Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

17.10.2018 [PERSON] звернулася із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що тривалий час між сторонами були непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. Основна причина розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння і довіри. Сторони не мають наміру зберігати шлюб, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. На підставі викладеного позивач просила позов задовольнити. У підготовче судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, проти позовних вимог не заперечував та просив розірвати шлюб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у звязку із визнанням позову відповідачем згідно ч.3\~ст. 200 ЦПК України, позов підлягає задоволенню у підготовчому засіданні. Як встановлено у судовому засіданні, 17.09.2016 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]\~(дошлюбне\~прізвище Єськова) [PERSON], який був зареєстрований Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 452, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 130237. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Проте спільне\~життя сторін\~не склалося, між сторонами були непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. Сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру. Нормами ст. 51 Конституції України\~встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.109\~СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ст.ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них і мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, вище викладені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін. За такого, суд вважає, що сімя сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved