Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

16.06.2011 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] з вимогами про стягнення заборгованості та просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором №014/80054/85/80647 від 28.08.2007 року у розмірі 418 228 (чотириста вісімнадцять тисяч двісті двадцять вісім) доларів США 81 цент, що за курсом НБУ (1 дол. США 7,9162 гривень) складає 3 310 782 (три мільйони триста десять тисяч сімсот вісімдесят дві) гривні 90 копійок, а також судові витрати у розмірі 1700 гривень держмито та 120 гривень витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно з кредитним договором № 014/80054/85/80647 від 28.08.2007 року банк надав [PERSON] кредит у розмірі 255 983 (двісті п'ятдесят п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят три) долари США на строк 216 місяців по 28.08.2025 під 14,25% відсотків річних з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами. До цього часу відповідач належним чином зобов'язання не виконав, кредит не погасив. У забезпечення повернення кредиту між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №014/80054/85/80647/1 від 28.08.2007 року. Згідно даного договору, відповідачі несуть солідарну відповідальність перед банком. 03.11.2011 року судом було постановлено заочне рішення по цій справі, яким позовні вимоги банку було задоволено у повному обсязі, стягнуто заборгованість за кредитом із відповідачів у солідарному порядку та судові витрати у рівних частинах. Ухвалою суду від 05.10.2017 на підставі заяви [PERSON] про скасування заочного рішення заочне рішення від 03.11.2011 року було скасовано та справа була призначена до судового розгляду у загальному порядку. Розгляд справи, призначений на 06.11.2017 року, був відкладений на 16.01.2018 року за клопотанням сторін у зв'язку з неявкою у судове засідання співвідповідача. Судове засідання, призначене на 16.01.2018 року, було відкладено за клопотанням представника відповідача для надання часу на написання відзиву. До суду 25.01.2018 року від представника відповідача - [PERSON] (по довіреності від 28.08.2017 року) надійшов до суду відзив на позов банку, згідно якого зазначили, що згідно із розрахунком заборгованості (а.с.7) позичальник перестав виконувати свої кредитні зобов'язання 14.10.2008 року та у нього виникла прострочка (останній платіж було здійснено 08.09.2008 року). Між тим, вимоги до поручителя в досудовому порядку були пред'явлені банком лише 23.07.2010 року, а позов подано лише 16.06.2011 року. На підставі викладеного, виходячи з положень ч.4 ст. 559 ЦК України, вважає, що порука [PERSON] за договором поруки №014/80054/85/80647/1 від 28.08.2007 року є припиненою, тому в частині вимог банку, пред'явлених до поручителя, просила відмовити. Розгляд справи, призначений на 26.02.2018 року, був відкладений на 02.04.2018 року у зв'язку з перебуванням судді на семінарі згідно наказу голови Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2018 року. Розгляд справи, призначений на 02.04.2018 року, був відкладений на 04.05.2018 року у зв'язку з перебуванням судді у щорічній основній відпустці згідно наказу голови Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2018 року. Ухвалою суду від 04.05.2018 року було закрито підготовче засідання та справу було призначено до судового розгляду на 05 червня 2018 року. У судове засідання, призначене на 05.06.2018 року, сторони не з'явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності та задовольнити позов. Від представника відповідача [PERSON] до суду також надійшла заява, згідно якої вона просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати її пояснення та думку по суті. Відзив не надав. Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовної заявою) направлялась відповідачу за останньою відомою адресою проживання, проте була повернута до суду з відміткою пошти «за закінченням строків зберігання». Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. У зв'язку з викладеним та на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв'язку з цим, датою складення цього судового рішення є 12 червня 2018 року. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, вважає позов є таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором № 014/80054/85/80647 від 28.08.2007 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав [PERSON] кредит у розмірі 255 983 (двісті п'ятдесят п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят три) долари США на строк 216 місяців по 28.08.2025 під 14,25% відсотків річних та з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами. Відповідно до положень зазначеного договору та графіку погашення кредиту, відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені строки. Згідно з кредитним договором, позичальник зобов'язався використовувати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені договором терміни. Згідно п.5.1 кредитного договору, позичальник зобов'язував щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з Графіком та остаточне погашення отриманого кредиту до 28 серпня 2025 року (включно). Також, 28 серпня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»» та відповідачем [PERSON] було підписано договір поруки № 014/80054/85/80647/1 для забезпечення повернення кредиту за Кредитним договором (а.с.36). Також, у забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, між банком та [PERSON] 03.09.2007 року та 29.08.2007 року було укладено іпотечні договори (а.с.37-52). Між тим, належним чином позичальник не виконував свої кредитні зобов'язання, у зв'язку з чим у нього виникла прострочена заборгованість. Судом встановлено, що згідно із розрахунком заборгованості (а.с.7) 14.10.2008 позичальник перестав виконувати зобов'язання за кредитним договором та виникла прострочка. З того ж розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж було здійснено 08.09.2008. Через невиконання відповідачем своїх зобов'язань, станом на 24.09.2010 року виникла заборгованість, яка складає 418 228 (чотириста вісімнадцять тисяч двісті двадцять вісім) доларів США 81 цент, що за курсом НБУ (1 дол. США 7,9162 гривень) складає 3 310 782 (три мільйони триста десять тисяч сімсот вісімдесят дві) гривні 90 копійок, у тому числі з них: - заборгованість за кредитом 252 385,43 доларів США, що за курсом НБУ 1 997 933,54 гривень, заборгованість за відсотками 64 517,94 доларів США що за курсом НБУ- 510 736,91 гривень, пеня за прострочення тілу кредиту 14 222,59 доларів США що за курсом НБУ 112 588,86 гривень, пеня за прострочення відсотків по кредиту 87 102,85 доларів США що за курсом НБУ 689 523,58 гривень. Пунктом 6.5 Кредитного договору від 28 серпня 2007 року №014/80054/85/80647 (а.с.20-25) передбачено, що банк має право дострокового стягнення у випадку невиконання позичальником або поручителем свої боргових та інших зобов'язань за цим договором або договором поруки. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дня надіслання позичальнику відповідної вимоги. У відповідності до матеріалів справи, 23.07.2010 до позичальника було пред'явлено досудову вимогу про повне дострокове стягнення заборгованості, у якій зазначалось, що [PERSON] має виконати зобов'язання у строк до 22.08.2010 (а.с.53) Згідно з пунктом 2.5 Договору поруки від 28 серпня 2007 року №014/80054/85/80647/1 (а.с.36) передбачено, що поручитель приймає на себе зобов'язання у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому банком в письмовій вимозі протягом 5-ти банківських днів з дня отримання відповідної письмової вимоги банку. Вимога вважається отриманою у день її надсилання на адресу поручителя, вказану у договорі. У відповідності до матеріалів справи, 23.07.2010 до поручителя, [PERSON], було пред'явлено досудову вимогу про повне дострокове стягнення заборгованості, у якій зазначалось, що поручитель має виконати зобов'язання у строк до 22.08.2010 (а.с.54). Позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором були пред'явлені ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» лише 16.06.2011 (а.с.3). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Пунктом 1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до частини першої статті 251 та частини першої статті 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Отже, умови договору поруки про її дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 січня 2016 р. у справі № 6-990цс15). Згідно до правової позиції ВСУ, висловленої у постанові від 03.02.2016 року у справі № 6-1599цс15, з огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Судом встановлено, що 23.07.2010 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пред'явив до поручителя, [PERSON], досудову вимогу про повне дострокове стягнення заборгованості, у якій зазначалось, що поручитель має виконати зобов'язання у строк до 22.08.2010 (а.с.54). При цьому, позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором були пред'явлені ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 16.06.2011, тобто, більше ніж через півроку з моменту настання строку виконання зобов'язання. За таких обставин у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України суд приходить до висновку, що порука [PERSON] за договором поруки №014/80054/85/80647/1 від 28.08.2007 року є припиненою. З урахування вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в частині, що стосуються [PERSON]. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] не скористався своїм процесуальним правом та не спростував належними та допустимими доказами існуючу у нього заборгованість та її розмір. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Згідно зі статтею другою Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Відповідна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 12.07.2017 р. в рамках справи №6-708цс17. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за виконавчим листом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу. Відповідна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 01.11.2017 року у справі № 6-1063цс17. Отже, в частині вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] суд вважає за можливе їх задовольнити на підставі доказів та матеріалів, наявних на час розгляду справи, та вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором саме у іноземній валюті №014/80054/85/80647 від 28.08.2007 року в сумі 418 228 (чотириста вісімнадцять тисяч двісті двадцять вісім) доларів США 81 цент, у тому числі: заборгованість за кредитом 252 385,43 доларів США, заборгованість за відсотками 64 517,94 доларів США, пеня за прострочення тілу кредиту 14 222,59 доларів США, пеня за прострочення відсотків по кредиту 87 102,85 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Крім того, судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором, позивач поніс витрати у розмірі 1700,00 гривень держмито та 120 гривень витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Отже, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь банка понесені ними судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial