Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

15.06.2016 року позивач звернулась до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок загибелі особи на виробництві. В обґрунтування вимог зазначила, що чоловік позивачки, [PERSON], який також є батьком їхньої з ним дитини- [PERSON], тривалий час перебував у трудових відносинах з ДП «Дзержинськвугілля», де працював на ОП «Шахта «Південна» в якості забійника на відбійних молотках з повним робочим днем на підземній роботі. [INFO] [PERSON], працюючи у нічній зміні загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві. Даний факт підтверджується Актом спеціального розслідування нещасного випадку по формі Н-5 від 25.11.2013 року та Актом №15 від 12.12.2013 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. У відповідності до зазначених актів, винною особою в настанні нещасного випадку, що стався на ОП «Шахта «Південна» ДП «Дзержинськвугілля» 25.11.2013 року, як власника джерела підвищеної небезпеки визнано ДП «Дзержинськвугілля». Позивачка вважає, що внаслідок загибелі на виробництві її чоловіка, вона та її син переживають моральні та душевні страждання, у зв'язку з втратою ними близької людини, зазнали емоційне та психологічне потрясіння, дізнавшись про смерть [PERSON] та до теперішнього часу не можуть відновити свою душевну рівновагу. [PERSON] був для них чоловіком та батьком, з яким вони проживали однією сім'єю. Після його загибелі нормальні життєві та сімейні зв'язки позивачки знищені, вона постійно відчуває почуття туги та самотності. Розмір завданої моральної шкоди, яку позивачка та її син зазнали внаслідок загибелі [PERSON], враховуючи тривалість та глибину їх страждань, вона оцінює в 200 000 грн. Тому просить в судовому порядку зобов'язати відповідача виплатити моральну шкоду у вищевказаному розмірі. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що позивачем не додано не тільки будь-яких розрахунків, а навіть не вказано жодних міркувань з приводу визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, визначення розміру моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. є повністю необґрунтованим та надмірно завищеним. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є чоловіком позивачки та батьком їхньої з ним дитини- [PERSON] (а.с.8,9). Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 13.06.2014 року задоволено позов [PERSON], визнано [PERSON] батьком [PERSON] (а.с.10-11) [PERSON] тривалий час перебував у трудових відносинах з ДП «Дзержинськвугілля», де працював на ОП «Шахта «Південна» в якості забійника на відбійних молотках з повним робочим днем на підземній роботі (а.с.12,13). [INFO] [PERSON], працюючи у нічній зміні загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві. Даний факт підтверджується Актом спеціального розслідування нещасного випадку по формі Н-5 від 25.11.2013 року та Актом №15 від 12.12.2013 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. У відповідності до зазначених актів, винною особою в настанні нещасного випадку, що стався на ОП «Шахта «Південна» ДП «Дзержинськвугілля» 25.11.2013 року, як власника джерела підвищеної небезпеки визнано ДП «Дзержинськвугілля» (а.с.16-30). Факт смерті підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Відповідно ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч.3 ст.153 КЗпП України. Згідно зі ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів Як вказано в ч.4 цієї ж статті ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана із розміром цього відшкодування. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-123цс12 та від 13 листопада 2013 року у справі № 6-120цс13 у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім'ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст.1167 ч.2 та ст.1168 ЦК України. Частина 2 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачами), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно зі ст. 38 Гірничого закону України, до обов'язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. З ст. 153 КЗпП України. За приписами ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Вина підприємства в нещасному випадку, в результаті якого загинув [PERSON], доведена, тому суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі № 1-32/2008 (про страхові виплати), право громадян на відшкодування моральної шкоди передбачено ст.ст. 1167 та 1168 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Доводи відповідача щодо ненадання позивачем доказів спричинення їй моральних страждань, порушення її нормальних життєвих зв'язків або інших негативних наслідків, розрахунку моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки сам факт смерті близької людини вже свідчить про заподіяння моральної шкоди. З отриманням потрясіння внаслідок раптової смерті близької людини, позивач та її син зазнали душевних страждань та змушені були приймати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивачки, ступінь вини підприємства, що завдало моральну шкоду, істотність вимушених змін у способі життя позивача та її сина, інші обставини, які мають істотне значення та вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки та на користь позивачки в інтересах її неповнолітньої дитини, по 50 000 грн., в порядку відшкодування моральної шкоди, частково задовольнивши позовні вимоги.

Outcome: partial