Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

17.08.2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою про стягнення боргу в розмірі 390\~216 грн. 75 коп., що складається з суми позики 384450 грн. та 3% річних за несвоєчасне повернення грошових коштів в розмірі 5766,75 грн. В обґрунтування свої позовних вимог зазначає, що 15.06.2015 р. укладено договір позики між сторонами, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] кошти в розмірі 15 000 доларів США, які останній повинен був повернути до 15.11.2016 р. Кошти позивачу не повернуті, [PERSON] ухиляється від виконання своїх кредитних зобовязань. Укладання договору позики підтверджується розпискою. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що відповідач отримав позику на суму 15\~000 доларів США. Строк повернення 15.11.2016 року. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, однак про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши у судовому засіданні надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до розписки від 15.06.2015 р. укладено договір позики між сторонами, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] кошти в розмірі 15 000 доларів США, які позичальник зобовязався повернути 15.11.2016 р. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Надана позивачем, як доказ укладення договору, розписка свідчить про те, що в даному випадку договір позики укладений у письмовій формі, відповідає вимогам, установленим для правочинів, та приймається судом, як доказ, який вказує на факт наявності боргу відповідача перед позивачем. Згідно норм ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. У даній справі судом встановлено, що між сторонами виникло грошове зобовязання, яке виражено в іноземній валюті доларах США. Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судові рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Позивач просить стягнути заборгованість у гривнях за курсом НБУ станом на 17.08.2017 р., що згідно інформації з офіційного сайту Національного банку України склав 2557.2720 грн. за 100 дол. США. Оскільки зазначений обмінний курс станом на 17.08.2017 р. є складовою частиною позовних вимог і він не перевищує розмір обмінного курсу, встановленого НБУ на день винесення рішення у справі, суд не може вийти за межі позовних вимог та застосовує такий курс для визначення суми заборгованості, що підлягає стягненню. Таким чином, заборгованість в сумі 15 000 доларів США у перерахунку за вказаним курсом складає 384 450 грн. Щодо стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов'язання, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що строк виконання зобов'язання за договором позики від 15.06.2015 р. настав 15.02.2017 року. Позивачем не надано розрахунок суми 3% річних, однак розмір цієї вимоги не перевищує суму відсотків, що може бути обрахована за загальновідомою формулою. За таких обставин сума, що підлягає стягненню з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України складає 5766 грн. 75 коп. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем при подачі позову та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3933 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved