Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

16 жовтня 2014 року до суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі -- ПАТ КБ «Приватбанк») до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов вмотивовано тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору № VOM0GA00002691 від 20 травня 2005 року відповідач отримала у позивача 13 тисяч доларів США кредиту. Відповідач для його погашення взяла на себе зобов'язання вносити позивачу щомісячні платежі. Позичальником порушено строки погашення кредиту, у зв'язку з цим ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 1916,93 доларів США, що відповідно до офіційно курсу Національного Банку України станом на 29 серпня 2014 року складає 26070,25 гривень. Представник позивача Кузін Є.В. у судовому засіданні позов підтримав. Вказав, що кредитний договір, який укладений між сторонами і щодо якого заявлено позовні вимоги, не є іпотечним. Вказані банком суми розрахунку заборгованості не стосуються сплати будь-яких страхових платежів, а є заборгованістю по тілу кредиту та відсотках, простроченою пенею тощо. Додав, що сплачені відповідачем 03 жовтня 2008 року 4300 доларів США враховані при обчисленні заборгованості. Зазначеної суми вистачило для погашення прострочених платежів. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила. Вважає, що вона повністю виконала свої зобов'язання перед банком. Додала, що оплатою кредиту переважно займалась її сестра [PERSON]. Щодо платежу від 08 вересня 2011 року вказала, що банк самостійно списав ці кошти із іншого її рахунку. Разом з тим, заявила про застосування позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані докази. Суд дійшов до наступних висновків. В суді встановлено, що відповідач змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Свідок [PERSON], сестра відповідача, в суді показала, що в основному кредит оплачувала вона. У жовтні-листопаді 2008 року звернулась у Любешівське відділення ПАТ КБ «Приватбанк» щодо суми, яку необхідно сплатити для повного його погашення. Їй повідомили, що для цього слід внести 4300 доларів США, що вона і зробила. Приблизно через півроку з банку почали телефонувати про наявність заборгованості. Коли вона повторно з'явилась у ПАТ КБ «Приватбанк» їй повідомили, що заборгованість виникла у зв'язку з несплатою страховки. Щодо платежу, який нібито здійснений у вересні 2011 року, заявила, що ці кошти банком самостійно списані з іншого рахунку її сестри, [PERSON] про це їй повідомляла. Свідок [PERSON], у 2003-2013 роках спеціаліст Любешівського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», показав, що кредит [PERSON] був іпотечним і включав у себе резервні страхові платежі. Відповідач повністю сплатила по кредиту, але не внесла необхідних страхових платежів, які банком включені у кредитну заборгованість. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 20 травня 2005 року уклали кредитний договір № VOM0GA00002691 (далі - Договір). Згідно з пунктом 1.1 Договору банк зобов'язався надати позичальникові кошти на строк до 20 травня 2009 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 13704 долари США на наступні цілі: 13 тисяч доларів США на будівництво підсобних приміщень, 704 долари США - на страхові платежі, зі сплатою позичальником за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,12 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати з 01 по 07 число. Позичальник повинен був вносити банку щомісячний платіж у сумі 359 доларів США для погашення заборгованості по кредиту, відсотках, комісією, також іншими витратами банку. Відповідно до пункту 1.3 забезпеченням виконання Позичальником зобов'язань за Договором є іпотека приміщення магазину, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки тощо. Пунктом 2.2.7 Договору сторонами визначено, що позичальник до одержання кредиту зобов'язаний належним чином оформити зазначені у пункті 1.3 договору застави, іпотеки, поруки для забезпечення виконання зобов'язань, договір страхування закладеного майна і договір особистого страхування. У випадку неподання банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів по погодженим з банком договором страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до пункту 2.1.3 Договору. Згідно з пунктом 2.1.3 Договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування. Позичальник доручила банку перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно з договорами страхування. Перерахування кредитних коштів Банк зобов'язується провадити у випадку непред'явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів. Пунктом 2.2.5 договору позичальник доручив банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у межах сум, які підлягають сплаті за цим договором при настанні строків платежів (договірне списання). Відповідно до ордеру-розпорядження [PERSON] 24 травня 2005 року видано оговорені кредитним договором кошти у розмірі 13 тисяч доларів США. З поданого банком розрахунку за договором № VOM0GA00002691 заборгованість відповідача на 03 жовтня 2008 року, після сплати 4300 доларів США, становила 493,82 долари США, з яких 449,56 доларів заборгованість по тілу кредиту, 2 долари - по відсотках; 42,26 долари - пеня. У зв'язку з наявністю вказаного боргу позивачем відповідно до умов договору станом на 29 серпня 2014 року і нараховано вказану у позові суму у розмірі 1916,93 доларів США, з яких 349,56 доларів США заборгованість за кредитом (прострочене тіло кредиту), 603 долари - відсотки, 31,20 долара - комісія, 933,17 долари - пеня. Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного Кодексу України (далі -- ЦК) зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 530 ЦК передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, сплата неустойки. Згідно зі статтею 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 546 ЦК передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Суду не подано належних доказів щодо забезпечення виконання кредитного договору іпотекою, договори страхування тощо, чи вплинуло це на права обов'язки-сторін по кредитному договору від 20 травня 2005 року. Також не надано доказів повного погашення заборгованості відповідачем. Таким чином, слід констатувати, що позивач у встановлений законодавством та договором спосіб звернувся за захистом свого права. Пред'явлені банком суми відповідають зобов'язанням, які взяла на себе відповідач. Разом з тим, відповідач в судовому засіданні заявила про застосування позовної давності (фрагмент аудіозапису на пристрої «Камертон»: час звукозапису 13:10:56). Статтями 256, 257 ЦК визначено, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК встановлено скорочену позовну в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з статтею 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною 1 статті 264 ЦК встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності за зобов'язаннями, що виникли у відповідача перед позивачем, слід рахувати з наступного дня після закінчення строку, на який видався кредит: з 21 травня 2009 року. Саме з цієї дати позивач набув права позовної вимоги. Натомість позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» підписана її представником 25 вересня 2014 року, а надійшла до суду - 16 жовтня 2014 року. Сторони визнають факт внесення 03 жовтня 2008 року платежу на погашення кредитного договору у сумі 4300 доларів США. З пояснень [PERSON] ([PERSON]), показань свідка [PERSON] слідує, що платіж від 08 вересня 2011 року відбувся шляхом самостійного зняття коштів банком з іншого рахунку відповідача. Позивач у ході розгляду справи не довів, що відповідач у межах строків позовної давності вчинила дії, які б свідчили про визнання нею боргу, що перервало би перебіг цих строків. Доказів того, що сторони відповідно до статті 259 ЦК домовились про збільшення позовної давності, немає. Таким чином, слід констатувати, що у позові ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] слід відмовити у зв'язку з спливом строків позовної давності. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 88 ЦПК. У зв'язку з відмовою у позові понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed