Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

15 лютого 2017 року, представник позивачів МТСБУ звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначив, що 15.08.2015 р. о 22:30, відповідач, не маючи чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи автомобілем «Nissan Sunny» д/н 01513ОК на 12 км.+ 300 м. обїзної автодороги м. Одеси, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, виїхавши на смугу зустрічного руху, порушивши п. 12.1 ПДР України допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого, автомобіль останнього отримав механічні пошкодження і відповідно до висновку оцінки вартості матеріального збитку № 152/15 від 26.09.2015 р. сума матеріального збитку причиненого «Opel Ascona» д/н [NUMBER] становить 56002 грн., у звязку з чим позивачами на підставі п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01.02.2016 р. було здійснено виплату власниці пошкодженого а/м [PERSON] суму відшкодування за шкоду заподіяну в результаті пошкодження т/з в розмірі 46601 грн. Постановою Овідіопольського райсуду Одеської області від 28.09.2015 р., яка набрала законної сили 09.10.2015 р., [PERSON] був визнаний винним у скоєнні вищевказаної ДТП, однак провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у звязку зі сплиненням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. Як вказують позивачі, вищевказана сума матеріальної шкоди була відшкодована потерпілому ними, а не відповідачем, так як на дату скоєння ДТП, відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У звязку з чим, представник позивачів у своєму позові просив суд стягнути з відповідача в регресному порядку на свою користь суму сплаченого відшкодування у розмірі 46601 грн. та судовий збір у сумі 1600 грн. В судове засідання представник позивачів не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, згідно поштових повідомлень, надіславши до суду свою письмову заяву, в якій з посиланням на ст. 158 ЦПК України, повністю підтримав позов, просив його задовольнити та слухати справу без його участі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 35). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою його місця проживання і повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що підтверджується довідкою Овідіопольського РВ ГУДМС України в Одеській області № 552 від 23.12.2017 р. про те, що [PERSON], [INFO], станом на 04.04.2016 р. зареєстрованим чи знятим з реєстрації місця проживання не значиться, а також поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду з відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання», причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 31,37-38). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Умовами статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом було встановлено що 15.08.2015 р. о 22:30, відповідач, не маючи чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи автомобілем «Nissan Sunny» д/н 01513ОК на 12 км.+ 300 м. обїзної автодороги м. Одеси, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, виїхавши на смугу зустрічного руху, порушивши п. 12.1 ПДР України допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого, автомобіль останнього отримав механічні пошкодження і відповідно до висновку оцінки вартості матеріального збитку № 152/15 від 26.09.2015 р. сума матеріального збитку причиненого «Opel Ascona» д/н [NUMBER] становить 56002 грн., у звязку з чим позивачами на підставі п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01.02.2016 р. було здійснено виплату власниці пошкодженого а/м [PERSON] суму відшкодування за шкоду заподіяну в результаті пошкодження т/з в розмірі 46601 грн. Постановою Овідіопольського райсуду Одеської області від 28.09.2015 р., яка набрала законної сили 09.10.2015 р., [PERSON] був визнаний винним у скоєнні вищевказаної ДТП, однак провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у звязку зі сплиненням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 6-29). Суд встановив, що вищевказана сума матеріальної шкоди була відшкодована позивачами потерпілій на підставі п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не відповідачем, так як на дату скоєння ДТП, відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачами було на законних підставах здійснено виплату відшкодування за шкоду заподіяну в результаті пошкодження вказаного вище т/з на суму 46601 грн., що підтверджується вищенаведеними доказами та з огляду на викладене, суд вважає, вказану суму стягнення з відповідача на користь позивачів в порядку регресу законною та підтвердженими документально, а позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідача у відповідності до вимог ст.ст. 85,88 ЦПК України на користь позивачів понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачами судового збору у розмірі 1600 грн. (а.с. 2).

Outcome: approved