Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

16.08.2016 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеною позовною заявою, в якій просить суд: визнати [PERSON], 1970 р.народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Вона, на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2015 року, є власником будинку[ADDRESS], який придбала у [PERSON] На момент укладення договору купівлі-продажу в будинку були зареєстровані: продавець [PERSON] та її син [PERSON]. [PERSON] після продажу будинку добровільно знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Після набуття права власності на будинок в ньому з 19.11.2015 року зареєстровані: вона, її батько [PERSON], мати [PERSON] та її син [PERSON], відповідач [PERSON]. Однак, відповідач в зазначеному будинку не проживає з 13 жовтня 2015 року та добровільно не знімається з реєстраційного обліку. З цих підстав вона і звернулася до суду. У судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] про час та місце судового розгляду повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання повторно не з'явився, заперечень по суті позовних вимог та заяви про розгляд справи у його відсутність не подав. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали даної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 13 жовтня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герман О.С., реєстровий № 34231, який зареєстрований 28 жовтня 2015 року у виконкомі Вишеньківської сільської ради (а.с.6-9), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45601157 від 13.10.2015 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м.Київ, Герман О.С. (а.с.10-12). Згідно з витягом з рішення Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області № 2083-68-УІ від 27 серпня 2015 року, [ADDRESS] перейменовано без зміни нумерації будівель на [ADDRESS].( а.с. 31). Встановлено, що крім позивача, в належному їй на праві приватної власності будинку зареєстровані: її батько [PERSON],[INFO], її мати [PERSON], [INFO], та її син [PERSON], [INFO], а також відповідач [PERSON], [INFO], який є сином попереднього власника зазначеного житлового будинку [PERSON], що підтверджується довідкою № 1800 виданою 15.08.2016 року Вишеньківською сільською радою Київської області (а.с.30). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] показали до придбання будинку позивачем, в ньому проживали відповідач зі своєю матір'ю, які з часу придбання та переїзду позивача з родиною до будинку, там не проживають. Відповідно до вимог ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також відповідно до змісту ч.2 вказаної статті, обрати способи захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі припинення правовідношення та припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення . А також, с уд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 та 2 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч.1 та 2 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 04 листопада 2014 року по справі №6-158цс14, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач як член сім'ї колишнього власника житла, з яким позивач та члени її родини не перебувають ні в сімейних ні в договірних правовідносинах, втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS], з моменту припинення права власності на нього у колишнього власника житла [PERSON], сином якої він є. У зв'язку з цим, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с.2). На підставі викладеного,

Outcome: approved