Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

16 червня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошей, набутих та збережених без достатньої правової підстави. Свої вимоги мотивувала тим, що з лютого 2013 року між нею та відповідачкою існувала домовленість, згідно з якою остання зобовязалась продати їй житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, вул. Леніна, 123, за 48 000 грн. На виконання даної домовленості вона сплатила [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 3 950 доларів США в наступному порядку: 350 дол. США в лютому 2013 року; 1 000 дол. США у березні 2013 року, 1 000 дол. США - у серпні 2013 року, 400 дол. США - у грудні 2013 року, 1 000 дол. США - у квітні 2014 року і 200 дол. США - у червні 2014 року. Одночасно із першим платежем вона разом із своєю сімєю заселилася у вказаний будинок. Відповідно до домовленості, відповідачка мала переоформити будинок після отримання суми, еквівалентної 48 000 грн., оскільки зобовязання було виражено в гривні, а не в доларах США. Однак, отримавши гроші, [PERSON] відмовилася продати їй будинок за обумовлену суму і зажадала ще 2 050 доларів США, вважаючи, що належним еквівалентом 48 000 грн. є 6 000 доларів США. В подальшому, дізнавшись, що згідно з діючим цивільним законодавством усна домовленість про купівлю продаж будинку, підтверджена розпискою, є нікчемним правочином, а грошові кошти, сплачені на його виконання, підлягають поверненню, як такі, що набуті без достатньої правової підстави, вона надіслала відповідачці письмову вимогу про повернення грошей. Проте, дану вимогу [PERSON] проігнорувала. Посилаючись на викладені вище обставини позивачка просить на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідачки кошти, набуті без достатньої правової підстави, у сумі 83 510 грн., що станом на 27 травня 2015 року є еквівалентом 3 950 дол. США. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за договором адвокат [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась. Представник останньої за довіреністю [PERSON] позов не визнав, свої заперечення мотивував тим, що житловий будинок, розташований по вул. Леніна, 123 в смт. Жовтневе, Білопільського району, Сумської області, відповідачка надала позивачці в користування з подальшим його продажем за 6 000 доларів США. При цьому було домовлено, що [PERSON] вселитися в житловий будинок і буде сплачувати кошти за користування житлом в залежності від наявності коштів, які будуть зараховуватися в погоджену суму продажу. Починаючи із лютого 2013 року і до 03 червня 2015 року позивачка фактично виконувала договір найму житлового приміщення, так як проживала у будинку, користувалася господарськими будівлями, меблями, пільгами відповідачки на оплату комунальних послуг, обробляла земельну ділянку та вела особисте господарство. Сама ж відповідачка в цей час збирала документи для подальшого укладення договору купівлі-продажу будинку, зокрема, оновлювала технічний паспорт, проводила грошову оцінку двох земельних ділянок, замовляла витяги з ДЗК про земельну ділянку, виконавши таким чином всі необхідні дії для продажу будинку та земельної ділянки. Проте, позивачка, всупереч домовленості про продаж будинку, відмовилась сплачувати решту грошових коштів, посилаючись на те, що потреба у купівлі даного будинку відпала, чим завдала відповідачці збитків, понесених на виготовлення технічних документів на будинок. Заслухавши позивачку [PERSON], її представника [PERSON], представника відповідачки [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, вул. Леніна, 123, оціночною вартістю 104 348 грн., а також земельних ділянок: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 2 500 кв. м., оціночною вартістю 25 750 грн. та для ведення особистого селянського господарства загальною площею 136,0 кв. м., оціночною вартістю 1 290 грн., які знаходяться за цією ж адресою (а. с. 30 47). Відповідно до розписки [PERSON] від 26 травня 2015 року, остання у 2013 році надала у користування будинок, розташований в смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області по вул. Леніна, 123. Із [PERSON] було домовлено про продаж в подальшому вказаного будинку за 6 000 доларів США. Від продажу будинку вона отримала гроші в сумі 3 950 доларів США. Решта коштів в сумі 2 050 доларів США нею не отримана (а. с. 4). Із розписки [PERSON] без зазначення дати вбачається, що [PERSON] віддала їй аванс сумі 360 доларів за купівлю будинку, розташованого за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, вул. Леніна, 123. У разі несплати основної суми до дня підписання договору купівлі - продажу аванс не повертається. На зворотній стороні вказаної розписки маються записи про сплату коштів у наступному порядку: в лютому 2013 року 360 у. о., в березні 2013 року 1 000 у. о., в серпні 2013 року 1 000 у. о., в грудні 2013 року 400 у. о., у квітні 2014 року 1 000 у. о., в червні 2014 року 200 у. о. (а. с. 5). Як показала у судовому засіданні позивачка [PERSON], вказані суми грошових коштів вона сплачувала [PERSON] як плату за придбання будинку. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили факт сплати позивачкою вказаних вище коштів. Суду зазначили, що за усною домовленістю між [PERSON] та [PERSON], після сплати останньою всієї обумовленої суми вартості будинку по вул. Леніна в смт. Жовтневе, що становила 6 000 дол. США, всі кошти будуть зараховані як плата за вказаний будинок. Покази свідків [PERSON] і [PERSON] стосовно того, що до повної оплати вартості будинку всі кошти, які сплачувала [PERSON], були платою за користування житлом суд оцінює критично і не приймає до уваги так як всупереч ст. 60 ЦПК України вони нічим не підтверджені і спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи в їх сукупності. Окрім того, вказані свідки є родичами відповідачки [PERSON] (племінниця і рідна сестра), а тому зацікавлені у вирішенні спору на користь останньої. Покази свідка [PERSON] стосовно того, що до укладення договору купівлі - продажу будинку, розташованого по вул. Леніна, 123 в смт. Жовтневе Білопільського району, сторони уклали договір найму вказаного житла, за яким [PERSON] сплачувала [PERSON] кошти як квартплату, суд також оцінює критично з огляду на те, що про всі повідомлені суду відомості свідку відомо зі слів зацікавлених у справі осіб - відповідачки та її родичів. Сама ж [PERSON] не була свідком будь-яких домовленостей, що укладалися між сторонами у справі. Довідка депутата [PERSON] по виборчому округу №16 Жовтневої селищної ради Білопільського району, згідно з якою в домоволодінні під №123 по вул. Леніна в смт. Жовтневе, Білопільського району, Сумської області, власником якого є [PERSON], з 03 листопада 2012 року по 03 червня 2015 року проживала [PERSON] з дітьми та невісткою, користувалася будинком та господарськими будівлями, пільгами [PERSON] по оплаті комунальних послуг, обробляла земельну ділянку також не є безумовним доказом того, що між сторонами у справі склалися правовідносини щодо найму житла (а. с. 29). Таким чином, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт укладення між [PERSON] та [PERSON] усної попередньої домовленості про купівлю продаж будинку з господарськими будівлями, розташованих за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, вул. Леніна, 123. Про те, що дії сторін у справі були спрямовані на настання реальних наслідків у виді купівлі-продажу будинку свідчать розписки відповідачки про сплату позивачкою коштів, а також зібрані відповідачкою документи, необхідні для подальшого укладення договору купівлі-продажу, зокрема, оновлений технічний паспорт, грошова оцінка земельних ділянок, витяги з ДЗК про земельну ділянку. В той же час позивачка та її представник вважають даний правочин нікчемним, оскільки не додержано вимог закону про його нотаріальне посвідчення, у звязку з чим він не створює юридичних наслідків для сторін. 27 травня 2015 року [PERSON] надіслала [PERSON] вимогу про повернення сплачених нею грошових коштів у сумі 3 950 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 83 510 грн. у звязку з недосягненням домовленості з приводу ціни будинку та минуванням потреби у його купівлі, а також посилаючись на те, що укладений між ними правочин є нікчемним у звязку з недотриманням вимоги закону про його нотаріальне посвідчення (а. с. 16). Як вбачається з матеріалів справи, даний позов пред'явлено на підставі ст. 1212 ЦК України. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги із посиланням на положення відповідної норми права, оскільки вважає, що спірні грошові кошти безпідставно набуті відповідачкою. З такими висновками суд не погоджується, виходячи із наступного. Так, загальні підстави для виникнення зобов'язань у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобовязань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1, 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З огляду на положення частини першої статті 207 ЦК України наявність у справі письмових документів (розписок і оновленої технічної документації на будинок та землю), які свідчать про волю сторін на відчуження нерухомості, вказують на існування між сторонами договірних правовідносин. Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб, з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 України ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобовязальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобовязання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобовязання). Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не вважається безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Вказана правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 та від 03 червня 2015 року у справі №6-100цс15, яка за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України. З наявної у матеріалах справи розписки вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] існувала домовленість щодо продажу будинку по вул. Леніна, 123 в смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області за 6 000 доларів США. Від продажу будинку [PERSON] отримала гроші в сумі 3 950 доларів США, 2 050 доларів США не отримано (а. с. 4). Отже, як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству. Таким чином, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. У разі виникнення спору відносно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошей з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed