Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

15 листопада 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. 15 січня 2014 року позивачка звернулась з додатковою позовною заявою до ТзОВ «Юридична компанія «Регіональний центр права» про встановлення трудових відносин та зобов'язання вчинити дії. На обґрунтування заявлених позовних вимог з урахуванням їх уточнення позивачка вказала, що 01 вересня 2010 року її було прийнято на роботу помічником адвоката [PERSON], який одночасно являвся засновником та керуючим ТзОВ «Юридична компанія «Регіональний центр права». При прийнятті на роботу відповідач заявив, що трудові відносини будуть оформлені контрактом, який буде укладено пізніше і тоді ж нею буде подана письмова заява та трудова книжка. При цьому ним було роз'яснено умови праці, її права та обов'язки, забезпечено необхідними нормативно-правовими актами, матеріалами судової практики, роз'яснено правила внутрішнього трудового розпорядку юридичної компанії та визначено оплату праці 1700грн. щомісячно, розмір якої згодом обіцяв збільшити до 2000грн. Під час виконання обов'язків помічника неодноразово зверталась до [PERSON] оформити трудові відносини відповідно до вимог закону, однак він постійно відтягував час посилаючись на свою зайнятість, підмовляв не хвилюватись, так як трудові відносини будуть оформлені належним чином. Оскільки з березня 2012 року припинив виплачувати заробітну плату, тому 13 липня 2012 року за згодою з [PERSON] припинила трудові відносини. На мою вимогу оформити належним чином трудові відносини (укласти контракт та видати наказ про її звільнення, а також вчинити запис у її трудовій книжці), відповідач відмовився. Із заборгованості заробітної плати за період з 01 березня 2012 року по 12 липня 2012 року в сумі 7600грн. відповідач добровільно виплатив 2000грн., а решту 5600грн. не виплатив і розрахунок не провів. Оскільки відповідач через не укладення трудового договору та не проведення повного розрахунку при звільненні порушив її законні права, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, завдав їй моральної шкоди в розмірі 2000грн. Посилаючись на вищенаведені обставини позивачка з урахування уточнених позовних вимог просила встановити факт трудових відносин з адвокатом [PERSON]- засновника ТзОВ «Юридична компанія «Регіональний центр права» з 01.09.2010 року по 13 липня 2012 року, стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 5600грн. та компенсації на відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000грн. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не явився, а в наданих письмових поясненнях проти позову заперечував, зіславшись на те, що 2011 році на прохання позивачки дав усну згоду на її стажування, як юристом. Під час стажування вона знайомилась з практичною юридичною діяльністю адвоката, процесуальними документами, які ним готовились та судовими справами, які були в його провадженні, вивчала судовому практику, діюче законодавство, готовила зразки процесуальних документів. Однак, будь-якої, домовленості про прийняття її на роботу на посаду помічника адвоката з позивачкою не було, письмової заяви про прийняття її на дану посаду помічника адвоката не писала, трудової книжки не надавала і заробітна плата їй не виплачувалась. Крім того, відповідач посилався на те, що довіреності на представництво на ім'я позивачки ним як адвокатом не видавались, а щодо довідки про заборгованість по заробітній платі вона ним також не видавалась, підпис він не ставив, тому не виключає, що вона підроблена позивачкою. Вислухавши доводи позивачки, дослідивши письмові заперечення відповідача, перевіривши матеріали та обставини справи, суд приходить до наступного. У справі встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 213 виданого Хмельницькою обласною КДКА від 15.04.1998 року на час виникнення спірних правовідносин займався адвокатською діяльністю, яка була припинена у зв'язку з його притягненням до дисциплінарної відповідальності на підставі рішення кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури Хмельницької області від 03.02.2014 року, та одночасно являвся засновником і керівником ТОВ «Юридична компанія «Регіональний центр права»». Відповідно до ч.1. ст. 8 Закону України «Про адвокатуру», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, адвокат може мати помічника або кількох помічників із числа осіб, які мають вищу юридичну освіту. Умови роботи визначаються контрактом між адвокатом (адвокатським об'єднанням) і помічником адвоката з додержанням законодавства про працю. З цього приводу у справі встановлено, що позивачка [PERSON], як особа з вищою юридичною освітою з 01.09.2009 року перебувала у трудових відносинах з адвокатом [PERSON], який одночасно є засновником та керуючим ТОВ «Юридична компанія «Регіональний центр права»». При прийняті на роботу позивачці відповідачем були роз'яснені умови праці, її права та обов'язки, забезпечена необхідними нормативно-правовими актами, матеріалами судової практики, роз'яснено правила внутрішнього і трудового розпорядку та встановлено оплату праці в розмірі 1700 грн. щомісячно. Проте на порушення вимог ч.1 ст.8 Закону України «Про адвокатуру» чинного на час виникнення спірних правовідносин та ст. 24 Кодексу закону «Про працю України», трудовий договір у формі контракту при зарахуванні позивачки на роботу з вени відповідача не був укладений. У зв'язку з невиплатою відповідачем [PERSON] заробітної плати позивачці, остання 13.08.2012 року за згодою [PERSON] припинила трудові відносини, однак від оформлення належним чином трудових відносин на вимогу позивачки відповідач відмовився та частково виплатив заборгованість по заробітній платі в сумі 2000 грн., а від решти виплати відмовився та остаточний розрахунок не провів. За ч.ч. 4, 5 ст. 24 Кодексу Законів «Про працю в Україні» трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Доводи позивачки, що вона фактично була допущена до роботи та виконувала обов'язки помічника адвоката по суті частково не заперечується самим відповідачем у письмовому заперечені на позовну заяву, при цьому він стверджує, що [PERSON] була допущена до роботи, але не як помічник адвоката, а як стажист (а.с. 28, 85). Однак посилання [PERSON] на те що, [PERSON] була допущена до роботи, як стажист юридичної компанії, а не як помічник адвоката спростовуються виданим довіреністю, яка 24.01.2012 року була ним видана на ім'я [PERSON], як помічнику адвоката для представлення інтересів юридичної компанії в органах державної влади, установах, організаціях та перед громадянами і юридичними особами (а.с. 5). Згідно розписки наданої адвокатом [PERSON] 11.07.2012 року, останній зобов'язувався в строк до 11.08.2012 року виплатити своєму помічникові [PERSON] заборгованість по заробітній платі, яка утворилась за період з березня по 12 липня 2012 року в сумі 7600 грн. (а.с. 8). Те, що між [PERSON] та адвокатом [PERSON] мали місце трудові відносини, також підтверджується даними перевірок звернень позивачки з приводу ухилення відповідачем від оформлення трудових відносин та виплати заборгованості по заробітній платі проведених прокуратурою м. Хмельницького (а.с. 51-52) та територіальною державною інспекцією з питань праці у Хмельницькій області (а.с. 77). Аналіз встановлених фактичних обставин, які підтверджуються дослідженими у справі належними та допустимими доказами, дають суду в даному конкретному випадку підстави дійти висновку, що позивачка фактична була допущена до роботи помічника адвоката [PERSON] на якого відповідно до Закону покладено обов'язок видання наказу, укладення контракту. З огляду на наведене та правовідносин сторін, що випливають із встановлених у справі обставин, свідчать, що між позивачкою [PERSON] та адвокатом [PERSON] з 01.09.2010 року по 12.07.2012 року існували трудові відносини. Піддавати сумніву наданим позивачкою доказів, які є належними та допустимими, а також їх достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та узгодженість з фактичними обставинами справи щодо характеру виникнутого спору, у суду підстав не має. Відповідач відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України обставин на які він посилався, як на підставу своїх заперечень суду не довів і будь - яких доказів, крім письмових заперечень, котрі б з достовірністю спростовували доводи позивачки будь-яких доказів не надав. Оскільки відповідач у передбачені ст. 116 КЗпП України строки розрахунок при її звільненні не провів, тому з нього на користь позивачки підлягає стягненню заробітна плата в сумі 5600 грн. У зв'язку з ухиленням відповідача від укладання трудового договору та порушення строків проведення розрахунку при звільненні, були порушені права позивачки, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, відповідач відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України зобов'язує відшкодувати моральну шкоду. Виходячи з обсягу завданих моральних страждань, вимог розумності та справедливості, суд вважає за можливе визначити грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved