Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

15.06.2018 позивач звернулася до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 18.10.2014 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що вони з відповідачем не проживають протягом двох місяців разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сім'я існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити (а.с. 24). Відповідач про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив (а.с.29). Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши заяву позивача та інші матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18.10.2014 перебувають у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 18.10.2014 [NUMBER] (а.с. 7). Від даного шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 14.01.2016 [NUMBER] (а.с.8). Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з відповідачем не проживають разом як подружжя протягом двох місяців, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сім'я існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що малолітня дитина проживає разом з позивачкою та те, що остання просила місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] визначити місце проживання позивача, суд вважає, що місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] слід визначити місце проживання її матері. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 24, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved