Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

15 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліментів у розмірі 2500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму визначеного на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вони уклали шлюб 06.02.2010 року у виконкомі Сернянської сільської ради, Мукачівського району, Закарпатської області, актовий запис № 02. Від даного шлюбу народилося двоє дітей, які на даний час проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Позивач звернулася до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, однак рішення по справі ще не прийнято. З травня 2013 року сторони проживають окремо і з того часу відповідач участі в утриманні дітей не приймає, хоча має матеріальну можливість. Оскільки, на даний час позивач не працює, а відповідач добровільно надавати кошти для належного утримання дітей відмовляться то це ставить її у важке матеріальне становище. 20.12.2018 року представником відповідача на адресу суду надіслано відзив на позов, в якому просить в задоволенні позову відмовити. Посилається на ті обставини, що подальше спільне життя та збереження шлюбу можливе і відповідатиме інтересам сторін та інтересам дітей. Відповідач приймає активну участь у спільному вихованні дітей та сприяє їх фізичному і духовному розвитку. На протязі спільного сім'я проживала то в батьків відповідача в с.Ракошино, то в батьків позивача в с.Серне, але з травня 2012 року по квітень 2013 року вони знімали будинок в с.Ракошино. Після того, як позивач завагітніла, вона пішла проживати до батьків в с.Серне, а відповідач залишився проживати зі своїми батьками в с.Ракошино, так як у нього виникали конфлікти з батьками позивача, але при цьому, він навідував дітей і давав дружині кошти на їх утримання. З березня 2017 року по серпень 2018 року відповідач з позивач знову проживали разом, але через маму позивачки між ними постійно виникали конфлікти і він змушений був покинути родину. Однак, відповідач як дбайливий тато допомагає фінансово своїм дітям, постійно надає гроші позивачу. 26.12.2018 року позивачем на адресу суду надіслано відповідь на відзив, в якому позивач зазначила, що обставини викладені у відзиві не відповідають дійсності. Відповідач протягом останніх років декілька разів бачився з дітьми, однак ці зустрічі є нечастими. З вересня 2018 року відповідач не надає жодних коштів на утримання дітей, що і змусило її звернутися до суду із вказаним позовом. Утримання дітей передбачає щоденний клопіт про їх харчування, виховання, забезпечення одягом та при необхідності ліками. Відповідачу достеменно відомо, що одна з дітей є важкохворою (міастенія - онкологічне захворювання), потребує дорогого лікування, незважаючи на це відповідач все одно не надає жодної матеріально допомоги та взагалі не цікавиться дітьми, а вимога відповідача про відмову у позові про стягнення аліментів суперечить закону. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача в заяві зазначила, що відповідач визнає позов частково, а саме, що згідний сплачувати аліменти в розмірі 2000 гривень на кожну дитину щомісячно. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 064626, вбачається, що між позивачем та відповідачем 06 лютого 2010 року укладено шлюб у виконкомі Сернянської сільської ради, Мукачівського району, Закарпатської області, актовий запис № 02 (а.с.4). Судом встановлено та підтверджується документально, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON],\~[INFO]\~та [PERSON],\~[INFO], які перебувають на утриманні матері (а.с.5, 6). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст.\~12,\~13,\~44,\~76-82\~ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (-ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2\~ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із\~ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ч. 1\~ст. 184 СК України\~і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Прожитковий мінімум для дитини встановлений\~Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік», який на період з 01 по 31 грудня 2018 року становить: для дитини віком до 6 років 1626 гpивень, для дитини віком від 6 до 18 років 2027 гривень. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд бере до уваги те, що дитина [PERSON], 27.07.2011 року знаходиться на «Д» обліку у лікаря-педіатра з приводу хвороби: Пролапс мітрального клапану з мітральною недостатністю (а.с.11, 44), діти проживають разом з матірю (а.с.7), позивач з 19.09.2016 року і по теперішній час ніде не працює (а.с.8). З огляду\~на наведене\~в суду\~немає сумнівів\~щодо скрутного\~матеріального становища\~позивача і\~про недостатність\~в неї\~коштів на\~утримання дітей.\~Однак,\~позивачем суду\~не надано доказів фінансової спроможності відповідача, наявності в нього майна і т.д.. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»\~частину другу ст. 182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв'язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи позицію позивача, часткове визнання позову відповідачем, а також те, що суду не надано доказів про майновий стан відповідача, суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 2500 гривень щомісячно, не достатньо обґрунтованою, і приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Інших обставин, які б давали підстави для стягнення аліментів у більшому чи меншому розмірі, судом не встановлено. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial