Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

16 грудня 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд встановити безоплатний безстроковий земельний сервітут для проходу та проїзду транспортним засобом до належній їй земельній ділянці, що знаходиться по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що є власником 177/300 частин житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 348 кв.м. Іншим співвласником є [PERSON] , якій належить 123/300 частин будинку та 0,0245 га земельної ділянки. Поряд з позивачкою також розташований житловий будинок [ADDRESS] співвласниками якого є [PERSON] ., [PERSON] , [PERSON] .. Земельна ділянка під даним будинком нікому із співвласників не належить та продовжує перебувати у комунальній власності територіальної громади міста Скадовська. Взаємне розташування будівель і споруд житлових будинків за адресами: [ADDRESS] призвело до того, що заїзд транспорту до належній їй земельній ділянці можливий лише зі сторони житлового будинку [ADDRESS] по існуючому історично створеному проїзді площею 84 кв.м. Іншого способу здійснення обслуговування чи проїзду на належу їй земельну ділянку не існує. На звернення до власника землі позивачка отримала рішення Скадовської міської ради №221 від 30.06.2016, яким їй відмовлено у встановленні сервітуту та рекомендовано звернутися до суду. [ADDRESS], проти користування позивачкою частиною їх ділянки. Відзиви на позовну заяву не надходили. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 16.12.2016 відкрито провадження у справі. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 02.02.2017 доручено компетентному суду Російської Федерації вручити копію позовної заяви та допитати в якості відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, та наполягали на їх задоволенні. Додатково пояснили, що іншим чином задовольнити потреби позивачки можливості не має, що підтверджено висновком судової будівельно-технічної експертизи. Крім того, уточнили позовні вимоги, просили встановити безстроковий безоплатний земельний сервітут для власника житлового будинку [ADDRESS] ( [PERSON]) на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 81 кв.м. для проходу, проїзду транспорту для заїзду на земельну ділянку [NUMBER] , а також для прокладання та експлуатації лінії електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації згідно з висновком експерта від 29.05.2018 року №18/388. Представник Скадовської міської ради в судове засідання з`явився, проти задоволення позову не заперечував, суду пояснив, що єдиним власником спірної земельної ділянки є Скадовська міська рада, але фактично користуються [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не маючи на це будь-яких правових підстав. Відповідачка [PERSON] та її представник в судове засідання з`явились, проти задоволення позову заперечували, посилаючись на відсутність у позивачки достатніх доказів для обґрунтування необхідності встановлення сервітуту. Відповідачка [PERSON] та її представник в судове засідання з`явились, проти задоволення позову заперечували, зазначили, що спірна земельна ділянка надана для обслуговування будинку [ADDRESS] , фасад будинку позивачки виходить на вулицю, тобто вона має безперешкодний доступ до свого будинку та земельної ділянки, а тому відсутні підстави для встановлення сервітуту та відібрання земельної ділянки у [PERSON] Відповідачка [PERSON] стосовно якої направлялось доручення компетентному суду Російської Федерації для вручення останній копії позову з додатками, на виклик Савеловського районного суду м. Москви не з`явилась, доручення повернуто до Скадовського районного суду Херсонської області без виконання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2003 року посвідченого державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області Куліш Л.Г., реєстровий №1266 [PERSON] . є власником 118/300 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.12.2011 року посвідченого державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області Сисак Д.П., реєстровий №1-1093 Литвиненко І.В . є власником 59/300 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Таким чином всього частка позивачки складає 177/300 частин. Право власності на вищевказане спадкове майно зареєстроване в ХДБТІ. Власником інших 123/300 частин вищевказаного будинку є [PERSON] , що підтверджується Договором дарування від 17.10.2001 року посвідченим приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Вербовським В.М., реєстровий №2919 та ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 19.10.1995 року. Право власності останньої також зареєстроване у ХДБТІ. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 15.11.2012 року також встановлено, що за домоволодіннями № [ADDRESS] та [ADDRESS] закріплені земельні ділянки площею 600 кв.м. та 910 кв.м. відповідно. Також, вказаним судовим рішенням визнано проїзд загального користування площею 83,5 кв.м. частиною земельної ділянки № [ADDRESS] . Рішенням Скадовської міської ради №221 від 30.06.2016 відмовлено [PERSON] у встановлені земельного сервітуту на частину земельної ділянки по [ADDRESS] 84 кв.м., для вирішення питання щодо встановлення земельного сервітуту рекомендовано звернутися до суду. З висновку експерта № 18/388 від 29.05.2018 року вбачається, що частина земельної ділянки № [ADDRESS] (комунарів) розміром 3,0 х 25,0м., історично використовувалась як проїзд для земельної ділянки [ADDRESS], що позначено у технічній документації БТІ. Для встановлення сервітуту пропонується наступна частина земельної ділянки [ADDRESS]. Ділянка розташована від фасаду по лівій межі, за формою трапеція з лінійними розмірами: фасад - 3,45, права межа - 25,1м, ліва межа - 25,3м., задня межа-3,0 м. Фактична площа частини земельної ділянки по [ADDRESS] , яка необхідна для встановлення сервітуту для власника житлового будинку [ADDRESS] [PERSON]., складає 81,0 кв.м. Межі частини ділянки [ADDRESS] , яка необхідна для встановлення сервітуту, проходять наступним чином: від огорожі по фасаду, прямо по огорожі з металевих профільних листів по лівій межі до кута літньої кухні літ. «Б» [ADDRESS] - 16,34м; далі прямо по зовнішній стіні літньої кухні літ. «Б» [ADDRESS] ділянки 5,96 м.; прямо по огорожі з металевої плетеної сітки по лівій межі, ділянка 3,0м; поворот направо 3,0м; поворот направо до перетину з фасадною межею до металевої стійки воріт, ділянка довжиною 25,1 м.; в місці перетину відстань до лівої межи 3,45м; графічно відображено в Додатку №6 до висновку експерта від 29.05.2018 року №18/388 (т.2 а.с.109-137). Відповідно до положень статті 78 ЗК України право власності на землю- це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. За змістом статей 79, 79-1 ЗК України земельна ділянка як об`єкт права власності- це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема як у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, так і шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Спірна земельна ділянка не сформована та належить до земель комунальної власності Скадовської міської ради Херсонської області. земельної ділянки, цільовим призначенням якої є обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Відповідно до діючих в Україні Державних будівельних норм України «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (ДБН В.360-92), затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1994 року №44 з послідуючими змінами, та Державних будівельних норм України «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» (ДБН В 2.2.-15-2005), затверджених наказом Держбуду від 18.05.2005 року №80, при проектуванні протяжних окремо розташованих будинків і периметральної забудови кварталу в них повинні бути передбачені наскрізні проїзди для автотранспорту, проїзди у внутрішні дворики, а у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі, слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5м на відстані не ближче 5м від стін, придатні для проїзду пожежних машин (пункт 3.22 ДБН В 360-92). Крім того, як зазначено в пунктах 2.4 та 5.6 Технічних вказівок щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах, затверджених Державним комітетом України по земельних ресурсах 18.05.1998 року, земельні ділянки можуть бути подільними та неподільними. Подільними земельними ділянками є такі, що без порушення їх сутності (втрати істотних складових) можуть бути поділені на реальні земельні частки, кожна з яких після поділу утворює нову земельну ділянку, здатну забезпечити нормативні вимоги щодо забудови або іншого її використання. Встановлення меж окремої земельної ділянки може здійснюватися лише у випадках її поділу на декілька нових або при об`єднанні суміжних ділянок чи удосконаленні їх спільної межі. Якщо встановлення меж земельної ділянки призводить до ущемлення інтересів суміжних землекористувачів (неможливість проїзду, проходу до шляхів загального користування, підключення до інженерних комунікацій тощо), то у висновках відповідних державних органів у обов`язковому порядку зазначаються обмеження та сервітути. Згідно зі статтею 98 ЗК України право земельного сервітуту-це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів як, зокрема, право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху (стаття 99 ЗК України). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (стаття 100 ЗК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 16 квітня 2004 року №7 (з послідуючими змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном (пункт 22-2 постанови). Таким чином, враховуючи вимоги Державних будівельних норм України, позицію власника спірної земельної ділянки Скадовської міської ради Херсонської області, яка не заперечувала проти встановлення сервітуту, та те, що проїзд історично сформований і на час розгляду справи земельна ділянка, площею 81кв.м. цілком придатна для забезпечення проїзду до земельної ділянки та господарських споруд позивачки, відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично не використовується, суд вважає, доцільним встановлення земельного сервітуту у виді права проходу та проїзду по земельній ділянці, що перебуває в користуванні відповідачів площею 81 кв.м. з геометричним розмірами по периметру: фасад - 3,45, права межа - 25,1м, ліва межа - 25,3м., задня межа-3,0 м.. Крім того, суд звертає увагу, що встановлення сервітуту також забезпечить використання земельної ділянки для проїзду пожежної техніки при виникненні пожежі. Перекриття проїзду, його забудова значно погіршить умови ліквідації загоряння в середині кварталу зважаючи на віддаленість вуличних пожежних гідрантів та щільність забудови. (т.1 а.с. 153) При цьому судом доводи та заперечення відповідачів [PERSON] та їх представників щодо порушення встановленим сервітутом їх права користування вважає такими що не підлягають врахуванню при вирішенні спірних питань, так як відповідно до положень статті 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У вказаній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, суд дійшов висновку про відповідність заходу втручання держави в право комунальної власності територіальної громади міста Скадовська шляхом встановлення земельного сервітуту критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованій у сталій практиці Європейського суду з прав людини. Втручання в право на мирне володіння відповідачем належною йому на праві власності земельною ділянкою відбувається з дотриманням справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved