Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

16.01.2018 року позивач звернулась з позовом в якому просила: скасувати наказ №1 від 02.01.2018 року директора Лисогірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Первомайського району Миколаївської обласної ради «Про тимчасовий перевід [PERSON]І.»; відновити її на посаді помічника вихователя Лисогірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Первомайського району Миколаївської обласної ради з 04 січня 2018 року та відшкодувати різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 25000 грн. та судові витрати в розмірі 2466,80 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.06.2014 року позивач була прийнята на посаду помічника вихователя Лисогірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Первомайського району Миколаївської обласної ради. В грудні 2017 року позивач надала керівництву листок непрацездатності від 26.12.2017 року серія АГЮ №723849, так як перед цим хворіла і була відсутньою на робочому місці. 02.01.2018 року відбулось засідання профкому Лисогірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Первомайського району Миколаївської обласної ради, на якому розглядалось питання про оплату вказаного лікарняного листка, під час якого був оголошений медичний діагноз та його інтерпретація, що відповідно до діагнозу позивач зловживає спиртними напоями та було прийнято рішення про клопотання перед адміністрацією школи про тимчасове переведення позивачки з посади помічника вихователя на посаду двірника в якості адміністративного стягнення і на підставі протоколу №1 від 02.01.2018 року вказаного засідання, директором школи був прийнятий наказ №1 від 02.01.2018 року про тимчасове переведення позивачки на посаду двірника з 04.01.2018 року. Позивач вважає таке переведення незаконним і яке разом з безпідставним звинуваченням у зловживанні алкогольними напоями та знаходження на робочому місці в нетверезому стані завдали позивачу моральних та душевних страждань, в звязку з чим стався нервовий зрив, підвищився тиск і позивач була змушена звернутись до лікувального закладу 02.01.2018 року та 09.01.2018 року. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та в його задоволенні просив відмовити, вказавши що дійсно наказом №1 від 02.01.2018 року позивач в якості адміністративного стягнення була переведена з посади помічника вихователя на посаду двірника з 04.01.2018 року, але наказом №10 від 23.01.2018 року була переведена на постійне місце роботи, помічника вихователя, з 24.01.2018 року. Заробітна плата за січень 2018 року їй була виплачена як помічнику вихователя, тим більше, що будучи переведеною на посаду двірника позивач відпрацювала лише 9 днів. А тому вважає, що ніякої моральної шкоди позивачці не спричинено. Представник Первомайської районної організації профспілки працівників освіти і науки України Первомайського району Миколаївської області в судове засідання не зявилась, а надала заяву з проханням розглядати справу у їївідсутність, а у задоволенні позову просить відмовити. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 81 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із копії трудової книжки [PERSON] ( а.с.13) видно, що 28.08.2014 року вона прийнята на посаду помічника вихователя Лисогірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Первомайського району Миколаївської обласної ради, а з 04.01.2018 року переведена тимчасово на посаду двірника наказом директора Лисогірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Первомайського району Миколаївської обласної ради №1 від 02.01.2018 року (а.с.15). Копією витягу з протоколу №1 від 02.01.2018 року засідання профкому Лисогірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Первомайського району Миколаївської обласної ради ( а.с.14) видно, що одним із прийнятих рішень було рішення про те, що в якості адміністративного стягнення клопотати перед адміністрацією школи про тимчасове переведення [PERSON] з посади помічника вихователя на посаду двірника. Копією наказу №10 від 23.01.2018 року директора Лисогірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Первомайського району Миколаївської обласної ради (а.с.33) підтверджено, що [PERSON] переведена на постійне місце роботи, помічника вихователя з 24.01.2018 року. Із копії довідки Лисогірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Первомайського району Миколаївської обласної ради від 29.01.2018 року (а.с.40) видно, що зарплата за січень 2018 року [PERSON] проведена з окладу помічника вихователя. Ст. 147 ч.1 КЗпП України передбачає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Враховуючи, що в судовому засіданні представник відповідача - директор Лисогірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Первомайського району Миколаївської обласної ради підтвердив, що наказом №1 від 02.01.2018 року позивач була переведена тимчасово на посаду двірника в якості стягнення за порушення трудової дисципліни, а враховуючи що таке стягнення не передбачено, то суд знаходить доведеними позовні вимоги в частині скасування вказаного наказу. На підставі викладеного, суд знаходить що частково підлягають задоволенню і позовні вимоги про поновлення [PERSON] на посаді помічника вихователя Лисогірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Первомайського району Миколаївської обласної ради з 04.01.2018 року по 23.01.2018 року, так як з 24.01.2018 року вона поновлена на посаді помічника вихователя наказом №10 від 23.01.2018 року. Враховуючи викладене та те, що в судовому засіданні відповідачем та її представником не надано доказів які б спростовували б те, що заробітна плата [PERSON] за січень 2018 року виплачена як помічнику вихователя, то в задоволенні позовних вимог про стягнення різниці заробітку, необхідно відмовити. Ст. 237-1 ч.1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ст. 13 ч.1 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. [PERSON] звернулась до суду з даним позовом 16.01.2018 року. 23.01.2018 року вона була поновлена на посаді помічника вихователя. Тобто, порушення її прав були усунуті відповідачем ще до розгляду судом справи по суті, доказів того, що порушенням прав відповідачем позивачці завдано матеріальної шкоди суду не надано. Більш того, в позовній заяві [PERSON] обґрунтовує моральну шкоду її приниженням під час засідання профкому Лисогірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Первомайського району Миколаївської обласної ради, але це виходить за межі заявлених позовних вимог. Копією табелю обліку використання робочого часу за січень 2018 року (а.с.50-51) видно, що [PERSON] в період з 4 по 23 січня 2018 року відпрацювала десять днів. Копіями довідки Лисогірської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 12.01.2018 року (а.с.16) підтверджено, що [PERSON] 02.01.2018 року та 09.01.2018 року зверталась за медичною допомогою, а довідки Первомайської ЦРЛ №57 від 04.01.2018 року (а.с.55) підтверджено що [PERSON] 4 та 5 січня 2018 року була на прийомі у лікаря-хірурга, обстеженні Первомайської ЦРЛ. Копією листка-непрацездатності виданого 17.01.2018 року (а.с.54) підтверджено, що [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з 17 по 19 січня 2018 року, включно. На підставі викладеного, суд вважає що поновлення позивачки відповідачем на посаді помічника вихователя та виплата заробітної плати за січень 2018 року як помічнику вихователя достатньою сатисфакцією моральних страждань [PERSON], спричинених їй тимчасовим короткочасним переводом на посаду двірника, а із наданих мед документів не випливає те, що звернення позивачки до мед закладів повязано з тимчасовим переведенням її на посаду двірника, то в задоволенні позовних вимог про стягнення 25000 грн. моральної шкоди необхідно відмовити, так як суд знаходить ці вимоги недоведеними. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України відповідно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останньою витрати по сплаті судового збору в сумі 1409,60 грн.

Outcome: partial