Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

15.07.2020 заявник звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В прохальній частині своєї заяви заявник просить суд ухвалити рішення, яким встановити, що договір дарування житлового будинку [ADDRESS] від 27.11.1997 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. за реєстровим №1-4115, на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] . Вимоги заяви обґрунтовані тим, що їй [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування від 27.11.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. належить Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] , яка є заінтересованою особою по справі, є її рідною сестрою і співвласником житлового будинку [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 27.11.1997 року. Її ім`я в договорі купівлі - продажу вказано « [PERSON] ». В її свідоцтві про народження, яке заповнене російською мовою її ім`я вказане « [PERSON] » 27.01.2007 року вона зареєструвала шлюб і в свідоцтві про шлюб її ім`я зазначено « [PERSON] ». На момент реєстрації шлюбу неї був паспорт громадянки України, в якому її ім`я українською мовою було вказано « [PERSON] ». Цей же паспорт у неї був і на момент укладення договору дарування від 27.11.1997 року. Вказані обставини свідчать про те, що нотаріусом при укладенні договору дарування, а саме при зазначені її імені в ньому було допущена помилка. Замість правильно « [PERSON] » було неправильно вказано « [PERSON] ». Про вказані обставини їй стало відомо, коли вона зі своєю сестрою [PERSON] звернулися до нотаріуса з приводу укладання договору поділу в натурі домоволодіння [ADDRESS] . Нотаріусом їй було роз`яснено, що договір дарування їй не належить, так як її ім`я « [PERSON] », а в договорі - « [PERSON] ». Звернулася до нотаріуса, який посвідчував договір дарування, для виправлення помилки. Але їй було повідомлено про те, що справи за 1997 рік передані на зберігання в архів і нотаріус до них доступу не має. Встановлення факту належності їй договору дарування необхідно для реєстрації її права власності в Державному реєстрі нерухомого майна та розпорядження своїм майном в подальшому, що спонукало звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа (а.с. 2,3). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2020 року по даній справі було відкрито провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с. 11). В судовому засіданні заявник заяву підтримала та просив її задовольнити, також пояснила, що коли вони з сестрою звернулися до нотаріуса для поділу будинку, який їм подарував батько, їм було відмовлено нотаріусом, бо у документі-договору дарування, була різниця в її імені. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні подану заяву підтримала, також пояснила, що їй та сестрі батько подарував будинок, по Ѕ частині. Під час переоформлення у нотаріуса їм було відмовлено, оскільки в договорі ім`я сестри зазначено невірно. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява заявника підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , про що 19.09.1975 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , зроблено актовий запис за № 236 (а.с. 5). Відповідно до договору дарування від 27.11.1997 року серії НА 0782912, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В., вбачається, що [PERSON] подарував а гр. [PERSON] , [PERSON] , діюча як законний представник неповнолітньої [PERSON] прийняла у дар у рівних частинах житловий будинок №55 розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м.; за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). 27 січня 2007 року [PERSON] та [PERSON] в Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстрували шлюб, про що 27.01.2007 року видано ви свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , зроблено актовий запис за № 42. Прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а.с. 6). 16.05.2007 року [PERSON] отримала паспорт, який видано Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, серії [NUMBER] (а.с. 7,8). Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Аналізуючи вище викладене з урахуванням вивчених письмових матеріалів справи суд приходить до висновку, що договір дарування житлового будинку [ADDRESS] від 27.11.1997 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. за реєстровим №1-4115, на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] . З огляду на вищевикладене, враховуючи, що метою заявника є правомірний намір встановлення факту належності правовстановлюючого документу для подальшої реєстрації права власності в Державному реєстрі нерухомого майна та розпорядження своїм майном в подальшому. Отже з вищевикладеного суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає що судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved