Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

15.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та після уточнення свої вимог просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 3447 грн. 29 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 7000 грн. та суму винагороди по договору підряду 6205 грн. 37 коп. Сторони в судове засідання не з'явились, надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримує, представник відповідача заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу по ПАТ «ЧеЗаРа» від 09.12.2015 року № 356 позивача звільнено з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В порушення вимог закону, в день звільнення відповідач не провів з позивачем повний розрахунок, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 3447 грн. 29 коп., розмір якої підтверджується довідкою відповідача від 10.08.2016 року, що є підставою для її стягнення в судовому порядку. Статтею 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Суд погоджується з розрахунком позивача та сума, що належить до стягнення у якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 7 000 грн. (з даної суми не утримані податки і обов'язкові платежі), а тому позивачу має бути виплачена сума після відрахування податків і обов'язкових платежів). Також, між сторонами 15.12.2015 року було укладено договір №119 на виконання робіт. Відповідно до п.1.1 договору у відповідності до цього договору виконавець зобов'язується за завданням замовника виконувати протягом строку дії цього договору, а замовник зобов'язується приймати та оплачувати наступний обсяг робіт: виконання робіт з обслуговування котельні , трубопроводів опалення, холодної води, каналізації, оборотної води та вентиляційного обладнання. Відповідно до п.2.1 договору винагорода виконавцю за виконання робіт за період з 15.12.2015 року по 15.03.2016 року становить 10 232,60 грн. та може уточнюватися сторонами при підписанні актів виконаних робіт. Відповідно до п.3.1 договору у випадку порушення договору, сторона несе відповідальність, передбачену законодавством України. За результатами виконання робіт згідно договору між сторонами були підписані сторонами 4 акти виконаних робіт від 30.12.2015 року, 31.01.2016 року, 29.02.2016 року, 15.03.2016 року на загальну суму 10 142 грн. 60 коп. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В порушення вимог закону, відповідач не провів з позивачем повний розрахунок згідно актів виконаних робіт, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 6205 грн. 37 коп., що підтверджується довідкою ПАТ «ЧеЗаРа» від 10.08.2016 року. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та заборгованості по трудовому договору підлягають задоволенню. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved