Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

16 липня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Одеської товарної біржі про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, в якому позивачі просять визнати дійсним договір № 12751 купівлі-продажу нерухомого майна від 19.02.1996 року, зареєстрований на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний номер 12751 від 19.02.1996 року, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] . Позивачі мотивують свої вимоги тим, що 19.02.1996 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Покупці) та [PERSON] , від імені якої за дорученням виступав експерт Одеської товарної біржі Смиронова Тетяна Євгенівна був укладений договір № 12751 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] Вказаний договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований в установленому законом порядку на Одеській товарній біржі та в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 08.04.1996 року. Даний правочин між був виконаний повністю, відповідачем була звільнена квартира, передані ключі, відповідач знялася з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивачі використовують квартиру для постійного проживання, регулярно оплачують комунальні платежі та утримують її в належному санітарно - технічному стані. [INFO] року [PERSON] помер. Позивачі, вважаючи що вступили у спадщину після померлого [PERSON] , так як фактично користувалися нерухомим майном, 18 квітня 2018 року подали відповідні заяви до Шостої Одеської державної нотаріальної контори, за результатами яких була заведена спадкова справа № 129/2018 до майна померлого. Однак, 03.07.2018 року державним нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контори Ю.О. Вахненко було відмовлено у видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину, оскільки договір купівлі- продажу майна від 19.02.1996 року був укладений з порушенням вимог ЗУ «Про товарну біржу» та необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визнання вказаного договору дійсним. Так як, на час укладення договору в лютому місяці 1996 року ні позивачі, ні відповідачі не знали, що вищевказані правочини, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) підлягали нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до положень ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали, що також було окремо зазначено і у вказаних вище договорах купівлі-продажу нерухомого майна, вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2018 року відкрито провадження по справі та встановлено загальний порядок розгляду справи. Відзив на позов відповідачем не подавався. 12 листопада 2018 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON]. та особисто [PERSON] , [PERSON] подали заяву про проведення судового засідання за їх відсутністю, позов підтримали, просили задовольнити повністю. Відповідачі в судове засідання не з?явилися, про час, дату і місце судового засідання сповіщені належним чином. Біржа сповіщена за місцем реєстрації, а [PERSON] через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, заяв чи клопотань стосовно розгляду справи не надали. Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 19.02.1996 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Покупці) та [PERSON] , від імені якої за дорученням виступав експерт Одеської товарної біржі Смиронова Тетяна Євгенівна був укладений договір № 12751 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] Вказаний договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований в установленому законом порядку на Одеській товарній біржі та в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 08.04.1996 року. [INFO] року [PERSON] помер, актовий запис про смерть №4234. Позивачі, вважаючи що вступили у спадщину після померлого [PERSON] , так як фактично користувалися нерухомим майном, 18 квітня 2018 року подали відповідні заяви до шостої Одеської державної нотаріальної контори, за результатами яких була заведена спадкова справа № 129/2018 до майна померлого. Однак, 03.07.2018 року державним нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контори Ю.О. Вахненко було відмовлено у видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину, оскільки договір купівлі- продажу майна від 19.02.1996 року був укладений з порушенням вимог ЗУ «Про товарну біржу» та необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визнання вказаного договору дійсним. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003р., положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають подовжувального характеру, при розгляді справи необхідно керуватися положеннями ЦК 1963 р. Відповідно до діючого на час укладання зазначеного договору купівлі-продажу квартири спеціального закону Закону України «Про товарні біржі», а саме ст. 15, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущенних до обігу на товарній біржі. Положення Інструкції «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб» передбачали підставу для державної реєстрації договори купівлі-продажу і міни, зареєстровані товарною біржею. Відповідно до чинного на час укладання зазначеного договору купівлі-продажу квартири ЦК УРСР (1963 року), а саме ст. 228, договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги призводить до недійсності договору ( статті 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 224 ЦК України, покупці і продавець повністю виконали умови договору купівлі - продажу. Із змісту договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі, вбачається, що розрахунок за придбану нерухомість був виконаний в повному об`ємі до підписання договору, про що свідчить п.5 Договору. Яких-небудь суперечок між покупцями і продавцем немає, протизаконних умов угода не містить, проте порушена форма угоди, оскільки при оформленні її не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК України. Місцезнаходження відповідача [PERSON] , яка була стороною договору № 12751 купівлі-продажу нерухомого майна від 19 лютого 1996 року, наразі невідоме. Отже на теперішній час втрачена можливість нотаріального посвідчення вищевказаної біржової угоди. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачами у КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, але реалізувати це право вони позбавлені можливості внаслідок колізії законів. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України 2004 року способами захисту цивільних прав та інтересів судом можуть бути:1 ) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 220 ЦК України (в ред. 2004 року) якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд знаходить, що відсутність нотаріального посвідчення спірного договору у 1996 році, фактично свідчить про наявність обставин, для вирішення яких застосовуються положення ч.2 ст. 220 чинного ЦК України, а тому задовольняє позов повністю. Оскільки вказана угода виконана повністю сторонами, але порушена її форма, суд вважає можливим поновити порушене право позивача на підставі ст. 47 ч.2 ЦК України. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. На підставі викладеного,

Outcome: approved