Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

16.10.2014 року [PERSON] звернулася з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним, та визнання права власності, 20.10.2014 року надала уточнену позовну заяву, в який вказала, що згідно рішення Довгинцівського районного суду від 27 вересня 2007 року за відповідачем [PERSON] визнано право власності на підземну споруду резервуару запасу води 1954 року випуску, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. 01.10.2007 року згідно домовленості між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі продажу, а також була оформлена письмова розписка про отримання коштів відповідачем. Нотаріально угода купівлі-продажу не була оформлена, по тій причині, що відповідачем не були зібрані всі необхідні документи для оформлення угоди і відповідно відповідач пообіцяла позивачу, що оформить необхідні документи, після чого буде оформлена угода нотаріально. Після передачі позивачем грошових коштів відповідачеві, позивач прийняла в користування даний об'єкт нерухомості і користуюся ним по даний час. Згідно домовленості позивача з відповідачем, питанням оформлення документів повинен був займатися відповідач, а нотаріальні витрати позивач та відповідач повинні були нести порівну. По даний час угоду купівлі-продажу позивач з відповідачем не оформили , в зв'язку з тим , що як пояснює відповідач, в нього то не хватає часу на оформлення документів, то не має коштів на їх виготовлення і в кінцевому варіанті відповідач заявила, щоб вирішенням цього питання позивач займалася сама, так як вона вважає, що дешево продала об'єкт нерухомості. Позивач просить визнати договір укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] купівлі - продажу підземної споруди резервуару запасу води 1954 року випуску що знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсним та визнати за позивачем право власності на підземну споруду резервуару запасу води 1954 року випуску, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала повноваження представнику (а.с.26 - договір про надання юридичних послуг). Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, та просить задовольнити його у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала повноваження представнику (а.с.29 - договір про надання юридичних послуг). Представник відповідача у судовому засіданні з позовними вимогами позивача погодився, просить задовольнити їх в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг від 27.09.2014 року (а.с.6 - копія рішення) за відповідачем [PERSON] визнано право власності на підземну споруду резервуару запасу води 1954 року випуску (надалі - споруда), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 01.10.2007 року відповідач продав позивачу вищевказану споруду, про що був оформлений договір купівлі-продажу (а.с.8 - договір купівлі-продажу) та оформлена розписка (а.с.7 - копія розписки). 15.05.2014 року позивач відправив відповідачу претензію (а.с.20 - претензія), про вимогу оформити договір купівлі-продажу нотаріально, на що 27.06.2014 року відповідач відповів листом (а.с.21 - лист) в якому вказала, що займатися оформленням договору купівлі-продажу нотаріально не бажає. Відповідно ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повно або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Чинне законодавство, зокрема ЦК України, інші закони, Інструкція про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України містить перелік договорів, що підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. До них, зокрема належить: договори про відчуження (купівлю-продаж, міну, дарування, довічне утримання) житлового будинку та іншого нерухомого майна. Відповідно ст..181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Особливостями правового режиму нерухомості є: державна реєстрація речових прав на нерухомість, спеціальні правила укладення правочинів з нерухомістю (нотаріальна форма, державна реєстрація). Відповідно ч.4 чт.639 ЦК України, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно п.13 Постанови №9 від 06.11.2009 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України, не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Дослідивши надані позивачем докази суд дійшов висновку про те що, підземна споруда резервуару запасу води 1954 року випуску, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - не відноситься до нерухомого майна, в зв'язку з чим, оформлення договору купівлі-продажу нотаріально не є обов'язковим. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно ст. 57 ЦПК України, розглядаючи спір, суд встановлює фактичні обставини на підставі наданих сторонами письмових або речових доказів, пояснень свідків чи інших передбачених законом фактичних даних. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо вимог позивача про визнання права власності на підземну споруду резервуару запасу води 1954 року випуску, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], суд роз'яснює, що: згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів. З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилається позивач у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial