Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

16.04.2020 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить зменшити розмір аліментів, які стягнуті на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.02.2010 року на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] має аліментні зобов`язання перед [PERSON] з надання матеріальної допомоги на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , а саме на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.02.2010 року по справі № 2-1009/10 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). За посиланням [PERSON] батьківський обов`язок утримувати неповнолітню доньку свідомо розуміє, від сплати аліментів не ухиляється, однак не має реальної можливості перераховувати кошти в присудженому розмірі. Позивач вважає наявними підстави для зменшення розміру аліментів до 1/6 частини доходу, оскільки на його утриманні перебуває інша неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , а також з 02.06.2020 року не працює (звільнений за власним бажанням). За таких обставин, [PERSON] , посилаючись на ст. 192 СК України, звернувся до суду за судовим захистом своїх прав та інтересів. Судом порушено справу, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в його відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, суду адресувала заяву про розгляд справи в її відсутність, в позові просить відмовити. Крім того, на адресу суду надіслано заперечення проти позову, в яких зазначено, що відповідач на теперішній час перебуває в декретній відпустці, тому об`єктивно позбавлена можливості самостійно забезпечити належний рівень утримання спільної з [PERSON] доньки [PERSON] , [INFO]. При розгляді справи відповідач просить врахувати інтереси дитини, потреби в коштах на придбання продуктів харчування, одягу, взуття тощо збільшуються. Крім того, увагу суду відповідачем акцентовано на наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів, факт умисного ухилення від утримання доньки з вересня 2019 року по березень 2020 року. Третьою особою [PERSON] письмових пояснень по суті позову, в порядку ст. 193 ЦПК України, не надано, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, з урахуванням того, що вказана третя особи без самостійних вимог не є суб`єктом спірних матеріально-правових відносин сторін, та не має права на зміну підстави і предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, на відмову від позову, визнання позову чи укладення мирової угоди, визнав не потрібним обов`язкову присутність в судовому засіданні [PERSON] та отримання письмових пояснень на позовну заяву. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Петровського Красноармійського району Донецької області, громадянин України, адреса місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта - а.с. 5). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.02.2010 року по справі № 2-1009/10 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2010 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зі змісту позовної заяви [PERSON] обставинами, які на теперішній час впливають на розмір присуджених аліментів є: - перебування на утриманні неповнолітньої доньки [PERSON] , народженої [INFO] в шлюбі з [PERSON] ; - погіршення матеріального стану, а саме не працевлаштованість (звільнення з роботи). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку викладених [PERSON] обґрунтувань позовної заяви з позиції слушності аргументів, належності і достатності доказів та приписів норм права, що підлягають застосуванню до спірних відносин сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, сторони по справі (позивач та відповідач) в рівних частках повинні утримувати свою неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] до досягнення повнолітня, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне утримання дитини. При цьому, суд враховує, що розмір стягуваних аліментів має бути справедливим і таким, що забезпечує необхідну участь як батька в утриманні неповнолітньої доньки, яка проживає разом з відповідачем, має бути достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.02.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини (25 %) всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З мотивувальної частини вказаного рішення від 18.02.2010 року вбачається, що суд при визначенні розміру аліментів врахував матеріальний стан платника аліментів та наявність в нього інших утриманців. Так, судом під час розгляду справи № 2-1009/10 встановлено, що [PERSON] працював на АТ «ВК «Шахта «Красноармійська - Західна № 1», отримував стабільний заробіток, а також мав аліментні зобов`язання зі сплати аліментів у розмірі 1/4 частки доходу на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31.10.2011 року по справі № 2-1758/11 зменшено розмір аліментів, які стягувалися з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з 1/4 до 1/5 частини усіх видів доходу (а.с. 7-8). Таким чином, загальний розмір аліментів, які присуджено до стягнення з [PERSON] складає 9/20 частки заробітку, в ідеальному розмірі 54 % (1/4 частки на користь [PERSON] на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] + 1/5 на користь [PERSON] на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO]). [PERSON] , звертаючись до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, сплачуваних [PERSON] на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] зазначає, що на теперішній час не працевлаштований, не має стабільного регулярного щомісячного доходу, джерелом доходу є періодичні заробітки. Такі аргументи документально підтверджено. Згідно копії трудової книжки № [NUMBER] [PERSON] звільнений з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 02.06.2020 року, запис про працевлаштування відсутній (а.с. 26-35). За переконанням суду, такі відомості про зміну матеріального стану позивача є суттєвими при розгляді такої категорії справи як зменшення розміру аліментів, що відповідає телеологічному (цільовому) й системному застосуванню правових норм, закріплених в п. 2 ч. 1 ст. 182, ст. 192 СК України. Сумуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що звернення [PERSON] до суду з розглядуваним позовом об`єктивно не може свідчити про умисне ухилення від батьківського обов`язку матеріально утримувати свою дитину, позивачем надано достатні підстави, оцінку яким викладено вище, для зміни розміру аліментів. Приймаючи такий висновок, суд відхиляє доводи [PERSON] в частині заперечень проти позову про зменшення розміру аліментів, оскільки наразі відповідач перебуває в декретній відпустці, тому обмежена самостійно забезпечити належний рівень утримання їх спільної з позивачем [PERSON] дитини. Суд визнає, що такі обставини дійсно вказують на зміни в матеріальному положенні позивача як отримувача аліментів. Разом з тим, суд вважає за необхідне акцентувати увагу, що стан доходів [PERSON] , тимчасове обмеження в зароблянні грошових коштів безпосередньо викликано народженням дитини, батьком якої позивач не являється. Відмова у зменшенні розміру аліментів, які стягнуто з [PERSON] на спільну з [PERSON] неповнолітню доньку з причини виникнення у відповідача нових зобов`язань на утримання малолітньої особи є безпідставним. З цих же підстав підлягає відхиленню позиція відповідача щодо відсутності можливості самостійного матеріального забезпечення сина. Суд наголошує, що Законом України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Суд також відхиляє аргументи [PERSON] щодо наявності у [PERSON] заборгованості за сплати аліментів, як такі, що не тільки документально не підтверджено, а й є таким, що не мають правового значення в розгляді даної справи, а підлягали б оцінці при позиванні відповідача з самостійним позовом із заявленням вимог стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів в порядку ст. 196 СК України. Суд, з урахуванням фактичних обставин справи, визнання аргументів [PERSON] частково обґрунтованими, - вважає за можливим зменшення розміру аліментних зобов`язань позивача з 1/4 частини (25 %) всіх доходів до 1/5 частини (20 %), що відповідатиме інтересам відповідача [PERSON] , неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO], та не призведе позивача в скрутне положення ані при забезпеченні своїх потреб, ані при забезпечення матеріальної підтримки дитини. При цьому суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає за необхідне, з метою запобігання проблем при подальшому нарахуванні аліментів, встановити час з якого зменшено розмір аліментів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року у новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням законної сили. Зміна стану здоров`я, матеріального або сімейного стану сторін автоматично не припиняють виплату аліментів у попередньому розмірі. Вказані обставини є тільки підставами для зміни розміру аліментів. Таким чином, при задоволенні позову суд зазначає, що аліменти виплачуються в новому розмірі від дня набрання рішенням законної сили. До набрання рішенням про зміну розміру аліментів законної сили вони сплачуються в попередньому розмірі. На підставі викладеного, ст. 191, ч. 1 ст. 192 СК України,

Outcome: partial