Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

15 березня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що 03 серпня 1985 року [PERSON] придбав домоволодіння [ADDRESS] , а 24 січня 1986 року позивач уклала шлюб із [PERSON] , від якого у подружжя народилась дитина відповідач по справі. Подружжя та їх дитина зареєстровані у вказаному домоволодінні. [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер, внаслідок чого відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на вищевказане домоволодіння, а спадкоємцями якого за законом першої черги стали сторони по справі. Позивач у передбачений законом строк подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, хоча внаслідок проживання зі спадкодавцем на день його смерті прийняла спадщину на підставі ст.1268 ЦК України. Відповідач, в свою чергу, направив нотаріусу заяву про відмову від спадщини. Однак, оскільки така заява не була нотаріально посвідчена, відповідач був зареєстрований за адресою місця проживання спадкодавця на момент його смерті, нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане домоволодіння в цілому із посиланням на те, що другим спадкодавцем, який прийняв спадщину, є відповідач. З викладених підстав позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження із викликом сторін. Цією ж ухвалою суду у третьої особи по справі витребувано копію спадкової справи, відкритою після смерті чоловіка позивача. (а.с.32) Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження було закрито, а справу призначено до розгляду по суті у судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримала, просила суд задовольнити позов в повному обсязі з викладених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, підтвердив всі фактичні обставини, викладені позивачем в позові, зокрема той факт, що після смерті його батька він направляв нотаріусу письмові заяву про відмову від спадщини, однак нотаріально її не завірив через власну необізнаність із необхідністю цього. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Вислухавши представника позивача та відповідача, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 03 серпня 1985 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу було придбано житловий будинок [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 600 м2. Викладене підтверджується копією відповідного договору купівлі-продажу (а.с.4-5). 24 січня 1986 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за №61, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб, копією паспорту позивача (а.с.27). [INFO] у вищевказаного подружжя від шлюбу народилась спільна дитина відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження, копіями паспортів сторін. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , [INFO] , про що Амур-Нижньодніпровським ВДРАЦС РС ДМУЮ зроблений актовий запис за №2026 та видано свідоцтво про смерть (а.с.28). Згідно копії домової книги за адресою домоволодіння [ADDRESS] на момент смерті власника спірного домоволодіння та спадкодавця [PERSON] значяться зареєстрованими чотири особи сторони по справі, а також [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . При цьому останні двоє осіб померли ще 02 липня 2014 року та 04 червня 2014 року відповідно. Викладені фактичні обставини підтверджуються копією домової книги, копією листа-відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, а також матеріалами спадкової справи. Після смерті спадкодавця сторін [PERSON] відкрилась спадщина на належне останньому спадкове майно, зокрема на спірне домоволодіння, задля прийняття якої (спадщини) позивач 13 травня 2014 року подала приватному нотаріусу ДМНО Рудченко О.В. заяву про прийняття спадщини за законом після свого чоловіка. Дані обставини судом встановлені на підставі копій матеріалів спадкової справи. 23 червня 2014 року на адресу приватного нотаріуса ДМНО Рудченко О.В. від відповідача по справі надійшла письмова нотаріально не посвідчена заява, згідно якої відповідач без жодних умов та застережень відмовився від належної йому частки спадкового майна після смерті батька на користь позивача по справі. Дана заява відповідачем відізвана не була, а в судовому засіданні він підтвердив факт подання такої заяви, її зміст, свої наміри відмовитись від спадщини та розуміння правових наслідків цього, а також пояснив, що не посвідчив нотаріально таку заяву через власну юридичну необізнаність у питаннях спадкування. Дані обставини встановлені судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, а також підтверджуються матеріалами спадкової справи. Єдиним спадкоємцями спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , є сторони по справі, інших спадкоємців судом не встановлено, з матеріалів цивільної справи, яка містить матеріали спадкової справи, не вбачається. 18 січня 2021 року позивачем приватному нотаріусу ДМНО Дажук М.В., якій з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області була передана спадкова справа, відкрита після смерті [PERSON] , внаслідок припинення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом ДМНО Рудченко О.В., було подано заяву про видачу позивачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом, а саме на житловий будинок [ADDRESS] . Викладене підтверджується матеріалами спадкової справи. В той же день 18 січня 2021 року приватним нотаріусом ДМНО Дажук М.В. своєю постановою відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у цілій частці (1/1) на житловий будинок [ADDRESS] . Відмова мотивована тим, що другим спадкоємцем, який окрім позивача прийняв спадщину, є відповідач по справі, а отже свідоцтво про право на спадщину має бути видано обом спадкодавцям на Ѕ частку спірного житлового будинку кожному, оскільки заява відповідача про відмову від спадщини на користь позивача подана відповідачем не особисто і нотаріально не посвідчена. Наведені встановлені судом фактичні обставини підтверджуються копією спадкової справи. Відповідно до копії технічного паспорту на спірний будинок станом на 24 лютого 2021 року такий будинок складається із житлового будинку літ.А1 з прибудовами літ.А2 та літ.а3, загальною площею 111,8 м2, житловою площею 50,2 м2, гаражу літ.Г1, сараю літ.Д1 з терасою над Д1, споруд №№1-4. При цьому, у складі такого домоволодіння відсутнє самочинно збудоване нерухоме майно, що підтверджується копією акту інженера з технічної інвентаризації об`єктів майна, яким також здійснювалось складання технічного паспорту на домоволодіння. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок). Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидами якого є житловий будинок), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом норм ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220, 1223 ЦК України у разі\~відсутності заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~неохоплення заповітом\~усієї спадщини\~право на\~спадкування за\~законом одержують\~особи,\~визначені у\~ст.1261-1265\~ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця (час відкриття спадщини). Згідно положень ст.ст.1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Нормою ст.1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Положеннями ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно положень пп.3.3-3.5 п.3 Глави 10 Розділу ІІ Порядку заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. За змістом\~ст.ст.1296,\~1297\~ЦК України\~спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно ст.1268 ч.5 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Нормою ст.16\~ЦК України\~передбачено,\~що способами\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів можуть\~бути визнання права. Відповідно до норми ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову, мотиви для чого є наступними. Так, у відповідності до змісту наведених судом вище норм цивільного законодавства набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, зокрема на нерухоме майно (будівлі, квартири, земельні ділянки тощо). Можливість виникнення права власності безпосередньо на підставі рішення суду передбачено лише у ст.335 (набуття права власності на безхазяйну річ), ст.344 (набувальна давність) та ст.376 (самочинне будівництво) ЦК України, в усіх інших випадках право власності набувається з незаборонених законом підстав, зокрема в порядку спадкування (ст.ст.328, 1216 ЦК України). В свою чергу, рішення суду про визнання права власності на підставі ст.392 ЦК України в контексті ст.1216 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах (тобто позивач вже став власником спірного майна, а не намагається ним стати через пред`явлення позову), у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, позивачем у спорах про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних правовідносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої права у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, набуття такого права на законних підставах. Крім того, оскільки цивільні права можуть виникати безпосередньо із актів цивільного законодавства (ст.11 ч.3 ЦК України), то в такому випадку позивачу необхідно довести перед судом наявність передбачених такими актами законодавства обставин та умов, безпосередньо на підставі яких у нього за законом виникло спірне право власності, за захистом якого він і звертається до суду із позовом про визнання за ним цього права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тобто метою подання позову про визнання прав власності в порядку спадкування є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою, якщо зробити це іншим шляхом неможливо. Зазначена абзацом вище правова позиція суду, сформульована при розгляді даної цивільної справи, повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 07 вересня 2016 року по справі №6-727цс16, правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 жовтня 2019 року по справі №344/11473/13-ц, від 31 жовтня 2019 року по справі №447/2434/16-ц, від 18 грудня 2019 року по справі №127/9250/14-ц, від 03 червня 2020 року по справі №159/4837/15-ц, від 01 липня 2020 року по справі №216/5834/15-ц, від 15 липня 2020 року по справі №175/1765/16, від 19 серпня 2020 по справі №569/6008/19, правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 21 березня 2018 року по справі №760/14438/15-ц, від 07 листопада 2018 року по справі №520/6819/14-ц. Стосовно спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду знайшли підтвердження всі заявлені позивачем в обґрунтування її вимог фактичні обставини, зокрема, факт смерті спадкодавця сторін, внаслідок чого відкрилась спадщина на належне такому спадкодавцю спадкове майно, до якого входить і право власності на спірне домоволодіння, а також наявність у померлого спадкодавця лише двох спадкоємців, якими є сторони по справі спадкоємці за законом першої черги. При цьому, в судовому засіданні підтверджено прийняття позивачем у передбачений законом строки і порядок спадщини, а отже і набуття права власності на таку спадщину саме з часу її відкриття, тобто з моменту смерті спадкодавця. А оскільки відповідачем по справі також у передбачений законом строк було подано заяву про відмову від спадщини на користь позивача, і хоча така заява не була подана відповідачем особисто нотаріусу та не містить нотаріального посвідчення підпису відповідача, однак за своїм змістом викладена у такій заяві відмова від спадщини є безумовною та беззастережною, а факт подання такої заяви, її зміст та вільність волевиявлення щодо відмови від прийняття спадщини підтверджена в судовому засіданні самим відповідачем, суд приходить до висновку, що саме позивач набула право на належну спадкодавцю спадщину в повному обсязі, а відтак і право власності на спірне домоволодіння, як її складову. При цьому відсутність у позивача свідоцтва про право на спадщину на спірне домоволодіння, а також відсутність державної реєстрації за позивачем права власності на таке домоволодіння з огляду на положення ст.1268 ч.5, ст.1296 ч.3 ЦК України, ст.2 ч.1 п.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може бути підставою для висновків про відсутність у позивача права власності на спірне домоволодіння, яке вона захищає даним позовом в порядку ст.392 в контексті ст.1216 ЦК України, оскільки, як вказувалось вище, спадщина належить спадкодавцю з часу її відкриття, право на спадщину не залежить від наявності свідоцтва про право на спадщину, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття речових прав на нерухоме майно, а не самостійною підставою для виникнення таких прав. Саме таким фактом набуття права власності на спірне домоволодіння є факт прийняття спадщини позивачем, до якої входить означене право власності на нерухоме майно в цілій частці (повному обсязі), з урахуванням на підтверджену судом відмову відповідача, як другого спадкоємця, від свого права на прийняття спадщини на користь позивача. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, а отже і про необхідність їх задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 8810,8 гривень (а.с.1),

Outcome: approved