Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

17.08.2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 02.10.1998 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради, актовий запис № 1023, що підтверджується оригіналом та копією свідоцтва. Від шлюбу у них 11.10.1999 року народилася донька [PERSON]. Актовий запис № 645 про її народження зроблений 27.10.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради, що підтверджується копією свідоцтва про народження. На початку подружнього життя у них були добрі стосунки, але з часом почали виникати всілякі непорозуміння з побутових причин, у них стали часто виникати сварки, що призвело до втрати любові та поваги через неповажне до неї ставлення. Неодноразово вони намагалися поновити добрі стосунки, але всілякі спроби збереження шлюбу виявилися марними. З серпня 2016 року вони однією сімєю не проживають і на примирення вона не згодна. Ведуть роздільне господарство, мешкають окремо. За таких обставин зберегти їх родину неможливо. Питання про майно, набуте під час шлюбу бажає вирішити мирним шляхом. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з позивачем. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 02.10.1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради, актовий запис №1023. Позивач у судове засідання не зявився, але в позовній заяві зазначив, що просить справу розглянути за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК) установив наступне. Так, між сторонами було зареєстровано шлюб 02.10.1998 року в відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради, про що зроблено актовий запис №1023. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 298639. Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони мають різні погляди на життя, сімю та бачення світу, що остаточно призвело до відчуження і втрати почуття любові та поваги один до одного. На примирення позивач не згодна, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України -\~\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~\~судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved