Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

15.02.2020 позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог послалась на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 5 травня 2007 року, від якого у них є син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано 17 липня 2008 року. З відповідача на підставі рішення суду стягуються на її користь аліменти на дитину. Син проживає із нею, навчається у школі та перебуває на її повному утриманні. Відповідач не цікавиться його життям, станом здоров`я, не навідує його та не приймає участі в його вихованні. Останній аліменти не сплачує, оголошувався в розшук по виконавчому провадженні та притягувався до кримінальної відповідальності у зв`язку із несплатою аліментів. Вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина. Тому просить позов задовольнити. Ухвалою від 26.02.2019 було відкрито провадження у справі. 06.09.2019 підготовче засідання відкладалось за клопотанням позивачки. 11.06.2019 представник третьої особи подав суду витяг з рішення виконавчого комітету від 30.05.2019 та заяву про розгляд справи у його відсутності. 05.09.2019 підготовче провадження закрито, справу було призначено до судового розгляду на 13.12.209. 13.12.2019 позивачка подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що позов підтримує. 13.12.2019 розгляд справи відкладався для повторного виклику відповідача на 27.03.2020. Крім того, виклик відповідача на також здійснювався шляхом розміщення оголошення на веб сторінці суду. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання для розгляду справи по суті 13.12.2019 та 27.03.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та відзиву не подав. Тому суд на підставі ст.280 ЦПК України провів заочний розгляд справи, про що судом винесено ухвалу в судовому засіданні. Позивачка подала суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, вказала, що позов підтримує, просила позовні вимоги задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що підтримує рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 30.05.2019, згідно із яким позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина є доцільним. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розгляд справи призначався на 27.03.2020, повне судове рішення в порядку ч.6 ст.259 ЦПК України складено 30.03.2020. Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони є колишнім подружжям та перебували у шлюбі з 5 липня 2007 року по 17 липня 2008 року, що підтверджується копією паспорта відповідача з відміткою про реєстрацію шлюбу та також копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Під час спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 05.05.2015 з відповідача в користь позивачки стягнуто аліменти на сина [PERSON] у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 25.02.2015 до повноліття дитини. На підставі даного рішення суду було видано виконавчий лист, який був пред`явлений позивачкою до виконання. Згідно із розрахунку заборгованості по аліментах (ВП №52890487) від 31.01.2019 встановлено, що заборгованість відповідача по аліментах на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з 14.11.2016 по 28.09.2018 становить 28 188,09 грн.. Із довідки від 07.02.2019 №01-14/58 встановлено, що син сторін [PERSON] навчається у 5-Б класі Червоноградської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №2, батько участі у вихованні сина не бере, навчанням дитини у школі впродовж чотирьох з половиною років не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Як вбачається з довідки про склад сім`ї №2964 від 08.02.2019 син сторін [PERSON] зареєстрований разом із матір`ю - позивачкою [PERSON] у квартирі по [ADDRESS] . Згідно із копією вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 30.01.2008 відповідач [PERSON] був засуджений за ч.1 ст.164 КК України до 2 місяців арешту. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №112 від 30.05.2019 позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Як стверджує позивачка у позовній заяві, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню сина, не піклується про його здоров`я, фізичний і моральний розвиток, аліментів не сплачує, дитиною не цікавиться. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовимрішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позивачка стверджує, що відповідач належним чином не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення ним від виховання дитини, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні ним своїми обов`язками. Змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо. З урахуванням характеру поведінки відповідача, особи батька і матері, а також інших обставин справи, зокрема, що відповідач був засуджений за ухилення від сплати аліментів, проживає окремо, не спілкується з сином, не цікавиться ним та не сплачує аліменти, суд дійшов висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно сина, що відповідатиме інтересам дитини. Виходячи з обставин, встановлених з матеріалів справи, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved