Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

15.09.2021 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , до Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності (а.с. 1-3). Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, просила розглянути цивільну справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, про що надала до суду відповідну заяву. Відповідачі - представник Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON] в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомленими. Дослідивши зібрані в справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, заслухавши пояснення сторін, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30.06.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 7). Відповідно до копії договору міни Ѕ частки квартири на житловий будинок і земельну ділянку від 25.09.2012 та копії витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.03.2013 позивачу [PERSON] належить Ѕ частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] впродовж 10 років відкрито, безперервно володіла нерухомим майном, обома частками квартири, що підтверджується актом, складеним органом місцевого самоврядування від 24.01.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ст. 317 ЦК України). У ч.1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України ). Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Інститут набувальної давності захищає права справжнього володільця проти попереднього. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. 15,16 ЦК України, а також частини четвертоїст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно з п.п. 9, 11, 13, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). У поставові від 14 травня 2019 року (справа № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: «43. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Отже, враховуючи, той факт, що позивач добросовісно володіє квартирою більше 10 років продовжує відкрито користуватися нею, суд вважає за можливе визнати за нею право власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України. За таких обставин суд,

Outcome: approved