Положення призначення житлових субсидій (в ред. постанови КМ України від 27.04.2018р. № 329) було передбачено, що субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства. Відповідачу субсидія надавалась на загальних підставах. На підставі наданих нею документів, згідно розрахунку субсидії від 02.08.2018 року управлінням автоматично було призначено відповідачу субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. 25.08.2020 року [PERSON] було подано заяву про перерахунок субсидії у зв`язку з неповідомленням про обставини, що мали значення для визначення права на отримання субсидії. В заяві відповідачем вказано, що при розрахунку субсидії у 2017-2019 роках не були враховані доходи її чоловіка гр. [PERSON] Особистим підписом в заяві відповідач підтвердила, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання житлової субсидії, зобов`язується протягом місяця повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, а також підтвердила той факт, що вона усвідомлює, що в разі подання нею у неповному обсязі або недостовірних відомостей про осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні/будинку, їх доходи і витрати, їй може бути відмовлено у призначенні житлової субсидії або припинено її надання. Позивач направив [PERSON] повідомлення про повернення надміру наданої суми житлової субсидії з розрахунком даної суми. Проте, відповідач не відшкодувала позивачу суму надмірно отриманих нею коштів, що призвело до судового спору. Відповідач [PERSON] заперечуючи позов, суду зазначила, що з 17 квітня 2013 року вона перебуває на обліку як одержувач житлової субсидії. [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ще з 2003 року, про що позивачу було відомо, хоча фактично, відповідач сімейних відносин з чоловіком не підтримує, проживають і зареєстровані за різними адресами. Відповідач вказує, що позивач наводить невірну інформацію, оскільки розрахунок та призначення житлової субсидії відбувався в автоматичному режимі без заяви відповідача, ніяких нових даних з 2018 року вона в управління не надавала. Позивач не перевірив матеріально-побутові умови домогосподарства відповідача, представники УСЗН не відвідували квартиру [PERSON] та не встановили факт проживання або не проживання в житловому приміщення її чоловіка, не отримували інформацію з ДРАЦС чи ГІРФО щодо місця реєстрації чоловіка [PERSON] . Відповідач звертає увагу, що її шлюб було зареєстровано ще до моменту призначення їй житлової субсидії, і факт перебування у шлюбі ніколи не приховувався та не заперечувався, її паспорт містить відповідну відмітку. В серпні 2020 року працівники УСЗН надали [PERSON] бланк заяви, продиктували її зміст, а потім сказали, що відповідач сама подала заяву та просила здійснити перерахунок надлишкової субсидії, хоча відповідач відкликала ту заяву, не хотіла ніяких перерахунків і стягувати з себе гроші не просила. Відповідач категорично заперечує позовні вимоги, зазначила, що ніколи не приховувала жодної інформації, проживає в своїй квартирі вдвох з осиротілою онукою, та є її опікуном, потребує житлової субсидії та вважає безпідставною і несправедливою вимогу про повернення 13076,15 грн., як безпідставно отриманих активів надміру виплаченої субсидії. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 10.02.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.54). 09.03.2021 р. відповідач подала відзив на позов (а.с.58-63). 24.05.2021 року ухвалою суду було відмовлено в клопотанні позивача про зупинення провадження у даній справі (а.с.154). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в письмових поясненнях від 21.05.2021 року зазначив, що просить розгляд справи провести без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами (а.с.135). Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, подала письмово викладені пояснення щодо позовних вимог (а.с.137-146). Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. ІІІ. Фактичні обставини справи. Встановлено, що з 2013 року відповідач [PERSON] перебуває на обліку Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області та отримує житлову субсидію. У відповідності до вимог Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою КМУ від 21.10.1995 року № 848 (в редакції чинній на момент кожного розрахунку), управлінням було проведено розрахунок субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг щомісячно, що підтверджується копіями рішень позивача про призначення субсидії (а.с.11-33,38). З 01.05.2018 року постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 року № 329 були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848, внаслідок чого змінено умови надання житлових субсидій. Розрахунок та призначення житлової субсидії відбувався надавачом житлової субсидії в автоматичному режимі без заяви відповідача. Матеріали справи містять заяву від 25.08.2020 року, складену відповідачем про перерахунок її субсидії у зв`язку з неповідомленням про обставини, що мали значення для визначення права на отримання субсидії. На бланковій заяві відповідачем зазначено, що при розрахунку субсидії у 2017-2019 роках не були враховані доходи її чоловіка гр. [PERSON] (а.с.35). З копії паспорта відповідача вбачається, що в зареєстрованому шлюбі вона перебуває з 21.03.2003 року (а.с.37). Згідно з Актом від 08.12.2020 року працівники позивача зафіксували, що в результаті відсутності відомостей про доходи чоловіка [PERSON] , за період з травня 2018 року по серпень 2020 року, житлова субсидія нарахована неправомірно. На підставі зазначеного Акта було здійснено розрахунок суми надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії [PERSON] , за період з 01.05.2018 року по 31.08.2020 року, у розмірі 13076,15 грн.(а.с.39). Відповідно до повідомлень про повернення надміру наданої суми житлової субсидії УСЗН № 14071 від 12.10.2020 року та № 14088 від 12.10.2020 року, а також листів №15762 від 13.11.2020 року та № 15734 від 13.11.2020 року [PERSON] було повідомлено про необхідність повернення суми надмірно наданої субсидії (а.