Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

15 липня 2015 року представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, звернувся до суду із позовом до [PERSON] із вимогами про розділ майна. 07 вересня 2015 року, до початку розгляду справи по суті, представник позивача подав до суду уточнення до позовної заяви, згідно із якими просить: стягнути з відповідачки ? частину кредиту у розмірі 13562,50 грн. та ? частину судових витрат - 243,60 грн. Раніше заявлені вимоги не підтримав, просив повернути частину сплаченого судового збору у розмірі 527,65 грн. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги від 07 вересня 2015 року. Вимоги обґрунтовують тим, що з 25 червня 2010 року по 11 листопада 2013 року позивач перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. 18 листопада 2011 року позивач уклав із ПАТ «ВТБ Банк» кредитний договір № R53100158542В, відповідно до умов якого отримав кредитні кошти у розмірі 46\~870 грн. Зазначені кредитні кошти були використані для придбання житлового будинку №34, що знаходиться в м. Добропіллі Донецької області по вул.Матросова, який відповідно до договору купівлі-продажу придбаний ним за 50\~000 грн. З часу розлучення, а саме з 11.11.2013 року і до 11.12.2014 року він сплатив кредит в розмірі 27 125 гривень, що підтверджується доданими квитанціями. Договір купівлі-продажу укладений через рік після отримання ним кредиту, оскільки у продавця виникли проблеми щодо спадкування. Просить стягнути із відповідачки ? частину від сплаченого ним після розірвання шлюбу кредиту. У судовому засіданні відповідачка та її представник, що діє на підставі угоди про надання правової допомоги адвокатом, заперечували проти позову. Вказали, що згоди на отримання кредиту відповідачка не давала, дізналася про наявність кредиту через щомісячні зобовязання щодо його сплати, куди витрачені позивачем грошові кошти їй невідомо, оскільки гроші на придбання будинку були надані батьками подружжя. Просять у позові відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового засідання, свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], показали, що є батьками відповідачки, на придбання будинку вони передали доньці 20000 грн., без розписки. З матеріалів справи вбачається: Рішенням суду від 11 листопада 2013 року, що набрало законної сили 22 листопада 2013 року, розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований 25.06.2010 року (а.с.5-6). Згідно із копією кредитного договору № R53100158542В від 18 листопада 2011 року, що укладений між ПАТ «ВТБ Банк» і [PERSON], останній отримав грошові кошти у розмірі 46870 грн. на споживчі потреби в інтересах сімї, зі сплатою щомісячних платежів (а.с.7-13). За договором купівлі-продажу будинку від 28 листопада 2012 року [PERSON] придбав у спільну сумісну власність подружжя житловий будинок №34, що знаходиться в м. Добропіллі Донецької області по вул.Матросова, вартістю 45828,22 грн. Договір укладений за згодою [PERSON] (а.с.22-23). Відповідно до копій платіжних документів за період з січня по грудень 2014 року [PERSON] сплачено на погашення кредиту від 18.11.2011 на користь ПАТ «ВТБ Банк» суму в розмірі 20830 грн. (а.с.17-21). Судом не приймаються копії про рух коштів (а.с.15-16), оскільки вони не посвідчені належним чином, оригінали в судовому засіданні не надані, крім того у роздруківці не вказаний платник коштів. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Отже, обєктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обовязки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї. Саме така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України по справі №6-55цс13 від 19 червня 2013 року, відповідно до положень ч. 2 ст. 360-4 ЦПК України, а висновок щодо застосування норм права має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, згідно із ст.360-7 ЦПК України. На підставі наведеного, судом встановлено, що позивачем [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу із відповідачкою був укладений кредитний договір № R53100158542В від 18 листопада 2011 року, за яким отримані кошти у розмірі 46870 грн. на споживчі потреби в інтересах сімї, зі сплатою щомісячних платежів. Відповідачка у судовому засіданні підтвердила, що їй було відомо про сплату платежів за кредитним договором, однак вказаний договір нею не був оскаржений, як такий що укладений всупереч інтересам сімї. Суд критично оцінює показання свідків, оскільки передача ними коштів не підтверджена належними та допустимими доказами. Інших доказів на підтвердження того, що для придбання житлового будинку були використані кошти батьків подружжя суду не надано. Таким чином, відповідно до положень статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. За наданими копіями платіжних документів, встановлено, що після розлучення позивачем за вказаним кредитним договором сплачено суму в розмірі 20830 грн., на підставі чого суд, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідачки ? частини вказаної суми. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховую чи положення ст. 11 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, в межах заявлених останнім вимог.

Outcome: partial