Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-10 00:00:00

17.02.2016 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради « Про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно », посилаючись на те, що його матері [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.05.1993, виданого [PERSON] міським центром приватизації державного житлового фонду та зареєстрованого в КП « [PERSON] міське бюро технічної інвентаризації » 14.05.1993 у реєстровій книзі № П-1 за реєстровим № П-1-355, належить на праві приватної власності квартира № 393, розташована в будинку № 31 по вулиці Людвіга Свободи в м. Харкові, в якої [PERSON] мала реєстрацію та мешкала. За життя [PERSON], державним нотаріусом Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], 25.09.2006 був складений та посвідчений заповіт за реєстровим № 1-2323, відповідно до якого [PERSON], на випадок своєї смерті, заповіла все належне її майно сину [PERSON] 05.02.2015 [PERSON] померла, у звязку з чим відкрилась спадщина у вигляді належної померлої квартири, яка на сьогоднішній день, будь - ким із спадкоємців не прийнята, так як крім нього, інші спадкоємці відсутні. В нотаріальну контору після смерті [PERSON], у встановлений шестимісячний строк, він з заявою про прийняття спадщини не звернувся, так як на момент смерті матері постійно мешкав за межами України в іншій країні - РФ. Однак, він вважає, що своїми фактичними діями прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті матері, так як до теперішнього часу перераховує в м. Харків уповноваженим особам кошти на утриманні житлового приміщення та підтримку його в належному стані. Після сплину передбаченого для прийняття спадщини шестимісячного строку, він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтв про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з пропуском строку звернення та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У звязку з тим, що він є єдиним спадкоємцем на спадкове майно, яке залишилося після смерті його матері, як за заповітом так і за законом, своїми діями фактично прийняв спадкове нерухоме майно, тому на підставі ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, просить суд встановити факт прийняття ним спадщини та визнати за ним права власності на спадкове майно, а саме на квартиру № 393, розташовану в будинку № 31 по вулиці Людвіга Свободи в м. Харкові. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, так як постійно мешкає за межами України в РФ, надавши право представляти свої інтереси в суді представнику [PERSON], яка діє на підставі відповідної нотаріально посвідченої довіреності. ( а.с. 6 ). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON], просив його задовольнити з підстав, на які позивач посилається в своєї позовної заяві. При цьому наголошувала на тому, що на протязі тривалого часу позивач [PERSON] зареєстрований та мешкає в м. Гатчина в Ленінградської області, так як є громадянином РФ. За життя матері позивачу було відомо про наявність вказаного заповіту. Крім нього, інші спадкоємці відсутні. На похованні матері він не був за станом здоровя. Матір поховала його дружина та сусіди. Після смерті матері в Україну не приїздив, однак регулярно перераховував кошти уповноваженим особам на утримання квартири матері. До нотаріальної контори у встановлений строк не звернувся, так як вважав, що при наявності заповіту та управління спадковим майном, необовязково звертатися до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Представник відповідача - [PERSON] міської ради в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, прийняти рішення по справу у відповідності з чинним законодавством. ( а.с.а.с. 36, 40, 54, 56-57, 62 ). Представник третьої особи - Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності. ( а.с.а.с. 37, 39, 41, 42, 48, 55 ). При таких обставинах, суд враховуючи позицію представника позивача [PERSON] та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача, представників відповідача та третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та дослідив матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Так в судовому засіданні, з наданих представником позивача відповідних правовстановлюючих документів, встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.05.1993, виданого [PERSON] міським центром приватизації державного житлового фонду та зареєстрованого в КП « [PERSON] міське бюро технічної інвентаризації » 14.05.1993 у реєстровій книзі № П-1 за реєстровим № П-1-355, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира № 393, розташована в будинку № 31 по вулиці Людвіга Свободи в м. Харкові, в якої [PERSON] за життя, з 10.02.1981 по 11.02.2015, мала реєстрацію та мешкала, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на житло та технічного паспорту на жиле приміщення, інформацією наданою КП « [PERSON] міське бюро технічної інвентаризації », довідкою КП « Жилкомсервис ». ( а.с.а.с. 8, 9-10, 58, 59 ). Згідно до інформації яка зазначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, станом на 23.02.2016 право власності на квартиру № 393, розташовану в будинку № 31 по вулиці Людвіга Свободи в м. Харкові за будь якою особою не зареєстровано, інші відомості за вказаними параметрами відсутні. ( а.с. 33 ). Позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], де зазначено в графах : батько [PERSON], мати - [PERSON], якої в свою чергу, після розірвання шлюбу з [PERSON], яке мало місце 22.04.1971 та укладення повторного шлюбу, яке мало місце 28.01.1977, було присвоєно прізвище чоловіка « Зайцева », що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про припинення одруження та про укладення шлюбу. ( а.с.а.с. 12, 13, 14 ). З копії заповіту вбачається, що за життя [PERSON], державним нотаріусом Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], 25.09.2006 був складений та посвідчений заповіт за реєстровим № 1-2323, відповідно до якого [PERSON], на випадок своєї смерті, заповіла все належне її майно сину [PERSON] Вказаний заповіт на теперішній час є чинним, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру ( заповіти / спадкові договори ). ( а.с.а.с. 7, 64 ). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 05.02.2015, про що відділом ДРАЦС по місту Харкову реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції 09.02.2015 був складений відповідний актовий запис № 2268. ( а.с. 11 ). Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті ( стаття 1233 ЦК України). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин ( стаття 1235 ЦК України ). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1270, 1272 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом вказаного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У випадку пропуску з поважної причини передбаченого для прийняття спадщини шестимісячного строку, що починається з моменту відкриття спадщини, судом, за позовом спадкоємця, може бути визначений додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З довідок наданих Шостою [PERSON] державною нотаріальною конторою та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців з заявами про прийняття спадщини та про відмову від спадщини до нотаріальних контор не звертався, нотаріальна справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. ( а.с.а.с. 51, 63, 65 ). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 11.045.2016 [PERSON], яка діє від імені позивача [PERSON] на підставі довіреності, звернулася до Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою з приводу оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], однак нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивач пропустив строк, передбачений ст. 1269 ЦК України, так як не подав вчасно заяву про прийняття спадщини. При цьому, нотаріусом було рекомендовано позивачу [PERSON] звернутись до відповідного суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за результатами догляду позову звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини. ( а.с. 61). З копій загальногромадянського паспорту позивача [PERSON], пенсійного посвідчення серії А № 014817 від 29.04.1994 та свідоцтва про постановку на облік в податковому органі фізичної особи за місцем мешкання на території Російської федерації серії 51 № 000305176 від 13.10.2000, вбачається, що останній є громадянином РФ, з 25.07.2009 по теперішній час має реєстрацію та постійно мешкає за адресою : РФ, Ленінградська область, місто Гатчина, вулиця Чехова 26/158. ( а.с.а.с. 16, 17, 18 ). Факт тривалого постійного мешкання позивача [PERSON] на території РФ, в тому числі і на момент смерті його матері [PERSON], в судовому засіданні не заперечувався та визнавався представником позивача [PERSON] Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] у визначений ст. 1270 ЦК України строк, не прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері, так як не виконав дії, передбачені ст. 1269 ЦК України. На підтвердження вимог, в частині встановлення факту прийняття позивачем [PERSON] спадщини, у вигляді вищевказаного житлового приміщення, яка відкрилась після смерті [PERSON], представником позивача [PERSON] суду надані відповідні квитанції по сплаті комунальних послуг та коштів на утримання будинку та прибудинкової території, в якому розташована спірна квартира, яка здійснювалась за розпорядженням [PERSON] уповноваженими ним особами за період з 03.2015 по 12.2015, які були досліджені в судовому засіданні. ( а.с.а.с. 19-30 ). Суд не приймає до уваги вказані квитанції та не вважає їх доказом прийняття позивачем [PERSON] спадщини, у вигляді вказаного житлового приміщення, з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла 05.02.2015, тому порядок прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті останньої, визначений Главою 87 ЦК України. За змістом норм статей 1268 - 1269\~ЦК\~України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Зокрема спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Суд зазначає, що на час відкриття спадщини в період чинності\~ЦК УРСР\~1963 року, його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини) ( стаття 549 ЦК УРСР ). Однак, в разі відкриття спадщини після 01.01.2004, вимоги про встановлення факту прийняття спадщини задоволенню не підлягають, оскільки до даних правовідносин застосовуються положення ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, які не можуть бути застосовані до спадщини, яка відкрилась після 01.01.2004. При таких обставинах, вимоги позивача [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] з приводу визнання за ним права власності на вищевказане житлове приміщення, як за спадкоємцем за заповітом, після смерті матері, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( стаття 11 ЦПК України ). Частиною пятою статті 1268 ЦК України визначено, що незважаючи від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно ( частина перша статті 1297). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392\~ЦК України). Суд вважає, що у розумінні приписів ст. 4 ЦПК України, належним способом захисту спадкових прав позивача [PERSON] повинно бути звернення останнього до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, при наявності поважних причин пропуску передбаченого для прийняття спадщини шестимісячного строку, про що зокрема було зазначено державним нотаріусом Шостої [PERSON] державної нотаріальної контори, як підстава для відмови у вчиненні нотаріальних дій. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269\~ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Однак вказаним правом позивач [PERSON] не скористався, зазначені позовні вимоги ним заявлені не були. При таких обставина, суд вважає що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно, також задоволенню не підлягають, так як він у встановленому ЦК України порядку не прийняв спадщину. На підставі викладеного, ст.ст. 392, 1216-1220, 1231, 1233, 1235, 1268 1270, 1272, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: dismissed