Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

16.02.2021 [PERSON] звернувся в суд з позовом до Луцької міської ради Волинської області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що служить священиком в Свято-Успенській релігійній громаді УПЦ с.Шепель Луцького району з 25.01.1993 згідно указу керуючого Волинської єпархією від 25.01.1993 №9. Колективне сільськогосподарське підприємство «Шепель» будуючи будинки для спеціалістів господарства у 1994 розпочало будівництво житлового будинку в [ADDRESS] , яке закінчилося у 1995 році. Станом на 1995 рік будівельна організація, яка здійснювала будівництво будинку, звела лише «коробку» будинку. Окільки в той момент у позивача було відсутнє житло, керівництво КСП «Шепель» запропонувало священику завершити будівництво будинку (накриття даху, облицювальні роботи, проведення світла, води) за власний кошт. Оплату коштів за виконані роботи КСП «Шепель» по зведенню коробки по [ADDRESS] проведено позивачем весною 1996 в грошовій одиниці - купони. Вартість виконаних робіт становила 10 000 тисяч купонів, які він особисто вніс в касу колективного господарства. Завершивши будівельні роботи, 1997 священик із сім`єю оселився у даному будинку, де і проживають до нині. Окрім того, у 1998 році [PERSON] за сумісництвом був прийнятий у КСП «Шепель» начальником ПСО. Керівництво КСП «Шепель» запропонувало внести решту коштів витрачених на будівництво будинку частинами, проводячи відрахування із заробітної плати позивача, яку він отримував працюючи у КСП «Шепель». Під час газифікації села Шепель, позивач вказує, що замовив робочий проект вказаного житлового будинку та в подальшому підключив будинок до газопостачання та уклав договір на користування електричною енергією для побутових потреб. Також пояснив, що 19.02.2019 йому стало відомо про те, що рішенням Шепельської сільської ради Волинської ради №19/5 від 14.01.2020 за заявою парафіян Шепельської УПЦ вирішено будинок, в якому проживає він та його сім`я ,передати з балансу сільської ради на баланс церковної общини. Натомість вказує, що при перевірці архівних протоколів сесій за 1996-2000, 2002 роки та засідань виконавчого комітету Шепельської сільської ради за 1996-2002 роки відомостей про взяття на баланс Шепельської сільської ради будинку, що за адресою: [ADDRESS] , не виявлено. В той же час, позивачу відомо, що на основі КСП «Шепель» створено СГВК «Шепель», який є його повним правонаступником. В архівних протоколах за 2000-2002 роки рішень про передачу спірного будинку на баланс Шепельської сільської ради немає. Наголосив на тому, що доказів, які б засвідчували добровільну згоду правонаступника КСП «Шепель» - СГВК «Шепель» на передачу спірного об`єкту до комунальної власності територіальної громади Шепельської сільської ради або доказів наявності правових підстав для набуття Шепельською сільською радою права власності не існує. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, просить визнати незаконним та скасувати рішення Шепельської сільської ради Луцького району Волинської області від 14.01.2002 в частині передачі будинку [ADDRESS] , в якому проживає священик [PERSON] з балансу сільської ради на баланс церковної общини, а також визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на вищевказаний житловий будинок. Просив також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 16.03.2021 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Свої заперечення представник відповідача обгрунтовував тим, що до позовної вимоги щодо скасування рішення Шепельської сільської ради №19/5 від 14.01.2002 слід застосувати строки позовної давності, оскільки той факт, що [PERSON] , який був керівником релігійної громади з 1993 по 2019 роки, дізнався про передачу житлового будинку з балансу сільської ради на баланс церковної общини 19.02.2019 викликає сумнів, так як в силу своїх зобов`язань відповідно до статуту громади, останньому повинен був бути відомий факт прийняття такого рішення. Окрім того, вказує, що згідно протоколу 5-ої чергової серії Шепельської сільської ради 7-го скликання від 08.04.2016 вбачається, що при розгляді заяви від 03.02.2015 місцевого священика [PERSON] про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , який було передано на баланс Релігійної громади Успіння Пресвятої Богородиці Православної церкви України, в обговоренні цього питання приймали участь дванадцять депутатів сільської ради і в тому числі позивача, який на той час був депутатом. У голосуванні прийняли участь усі депутати, було прийнято рішення про винесення даного питання на громадське обговорення. При голосуванні всі депутати утримались. Зважаючи на вищевказане, зазначає також, що знання [PERSON] про те, що він користується та проживає у будинку, що належить релігійній громаді, в якій він є священиком та керівником, до тих пір, доки виконує обов`язки настоятеля, суперечить фундаментальній ознаці набувальної власності - принципу добросовісності володіння таким майном, а тому підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] - відсутні. 05.05.2021 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Релігійну організаціу «Релігійна громада Успіння Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Шепель Луцького району Волинської області». Згідно письмових пояснень представника третьої особи від 26.05.2021, про те, що про рішення Шепельської сільської ради №19/5 від 14.01.2002 було відомо позивачу ще задовго до 2019 року, оскільки парафіяни приходу, в якому [PERSON] був священиком, знали про таке рішення, так як копія рішення сільської ради 14.01.2002 видана заявникам. Окрім того, позивач з 1998 року займав одну із керівних посад КСП «Шепель» - начальника ПСО, а тому був, в силу наданих йому повноважень, обізнаний про долю майна господарства, зокрема будівлі та споруди, їхній технічний стан та про прийняття керівництвом рішень про їхнє відчуження. Окрім того, позивач в період з 03.11.2010 по 10.11.2020 був депутатом Шепельської сільської ради, тому міг довідатись про передачу спірного майна на баланс церковної общини. Тому, представник третьої особи просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні 09.06.2021 допитано свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] - свідків [PERSON] , [PERSON] , кожен з яких зокрема пояснив, що [PERSON] міг знати про рішення Шепельської сільської ради №19/5 від 14.01.2002, оскільки був керівником релігійної громади яка передавала йому у користування житловий будинок та в подальшому був депутатом Шепельської сільської ради, та сам просив надати йому земельну ділянку під будівництво в [ADDRESS] , на засіданні якого йому було повідомлено про те, що на такій земельній ділянці розташований будинок, що належить релігійній громаді. Допитана 09.06.2021 в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з 1979 року працювала в колгоспі «Більшовик» бухгалтером по розрахунках. Вказала, що в цей час СГВП почали будувати будинки для спеціалістів господарства в 1994 році почали будівництво будинку по [ADDRESS] , яке закінчили у 1995 році. Будинки, які будувалися для спеціалістів у той час, на баланс СГВП не ставились. Оскільки у той час у [PERSON] було відсутнє житло, керівництво СГВП запропонувало йому завершити будівництво (накриття даху, облицювальні роботи, проведення електромережі та водопостачання) за власний кошт. Оплату коштів за зведення «коробки» будинку у 1996 році позивачем було здійснено в купонах, які в той час були грошовою одиницею на території України. Частину вартості робіт [PERSON] особисто вніс в касу, видано касовий ордер [PERSON] (ордер не зберігся). Завершивши будівельні роботи, оселився в будинку в 1998 році і був призначений за сумісництвом начальником ПСО в СГВП, в подальшому вносив частинами плату за зведення будинку шляхом відрахування із заробітної плати, яку отримував у СГВП «Шепель». Свідок [PERSON] зокрема пояснила що до 1998 року працювала в КСП «Шепель» на посаді бухгалера, вказала, що будинок, у якому проживав священик, стояв на рахунку № [NUMBER] за КСП. Свідок [PERSON] також пояснила, що до 2000 року була касиром КСП «Шепель», стверджувала, що [PERSON] коштів за будинок не вносив. Свідок [PERSON] пояснив, що не знає на чиєму балансі перебуває спірний будинок, однак знає, що священику належить частина будинку у с.Веселе. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Раулець М.І. заявлені вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просила задовольнити позов в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у відсутності представника відповідача до суду не надходило. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно витягу з погосподарської книги №2 за 1998 Заборольської (правонаступник - Шепельської) сільської ради Луцького району по особовому рахунку № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами (по [ADDRESS] ) належить колективному господарству і знаходиться в с.Шепель Луцького району (Т.І а.с.22). Відповідно до копії Акту приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність 01.10.2000 здійснено обстеження будинку в с. Шепель в якому проживає [PERSON] площею 120 кв.м., такий будинок належав СГВК «Шепель», оціночна вартість будинку - 51357,91 грн., рік введення в експлуатацію будинку - 1996 рік (Т.І а.с.24). Як вбачається з копії рішення Шепельської сільської ради Луцького району Волинської області №19/5 від 14.01.2002 житловий будинок, в якому проживає священик, передано з балансу Шепельської сільської ради на баланс церковної общини (Т.І а.с.34). З копії погосподарської книги №2 Шепельської сільської ради с.Шепель на 2001-2005 роки, спірний житловий будинок належить сільській раді (Т.ІІ а.с.231-235). З копії витягу з погосподарської книги №1 за 2007 рік Заборольської (Шепельської) сільської ради Луцького району по особовому рахунку № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами належить церковній общині і знаходиться в [ADDRESS] (Т.І а.с.23). З копії витягу з погосподарської книги №1 за 2019 Заборольської (правонаступник Шепельської) сільської ради Луцького району по особовому рахунку № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами належить до комунальної власності Заборольської (правонаступник - Шепельської) сільської ради Луцького району у знаходиться в [ADDRESS] , рік побудови - 1995 (Т.І а.с.44). Натомість судом також встановлено, що в протоколах загальних зборів СГВК «Шепель» за 2000-2002 року рішення про передачу будинку в селі Шепель Луцького району, в якому проживає священик з балансу СГВК «Шепель» на баланс Шепельської сільської ради немає (Т.І а.с.27). Окрім того, згідно копії довідки Державного архіву Волинської області від 19.02.2019, в перевірених протоколах сесії Шепельської сільської ради Луцького району за 1996-2000, 2002 роки та засідань виконавчого комітету Шепельської сільської ради за 1996-2000, 2002 роки відомостей про взяття на баланс Шепельської сільської ради будинку, в якому проживає священик, не виявлено (Т.І а.с.33). Також, згідно копії довідки Державного архіву Волинської області від 27.02.2019, в перевірених протоколах засідань правління та загальних зборів уповноважених членів КСП «Шепель» с.Шепель Луцького району за 1995- березень 2000 року інших відомостей щодо створення комісії по реформуванню, рішення комісії по реформуванню, про створення комісії по передачі майна основних засобів, акту прийому-передачі майна основних засобів, акту прийому-передачі майна основних засобів не виявлено (Т.І а.с.36). Відповідно до пдп.2 ст.2 Указу Президента України №62 від 29.01.2001 «Про заходи забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», для вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки створювались комісії із залученням до їх складу колишніх членів КСП, працівників органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та працівників суб`єктів господарювання, які було створено внаслідок реорганізації чи на основі майна, що належало ліквідованим КСП. Указом Президента України «Про деякі заходи щодо поліпшення умов господарювання недержавних сільськогосподарських підприємств» встановлено, що заходи щодо безоплатної передачі в комунальну власність житлового фонду та інших об`єктів соціальної інфраструктури, включаючи об`єкти незавершеного будівництва, які належать сільськогосподарським кооперативам, приватним (приватно-орендним) сільськогосподарським підприємствам, селянським (фермерським) господарствам, господарським товариствам, а також іншим сільськогосподарським підприємствам, які засновано на приватній власності, із збереженням мережі та функціонального призначення об`єктів соціальної інфраструктури належить здійснювати за згодою недержавних сільськогосподарських підприємств Відповідно до ст.4 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», в редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного акту, пропозиції щодо передачі об`єктів соціальної інфраструктури, які належать підприємствам, погоджуються з цими підприємствами, а щодо передачі об`єктів житлового фонду (грім гуртожитків) та інших об`єктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів підприємств - також з трудовими колективами цих підприємств. Пропозиція вважається погодженою з трудовим колективом підприємства за наявності рішення загальних зборів трудового колективу, прийнятого більшістю голосів від загальної кількості працівників підприємства. Зважаючи на вищевказані досліджені докази, судом встановлено, що рішення СГВК «Шепель» про передачу на баланс сільської ради майна, яке було на його балансі, зокрема будинку по [ADDRESS] , відсутнє, тому судом не встановлено правових підстав для взяття на баланс Шепельської сільської ради у комунальну власність вищевказаного будинку. Окрім того, Акт приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність від 01.10.2000 (Т.І а.с.24) не є належним підтвердженням факту переходу будинку по [ADDRESS] у комунальну власність, оскільки за своїм змістом такий акт носить інформацію щодо обстеження будинку та оціночної вартості такого майна. Тому, суд приходить до висновку, що у зв`язку із тим, що передача будинку з балансу СГВП «Шепель» на баланс Шепельської сільської ради відбулась з порушеннями чинного станом на день його передачі законодавства, подальша передача сільською радою 14.01.2002 будинку, що за адресою: [ADDRESS] , на баланс церковної общини не має достатніх правових підстав. Окрім того, судом встановлено, що будинок [ADDRESS] і [ADDRESS] є одним і тим же самим будинком Зважаючи на положення ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Враховуючи, що [PERSON] проживає у спірному будинку від дня його побудови, є його фактичним володільцем, зареєстрований у такому житлі разом зі своєю сім`єю, тому суд дійшов висновку про те, що скасування рішення Шепельської сільської ради №19/5 від 14.01.2002 в частині передачі будинку, що за адресою: [ADDRESS] , на баланс церкви є належним способом захисту порушеного права та інтересу позивача. Одночасно з цим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності до вищевказаної позовної вимоги, оскільки представник позивача - адвокат Раулець М.М. отримала копію оскаржуваного рішення 19.02.2019 року, що стверджується наявними матеріалами справи (Т.І а.с.33-34). Натомість надана представником відповідача копія протоколу п`ятої позачергової сесії Шепельської сільської ради сьомого скликання, не містить даних про те, що [PERSON] ознайомився зі змістом/та або текстом рішення сільської ради №19/5 від 14.01.2002 про передачу будинку на баланс релігійної общини, яке є предметом оскарження. З копії даного протоколу встановлено, що при обговоренні питання №4 «..сільський голова Новосад Л.С. повідомила про те, що надійшла заява місцевого священика [PERSON] щодо приватизації земельної ділянки, на якій знаходиться будинок (переданий на громаду)», участь у голосуванні брав і сам [PERSON] як депутат сільської ради, усі депутати утримались від голосування. Встановити на яку саме громаду передано будинок зі змісту даного протоколу не можливо. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем не порушено строку позовної давності при зверненні до суду із вказаною позовною вимогою. Щодо визнання права власності позивача на спірне майно за набувальною давністю суд зазначає наступне. Судом встановлено, що з 16.07.1998 і по теперішній час позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання №237 від 05.02.2019, відміткою у паспорті громадянина України та будинковій книзі (Т.І а.с.25, 45-46, Т.ІІ а.с.71). Окрім того, з копії статистичної звітності №1 житлового фонду (річна) «Житловий фонд станом на 01.01.2018» за 2017 рік, священик [PERSON] користується вказаним будинком з 1997 року, у додаткових відомостях вказано «проживають у колгоспному будинку» (Т.І зворот а.с.53). СГВП «Шепель» ліквідовано у 2000 році, що не заперечується учасниками справи. Як вбачається з копії рішення Шепельської сільської ради Луцького району Волинської області №19/5 від 14.01.2002 житловий будинок, в якому проживає священик, передано з балансу Шепельської сільської ради на баланс церковної общини (Т.І а.с.34). Однак, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що нерухоме майно: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить будь-якій юридичній чи фізичній особі на праві власності. Рішення сільської ради про передачу майна на баланс релігійної общини не є правовстановлюючим документом, оскільки лише створює право на оформлення (державної реєстрації) речового права на майно в установленому законом порядку. Відсутні також будь-які документи про введення такого житлового будинку в експлуатацію. Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Підстави набуття права власності поділяють на первісні (набуття права власності вперше, незалежно від волі попередніх власників) і похідні (зміна власника) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.01.2020 у справі № 50/311-б). Відповідно до норм ЦК України до первісних підстав набуття права власності належать набуття права на новостворене майно, у тому числі об`єкт будівництва (стаття 331), переробка речі (стаття 332), привласнення загальнодоступних дарів природи (стаття 333), набувальна давність (стаття 344) та інші. Найбільш поширеними похідними способами набуття права власності юридичними особами є набуття права власності на підставі правочинів (стаття 334) та у порядку правонаступництва (стаття 107). Згідно з частиною 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібне виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Судом встановлено, що з моменту створення спірне нерухоме майно не було зареєстроване у встановленому законом порядку, не виготовлена технічна документація, як того вимагає ст.331 ЦК України, в подальшому право власності на нього також не реєструвалось, а тому фактично право власності на таке майно не зареєстроване у встановленому законом порядку, що унеможливлює встановлення судом станом на день розгляду справи дійсного власника такого майна. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду Касаційного цивільного суду у справі №915/845/18 від 02.08.2019, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] правомірно прийняв та користується майном, право власності на яке не зареєстроване за жодною з осіб, протягом тривалого строку (більше 10 років) та відкрито, останній є добросовісним набувачем такого майна. Іншого житла позивач не має, проживає у будинку по [ADDRESS] з 1998 року і по теперішній час. Позивач також надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що ним здійснювалось істотне покращення майна протягом усього періоду проживання в такому житлі (Т.І а.с.57-73), які суд визнає достатніми. Окрім того, факт того, що позивачем протягом тривалого часу у період з 1996 року виплачувалась на користь СГВК «Шепель» вартість будинку, спочатку частково в грошовій одиниці - купони, а потім, під час роботи позивача за сумісництвом в СГВК на посаді начальника ПСО (Т.ІІ. а.с.51-53) - шляхом відрахування із заробітної плати на користь СГВК, підтверджується показами свідка [PERSON] в судовому засіданні 09.06.2021 (Т.І а.с.88-89). Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] за набувальною давністю. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог, судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом (Т.І а.с.17) у розмірі 1816 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved