Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

16 серпня 2018 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі 2 500,00 грн. щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів, починаючи з 01.05.2013 року і до повноліття дитини. Вимоги обґрунтовані тим, що з 2010 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі за місцем проживання позивача. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Спільне життя батьків не склалось, тому з 2013 року сторони проживають окремо - в квітні 2013 року відповідач разом з дітьми (сином [PERSON] та донькою від попереднього шлюбу) почала знімати квартиру в будинку [ADDRESS] . Як зазначає позивач, з дня народження син проживає за місцем реєстрації батька, відвідував дошкільний навчальний заклад та на даний час школу. Батько займається навчанням, вихованням дитини, матеріальним утриманням. В той же час мати з квітня 2013 року не цікавиться дитиною, не приймає участі у його вихованні, матеріальному забезпеченні, духовному розвитку, тобто самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Крім того позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. 20.11.2018 року до суду надійшов відзив відповідача в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині позбавлення її батьківських прав відносно сина та вона заперечує сплачувати аліменти, починаючи з 01.05.2013 року так як позивач не надав доказів, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Водночас відповідач визнала позов в частині сплати аліментів в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно. Також відповідач зазначила, що під час спільного проживання з позивачем, в двокімнатній квартирі проживали - позивач, відповідач, їх син - [PERSON] , донька відповідача від попереднього шлюбу - [PERSON] та мати позивача - [PERSON] . Спільне життя дійсно не склалось з позивачем, в тому числі і в зв`язку з тим, що він не бажав вирішити житлові умови на краще. Також позивач безпідставно ревнував, зловживав алкогольними напоями та наркотиками. З огляду на житлові умови, відповідач 31.05.2013 року вимушена була піти з дітьми проживати в орендовану квартиру. Потім в липні 2013 року вона поїхала проживати за адресою своєї реєстрації і саме за цією адресою наприкінці серпня 2013 року позивач за участі двох спільників силоміць забрав сина до м.Києва, заборонивши бачити дитину. Враховуючи агресивний характер позивача, наявність у нього декількох судимостей та схильність до зловживання алкогольними напоями, з метою того, щоб не травмувати сина, як зазначає відповідач, вона не наполягала на побаченнях з сином. З 2013 року вона не спілкується з сином не тому, що не мала бажання з ним спілкуватись та виховувати його, а тому що не бажала наносити травми психіці сина, яких би він зазнав, бачачи скандали між батьками. На даний час відповідач постійно проживає в Турецькій Республіці Північного Кіпру та декілька разів на рік має можливість бувати на території України. Найближчого приїзду планує відвідати школу, де навчається син та поспілкуватись з класним керівником. Також відповідач зазначила, що вона готує позовну заяву про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, яку найближчим часом буде подано до суду. 25.04.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначає, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків та будь-яких перешкод у їх здійсненні вона не мала. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві.. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку сторін, свідків, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає разом з позивачем. Вихованням дитини та її здоров`ям займається позивач. Як зазначила відповідач у власних поясненнях, позивач за участі двох спільників силоміць забрав сина до м.Києва, заборонивши бачити дитину та враховуючи агресивний характер позивача, наявність у нього декількох судимостей та схильність до зловживання алкогольними напоями, з метою того, щоб не травмувати сина, як зазначає відповідач, вона не наполягала на побаченнях з сином. З 2013 року вона не спілкується з сином не тому, що не мала бажання з ним спілкуватись та виховувати його, а тому що не бажала наносити травми психіці сина, яких би він зазнав, бачачи скандали між батьками. Проте в судовому засіданні не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначеного відповідачем. Відповідач суду не надала доказів, що після серпня 2013 року вона намагалась побачитись з сином, проте відповідач чинив перешкоди в цьому. Також суду не надано доказів що відповідач намагалась відвідати сина в дошкільному навчальному закладі чи школі. Так само відповідач не намагалась після відкриття провадження у справі приймати участь у вихованні дитини. І лише після відкриття провадження у справі з 02.11.2018 року відповідач почала перераховувати аліменти на утримання сина в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно. На даний час відповідач разом з донькою [PERSON] , [INFO] постійно проживає в Турецькій Республіці Північного Кіпру та декілька разів на рік має можливість бувати на території України. Як зазначила відповідач, найближчого приїзду планує відвідати школу, де навчається син та поспілкуватись з класним керівником. Також відповідач зазначила, що вона готує позовну заяву про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, яку найближчим часом буде подано до суду. Судом не було встановлено, що відповідач відвідувала школу в якій навчається син та звернулась до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні дитини. З документів, наданих до матеріалів справи вбачається, що [PERSON] вперше перетнула кордон України 18.08.2013 року та перебувала за її межами по 01.11.2013 року, а потім з 21.11.2013 року по 16.05.2014 року. Та як вбачається, [PERSON] протягом 2013-2015 років тричі перебувала на території України, протягом 2016 року- двічі, в 2017 році не перебувала та тричі протягом 2018 року. Проте відповідач не надала суду доказів. що в той час як вона перебувала на території України, вона намагалась побачити сина, поспілкуватись з ним чи поцікавитись за його місцем навчання його успіхами, не вітала з днями народження. Свідки [PERSON] , в судовому засіданні підтвердила що лише батько займається вихованням дитини та ніколи не бачила матір. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що коли [PERSON] приїздила до України, вона намагалась побачитись з сином, проте не могла потрапити до квартири. Свідок не зазначив рік та місяць коли відповідач намагалась спілкуватись з сином. Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , дитині створені належні умови для проживання та розвитку. Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація у своєму висновку від 02.01.2019 року №109/05/40-11 зазначила, що враховуючи надані документи по справі,

Outcome: partial