Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

15.09.2014р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання недійсними окремих пунктів договору, скасування незаконно нарахованої заборгованості. Вимоги мотивував тим, що 29.01.2007р. між ним та відповідачем укладений кредитний договір за яким Банк надав йому споживчий кредит в сумі 15000 грн. Договір укладався на строк до 29.01.2010р. Оскільки ним було порушено умови договору ПАТ КБ «Приватбанк» у 2008р. Звернувся до суду про стягнення заборгованості по вказаному кредитному договору в т.ч. про дострокове стягнення всієї суми кредиту та відсотків. Згідно судового наказу Городоцького районного суду Львівської обл. від 17.07.2008 р. з нього стягнуто 14236 грн. Вказану суму ним погашено повністю в т.ч. судові витрати та виконавчий збір. При цьому працівниками відповідача йому було повідомлено, що його кредит повністю погашений. В квітні 2014р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся суду із позовом про стягнення із нього 118 947 грн. 88 коп. заборгованості за вищевказаним кредитним договором, з яких 39238 грн. заборгованості по комісії, 4408 грн. 14 коп. заборгованості за процентами та 89537 грн. 53 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором. Ухвалою суду від 18.06.2014р. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без розгляду через неявку представника Банку. Між тим, йому і надалі продовжують приходити повідомлення про заборгованість, сума такої зростає. Вважає, що Банк при укладенні договору порушив його права як споживача, оскільки встановлення відповідачем безстроковості кредитного договору є незаконним. Також вважає незаконними нарахування на споживчий кредит пені в розмірі 89 537 грн. 53 коп., комісії в розмірі 39 238 грн. 27 коп., оскільки така взагалі не передбачена кредитним договором та 4408 грн. 14 коп. відсотків. У зв'язку із вищевикладеними просив вказані нарахування визнати такими, що нараховані незаконно та такими що не підлягають виконанню. В суді позивач вимоги підтримав та покликаючись на мотиви позову просив їх задоволити повністю. На підтримку позивача висловилась його представник [PERSON] Представник відповідача заперечив проти позову, при цьому покликався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності на оскарження кредитного договору чи окремих його пунктів, а також про те, що покликання позивача на окремі пункти ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки на часі укладення договору такі не діяли. Заслухавши сторони, представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно положень ч.1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами Стаття 254 ЦК України встановлює порядок визначення факту закінчення строку, який визначається роками, місяцями, тижнями, днями. Ч.1 ст.631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Позичальник, як передбачено ст.1049 ЦК (яка застосовується, у відповідності до ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором), зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, із копії кредитного договору № LVGWSE00000111 від 29.01.2007р. (а.с.- 8-11) убачається, що [PERSON] отримав споживчий кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 15000 грн., із сплатою 2% щомісячно та 1,50% фінансової винагороди. Вищезазначеним Договором сторони передбачили строк кредитування та строк повернення кредиту - із 29.01.2007р. до 29.01.2010р. (п.п.1.1). Відтак зазначений кредитний договір укладено на строк з із 29.01.2007р. до 29.01.2010р. Між тим, у п. 6.1. зазначеного договору йдеться про те, що даний договір діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання зобов»язань за цим договором» Таким чином, суд приходить переконання, що вказана умова кредитного договору про строк дії договору до повного погашення суми грошових зобов'язань Позичальника за цим договором не може вважатися встановленим сторонами договору строку його дії та його припинення, оскільки суперечать положенням ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, а аткож порушує його права як споживача, а тому визнає строк дії зазначеного договору до 29 січня 2010р. Як вбачається із копії судового наказу від 17.07.2008р. (а.с.-12) Городоцьким районним судом Львівської обл. стягнуто із [PERSON] в користь ПАТ КБ ПриватБанк» 14 236 грн. заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Із пояснень позивача, убачається, що дійсно він прострочив зобов'язання по вказаному кредитному договору, однак на виконання судового наказу від 17.07.2008р. ним оплачено повністю всю суму заборгованості, і зокрема як вбачається із Виписки за кредитним договором (а.с.-15) за період з 28.02.2007р. по 14.03.2013р. позивачем сплачено на погашення кредитної заборгованості 21 233 грн. 30 коп. Як видно із пояснень позивача та долученої до справи копії позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.04.2014р. (а.с.5-7) ПАТ КБ «ПриватБанк» в квітні 2014р. звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення 118 947 грн. 88 коп. заборгованості за кредитним договором, при цьому в позові зазначено, що [PERSON] нараховано 39238 грн. 27 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом, 4408 грн. коп. - заборгованості по процентах та 89 537 грн. 53 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань. Суд також задоволює вимоги позивача в частині визнання незаконним нарахування пені в розмірі 89537 грн. 53 коп. та скасування такої, з огляду на наступне. Згідно із вимогами цивільного законодавства умови договору не повинні суперечити Конституції та законам України. Так, рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. надається тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», і зокрема, встановлено, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях обліковою ставкою Національного банку України поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Із вищевказаного кредитного договору убачається, що відповідач отримував кредит як фізична особа на поточні потреби ( в д.к.в. споживчий кредит). Таким чином, передбачені кредитним Договором (п.п. 5.1.) умови, щодо стягнення з Позичальника штрафних санкцій (пені) у випадку невиконання зобов'язання, суд вважає такими, що суперечать чинному законодавству і порушують права Позичальника. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні вимог [PERSON] про визнання незаконно нарахованими 4408 грн. 14 коп. відсотків після 29 січня 2010р., з огляду на ту обставину, що позивач визнавав їх нарахування, зокрема, як видно із його заяви від 25.06.2014р. на ім'я керуючого ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.-13). Суд також відмовляє у задоволенні вимог про скасування незаконно нарахованої комісії в розмірі 39 238 грн. 27 коп. з тих підстав, що представник відповідача повідомив про помилкове нарахування такої та помилкове зазначення в позовній заяві за їх позовом до [PERSON], про стягнення із нього 118 947 грн. 88 коп. заборгованості за вищевказаним кредитним договором, з яких 39238 грн. заборгованості по комісії, 4408 грн. 14 коп. заборгованості за процентами та 89537 грн. 53 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, яка була залишена судом без розгляду. Суд критично оцінює покликання представника відповідача в тій частині, що позивач в обґрунтування вимог покликається на положення нормативних актів, які не діяли на часі укладення договору, оскільки Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Outcome: partial