Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

15.08.219 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] 10 618,15 грн. матеріальної шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди, 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1 536,80 грн. сплаченого судового збору. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що 16.03.2019 року [PERSON] керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos» державний номер [NUMBER] здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21150» державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] по вулиці Каштановій 16 в м. Обухів , Київської області . Постановою Обухівського районного суду Київської області від 25.03.2019 року справа № 372/1083/19 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України. Після набрання законної сили вищевказаною постановою позивач звернувся до страхової компанії відповідача ПрАТ СК «ПЗУ України» з вимогою сплатити збитки завдані відповідачем, на що отримав відповідь від 22.04.2019 року вих. № 3355-81, з тексту якого зрозуміло, що страхова компанія відповідно до п. 12.1. ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має можливості для виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до експертизи страхової компанії розмір збитків становить 1 101 грн. 18 коп., а франшиза відповідно до полісу відповідача складає 2 000 грн. Експертиза страхової компанії зі слів її працівників ґрунтується на тому, що Законом визначено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу. Оскільки втрата товарної вартості автомобіля є складовою загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, а страховик за законом звільнений від відшкодування її розміру, тому позивач звернулась до суду з позовом до особи, яка завдала шкоду. Ухвалою судді від 24.09.2019 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, [PERSON] 16 березня 2019 року о 12 год. 00 хв. в м. Обухів, по вул. Каштанова, 26, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos» державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним за кермом, не стежив за дорожньою обстановкою та не мав змоги реагувати на всі її зміни, при виїзді з другорядної дороги на головну не надав переваги в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ» державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, власникам завдано матеріальні збитки. Постановою Обухівського районного суду Київської області від 25.03.2019 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Станом на час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daewoo Lanos» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Позивач звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ України» з вимогою сплатити збитки завдані [PERSON] , на що отримав відповідь від 22.04.2019 року вих. № 3355-81, про те, що страхова компанія відповідно до п. 12.1. ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має можливості для виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до експертизи страхової компанії розмір збитків становить 1 101 грн. 18 коп., а франшиза відповідно до полісу [PERSON] складає 2 000 грн. Згідно звіту № 7454 СПД « [PERSON] », вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «ВАЗ» державний номерний знак [NUMBER] становить 8 118,15 грн. 01.08.2019 року позивач направив відповідачу вимогу про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, яка була залишена без відповідного реагування. Відповідно до частин першої і другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно із частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Фактична вартість ремонту транспортного засобу «ВАЗ» становить 8 118,15 грн., тобто, саме ці збитки поніс позивач внаслідок ДТП. Даний розмір збитків у відповідності до ст. 81 ЦПК України сторонами не спростовано. Доказів, що відновлення автомобілю проведено за меншу суму відповідачем не надано або більшу суму - не надано позивачем. Враховуючи викладене, стягненню з відповідача підлягає 8 118,15 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Крім того відповідно до договору №7454 від 28.05.2019 року, акту здачі-прийняття виконаних робі від 18.07.2019 року, квитанції від 28.05.2019 року позивачем було сплачено 2500 грн. за проведення експертної оцінки, яка теж підлягає стягненню з відповідача. За ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, розмір її не обґрунтовано та не доведено. Сам факт ДТП не є беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та на проведення експертизи (п.п.1,2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, а тому суд з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, вважає, що витрати на правничу допомогу адвоката понесені позивачем пов`язані з даною справою, є співмірними з складністю та об`ємом виконаної роботи, підтверджені належними та допустимими доказами, яких в сукупності достатньо для підтвердження витрат на правничу допомогу. З врахуванням викладено з відповідача слід стягнути на користь позивача 5 000 грн. витрат на професійно-правничу допомогу та 768,40 грн. сплаченого судового збору. З урахуванням викладеного, відповідно до ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial