Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

15 червня 2020 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 30 жовтня 2004 року . Від шлюбу народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим, він проявляє байдужість до виховання дітей, вирішення побутових проблем. Сімейні стосунки припинені, почуття взаємної поваги та любові втрачено. Оскільки шлюб фактично розпався, позивачка просила його розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею, залишити їй після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] . Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги уточнила. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Питання щодо залишення дітей проживати з нею, зняла з розгляду. Вказала, що питання щодо розірвання шлюбу порушувалось ще у 2012 році, про що подавалась позовна заява. В подальшому вона відмовилася від позову. з 2017 року сімейні відносини знову погіршилися та на даний час припинені. Відповідач припинив надавати допомогу сім`ї. Наполягала на задоволенні позову. Відповідач, у судовому засіданні позов не визнав з підстав того, що намагається зберегти стосунки. Підтвердив, що сімейні відносини останні роки погіршилися, вони лише проживають під одним дахом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 жовтня 2004 року , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30 жовтня 2004 року (а.с. 9). Від шлюбу народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7,8). Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст. 110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч. 2 ст. 110 СК України, судом не встановлені. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та дітей, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з вказаним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи той факт, що позивачка наполягала на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам та порушуватиме принцип добровільності шлюбу, визначений ст. 24 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved