Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

15 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що є власником житлового приміщення № [NUMBER] , розташованого в будинку [ADDRESS] . Відповідач, який був чоловіком [PERSON] , зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає за нею з 2012 року. Шлюб між сторонами розірвано 31 липня 2020 року. Відповідач добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Від відповідача відзив на позов не надійшов. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Від представника третьої особи КП «Жилсервіс-5» ДМР надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника. Від представника третьої особи: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшла заява, в якій просив розглядати справу без участі представника. Суд, заслухавши позивача та її представника, свідків [PERSON] та [PERSON] , вивчивши матеріали справи, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що житлове приміщення [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житлове приміщення у гуртожитку від 01 липня 2015 року, реєстраційний № Г/87-2015, належить на праві приватної власності [PERSON] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 червня 2015 року за № 10857515 (а.с. 10-11). У житловому приміщенні [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 724 або зареєстрованих в житловому приміщенні/будинку осіб від 28 лютого 2019 року (а.с. 20). Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2020 року шлюб, зареєстрований між сторонами 29 квітня 2006 року, розірвано. З жовтня 2019 року спільне господарство сторони не ведуть (а.с. 9). Згідно з актом від 08 вересня 2020 року [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] більше 8 років (а.с. 21). Відповідно до довідки від 11 квітня 2020 року, виданої садовим товариством «Сонячний-2» [PERSON] проживає в садовому товаристві «Сонячний-2», ділянка № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] з 2012 року по дату надання довідки (а.с.15). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом тридцяти календарних днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, а також, що відповідач не проживає у житловому приміщенні [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи та показаннями свідків у судовому засіданні, а також те, що шлюб між сторонами розірвано, а отже, відповідач не є членом сім`ї власника житлового приміщення, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved