Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~15 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 18 березня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 144. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З початку 2012 року сторони припинили спільне проживання та сімейні відносини через відсутність взаємопорозуміння, байдужості до життя та проблем кожного, що поступово призвело до того, що подружжя стали зовсім чужими людьми та можливості зберегти сімю немає. Спільне господарство не ведеться, спору про розподіл спільного майна та місця проживання дитини немає, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Позивач просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між ним та [PERSON], 18 березня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області та малолітнього сина [PERSON], [INFO] залишити проживати з відповідачем за її адресою на її утриманні та вихованні. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі Ордеру від 15 серпня 2018 року, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до судового засідання не з`явились, від позивача надійшла суду заява з проханням розглядати справу без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.26). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області, до судового засідання не з`явилась, причини своєї неявки суду не повідомила (а.с.27). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 березня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14 серпня 2018 року серії І-НО № 501674, видане Словянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 144. Після реєстрації шлюбу відповідачу було присвоєно прізвище «Воробйова» (а.с.4). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 393262 від 26 квітня 2011 року, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.8). Шлюбні стосунки позивач та відповідач не підтримують з початку 2012 року, сімейні відносини припинені, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, спору про розподіл майна та місця проживання дитини подружжя не мають. Сторони втратили повагу один до одного, спільне життя в подальшому та збереження сімї є недоцільним, сімейні відносини припинені, примирення між ними не відбулося. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі ст. 104 ч. 2 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, суд приходить до висновку, що слід залишити відповідачу прізвище «Воробйова». Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів щодо примирення подружжя не доцільно, оскільки це суперечить моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 76 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з відповідачем суд вважає за доцільне зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~161\~Сімейного кодексу\~України,\~якщо мати\~та батько,\~які проживають\~окремо,\~не дійшли\~згоди щодо\~того,\~з ким\~із них\~буде проживати\~малолітня дитина,\~спір між\~ними може\~вирішуватися органом\~опіки та\~піклування або\~судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України). Отже, питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини вирішується виключно із залученням до справи органу опіки та піклування, який повинен надати до суду обґрунтований висновок щодо умов обстеження та можливості проживання дитини з одним із батьків. \~ \~ \~ \~У справі «М. С. проти України», Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) наголосив, що в справах про визначення місця проживання дитини основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Верховний Суд в постанові від 30 травня 2018 року (справа № № 343/1500/15-ц), врахувавши положення ст. 51 Конституції України, статей 7, 157 СК України, а також рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази суддя дійшов до висновку про те, що позовна вимога щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] із відповідачем задоволенню не підлягає, оскільки вирішення вказаного питання відбувається із обовязковим залученням органу опіки та піклування та наданням до суду обґрунтованого та мотивованого висновку органу опіки та піклування щодо умов обстеження та можливості проживання дитини з одним із батьків виходячи із найкращих інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 704 гривень 80 копійок (а.с.2), отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 352 гривень 40 копійок.

Outcome: partial