Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

17.08.2020 позивачка звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 15.10.2012, після розірвання шлюбу, залишити їй прізвище Піщанська та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн та витрати за послуги адвоката у сумі 250,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.10.2012 вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Піщанської селищної ради Решетилівського району Полтавської області. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні погляди на життя, у зв`язку з чим протягом останнього року шлюбні відносини вони не підтримують. Мають спільну малолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Дочка проживає з позивачкою та на її утримання в судовому порядку з відповідача стягнуто аліменти. Ухвалою суду від 18.09.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач правом надання відзиву не скористався. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач надала до суду клопотання, у якому просить справу розглядати за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Зазначає, що подружні стосунки з відповідачем вони припинили з січня 2020 року. Спору про визначення місця проживання дітей та поділ майна на даний час між ними з відповідачем немає (а.с.23). Відповідач надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.43). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 15.10.2012 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, актовий запис № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 15.10.2012 (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним актовим записом № 15 згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.12.2012 (а.с.8). Судовим наказом від 19.02.2019 у справі № 546/47/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця (а.с.9). Подружні стосунки та спільне проживання сторони фактично припинили із січня 2020 року. Спору про поділ майна чи визначення місця проживання дитини на даний момент між сторонами немає. Розірвати шлюб через органи ДРАЦС неможливо, так як сторони мають неповнолітню дитину. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам сторін. Позивачка не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідачем не заявлено клопотаня про надання строку для примирення. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки із січня 2020 року. Позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає такі позовні вимоги, тобто сторони мають чітку та однозначну позицію з цього питання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст.\~113 СК України, позивачка вирішила залишити прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 250,00 грн, останньою надано до суду квитанцію № 4157 від 14.08.2020 про сплату адвокату Віннику В.М. за оформлення позовної заяви до суду гонорару у розмірі 250,00 грн (а.с.10). Вказана квитанція не містить відомостей про те, за складання якої саме позовної заяви сплачено позивачкою гонорар адвокату. Позивачкою суду не надано копії договору про надання правничої допомоги чи інших доказів на підтвердження факту надання та обсягу наданих їй послуг і виконаних робіт. Так само суду не надано доказів на підтвердження здійснення адвокатської діяльності [PERSON] . З огляду на зазначене, суд вважає недоведеними понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 250,00 грн, у зв`язку з чим вони не підлягають стягненню з відповідача. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 840,50 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.1797944357.1 від 12.08.2020 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України 13.08.2020, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Таким чином, враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь позивачки підлягає поверненню 50% сплаченого нею судового збору, що становить 420,25 грн (840,50х50%=420,25). Інші 50% сплаченого позивачкою судового збору, що становить 420,25 грн, підлягають стягненню на її користь з відповідача. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Outcome: approved