Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

16 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою, у якій просить встановити факт смерті [INFO] своєї матері [PERSON] , [INFO] , в м. Маківка, Донецька обл., Україна. В обґрунтування заяви вказувала, що Центром первинної медично-санітарної допомого № 3 м. Макіївки 20.03.2019 року видано свідоцтво про смерть [PERSON] , однак вказаний документ не є дійсним на території України, оскільки державні органи не визнають документи, видані на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка. Заявниця підтримала заяву в судовому засіданні. Представники Оболонського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином, надали заяву у якій просили розглядати заяву без їх участі. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 8 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Питання державної реєстрації смерті регулюються ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», главою 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5. Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я чи судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у вищевказані строки, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. У разі надходження заяви після закінчення одного року з дня настання смерті та, якщо факт смерті встановлено у судовому порядку або особа оголошена судом померлою, державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника. Оскільки документ, який виданий на тимчасово окуповані території є недійсним і не створює правових наслідків, заявниця звернулася до суду. Судом встановлено, що згідно з даними свідоцтва про народження матір`ю заявниці була [PERSON] . За відомостями заявниці [PERSON] померла [INFO] у м. Маківка, Донецька обл., