Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

15 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є стягнення з дочірнього підприємства «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (надалі ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів») заборгованості по заробітній платі в сумі 17738 грн. 32 коп., заборгованості за невикористану відпустку в розмірі 3809 грн. 94 коп., та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 61680 грн. 42 коп. Також просила допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення платежів за один місяць. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем та 31 серпня 2018 року була звільнена з посади на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Оскільки в день звільнення їй, в порушення норм трудового законодавства, не було виплачено всі належні суми заробітної плати, змушена звернутися з позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, правом надати відзив на позовну заяву не скористався, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку, визначеному статтею 281 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 13 березня 1992 року [PERSON] працювала в ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» на посаді бухгалтера. 17 квітня 2010 року позивачку було переведено на посаду головного бухгалтера, а 31 серпня 2018 року звільнено на підставі статті 38 КЗпП України, за власним бажанням. Викладені обставини підтверджуються змістом трудової книжки позивачки, копію якої долучено до матеріалів справи. З довідки, виданої заступником директора ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» від 28 березня 2019 року вбачається, що [PERSON] за липень 2018 року нараховано заробітну плату в розмірі 8971 грн. 33 коп., за серпень 2018 року 8766 грн. 99 коп. Крім того, позивачці нараховано компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3809 грн. 94 коп. Виходячи з того, що відповідач не спростував тверджень позивачки про те, що зазначені суми були нараховані, але не виплачені, суд вважає зазначені обставини доведеними. Таким чином, заборгованість в частині нарахованої, але не виплаченої [PERSON] заробітної плати становить 21548 грн. 26 коп. (8971 грн. 33 коп.+8766 грн. 99 коп. +3809 грн. 94 коп.) Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (стаття 22 Закону). З урахуванням викладеного, а також того факту, що позивачці було нараховано, але не виплачено за липень-серпень 2018 року 17738 гривень 32 коп. заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в сумі 3809 гривень 94 коп., суд вважає позов в частині стягнення з відповідача зазначеної суми обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд виходить з такого. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи позивачці не виплачено заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (надалі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Наведена правова позиція також висловлена в Постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі №6-2807цс16. В судовому засіданні встановлено, що останні відпрацьовані позивачкою місяці липень, серпень 2018 року. Судом також встановлено, що за вказані місяці відповідачем [PERSON] нараховано заробітну плату в сумі 17738 гривень 32 коп. З урахуванням того, що кількість відпрацьованих робочих днів в цьому періоді становила 44, середньоденна заробітна плата, визначена відповідно до вимог Порядку, склала 403 гривні 14 коп. (17738 гривні 32 коп. : 44 дні). Вирішуючи спір в частині визначення кількості робочих днів в періоді, за який за відповідачем рахується затримка виплати нарахованих позивачці сум, суд перевіряє наданий позивачкою розрахунок норми тривалості робочого часу, з якого вбачається, що кількість робочих днів у вересні 2018 року становила 20 днів, жовтні 22 дні, листопаді 22 дні, грудні 20 днів, в січні 2019 року - 21 день, в лютому 20 днів, в березні 20 днів, в квітні 8 днів (до подання позовної заяви), а всього - 153 дні. Застосувавши наведену у Порядку формулу, суд визначив суму заборгованості за період, про який просить позивачка, в розмірі 61680 грн. 42 коп. (153 дні х 403 грн. 14 коп.). Виходячи з викладеного, враховуючи, що відповідач покладений на нього приписом частини 1 статті 81 ЦПК України процесуальний обов`язок доказування не виконав не спростував наданих позивачкою доказів, що підтверджують обґрунтованість її вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача суми заборгованості із заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні до суду, слід виходити з такого. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того факту, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачену нею суму судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. На підстав викладеного,

Outcome: approved