с.41-44). Встановлено, що місце проживання [PERSON] , з 12.02.2013 року зареєстроване в квартирі [ADDRESS] (а.с.149). Також, матеріали справи містять доказ, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані і проживають [PERSON] та малолітня [PERSON] [INFO] (а.с.148). Встановлено, що відповідач [PERSON] є опікуном малолітньої дитини-сироти (а.с.151--153). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Механізм та умови надання населенню житлових субсидій визначався Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою КМУ від 21.10.1995 року № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива». Пунктом 4 Положення передбачено, що право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, що проживають у житлових приміщеннях (будинках). У відповідності до пункту 9 Положення, призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення. З 01.05.2018 року постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 року № 329 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848 та змінено умови надання житлових субсидій. Так, п. 9 Положення про порядок призначення житлових субсидій (в редакції постанови КМУ від 27.04.2018 року № 329) передбачено, що житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства. До складу домогосподарства включаються особи, що зареєстровані і фактично проживають в житловому приміщенні (будинку), на яких розраховуються соціальні норми та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії. Під час призначення житлової субсидії враховуються також доходи членів сім`ї особи із складу домогосподарства у разі, коли їх зареєстроване (фактичне) місце проживання відмінне від адреси домогосподарства. При цьому, соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування за домогосподарства на таких осіб не розраховуються. Відповідно до п. 16 Положення (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018р. № 329) громадянин, якому призначено житлову субсидію, зобов`язаний протягом 30 календарних днів проінформувати структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про обставини для перерахунку призначеної житлової субсидії, зокрема: зміну складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) членів домогосподарства (орендар, внутрішньо переміщена особа - членів домогосподарства, які фактично проживають в житловому приміщенні (будинку), їх соціального статусу; зміни у складі сім`ї члена домогосподарства; зміну переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання; зміну переліку витрат на управління багатоквартирним будинком; зміну управителя, виконавця комунальних послуг, створення об`єднання; настання умов, зазначених у підпунктах 2 і 4 пункту 6 цього Положення. У разі зміни складу зареєстрованих (фактично проживаючих) у житловому приміщенні (будинку) осіб, складу сім`ї члена домогосподарства подаються нові заява та декларація. Положеннями статей 1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08.04.2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15.09.2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач [PERSON] , звертаючись за призначенням субсидії та після законодавчої зміни умов її нарахування, мала на меті навмисно приховати дані про зареєстрований свій шлюб та про доходи свого чоловіка. Зі сторінки копії паспорта відповідача вбачається, що в зареєстрованому шлюбі вона перебуває з 21.03.2003 року, тобто на дату подання заяви про призначення житлової субсидії вперше, 17.04.2013 року, як і на дату зміни порядку нарахування субсидії, 01.05.2018 року, склад родини отримувача субсидії не змінився, а змінився лише порядок нарахування субсидії, а отже недобросовісність з боку набувача не доведена. Як було зазначено вище, згідно довідки №15.2-03 16549 від 27.11.2020р. про реєстрацію місця проживання особи громадянин [PERSON] з лютого 2013 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.68). Крім того, відсутні інші будь-які дані, що чоловік відповідача є особою із складу домогосподарства [PERSON] , тому що для конкретних правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі, [PERSON] не може вважатись членом сім`ї особи із складу домогосподарства, оскільки згідно ст. 3 СК України під членом сім`ї треба розуміти осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом мають взаємні права та обов`язки. Отже, враховуючи необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою субсидії може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. Схожий висновок міститься у правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 328/1056/19 (провадження № 61-496св20). Крім вище наведеного, суд також, враховує, що [PERSON] в 2018 році не подавала жодної нової інформації, їй не пропонували подати дані в зв`язку із змінами в законодавстві щодо умови надання житлових субсидій, місце реєстрації її чоловіка було відмінне від місця реєстрації відповідача ще до початку призначення субсидії в 2013 році, факт проживання [PERSON] в одному помешканні з [PERSON] не встановлювався. Суд критично оцінює поданий позивачем, як доказ - заяву [PERSON] від 25.08.2020 р. про перерахунок субсидії, оскільки дана заява складена на бланку, що надав позивач, та відповідачем не вчинено жодних дій спрямованих на перерахунок такої субсидії за минулий період. Відповідач не визнавала рішення позивача про перерахунок і розраховану суму на стягнення виплачених сум, як надміру отриманих. [PERSON] перебуває на пенсії, являється опікуном малолітньої дитини, потребує житлову субсидію. Таким чином, відповідно до принципу пропорційності, забезпечуючи розумний баланс між приватними і публічними інтересами, враховуючи особливості предмету спору, значення розгляду справи для сторін, а також, враховуючи встановлені обставини та наведені вимоги закону, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, не підлягають задоволенню й вимоги про покладення на відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed