Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-22 00:00:00

15.12.2014 позивач КП « Харківводоканал » звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до співвідповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] « Про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення », в якому посилається на те, що відповідачі мешкають в квартирі [ADDRESS] і користуються всіма видами комунальних послуг, у тому числі і наданими позивачем послугами з централізованого водопостачання та водовідведення. Але за період з 01.12.1999 по 30.11.2014 відповідачі оплату за послуги з централізованого водопостачання проводять не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка за зазначений період становить в загальній сумі 2384,64 грн., також за період з 01.08.2010 по 30.11.2014 відповідачі оплату за послуги з централізованого водовідведення проводять не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка за зазначений період становить в загальній сумі 300,12 грн. У добровільному порядку відповідачі відмовляються погасити заборгованість. 06.08.2013 позивач звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення зазначеної заборгованості з відповідачів. Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 31.10.2013 було видано судовий наказ, який за заявою відповідачів було скасовано ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 14.02.2014. Таким чином позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану суму заборгованості по оплаті наданих послуг, інфляційні витрати в розмірі 146,11 грн., три відсотка річних від простроченої суми в розмірі 53,57 грн. та судові витрати в сумі 243,60 гривень, а разом в загальній сумі 2884,44 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі відповідної довіреності, підтримав зазначені позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав на які позивач посилається в своєї позовної заяві та письмових поясненнях ( а.с.а.с. 1, 165-167 ). При цьому наголошував на тому, що в 2009 році відповідачами не було проведено повірку лічильника обліку споживання послуг водопостачання, тому за вказаний в позовній заяві період, нарахування проводились не за показниками лічильника, а за кількістю зареєстрованих осіб, які користувались зазначеною послугою відповідно до тарифів. Однак відповідачі незважаючи на вказані обставини, надані їм послуги сплачують не повному обсязі. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволені відмовити з підстав, які ним зазначені в своїх письмових запереченнях. ( а.с.а.с. 144-145, 191-195 ). Крім того, зазначив що будь - яка заборгованість в межах строку позовної давності у відповідачів відсутня. Також наголошував на тому, що позивач не мав права з 2009 року проводити нарахування за надання зазначених послуг з водопостачання по діючим тарифам, без урахування показників лічильника холодної води, так як обов'язок проведення повірки лічильника покладено саме на позивача, а не на співвідповідачів. Тому він за зазначений період сплачував послуги з водопостачання не за нормативами за кількості користувачів, а за фактично спожиті послуги. Співвідповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. ( а.с.а.с. 142, 143, 160, 161 ) При таких обставинах, з урахуванням думок представника позивача та відповідача [PERSON], суд вважає можливим розглянути зазначену справу у відсутності співвідповідачів [PERSON], [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, однак таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач КП « Харківводоканал », згідно ЗУ « Про житлово-комунальні послуги », « Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води », затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 за № 630, « Правил надання населенню послуг з водо - , теплопостачання та водовідведення », затверджених постановою КМУ від 30.12.1997 за № 1497 є виконавцем послуг з центрального водопостачання та водовідведення. У судовому засіданні з пояснень представника позивача, відповідача [PERSON] та досліджених доказів вбачається, що зазначені в позовній заяві відповідачі зареєстровані та мешкають в квартирі [ADDRESS] є абонентами КП « Харківводоканал » на ім'я відповідача [PERSON] відкрито картку абонента і користуються всіма видами комунальних послуг, у тому числі і наданими позивачем послугами з централізованого водопостачання та водовідведення. ( а.с.а.с. 2-5, 12-14 ). У відповідності зі ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України наймачі зобов'язані своєчасно оплачувати надані комунальні послуги. Повнолітні члени сім'ї несуть з наймачем солідарну відповідальність. Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім'ї також зобов'язані утримувати квартиру, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.. Згідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (п. 1 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ) кореспондує обов'язок споживача оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таке ж положення міститься і в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 № 572, в якому зазначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Позивач в своєї позовної заяві просить суд стягнути з відповідачів заборгованість на надані ним вказані комунальні послуги за періоди : з 01.12.1999 по 30.11.2014 за послуги з централізованого водопостачання в загальній сумі 2384,64 грн., також за період з 01.08.2010 по 30.11.2014 за послуги з централізованого водовідведення в загальній сумі 300,12 грн. У судовому засіданні, з оглянутих цивільних справ № 638/11911/13-ц та № 638/21137/13-ц, встановлено, що відповідно до розділу 2 ЦПК України ( Наказне провадження ), 06.08.2013 позивач звертався до Дзержинського райсуду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення зазначеної заборгованості з відповідачів. Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 31.10.2013 було видано судовий наказ, який за заявою відповідачів було скасовано ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 14.02.2014. ( а.с. 11 ). Вказані обставини були підтверджені у судовому засіданні та не заперечувались як представником позивача, так і відповідачем [PERSON] Також у судовому засіданні встановлено, що КП « Харківводоканал », відповідно до приписів ч. 3 ст. 118 ЦПК України, звернулось до суду з зазначеним позовом 15.12.2014. ( а.с. 1 ). Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Частинами другою та третьою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Таким чином, суд вважає, що перебіг позовної давності, у зв'язку зі зверненням позивача 06.08.2013 з заявою про видачу судового наказу з приводу стягнення з відповідачів вказаної заборгованості, відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, було перервано саме з зазначеної дати. Тому суд не приймає до уваги ствердження відповідача в частині того, що позивач взагалі звернувся з зазначеним позовом поза межами строку позовної давності, так як відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України, лише в разі залишення позову без розгляду не зупиняється перебігу позовної давності. Вказана правова позиція викладена в п. 4.4.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 10 від 29.05.2013 « Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів », відповідно до якої, за змістом ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь - якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону. Тому якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Якщо позовну заяву було повернуто, перебіг позовної давності переривається з того дня, коли заяву подано до суду з додержанням установленого порядку. Крім того, ч. 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив про те, що ним за зазначений в позовної заяві період, здійснювались щомісячні платежі за надані позивачем послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, в розмірах за фактично отримані послуги за показниками лічильника, який з вини позивача не пройшов держповірку. Зазначені платежі ним вносились за конкретний поточний місяць. Зазначена відповідачем обставина, у судовому засіданні не заперечувалась представником позивача, який посилався на те, що відповідачі у вказаний період здійснювали платежі, однак в меншому розмірі від нарахувань. Будь - яких доказів того, що відповідачами вносились платежі не за вказані періоди, а за інші, сторонами суду не надано. В правової позиції Верховного Суду України, викладеної в судовому рішенні у справі за № 6-43цс17, зазначено, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу ч. 3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини ( чи періодичного платежу ), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших ( невизнаних ) частин платежу. Тому суди повинні дослідити призначення платежів, квитанцій на сплату житлово - комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших ( невизнаних ) частин платежу. Таким чином, приймаючи до уваги наведена, суд вважає, що переривання перебігу строку позовної давності, в даному випадку, починається саме з моменту звернення позивача з заявою про видачу судового наказу - 06.08.2013, що не заперечувалось у судовому засіданні і представ ком позивача. Отже в межах строків позовної давності період заборгованості по сплаті зазначених послуг становить з 06.08.2010 по 30.11.2014. Суд не приймає до уваги ствердження відповідача [PERSON] з частині того, що позивач не мав права з 2009 року провадити нарахування за надані зазначені послуги по діючим тарифам, без урахування показників лічильника холодної води, так як обов'язок проведення повірки лічильника покладено саме на позивача, а не на відповідачів та розцінює їх критично, як спосіб захисту від пред'явленого позову з метою ухилення від виконання своїх зобов'язань, з наступних підстав. Відповідно до копії рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 26.05.2015, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26.08.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.05.2016, у задоволенні позову [PERSON] до КП « Харківводоканал » про зобов'язання КП « Харківводоканал » здійснювати обслуговування, ремонт та повірку лічильника холодної води за власний рахунок, було відмовлено. Рішенням суду було визнано, що обов'язок проведення періодичної повірки квартирних приладів обліку води покладено саме на власника, тобто на [PERSON] Згідно до приписів ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно наданого позивачем остаточного розрахунку, заборгованість співвідповідачів за наданими позивачем послугами з централізованого водопостачання за період з 06.08.2010 по 30.11.2014 - 1253,82 грн. ( 2246,65 грн. - 992,83 грн. ); в період з 01.10.2010 по 30.11.2010 заборгованість за послуги централізованого водовідведення - 212,09 грн; інфляційні витрати - 99,02 грн. та 45,36 грн., три відсотка річних від простроченої суми - 36,3 грн. та 16,72 грн., а разом 1663,61 грн. ( а.с.а.с. 174-180 ) Розрахунок вказаної заборгованість перевірено у судовому засіданні, він відповідає затвердженим тарифам на надання позивачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. У судовому засіданні встановлено, що ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 22.01.2015 позивачу було відстрочено сплату судового збору в розмірі 243,6 грн., при звернення з зазначеним позовом до суду. ( а.с. 15 ). При таких обставинах суд вважає за необхідне, відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі по 81,2 грн. з кожного. На підстав викладеного, ст.ст. 64, 67, 68, 150, 156, 162 ЖК України, ст.ст. 257, 264, 265, 267 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004,

Outcome: partial