Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

15.06.2018 року позивач [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що вона з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 11 січня 2003 року відділом РАГС Лисичанського міського управління юстиції. Від спільного подружнього життя мають дитину [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження вказано відповідача. Подружні стосунки з відповідачем були припинені через зраду відповідача. На примирення не згодна та переконана, що подальше подружнє життя і збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю не має. Дитина залишилась проживати із позивачем. Просила суд розірвати шлюб зареєстрований 11 січня 2003 року відділом РАГС Лисичанського міського управління юстиції між позивачем та [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про одруження серії 1-ЕД № 125685, виданого 11 липня 2003 року відділом РАГС Лисичанського міського управління юстиції, Луганська область, Україна, [PERSON] та [PERSON] 11 січня 2003 року одружились, про що зроблено запис за № 13. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 236354, виданого 11 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції, Луганської області, Україна, [PERSON] народилась 23 червня 2003 року, про що зроблено відповідний запис за № 457. Батьком записаний [PERSON], а матірю [PERSON]. З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. За таких обставин суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 18 від 15 червня 2018 року про сплату судового збору в сумі 704,80 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 352,40 грн.

Outcome: approved