Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

16.03.17. позивачка звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання незаконним рішення, надання житлової площі та стягнення матеріальної шкоди, мотивуючи його наступним. Будинок № 7 по вул. Музикальній в м. Чернігові до моменту передачі у комунальну власність мав статус гуртожитку. Актом обстеження житлових умов від 06.12.1989. визначено, що в квартирі [ADDRESS] проживає п'ятеро різнополих дорослих мешканців, а квартиронаймачем є [PERSON]. На підставі даного обстеження Рішенням адміністрації фабрики музичних інструментів від 29.12.1989 року та ордеру № 879 від 30.12.1989 року [PERSON] було дозволено зайняти кімнати № 28 та 32 (нова нумерація 9 та 11) в будинку № 7 по вул. Музикальній в м. Чернігові як сім'ї, що підлягає відселенню з будинку, що поставлений на капітальний ремонт до отримання державної квартири. Дані кімнати було дозволено зайняти сімї [PERSON], бо квартира 24 (нова нумерація 13), згідно технічного паспорту складається з однієї кімнати розміром 21,5 кв.м, кухні розміром 11,4 кв.м та санвузла розміром 3,5 кв.м, а також враховуючи різнополість та вік її мешканців не відповідала житловим та санітарним вимогам. Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 248 від 15.10.2001 року було відмовлено членам сім'ї [PERSON] - [PERSON] в виділенні квартири № 31 житловою площею 12,7 кв.м, № 32 житловою площею 12,7 кв.м по вул. Музикальній, 7, а також відмовлено у виділенні квартири № 28 житловою площею 24,5 кв.м за цією ж адресою [PERSON], як таким, що мають середню забезпеченість житловою площею на члена сім'ї. Рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 248 від 15.10.2001 року є не законним і повинно бути скасоване, бо дані квартири надавалися [PERSON] та членам її сім'ї Рішенням адміністрації фабрики музичних інструментів від 29.12.1989 року та ордеру № 879 від 30.12.1989 року і воно до теперішнього часу не скасоване. [PERSON] в порушення норм законодавства не отримала компенсації за зменшення житлової площі, яку вона оцінює в розмірі 49450,90 доларів США, що еквівалентно 407 543,07 грн. Виселення позивача - [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання їй іншого житлового приміщення КП «Новозаводське» проводило нібито на виконання Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31.05.2007 року. Рішенням адміністрації фабрики музичних інструментів від 29.12.1989 року та ордеру № 879 від 30.12.1989 року [PERSON] було дозволено зайняти кімнати 28, 32 (нова нумерація 9 та 11) в будинку № 7 по вул. Музикальній в м. Чернігові як сім'ї, що підлягає відселенню з будинку, що поставлений на капітальний ремонт до отримання державної квартири. У зв'язку з тим, що КП «Новозаводське» виселило [PERSON] з квартири, де вона проживала з 1959 по 2007 рік (кв. 9 та [ADDRESS]) вона залишилась без житлової площі для проживання. Згідно відповіді начальника управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради за № 9-10 від 19.01.2017 року [PERSON] знаходиться на квартирному обліку за місцем проживання з 29.12.1989 року. З 2007 року по теперішній час [PERSON] скитається по місту, щоб знайти місце, де б переночувати та зігрітися, оскільки її пенсія мала, грошей не вистачає на харчування, ліки та наймання квартири, тому приходиться часто ночувати в під'їздах будинків, вокзалах, хлівах та печерах. Через таке життя вона постійно хворіє, неодноразово лікувалась у лікарні. За вказаний час у [PERSON] піднявся тиск крові, зробили операцію на печінці, наявне недержання сечі, частково паралізовані ноги, сама без милиць не може пересуватися, тому потрібує стороннього догляду за нею. Отже, позивачка вважає, що для неї і особи, яка б її доглядала, потрібне ізольоване житлове приміщення, оскільки [PERSON] є інвалідом першої групи та не може обслуговувати себе самостійно. Просила рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 248 від 15.10.2001 року як не законне; зобов'язати Відповідача - Виконавчий комітет Чернігівської міської ради - надати окреме ізольоване житлове приміщення Позивачу - [PERSON]; стягнути з Відповідача - Виконавчого комітету Чернігівської міської ради на користь Позивача - [PERSON] суму матеріальної шкоди в розмірі 407 543,07 грн. Представники позивачки позовну заяву підтримали, просили її задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, крім того подав заяву про застосування строку позовної давності до заявлених вимог (а.с.34). Вислухавши пояснення представників позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що актом обстеження житлових умов від 06.12.1989. визначено, що в квартирі [ADDRESS] проживає п'ятеро різнополих дорослих мешканців [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а квартиронаймачем є [PERSON] (а.с.7). 29.12.1989 року згідно заяви [PERSON] про зайняття його сімєю у складі 5 осіб кімнат 28 та 32 до отримання ними державного житла, адміністрацією і президією профспілкового комітету підприємства фабрики музичних інструментів ім. П.П. Постишева було прийнято спільне рішення про надання тимчасово вищезгаданій особі квартири як сімї, що підлягає відселенню з будинку поставленому на капітальний ремонт (а.с.8). Згідно довідки ЖЕД від 28.05.2001., яка видана [PERSON] вбачається, що до складу квартири [ADDRESS] входять кімнати № 24 та 23 - житлові, № 31 та 32 - підсобні, коридор та кухня загального користування (а.с.11). Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 248 від 15.10.2001 року було вирішено: відмовити [PERSON] в виділенні квартир № 31 житловою площею 12,7 кв.м, № 32 житловою площею 12,7 кв.м по вул. Музикальній, 7, а також відмовити в виділенні квартири № 28 житловою площею 24,5 кв.м за цією ж адресою [PERSON], як таким, що мають середню забезпеченість житловою площею на члена сім'ї; прописані в двокімнатній квартирі № 24, житловою площею 35,7 кв.м. цього будинку (а.с.12). Згідно Рішення виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради № 41 від 11.03.2002 року визначено, що в звязку з невідповідністю нумерації квартир з житловому будинку № 7 по вул. Музикальній з загальними кухнями, виконком районної ради вирішив: перенумерувати квартири (в дужках колишній номер квартири) та закріпити за прописаними і проживаючими в них: - квартира № 9 житловою площею 24,5 кв.м. (№ 28) вільна; - квартира № 11 житловою площею 25,4 кв.м (№ 31,32) вільна (а.с.13). Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 68 від 20.03.2006 року було вирішено: виділити відповідно до ст. 54 Житлового кодексу України [PERSON] кімнату № 3, житловою площею 11,4 кв.м у комунальній квартирі № 13 по вулиці Музичній, на сім'ю з трьох осіб (він, мати, брат), для подальшого реконструювання її під санвузол; проживають у кімнатах № 1, 2 житловою площею 35,7 кв.м цієї ж квартири (а.с.10). 06.04.07. КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради було подано позов про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири № 11 та квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, який було задоволено частково та вирішено виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] і [PERSON] без надання іншого житлового приміщення; в задоволенні решти позовних вимог Комунальному підприємству «Новозаводське» Чернігівської міської ради відмовити (а.с.17-18). Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 16.07.2007 року, вищевказане рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова було змінено та вирішено викласти резолютивну частину рішення таким чином: позов Комунального підприємства «Новозаводське» Чернігівської міської ради задовольнити частково; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] переселивши його у раніше займане житлове приміщення у квартиру [ADDRESS]; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], переселивши його у раніше займане житлове приміщення у квартиру [ADDRESS]; в позові до [PERSON] відмовити (а.с.54-60). Представники позивача зазначають, що Рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 248 від 15.10.2001 року про відмову у виділенні квартир є незаконним, оскільки [PERSON] та члени її сімї мають право на квартири № 28, 32 (нова нумерація № 9 та 11) згідно ордерів, наданих адміністрацією музичної фабрики [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Однак, як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним рішенням від 15.10.2001. було відмовлено у виділенні додаткових приміщень квартир [PERSON] та [PERSON], а не позивачці [PERSON]. Отже, оскільки сини позивачки, щодо яких було ухвалене спірне рішення виконкому, не залучені до справи ні як співпозивачі, ані як треті особи, та оскільки права та інтереси позивачки [PERSON] даним рішенням жодним чином не обмежено та не порушено, тому в даному випадку [PERSON] є неналежним позивачем. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник відповідача надав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимоги про визнання рішення незаконним, оскільки вона заявлена з пропуском трирічного строку позовної давності і будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску даного строку, представники позивача суду не надали і судом таких доказів не здобуто. В судовому засіданні представникам позивача були розяснені наслідки пропуску строку позовної давності, однак заяв чи клопотань щодо його поновлення ними надано не було. Щодо вимоги про зобовязання надання окремого ізольованого житлового приміщення позивачу, слід зазначити наступне. Статтею 43 ЖК установлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік. Згідно пункту 13 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській PCP», затверджених постановою Ради міністрів Української PCP № 470 від 11.12.1984р., на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов, зокрема, визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами. Згідно відповіді Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради за № 9-10 від 19.01.2017 року зазначено, що [PERSON] перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті міської ради на загальних підставах з 29 грудня 1989 року за № 1293, сімєю з трьох осіб (ви, два сини); попереду неї на квартирному обліку у загальній черзі перебувають сімї з 1976 року, які також потребують покращення житлових умов; надання житла в обхід черги суперечить вимогам чинного законодавства; квартирою її сімя буде забезпечена згідно з чергою при наявності відповідного житла (а.с.16). Таким чином, жилі приміщення надаються в порядку черговості всім громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, згідно встановленої міським виконавчим комітетом черги. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі викладеного суд вважає, що позовна заява в частині відшкодування шкоди, завданої [PERSON] виконавчим комітетом Чернігівської міської ради є не обґрунтована, позивачкою не доведено факт завдання їй відповідачем матеріальної шкоди, нею не надано жодного доказу, який би підтверджував вказані обставини. Отже, перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи, оцінюючи усі наявні у ній докази, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивачем не зазначено законних підстав та не доведено обставини на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial