Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

16 серпня 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив постановити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON] та Санітарно-епідеміологічної станції Ленінського району м. Дніпропетровська на користь ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» в особі Дніпропетровського обласного управління ПАТ «УПСК» в порядку регресу суму у розмірі 7 041 грн. 87 коп. та покласти на відповідачів солідарно судові витрати по справі у розмірі - 229 грн. 40 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 20 січня 2010 року близько 17 год. 45 хв., на проспекті Металургів, в м. Дніпропетровську, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], порушив вимоги «Правил дорожнього руху», внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким керувала [PERSON], який після цього продовжував рухатись та скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті ДТП автомобілю «ВАЗ 11174» д/н [NUMBER], який належить [PERSON] нанесені механічні пошкодження. Даний автомобіль було застраховано в Міжобласній дирекції «Дніпро» приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія». Згідно умов договору страхування, на підставі заяви страхувальника, страхового акту, висновку експертного дослідження авто-товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку, ПАТ «УПСК» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 7 041 грн. 87 коп. У зв`зку з тим, що [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП, то обов'язок по відшкодуванню збитків належить йому. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати в його відсутність та просила поновити строк позовної давності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог на підставі наданих заперечень на позов та заяви про пропущення строку позовної давності. Представник Санітарно-епідеміологічної станції Ленінського району м. Дніпропетровська до суду не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, а також заперечення по справі, у яких просив застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у позові. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України - за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України - до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України - особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В судовому засіданні встановлено, що 20 січня 2010 року близько 17 год. 45 хв., на проспекті Металургів, в м. Дніпропетровську, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], порушив вимоги «Правил дорожнього руху», внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким керувала [PERSON], який після цього продовжував рух та скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Дані обставини підтверджуються постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2010 року (а.с.14) та довідкою ВДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області вих. №14/1-377 ск від 25 лютого 2010 року (а.с.15). В результаті ДТП автомобілю «ВАЗ 11174» д/н [NUMBER], нанесені механічні пошкодження, що підтверджуються висновком №55 експертного дослідження авто-товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 09 березня 2010 року (а.а.20-30). Автомобіль «ВАЗ 11174» застраховано в Міжобласній дирекції «Дніпро» приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується договором страхування АЗ № 49 від 19 листопада 2009 року. (а.с. 6-7). Як вбачається з матеріалів справи, 28 травня 2010 року позивач виконав основні зобов`язання, щодо виплати застрахованій особі по договору страхування № 49 від 19 листопада 2009 року суми у розмірі 5 725 грн. 87, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 428 (а.с.19). У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4, 5 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] надав суду заяву від 04 лютого 2014 року за вх. 2145 в якій просив застосувати ту обставину, що позивач пропустив строки позовної давності, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач здійснив страхову виплату саме 28 травня 2010 року, а звернувся до суду з позовними вимогами про відшкодування збитків 16 серпня 2013 року. З урахуванням вищевикладеного строк позовної давності сплинув 29 травня 2013 року. Представник позивача у своїй заяві просила поновити строк позовної давності, однак поважних причин пропуску строку не зазначила. Таким чином, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку пропуском трирічного строку звернення до суду, 28.05.2013 року з моменту сплати платіжного доручення № 428 від 28 травня 2010 року, а доказів щодо поважності причини пропуску даного строку позивачем не надано. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає що не має підстав для повернення позивачу судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed