Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

15.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна. В обґрунтування позову зазначає, що з листопада 2011 року проживали з [PERSON] однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, винаймаючи квартиру по [ADDRESS] . [INFO] у них народилась донька [PERSON] . 28.07.2017 року за спільні кошти вони придбали квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача, а позивач та донька одразу були зареєстровані у вказаній квартирі, при цьому заселись тільки у 2018 року, після здійсненого за спільні кошти з відповідачем, ремонту. Через погіршення відносин між позивачем та відповідачем, позивач з донькою з жовтня 2019 року почали винаймати собі інше житло. Однак, оскільки спірна квартира була придбана у період проживання з відповідачем однією сім`єю, за спільні кошти, позивач просить встановити факт проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.11.2011 року до 01.10.2019 року та в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судове засідання сторони не з`явилися, направили суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Представник позивача вказує, що підтримує позовні вимоги та просить про задоволення позову у повному обсязі, представник відповідача зазначив, що визнає позов у повному обсязі та просить про його задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що сторони з 01.11.2011 року до 01.10.2019 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На підтвердження позивач долучила копії сімейних фото (а.с. 15-19). Мають сторони доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Згідно договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] 28.07.2017 року, придбав квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат загальною площею 43.1 кв.м. Право власності було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 5-6, 7, 8-9). Вартість вказаної квартири, станом на 03.06.2020 року, складає 271 900.00 грн., (а.с. 12). В спірній квартирі зареєстровані з 29.08.2017 року [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-11). Таким чином, з`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши докази у справі та надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступного висновку. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, у відповідності до п.5) ч.1 ст. 315 ЦПК України. Згідно ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як зазначила позивач у позовній заяві та це було визнано відповідачем, сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.11.2011 року до 01.10.2019 року, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, у зв`язку з чим позивач просить встановити факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання за спільні кошти сторони придбали квартиру, яка була зареєстрована на ім`я [PERSON] , що також визнано відповідачем. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом), законною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно ч.4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1026/15цс, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим, суду, під час вирішення спору щодо поділу майна набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Частиною 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт проживання однією сім`єю з відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2011 року по 01 жовтня 2019 року, так як між ними на той час склалися усталені відносини, притаманні подружжю - факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання майна, тощо. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірна квартира була придбана сторонами в період спільного проживання без реєстрації шлюбу, а тому суд визнає квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнає за [PERSON] право власності на 1/2 частку у спільному майні на вказану квартиру. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ст. 372 ЦК України). Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, правові норми, що регулюють правовідносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу спільним майном, визнання права власності на частку у спільному майні, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Одночасно позивач просить покласти на відповідача судові витрати. У відповідності до ч.1, п.1) ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Позивач у свої позовній заяві вказує, що витрати на правову допомогу склали 6000 грн.. Між тим наявні матеріали справи містять лише ордер адвоката та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 23-24), при цьому жодного матеріального підтвердження сплати витрат на правничу допомогу, адвокатом не представлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума витрат правничої допомоги не обґрунтована, а тому не підлягає до стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 2195.31 грн. (а.с. 1), який, у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved