Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

16.05.2016 року керівник Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Виконкому Криворізької міської ради, Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», в якому просив суд визнати недійсним та скасувати розпорядження органу приватизації управління благоустрою виконкому Криворізької міської ради №С-277 від 22.03.2001 року про приватизацію квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] , видане на підставі розпорядження органу приватизації управління благоустрою виконкому Криворізької міської ради №С-277 від 22.03.2001 року; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , шляхом вилучення КП «Криворізьке БТІ» реєстраційного запису №275 з реєстрової книги за №207п. В обґрунтування позову, прокурор зазначив, що на момент смерті [PERSON] [INFO] спірна квартира знаходилась у комунальній власності міста та перебувала у користуванні [PERSON] на умовах найму, а її приватизація була здійснена після смерті квартиронаймача [PERSON] незаконно у зв`язку з припиненням його правоздатності внаслідок смерті на момент здійснення приватизації. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.05.2016 року відкрито провадження у справі (Т.1, а.с.20). 13.07.2016 року від представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла позовна заява до Виконкому Криворізької міської ради, Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, в якій ставиться питання про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності [PERSON] , померлому [INFO] , на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого на підставі розпорядження органу приватизації Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради №С-277 від 22.03.2001 року, зареєстрованого КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі за №207п, реєстраційний запис №275. В обґрунтування позову третя особа [PERSON] зазначив, що [INFO] помер його дід [PERSON] , єдиним спадкоємцем першої черги за законом якого за відсутності заповіту виступав син померлого - [PERSON] , який в свою чергу помер [INFO] . Проте оскільки [PERSON] помер, не оформивши право власності на спадщину на себе, вказане право перейшло до [PERSON] як єдиного спадкоємця першої черги після смерті [PERSON] та онука [PERSON] . Спірна спадщина була прийнята [PERSON] як спадкоємцем [PERSON] до набрання чинності ЦК України (2003 року) за правилами, що діяли щодо на момент відкриття спадщини за нормами ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки [PERSON] мав на руках ощадну книжку спадкодавця, що є доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном. 10.06.2016 року Сьомою державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] про прийняття спадщини в спадковому реєстрі було зареєстровано спадкову справу №59090058 після смерті [PERSON] , проте Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.06.2016 року державного нотаріуса Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О. В. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його діда [PERSON] , оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючий документ на спірну квартиру, а саме оригінал свідоцтва про право власності на житло. Зважаючи на те, що свідоцтво про право власності на житло про передачу у власність померлого [PERSON] спірної квартири було видане органом приватизації законно, правомірність набуття [PERSON] у власність житла на законних підставах, просив визнати за ним як спадкоємцем право власності на спірну квартиру як таке, що не припинилося внаслідок смерті спадкодавця. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.07.2016 року (Т.1 а.с.91-93) до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , який доводиться онуком померлому [PERSON] та є його єдиним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] до Виконкому Криворізької міської ради, Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом прийнято судом до розгляду та об`єднано його в одне провадження з позовом Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області до Виконкому Криворізької міської ради, Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2016 року задоволено заяву представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову. Накладено арешт та заборону відчуження на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , розташовану на другому поверсі п`ятиповерхового жилого будинку, загальною площею 31,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1019381612110. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.09.2016 року за клопотанням прокурора справу направлено за належною підсудністю до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, оскільки спірне нерухоме майно знаходиться на території Саксаганського району м. Кривого Рогу. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2016 року у складі судді Прасолова В.М. дану справу було прийнято до розгляду. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.12.2016 року (Т.1 а.с.189,190) провадження по даній цивільній справі було зупинено до вирішення цивільної справі №214/6758/16 за позовом Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області, яка діє в інтересах Криворізької міської ради до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, оскільки 07.09.2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Донченко В.Л. було посвідчено договір купівлі-продажу спірної квартири, на підставі підробленого рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, у зв`язку з чим право власності на вказану квартиру зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31326521 від 10.09.2016 року за [PERSON] . В ході розгляду цивільної справи №214/6758/16 судом було встановлено, що невстановлені особи спільно з [PERSON] шляхом обману, використовуючи підроблене рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.04.2014 у цивільній справі №214/7291/13-ц, ввівши в оману державного реєстратора Чернецького М.А., незаконно зареєстрували за [PERSON] право власності на спірну квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим в подальшому, використовуючи підроблене рішення суду та Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ввівши в оману покупця [PERSON] та приватного нотаріуса, 07.09.2016 року уклали з [PERSON] договір купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Донченко В.Л., на підставі чого приватним нотаріусом Донченко В.Л. було здійснено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] (Т.1 а.с.100-106). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2017 року у цивільній справі №214/6758/16, яке набрало законної сили 10.04.2017 року, задоволено позовні вимоги Криворізької міської ради, в інтересах якої діє Криворізька місцева прокуратура №3, визнано недійсним договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 07.09.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Донченко В.Л. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.05.2017 року (Т.1 а.с.197) провадження у даній цивільній справі було поновлено у зв`язку з тим, що підстави для зупинення провадження по справі відпали. 18.12.2018 року прокурор подав уточнену позовну заяву (Т.3 а.с.71-83), якою уточнив позовні вимоги та склад учасників, пред`явивши позов в інтересах Криворізької міської ради до виконавчого комітету Криворізької міської ради та Департаменту розвитку інфраструктури міста виконавчого комітету Криворізької міської ради, КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] , [PERSON] , про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів №С-277 від 22.03.2001 року про приватизацію квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів №С-277 від 22.03.2001 року; скасування державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . В обґрунтування уточненого позову прокурор зазначив, що Криворізька міська рада є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, що виникли щодо розпорядження комунальним майном на території міста Кривого Рогу, спірна квартира як комунальне майно вибула з комунальної власності 22.03.2001 року, внаслідок винесення відповідного розпорядження органом приватизації Управління житлово-комунального законодавства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів та приватизації квартири на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] , тобто за 11 днів до прийняття відповідного розпорядження. Розпорядження органу приватизації, який діяв у складі органу місцевого самоврядування про приватизацію квартири на ім`я померлої особи не відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню незаконним у судовому порядку. Оскільки Криворізька міська рада не здійснила свої повноваження щодо звернення до суду з позовом про скасування незаконного рішення органу приватизації, оскільки не знала і не могла знати про те, що рішення про приватизацію квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] прийнято після смерті [PERSON] , про факт смерті [PERSON] стало відомо прокурору Саксаганського району м. Кривого Рогу після отримання 28.08.2015 року від Саксаганського районного у м. Кривому Розі відділу РАЦС завіреної копії актового запису про смерть [PERSON] , а керівнику Криворізької місцевої прокуратури №3 стало відомо після отримання листа виконкому Криворізької міської ради №7/20-493 від 26.02.2016 року, у зв`язку з чим, на думку прокурора, в даному випадку існують підстави для представництва прокурором в суді інтересів держави в особі Криворізької міської ради. В обґрунтування здійснення представницьких повноважень прокурор зазначив в уточненій позовній заяві, що прокурором Саксаганського району м. Кривого Рогу здійснювався збір інформації щодо об`єктів нерухомості, які підлягають поверненню до комунальної власності міста в судовому порядку в якості відумерлої спадщини, у зв`язку з чим вивченням інформації, яка надійшла від виконкому Криворізької міської ради було встановлено, що 02.03.2001 року [PERSON] звернувся до органу приватизації управління благоустрою Криворізької міської ради із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] , якою він користувався на умовах найму. Розпорядження про приватизацію вказаної квартири на ім`я [PERSON] видано 22.03.2001 року, однак, згідно з актовим записом про смерть №432 від 12.03.2001 року [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] , тобто за 11 днів до видання розпорядження про приватизацію квартири. За фактом приватизації квартири на ім`я померлої особи керівником Криворізької місцевої прокуратури №3 12.03.2016 року були внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016040750000661 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст.190 КК України, в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження було здійснено тимчасовий доступ до інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] та вилучено всі документи, які знаходяться у вказаній справі: довідку про належність квартири, свідоцтво про право власності на квартиру, технічний паспорт на квартиру. Вивченням довідки про належність квартири, встановлено, що на підставі розпорядження органу приватизації управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів №С-277 від 22.03.2001 року та свідоцтва про право власності на житло, в якому не вказано реєстраційного номера, 01.04.2001 року Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» було здійснено державну реєстрацію права власності на вказану вище квартиру на ім`я [PERSON] та здійснено запис №275 в реєстровій книзі №207п. Оскільки, починаючи з моменту смерті [PERSON] [INFO] , його цивільна правоздатність, у тому числі право користуватися житловим приміщенням чи мати його в приватній власності припинилась, прокурор вважав, що органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів 22.03.2001 року незаконно, всупереч положенням ст.ст. 9,10 ЦК УРСР, ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» було видано розпорядження №С-277 про приватизацію квартири [ADDRESS] , свідоцтво про право власності на вказану квартиру, яке було видане на підставі вказаного розпорядження органу приватизації на ім`я померлої особи [PERSON] , у зв`язку з чим з огляду на викладене вказане розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності на житло, видане на його підставі є незаконними та підлягають скасуванню, які і державна реєстрація права власності на вказану квартиру на ім`я [PERSON] . Крім того, на думку прокурора перебіг позовної давності для пред`явлення ним позову почався з моменту отримання Криворізькою місцевою прокуратурою №3 листа виконкому Криворізької міської ради №7/20-493 від 26.02.2016 року, в якому зазначено, що однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] приватизована на ім`я громадянина [PERSON] , згідно з розпорядженням органу приватизації від 22.03.2001 року №С-271. Криворізька міська рада, від імені якої подано позовну заяву, не здійснила повноваження щодо звернення до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів від 22.03.2001 року №С-277, свідоцтва про право власності на житло, видане на підставі цього розпорядження, оскільки не знала і не могла знати, що вказані рішення є незаконними. Реєстрацію факту смерті [PERSON] 12.03.2001 року здійснив Саксаганський районний у м. Кривому Розі відділ реєстрації актів цивільного стану та не повідомив про реєстрацію такого акту Криворізьку міську раду. 11.03.2019 року у зв`язку з хворобою судді Прасолова В.М. за наслідками повторного автоматизованого розподілу дану справу було передано судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Попову В.В. та прийнято судом до розгляду, у зв`язку з чим розгляд справи почався спочатку (Т. 3 а.с.102,103). У зв`язку з утворенням окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур назва Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області змінилась на Криворізьку центральну окружну прокуратуру. 25.05.2021 року керівником Криворізької центральної окружної прокуратури було подано заяву про зміну предмету позову (Т. 4 а.с.1-5) якою прокурор, з врахуванням уточнення позовних вимог остаточно просив: - визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів №С-277 від 22.03.2001 року про приватизацію квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; - визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів №С-277 від 22.03.2001 року; - скасувати державну реєстрацію права приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , здійснену Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації та записану у реєстрову книгу за №207 П за реєстраційним номером 275 з одночасним припиненням права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - стягнути з відповідачів у справі на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (реквізити отримувача: 49044, м. Дніпро, пр-т Д. Яворницького, 38, МФО 820172, р/р UА 228201720343160001000000291 в ДКСУ в м. Київ, код ЄДРПОУ 02909938) сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник Криворізької центральної окружної прокуратури позов прокурора підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, проти позову третьої особи [PERSON] заперечував. Представник Криворізької міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду письмові пояснення (Т.3 а.с.140,141), в яких просив розгляд справи здійснювати без участі представника Криворізької міської ради та ухвалити законне рішення відповідно до норм чинного законодавства. В обґрунтування своєї позиції позивач в письмових поясненнях зокрема заначив, що на підставі особистої заяви, посвідченої начальником житло-комунальної контори №44 від 02.03.2001 року та довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири ТОВ «Електронсервіс», яке на той час мало ліцензію на право діяльності по оформленню документів на приватизацію житла, оформлено пакет документів на квартиру [ADDRESS] та надано до органу приватизації - управління житлово-комунального господарства виконкому міської ради. Згідно з розпорядженням органу приватизації управління житлово-комунального господарства від 22.03.2001 року №С-277 квартира за вищевказаною адресою приватизована на ім`я [PERSON] , та оформлено свідоцтво про право власності житло, тобто місячний термін винесення розпорядження щодо приватизації зазначеної квартири пропущено не було. Під час оформлення документів на приватизацію спірної квартири відомості про смерть наймача ні ТОВ «Елсктронсервіс», ні будь-якими іншими особами або організаціями до органу приватизації надані не були. Згідно з п.п.26, 28, 31 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян (зі змінами та доповненнями), затвердженого наказом Державного комітету житлово-комунального господарства від 15.09.1992 року №56, па підставі свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] була зареєстрована КП ДОР «Криворізьке БТІ» на праві приватної власності за №207-275 на ім`я [PERSON] . Відповідно до книги 6 ЦК України спадкуванням є перехід праві обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Також зазначено, що відповідно до рішення міської ради від 31.03.2016 року №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» виконавчим органам районних у місті рад міською радою делеговані повноваження щодо ужиття заходів щодо виявлення безхазяйного та відумерлого майна на території району, забезпечення його збереження, збір документів, необхідних для передачі такого майна до комунальної власності територіальної громади відповідно до діючого в місті порядку; звертатися з позовом до суду про визнання спадщини відумерлою. Крім того, 26.09.2018 року міською радою було прийняте рішення №3039 «Про затвердження регламенту проведення процедур виявлення, взяття на облік, передачі, використання безхазяйного та відумерлого нерухомого майна у м. Кривому Розі», відповідно до якого міською радою було затверджено порядок визнання спадщини відумерлою та передачі такого манна у власність територіальної громади на підставі відповідного рішення суду. Відповідно до затвердженого рішенням міської ради Регламенту, виконкоми районних у місті рад самостійно або за повідомленнями фізичних та юридичних осіб забезпечують виявлення нерухомого майна, що не має власника або власник якого невідомий. Згідно з п.3.1 Регламенту майно визнається відумерлим за рішенням відповідного суду за заявою органу місцевого самоврядування й передається у власність територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом; усунення спадкоємців від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями спадщини; відмови спадкоємців від прийняття спадщини. Таким чином, Криворізька міська рада зазначеними вище рішеннями від 31.03.2016 року №381, від 26.09.2018 року №3039 повноваження щодо виявлення безхазяйного та відумерлого майна, та вжиття заходів спрямованих на його передачу до комунальної власності територіальної громади делегувала районним у місті радам. Також, на думку позивача, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Проте як зазначено в уточненій позовній заяві прокурора, підставою для його звернення до суду з відповідним позовом стало вибуття нерухомого майна з комунальної власності міста, проте, уточнена позовна заява не містить вимог про повернення спірної квартири у комунальну власність територіальної громади міста. Відповідач виконавчий комітет Криворізької міської ради, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на уточнену позовну заяву (Т.3 а.с.138,139), в якому просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що виконавчий комітет Криворізької міської ради є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки органом приватизації об`єктів житлового фонду при виконкомі Криворізької міської ради є його структурний підрозділ - Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, який є правонаступником Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради, є самостійною юридичною особою та у відповідності до ст. 80 ЦК України наділений цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути відповідачем та позивачем у суді. Крім того, зазначено, що на підставі особистої заяви, посвідченої начальником житло-комунальної контори №44 від 02.03.2001 року та довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані приміщення, було оформлено пакет документів на спірну квартиру та надано до органу приватизації, згідно з розпорядженням якого вказана квартира була приватизована на ім`я [PERSON] з оформленням в місячний термін з моменту винесення розпорядження щодо приватизації зазначеної квартири свідоцтва про право власності на житло. Під час оформлення документів на приватизацію відомості про смерть наймача зазначеної квартири до органу приватизації надані не були, а тому на підставі свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] була зареєстрована КП ДОР «Криворізьке БТІ» на праві приватної власності за №207-275 на ім`я [PERSON] . Відповідач Департамент розвитку інфраструктури міста виконавчого комітету Криворізької міської ради, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, надав суду відзив на уточнену позовну заяву (Т.3 а.с.134,135), в якому зокрема зазначив, що відповідно до пп. 1, 3, 4 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або в оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир(будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). На підставі особистої заяви, посвідченої начальником житло-комунальної контори № 44 від 02.03.2001 року та довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані приміщення, ТОВ «Електронсервіс», яке на той час мало ліцензію на право діяльності на приватизацію житла, було оформлено пакет документів на квартиру [ADDRESS] та надано до органу приватизації управління житлово-комунального господарства виконкому міської ради. Згідно з розпорядженням органу приватизації управління житлово-комунального господарства від 22.03.2001 року №С277 квартира за вищевказаною адресою приватизована на ім`я [PERSON] , та оформлено свідоцтво про право власності на житло, тобто місячний термін винесення розпорядження щодо приватизації зазначеної квартири порушено не було. Під час оформлення документів на приватизацію вказаної квартири відомості про смерть наймача зазначеної квартири ні родичами [PERSON] , ні ТОВ «Електронсервіс», ні будь-якими іншими особами або організаціями до органу приватизації управління житлово-комунального господарства виконкому міської ради надані не були. Згідно пп. 26, 28, 31 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян (із змінами та доповненнями), затвердженого наказом Державного комітету житлово-комунального господарства від 15.09.1992 року №56, на підставі «Свідоцтва про право власності на житло», квартира [ADDRESS] була зареєстрована комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентарізації» на праві приватної власності за №207-275 на ім`я [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, приватизація квартири [ADDRESS] виконана без порушень та відповідно да вимог діючого на той час законодавства. Відповідач Комунальне підприємство «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся, в судове засідання не з`явився, неодноразово надавав суду заяви про розгляд справи за його відсутності. Крім того, в запереченнях проти позову, викладених письмово (Т.1 а.с.43), відповідач просив у задоволенні позовних вимог прокурора відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] , маючи цивільні правоздатність та дієздатність, встиг звернутися до органу приватизації з заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] . Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 року з 1 січня 2013 року підприємства бюро технічної інвентаризації позбавлені права державної реєстрації та надання інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, і відключені від Реєстру прав власності на нерухоме майно. Ні КП ДОР «Криворізьке БТІ», ні будь-який інший орган не має можливості та права вносити будь-які зміни, доповнення чи виправлення до зареєстрованих документів, паперового реєстру прав власності на нерухоме майно (якими за своєю суттю є реєстраційні книги), Реєстру прав власності на нерухоме майно та до архівних даних, шо містяться в інвентаризаційних справах, що зберігаються в архіві КП ДОР «Криворізьке БТІ». Крім того, 14.06.2016 року до КП ДОР «Криворізьке БТІ» надійшов запит Сьомої криворізької державної нотаріальної контори від 14.06.2016 року №527/02-14 у зв`язку із заведенням спадкової справі №225/2016 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , про надання архівної довідки про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, кожен окремо неодноразово повідомлялись, про дату, час і місце розгляду справи належним чином, своїм правом на участь в судовому розгляді не скористались, пояснень не надали. Представник [PERSON] - адвокат Ямковий В.І. проти позову прокурора заперечував, вважаючи його необґрунтованим, позов [PERSON] як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Додатково в письмових поясненнях зазначив, що позов подано прокурором з порушенням територіальної юрисдикції Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області, яка не поширюються на діяльність Криворізької міської ради, що є органом, який представляє територіальну громаду міста та розташована на території Металургійного району міста Кривого Рогу, на який не поширюється територіальна юрисдикція як Криворізької місцевої прокуратури №3, так і Криворізької центральної окружної прокуратури. Втручання в майнові права [PERSON] не є законним в контексті положень національного законодавства, не переслідує мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства, не є справедливим та порушує вимоги статті 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції та суперечить відповідній практиці Європейського суду з прав людини, оскільки не відповідає критеріям мети задоволення «суспільного інтересу» та принципам «належного урядування» і «пропорційності», в т.ч. й тому, що з 2001 року до теперішнього часу питання про визнання відумерлою та передачу у власність територіальної громади спадщини, яка складається зі спірної квартири і відкрилась після смерті [PERSON] померлого [INFO] , ніким з органів місцевого самоврядування не вирішувалось, що підтверджується листом виконкому Саксаганської районної у місті ради. При цьому помилки відповідачів щодо оформлення приватизаційних прав на спірне житло не можуть виправлятися за рахунок [PERSON] як особи, якої вони стосуються, а потреба їх виправляти не повинна непропорційним чином втручатись в нове право, набуте особою, яка покладалась на легітимність добросовісних дій державного органу. Крім того, дії прокурора не відповідають критеріям своєчасності та послідовності, крім того, вчинені за межами строку позовної давності, про застосування якої заявляє [PERSON] . В судове засідання призначене на 17.11.2021 року надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши учасників, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Рішенням Криворізької міської ради №161/5 від 31.03.1999 року (Т. 1 а.с.62), затверджено Положення про управління житлово-комунального господарства міської ради (Т. 1 а.с.63-66). Розділом І зазначеного Положення вказано, що управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради є структурним підрозділом виконавчого комітету, з правами юридичної особи, має самостійний баланс, рахунки в установах банку, печатку, штампи та інші необхідні реквізити. Пунктом 3.4. Положення передбачено, що управління проводить роботу по приватизації державного Житлового фонду, що належить до комунальної власності, а також здійснює функції наймодавця житлового фонду, що знаходиться в комунальній власності (п.3.17). 02.03.2001 року [PERSON] звернувся з особистою заявою, посвідченою начальником житло-комунальної контори №44 до керівника органу приватизації Управління житлово-комунального господарства Криворізького міськвиконкому з проханням оформити передачу у приватну власність квартиру [ADDRESS] , яку він займав на умовах найму (Т.3 а.с.38). Відповідно до Довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані приміщення від 02.03.2001 року, станом на момент звернення єдиним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] був [PERSON] (Т.3 а.с.39). Товариством з обмеженою відповідальністю «Електронсервіс», яке на той час мало ліцензію на право діяльності по оформленню документів на приватизацію житла, було оформлено пакет документів на квартиру [ADDRESS] та надано його до органу приватизації - Управління житлово-комунального господарства виконкому міської ради. Згідно з розпорядженням органу приватизації Управління житлово-комунального господарства від 22.03.2001 року №С-277 (Т.3 а.с.41) було затверджено розрахунок площі квартири, що безоплатно приватизується (Т.3 а.с.40), та квартира за вищевказаною адресою була приватизована на ім`я [PERSON] , на підставі чого було оформлено Свідоцтво про право власні житло (Т.3 а.с.42). На підставі свідоцтва про право власності на житло, квартира [ADDRESS] була зареєстрована КП ДОР «Криворізьке БТІ» на праві приватної власності за №207-275 на ім`я [PERSON] . Відповідно до п. 2 рішення Криворізької міської ради від 26.01.2011 року №159 «Про затвердження Положення про управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради» Управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради вважається правонаступником прав та обов`язків управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради (Т.1 а.с.67-70). Відповідно до рішення Криворізької міської ради від 27.06.2018 року №2801 «Про затвердження Положення про департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради» Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради є правонаступником Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради. Відповідно до листа Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради від 19.12.2018 року вбачається, що житло, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на час приватизації перебувало на балансі управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради. На теперішній час перебуває на балансі департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради. Свідоцтво про право власності на житло на ім`я [PERSON] оформлено згідно з розпорядженням органу приватизації УЖКГ №С-277 від 22.03.2001 року, на бланку, виконаному Криворізькою міською друкарнею у 1997 році (Т.3 а.с.88) Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. За змістом статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 року затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Так, пунктом 18 вказаного положення передбачено, що для проведення процедури приватизації громадянином до органу приватизації подається відповідний перелік документів, в тому числі оформлена заява на приватизацію квартири. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством. Відповідно до актового запису смерть №432 від 12.03.2001 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (Т.2 а.с.24), що також підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] (Т.1 а.с.86) Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Пленум Верховного Суду України в частині п`ятій пункту 13 постанови від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Таким чином, для спадкування права на приватизацію необхідне дотримання двох умов: постійне проживання спадкодавця у приміщенні, яке підлягає приватизації, та його особисте звернення до органів приватизації. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі №6-121цс13. Відповідна правова позиція не змінились та була викладена у Постанові Верховного суду від 09.02.2018 року у справі №719/179/17, від 27.03.2019 року у справі №669/629/16-ц. Отже, правовідносини у сфері приватизації не можуть припинятись зі смертю громадянина, який скористався своїм правом на приватизацію державного житлового фонду. Так, якщо громадянин подав до відповідного органу приватизації заяву з необхідними документами, передбаченими чинним на час вчинення такої дії, законодавством України, тим самим виявивши свій намір приватизувати певне житло, процес приватизації зупинитись у зв`язку зі смертю такої особи не може, оскільки смерть не означає відмову від наміру приватизації, не змінюючи первісно висловленого волевиявлення. Судом встановлено, що [PERSON] , який постійно проживав у квартирі [ADDRESS] , подавши до органу приватизації заяву з необхідними документами, передбаченими чинним на час вчинення такої дії законодавством України, виявив свій намір приватизувати вказану квартиру, яку він займав на умовах найму, підстав для відмови йому в приватизації вказаної квартири в органу приватизації не було, таким чином, право власності на вказану квартиру вважається набутим [PERSON] правомірно, не зважаючи на смерть. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] його єдиним спадкоємцем першої черги за законом за відсутності заповіту виступав син померлого - [PERSON] , який в свою чергу помер [INFO] (Т.1 а.с.84,85). Спірна спадщина була прийнята [PERSON] як спадкоємцем [PERSON] до набрання чинності ЦК України (2003 року) за правилами, що діяли на момент відкриття спадщини за нормами ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки [PERSON] мав на руках ощадну книжку спадкодавця, що є доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном (Т.1 а.с.116), з огляду на наступне. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, чинного на момент смерті [PERSON] , при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] , який доводиться онуком [PERSON] та сином [PERSON] , померлому [INFO] , є спадкоємцем свого діда першої черги за законом замість померлого батька та має право на частку спадщини, яка належала бза законом його батькові, якби він був живим, розмір якої становить 1/1 або 100%. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Аналогічна норма міститься і в ЦК України 2003 року, чинному з 01.01.2004 року, відповідно до ч. 2 ст. 1220 якого, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, чинного з 01.01.2004 року, передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої застосовується до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Зважаючи на те, що відповідно до дійсних обставин справи спірна спадщина відкрилась та була прийнята спадкоємцями до набрання чинності ЦК України (2003 року), щодо цивільних відносин пов`язаних з прийняттям спадщини застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (1963 року). Так, відповідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець, визнається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Ніхто зі спадкоємців протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, проте обидва спадкоємці (син та онук) фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки мали на руках ощадну книжку спадкодавця, що є доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до абз. 1, 2 п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року №18/5, чинної на момент смерті [PERSON] та відкриття спадщини передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу)… Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Отже, оскільки [PERSON] помер, не оформивши право власності на спадщину на себе, вказане право перейшло до [PERSON] як єдиного спадкоємця першої черги після смерті [PERSON] та онука [PERSON] , незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України) Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 09.06.2016 року [PERSON] оформив нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини (Т.1 а.с.114). 10.06.2016 року Сьомою державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] про прийняття спадщини в спадковому реєстрі було зареєстровано спадкову справу №59090058 після смерті [PERSON] (Т.1 а.с.83, 117 на звороті). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.06.2016 року державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його діда [PERSON] , оскільки спадкоємцем не надано правовстановлювальний документ на спірну квартиру, а саме оригінал свідоцтва про право власності на житло (Т.1 а.с.127). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 31.08.2020 року у справі №350/1850/17 відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, незалежно від наявності у [PERSON] як спадкоємця [PERSON] правовстановлюючих документів на спірну квартиру та незалежно від оформлення свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру це не позбавляє спадкоємця права власності на спадщину, яке підлягає визнанню за ним судом. Отже, зважаючи на вище викладене суд приходить до висновку, що позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] до виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню. Наведене виключає задоволення позову прокурора про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житло, оскільки при винесенні оспорюваного прокурором розпорядження органу приватизації та видачею свідоцтва про право власності на житло щодо спірної квартири не було порушено вимог діючого на той час законодавства та права будь-яких осіб, в т.ч. держави чи територіальної громади. Крім того, відмовляючи в позові прокурора, суд вважає за необхідне відзначити, що Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005 року, заява 61517/00, пункт 27). Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009 року, заява №42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив позицію, що сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави. Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно - Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Рішенням суду у справі «Рисовський проти України» в межах цієї справи суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Крім того, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» (national authorities enjoy a certain margin of appreciation) з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden). Принцип «пропорційності» (principle of proportionality), закріплений як загальний принцип у Договорі про заснування ЄС, вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Наведеним критеріям мети задоволення «суспільного інтересу» та принципам «належного урядування» і «пропорційності» позовні вимоги прокурора та втручання в право власності [PERSON] не відповідають, в т.ч. й тому, що з 2001 року до теперішнього часу питання про визнання відумерлою спадщини та передачу її у власність територіальної громади щодо квартири [ADDRESS] органами місцевого самоврядування не вирішувалось. Як встановлено судом, Рішенням Криворізької міської ради №3039 від 26.09.2018 року «Про затвердження регламенту проведення процедур виявлення, взяття на облік, передачі, використання безхазяйного та відумерлого нерухомого майна у м. Кривому Розі» (надалі - Регламент), затверджено порядок визнання спадщини відумерлою та передачі такого майна у власність територіальної громади на підставі відповідного рішення суду. Відповідно до Регламенту, виконкоми районних у місті рад самостійно або за повідомленнями фізичних та юридичних осіб забезпечують виявлення нерухомого майна, що не має власника або власник якого невідомий. Згідно з п.3.1 Регламенту майно визнається відумерлим за рішенням відповідного суду за заявою органу місцевого самоврядування й передається у власність територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом; усунення спадкоємців від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями спадщини; відмови спадкоємців від прийняття спадщини. Рішеннями Криворізької міської ради від 31.03.2016 року №381 та від 26.09.2018 року №3039 повноваження щодо виявлення безхазяйного та відумерлого майна, та вжиття заходів спрямованих на його передачу до комунальної власності територіальної громади делеговано районним у місті радам. Відповідно до листа Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу від 13.11.2018 року (Т.3 а.с.11) щодо питання про визнання відумерлою спадщини виконком Саксаганської районної у місті ради повідомив, що заяви про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а саме квартири [ADDRESS] виконкомом до суду не подавалось. При цьому, навіть якщо припустити помилки відповідачів щодо оформлення приватизаційних прав на спірне житло, вони не можуть виправлятись за рахунок [PERSON] як особи, якої вони стосуються, а потреба їх виправляти не повинна непропорційним чином втручатись в нове право, набуте особою, яка покладалась на легітимність добросовісних дій державного органу. Щодо заяви третьої особи [PERSON] про застосування строку позовної давності та посилання на його пропуск прокурором, суд вважає за необхідне відзначити наступне: Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені ст. 46 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалась або могла довідатись про порушення прав і законних інтересів. Отже, суд погоджується з позицією [PERSON] про те, що перебіг строку позовної давності для прокурора починається не з моменту отримання Криворізькою місцевою прокуратурою №3 листа виконкому Криворізької міської ради №7/20-493 від 26.02.2016 року, як вважає прокурор, а з часу, коли було прийнято відповідне розпорядження органу приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради №С-277 від 22.03.2001 року про приватизацію квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру. Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з яким встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає у рішенні про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Отже, враховуючи те, що позов прокурора не підлягає задоволенню з підстав його недоведеності, суд не вдається до вирішення питання щодо позовної давності, про застосування якої заявлено [PERSON] . Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті судом під час розгляду вказаної справи.

Outcome: approved