Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

16 січня 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, зазначаючи, що він зі своєю дружиною - відповідачкою по справі - 04 вересня 2010 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із відповідачкою. Шлюбне життя не склалось, позивач з відповідачкою перестали розуміти і поважати один одного, разом не проживають з грудня 2016 року. Позивач подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення поштового відправлення (судової повістки) відповідачці та розпискою про вручення повідомлення про виклик до суду позивачу. У судове засідання позивач не з'явився, але надав письмову заяву, у якій просить справу розглянути за його відсутності. На позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити. Строк для примирення просить не надавати, а судові витрати покласти на нього. Відповідачка також не з'явилася у судове засідання, але надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, справу просить розглянути за її відсутності. Строк для примирення просить не надавати, а судові витрати покласти на позивача. Також просить залишити їй після розлучення прізвище «[PERSON]». У зв'язку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачкою, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16 вересня 2010 року (а.с.5), від подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 03 жовтня 2012 року (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідачка не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сім'ю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання їм часу для примирення. Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом з'ясовано, що волевиявлення позивача, який наполягає на задоволенні позову, і відповідачки, яка позов визнає і проти його задоволення не заперечує, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхнього малолітнього сина, що має істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд встановив, що сторони не мають пільг зі сплати судового збору, передбачених Законом України «Про судовий збір». При цьому суд враховує письмові заяви сторін, у яких вони просять покласти судові витрати на позивача, який до подання позовної заяви до суду сплатив судовий збір у повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 12.01.2017 року № 169. Тому не вбачається підстав для додаткового покладення судових витрат зі сплати судового збору на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved