Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

15.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 31.07.2011 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, з приводу чого між ними часто виникають сварки та конфлікти, під час яких відповідач застосовує до неї фізичне насильство, погрожує. З серпня 2016 року відношення відповідача до сімї кардинально змінилося, оскільки останній не цікавиться дитиною, не переймається матеріальним забезпеченням сімї. Шлюб з відповідачем виявився невдалим. Вона намагалася зберегти сімю, проте позитивного результату це не дало. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як це суперечить її інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, шлюб існує формально, на примирення з відповідачем вона не згодна. При розірванні шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «Маріянко». Крім того, просить при ухваленні рішення стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає (а.с.16). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає, щодо розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує (а.с.17). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 104836 (а.с.6). Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.7). Сторони не бажають миритися, позивачка має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стали різні характери та погляди на сімейне життя, суперечки та непорозуміння між сторонами, внаслідок чого виникали сварки та конфлікти, які суперечать інтересам позивачки та шкодять здоровю неповнолітньої дитини. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки та неповнолітньої дитини сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, позивачка має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки та неповнолітньої дитини подружжя, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. При зверненні до суду з означеним позовом позивачкою сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З позовної заяви вбачається (а.с.2, на звороті), що позивачка при розірванні шлюбу бажає іменуватися прізвищем «Маріянко», яке отримала при реєстрації шлюбу, яке просить їй залишити. Посилання позивачки на залишення їй судом при розірванні шлюбу прізвища «Маріянко» суд вважає безпідставним, оскільки норми СК України не передбачають права суду при вирішенні позову про розірвання шлюбу залишати особі прізвище. Право змінювати прізвище належить особі, відповідно до норм СК України. Тому, така вимога позивачки про залишення їй при розірванні шлюбу прізвища «Маріянко» є безпідставною, так як до компетенції суду при ухваленні рішення про розірвання шлюбу не входить вирішення питання про визначення прізвища, оскільки в силу вимог ст.113 СК України, суд може прийняти рішення лише про відновлення дошлюбного прізвища чи про іменування особи, яка змінила прізвище при реєстрації шлюбу, надалі цим прізвищем.

Outcome: approved