Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

15.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (позичальник) було укладено договір № 91227697000 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна. Сума кредиту за вказаним договором становить 4 622,28 грн. (п. 1 договору). Процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 0,1 % річних (п. 7 договору). За користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 7,01 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення (пп. 7.1 договору). 18.12.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» (клієнт) та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» (фактор) укладено договір факторингу № 4. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору факторингу клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 2.2 договору факторингу визначено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, який після належного його підписання вважається невід'ємною частиною цього договору. Договір № 91227697000 від 15.12.2011 зазначений в реєстрі боржників до договору факторингу № 4 від 18.12.2012. З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором № 91227697000 від 15.12.2011 вбачається, що станом на 29.07.2014 розмір заборгованості відповідача за вказаним договором становить 5 835,51 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Відповідач належним чином не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором № 91227697000 від 15.12.2011, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за зазначеним договором в розмірі 5 835,51 грн. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, з урахуванням наведених положень чинного законодавства та беручи до уваги відсутність у справі будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви позивачем додано платіжне доручення № 2148 від 13.08.2014, яким підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 243,60 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved