Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

15.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами дійсним, в якому посилаючись на відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомості, а саме житлового будинку [ADDRESS] , укладеного 13.04.2000 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого Українською товарною біржею за реєстраційним №56895, просила визнати зазначений договір дійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач Казанківська селищна рада Миколаївської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 13.04.2000 року, зареєстрованого Українською товарною біржею за реєстраційним №56895, [PERSON] діючи від імені [PERSON] власника житлового будинку [ADDRESS] , житловою площею 31,9 кв.м, з господарськими спорудами: Б-І-літня кухня цегляна, В-І-гараж цегляний, Г-І-сарай цегляний, Д-І-сарай цегляний, Е-І- сарай цегляний, Ж-І-вбиральня цегляна, Зпб-погріб цегляний, №2, І, ІІ- спорудження, №3-8-загорожа, розташованого по [ADDRESS] , на підставі доручення продала [PERSON] зазначений будинок і сторони підписали вказаний договір (а.с.8). 21 листопада 2016 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений 21.11.2016 року приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. за реєстровим №1395, у якому належний їй на праві особистої приватної власності жилий будинок [ADDRESS] з прилягаючою до нього земельною ділянкою заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.14). [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія) серії [NUMBER] (а.с.10). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON] , на спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] , спадкоємцю [PERSON] (позивачу) було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову від 08.06.2020 року (а.с.18). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва є те, що спадкоємцем (позивачем) не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Відповідно до ст.227 (в редакції Закону 1963 року) ЦК УРСР договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст.47 (в редакції Закону 1963 року) ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених в законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В силу приписів ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пунктами 4, 5 ч.3 ст.2 ЦПК України визначено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно ч.1, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже із зазначених положень Цивільно-процесуального законодавства України випливає, що позивач на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, самостійно визначає ту особу, яка на його думку порушує, не визнає або оспорює його права і яка відповідно має бути відповідачем у справі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, а отже позивач мала право подати клопотання про заміну відповідача до початку першого судового засідання. Проте жодних клопотань від позивача про заміну відповідача не надходило. Під час розгляду справи було встановлено, що 13.04.2000 року між [PERSON] , яка на підставі доручення діяла від імені [PERSON] власника житлового будинку, та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , що належав їй на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.04.2000 року. Отже відповідачем по даній справі мала бути зазначена сторона договору купівлі-продажу - продавець [PERSON] , а не Казанківська селищна рада Миколаївської області. Таким чином позов був пред`явлений до неналежного відповідача, клопотань про заміну відповідача від позивача не надходило, за власною ініціативою суд не має права замінювати відповідача у справі, а тому у позові слід відмовити. Також слід зазначити, що позивач не позбавлена можливості захистити свої права звернувшись до суду із позовом до належного відповідача. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.

Outcome: dismissed