Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

15 липня 2013 року [PERSON] звернулась з позовом до Чернігівської міської ради та до [PERSON] і [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилась у вигляді однокімнатної квартири [ADDRESS] після смерті її сестри [PERSON], що проживала та померла у м. Чернігові 19-20 жовтня 2010 року. Поважність причини пропуску 6- місячного строку прийняття спадщини мотивувала необізнаністю про смерть спадкодавця, а також тим, що проживає в іншому населеному пункті - у с. Грушка Ульянівського району Кіровоградської області, має похилий вік та часто хворіле. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2014 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено. Визнано пропуск строку для прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] поважним та визначено додатковий строк для прийняття спадщини протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили. З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач - Чернігівська міська рада і в апеляційній скарзі зазначає, що зазначене рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв»язку з чим, в частині, що стосується відповідача - міської ради, рішення Деснянського районного суду від 24.01.2014 року просить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ч.2 п.1 ст. 205 ЦПК України. В іншій частині рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводами апеляційної скарги є те, що позовна заява до Чернігівської міської ради підлягала закриттю з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, так як на момент ухвалення оскаржуваного рішення вже існувало рішення апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2014 року, яким [PERSON] визначено додатковий строк три місяці для прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] В частині рішення стосовно відповідачів [PERSON] та [PERSON] апелянт зазначає, що зазначені особи спадщину не прийняли, отже вони є не належними відповідачами у справі і позов до цих відповідачів не підлягав задоволенню. В судове засідання сторони не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові повністю. Відповідно до правил ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно з законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає. Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої станції виходив з того, що родинні стосунки позивачки із спадкодавцем, а також наявність поважних причин пропуску позивачкою строку прийняття спадщини після смерті [PERSON] знайшов підтвердження у суді, а вимоги позивачки про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини , як спадкоємиці другої черги за правилами ст. 1262 ЦК України ґрунтуються на законі. Проте, з таким висновком не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, зогляду на наступне. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1269 та частини 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину , але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем , для прийняття спадщини має особисто у строк шість місяців подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частинами 1 та 3 статті 1272 ЦК України, якщо у цей строк заява не була подана спадкоємцем, він вважається таким, що не прийняв її. Проте, за позовом спадкоємця, який пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини. В абзаці п»ятому пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах про спадкування», судам роз»яснено, що повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Зазначені роз»яснення судом першої інстанції залишені поза увагою та при наявності в матеріалах справи достовірної інформації про існування рішення Десняського районного суду м. Чернігова від 13.11.2013 року, яким [PERSON] було відмовлено у задоволенні її вимог до Чернігівської міської ради та [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], суд першої інтонації відхиливши клопотання сторони відповідача та, не з»ясувавши результат перегляду вказаної справи судом апеляційної інстанції , 24.01.2014 року ухвалив рішення, яким [PERSON] також визначено додатковий строк два місяці для прийняття спадщини. Апеляційним судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 16.01.2014 року за результатами перегляду рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.11.2013 року, вказане рішення було скасоване та ухвалене нове про визначення [PERSON] додаткового строку у три місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлої 19-20 жовтня 2010 року [PERSON]( а.с. 106-108). Отже, враховуючи, що на день ухвалення Деснянським районним судом м. Чернігова, а саме 24.01.2014 року вже існувало таке, що набрало законної сили рішення апеляційного суду Чернігівської області від 16.01.2014 року про визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскаржуване судове рішення не може бути визнане законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. Доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення районного суду в частині вимог до Чернігівської міської ради на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦК України підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі в зазначеній частині, не заслуговують на увагу ,так як рішення апеляційного суду від 13.11.2013 року ,на яке посилається апелянт , ухвалене по спору, який частково мав інший предмет ( тривалість періоду пропуску строку) та інший склад відповідачів. Крім того, позов до Чернігівської міської ради та до [PERSON] і [PERSON] апеляційний суд вважає заявленим взагалі безпідставно, оскільки [PERSON] та [PERSON] у встановленому порядку спадщину не прийняли, спадщина прийнята лише [PERSON] ( матеріали спадкової справи - а.с . 47-55) . Отже, зогляду на роз»яснення абзацу другого пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах про спадкування», позов заявлено до неналежних відповідачів, що виключає можливість задоволення позову до всіх трьох відповідачів. Виходячи з встановленого та враховуючи, що судом першої інстанції ухвалене рішення при неповному з»ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального права, на підставі п.1,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові повністю.

Outcome: partial