overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

16 жовтня 2015 року позивачка звернулась до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу ,зазначивши, що 15.10.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем про що було зроблено актовий запис №697. Від шлюбу мають дитину Ксенію, яка народилась 23.02.2010 року. З 2014 року однією сімєю з відповідачем не мешкають, оскільки відповідач матеріально не забезпечує сімью, зловживає спиртними напоями, на ґрунті чого у них виникають сварки, що негативно впливає на виховання дитини. Вважала,що їх сімю зберегти неможливо та просили розірвати шлюб. До судового засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, зазначивши, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені з 2014 року, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Прізвище бажала залишити Лелюх. Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася з 2014 року, та підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

16 жовтня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], про стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~\~Посилається на те, що вона знаходиться з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано 20 вересня 2003 року Камянорузькою сільською радою Чугуївського району Харківської області. Відповідач не надає матеріальної допомоги в повному обсязі, хоча згідно закону зобовязаний її надавати. Діти знаходяться на утриманні позивачки. Вказувала, що відповідач інших дітей не має, інших стягнень за виконавчими листами не має. У судове засідання сторони не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно із свідоцтв про народження серії 1-ВЛ № 041912 [PERSON] та серії 1-ВЛ № 148152 [PERSON], батьками дітей зазначені сторони по справі. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Факт проживання неповнолітніх дітей з матірю та знаходження їх на утриманні позивачки підтверджується довідкою, виданою Виконавчим комітетом Камянорузької сільської ради Чугуївського району Харківської області № 526 від 07 жовтня 2015 року. Згідно довідки виданої ПАТ «Харківський підшипниковий завод» про доходи відповідача, [PERSON] працює на посаді водія автотранспортних засобів (спецмашина), загальна сума доходів за період з липня по грудень 2015 року за винятком аліментів становить 19\~203,84( девятнадцять тисяч двісті три гривні 84 копійки). Враховуючи наведене, суд відповідно до вимог ст.ст. 182, 183, 191 СК України, враховуючи матеріальний стан сторін по справі, відсутність утриманців у відповідача, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання його неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

16 жовтня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі ТОВ ) звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій вказано, що Полонський районний суд 07 травня 2014 року задовольнив позов ПАТ «УкрСиббанку» (далі Банк) і стягнув солідарно на користь [PERSON] з приватного підприємства «Продакс», [PERSON] борг за договором кредиту, а для погашення суми заборгованості звернуто стягнення на квартиру, яка належить іпотекодавцю [PERSON] Стягнення здійснює виконавча служба Полонського районного управління юстиції. 20 квітня 2015 року Банк уклав із ТОВ договір факторингу - відступлення прав вимоги за договором кредиту, відповідно до якого ТОВ набуло права грошової вимоги до боржників [PERSON], в тому числі і щодо приватного підприємства «Продакс», [PERSON], [PERSON] Просить замінити стягувача : з [PERSON] на ТОВ. В судове засідання представник ТОВ не прибув, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Приватне підприємство «Продакс», [PERSON], [PERSON] повідомлені про час та місце розгляду заяви, в суд не прибули. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Полонського районного суду від 07 травня 2014 року з ПП «Продакс» та [PERSON] виконавча служба здійснює стягнення боргу за договором кредиту від 06 грудня 2006 року та звернено стягнення на квартиру, що належить [PERSON] За договором факторингу від 20 квітня 2015 року Банк передав право вимоги ТОВ до приватного підприємства «Продакс», [PERSON], [PERSON] за договором кредиту. Вказані обставини підтверджуються виконавчими листами, договором факторингу, актом приймання передачі права вимоги, постановами по відкриття виконавчого провадження, реєстром боржників. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст..514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна нового кредитора належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони зобовязання, якою є правонаступник , що отримав від попереднього кредитора всі права та обовязки у зобовязанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що передання [PERSON] своїх прав ТОВ за договором відступлення права вимоги (договір факторингу) є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з надання йому статусу сторони виконавчого провадження. Вимоги заяви ТОВ є обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

16 жовтня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі ТОВ ) звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій вказано, що Полонський районний суд 08 квітня 2015 року задовольнив позов ПАТ «УкрСиббанку» (далі Банк) і стягнув на користь [PERSON] з [PERSON] борг за договором кредиту. 20 квітня 2015 року Банк уклав із ТОВ договір факторингу - відступлення прав вимоги за договором кредиту, відповідно до якого ТОВ набуло права грошової вимоги до боржників [PERSON], в тому числі і щодо [PERSON] Просить замінити стягувача : з [PERSON] на ТОВ. В судове засідання представник ТОВ не прибув, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. [PERSON] повідомлений про час та місце розгляду заяви, в суд не прибув. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Полонського районного суду від 08 квітня 2015 року з [PERSON] стягнено на користь [PERSON] борг за договором кредиту від 27 травня 2008 року. Відповідно до договору факторингу від 20 квітня 2015 року Банк передав ТОВ право вимоги до [PERSON] за договором кредиту. Вказані обставини підтверджуються договором факторингу, актом приймання передачі права вимоги, реєстром боржників. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст..514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна нового кредитора належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої сторони зобовязання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обовязки у зобовязанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. З огляду на встановлені обставини та правові положення суд вважає, що передання [PERSON] своїх прав ТОВ за договором відступлення права вимоги (договір факторингу) є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з надання йому статусу сторони виконавчого провадження. Вимоги заяви ТОВ є обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

16 жовтня 2015 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області було винесено заочне рішення, за яким вимоги позивача по справі були задоволенні а саме: В рахунок погашення кредитних зобовязань на користь ПАТ «ІдеяБанк» за кредитним договором № 910.12276, укладеним між ПАТ «ІдеяБанк» та [PERSON], звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ВАЗ 210994, 2011 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) Y6D2100994B0078547, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «ІдеяБанк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «ІдеяБанк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомість про транспортний засіб/особу-власника, які повязані з продажем автомобіля тощо). Стягнути солідарно з [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Грант Плюс» на користь ПАТ «ІдеяБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 100 гривень. Стягнути солідарно з [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Грант Плюс» на користь ПАТ «ІдеяБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1627,52 гривень. 22.12.2015 року до суду надійшла заява від ПАТ «ІдеяБанк», які просять винести додаткове рішення по справі та вказати в резолютивній частині рішення наступні вимоги: Вилучити у [PERSON] (ІПН: [NUMBER]), адреса реєстрації: Сумська область 41100, м. Шостка, вул. Бабушкіна 31/1, або в іншіх осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави, саме автомобіль ВАЗ 210994, 2011 року випуску, колір червоний, реєстраційний № [NUMBER] та передати Публічному акціонерному товариству «ІдеяБанк» (код ЄДРПОУ 19390819), адреса реєстрації: м. Львів, вул. Валова, 11. Сторони в судове засідання не зявились, їх присутність не є обовязковою. Згідно п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі або з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

16 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що 03 червня 2016 року в Бузаківській сільській раді Камінь-Каширського районну Волинської області позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою. У даному шлюбі [INFO] року в них народилася дочка [PERSON]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів сторін, різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри. Шлюбні відносини припинилися і відновлені бути не можуть, через що дальше збереження сім'ї стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з неї судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з мотивів, викладених у заяві, підтримав. Вважає, що дальше збереження сім'ї з відповідачем є неможливим, шлюб носить формальний характер, а тому просить його розірвати. Разом з тим, відмовився від вимог про стягнення з відповідача судових витрат по справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не бажають зберегти сім'ю і для цього не приймають ніяких заходів, що тривалий час вони не підтримують сімейних відносин, заперечили щодо надання їм строку для примирення, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що сім'я розпалась, відповідач проти цього не заперечує, що свідчить про її небажання зберегти сім'ю, а тому суд вважає, що подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам дитини, а тому є всі підстави шлюб розірвати. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вибором відповідача суд відновлює її дошлюбне прізвище Рудницька. Суд не стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, оскільки позивач від таких вимог відмовився.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

16 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] зазначила, що з відповідачем зареєстрували шлюб 27 лютого 2011 року. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину: дочку [PERSON] - [INFO]. Вказала, що подружнє життя не склалось, через постійні сварки та скандали, зневажливе ставлення відповідача до неї як до жінки, що негативно впливає на морально психологічний стан позивача та їх дитини, як подружжя разом не проживають з травня 2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, подала суду заяву про слухання справи у її відсутності в підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд судом справи в підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд\~вважає, що позов\~ підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони 27 лютого 2011 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №23, від якого мають одну неповнолітню дитину: дочку [PERSON] - [INFO]. Через непорозуміння та конфлікти, сторони припинили сімейні відносини і спільне проживання. Зазначені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожної сторони та їх дитини, тому, відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд знаходить підстави для розірвання між сторонами шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

16 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В направленому на адресу суду позові позивач [PERSON] зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 серпня 2010 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Сімейні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння та поваги один до одного. Шлюб просила розірвати та залишити їй прізвище «Григорєва». Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день та час судового розгляду справи. Відзиву на позов не направив. Клопотань про участь в розгляді справи на адресу суду не направив. Відповідно до ч.2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). Мають двох спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.8-9). Згідно ст.ст. 104; 105; 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивачка наполягала на розірванні шлюбу, позов підлягає до задоволення. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

16 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24 жовтня 1987 року у Відділі ДРАЦС Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області з [PERSON], актовий запис № 114. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24 жовтня 1987 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу є неповнолітня дитина, син [PERSON], [INFO]. Причинами розірвання шлюбу позивач зазначає проживання окремо понад 10 років, тому шлюб існує формально. Наполягає на припиненні шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати (а.с. 26). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував, просив шлюб розірвати (а.с. 27). В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 жовтня 1987 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Устенко) [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі ДРАЦС Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 114 (а.с.4). Від шлюбу є неповнолітня дитина, син [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Позивач наполягає на задоволенні судом заявлених позовних вимог, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам дитини. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «[PERSON], тому суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище «Міщенко». Відповідно до пункту 1 частини 2 та частини 6 статті 141 ЦПК України стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 705 гривень 00 копійок судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

16 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідні обставини позивач обґрунтовує тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 25 липня 2015 року, мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку матеріального утримання на дитини не надає, хоча відповідно до ст.180 СК України зобов'язаний утримувати дочку до досягнення нею повноліття. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 грн., починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач подала заяву про зміну позовних вимог та просила стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного, а також просила провести розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі не заперечив, щодо стягнення з нього аліментів в тому розмірі, який просить позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбу з 25 липня 2015 року, мають спільну дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про народження. Дитина проживає разом із матір'ю та перебуває на її повному утриманні. Обов'язок батьків утримувати дітей закріплений в ст.180 СК України. Право вибору способу стягнення аліментів надано тому із батьків з ким проживає дитина, зокрема кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідне право передбаченеу ст.181 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів судом враховуються вимоги ч.1 ст.182 СК України, зокрема стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Суд, зважаючи на те, що [PERSON] є працездатною особою, інших утриманців не має, з урахуванням положень ч.3 ст.181 СК України вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з ньогов розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому судом також враховуються вимоги ч.2 ст.182 СК України, з яких вбачається, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судові витрати по справі становлять 704 грн 80 коп., які відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved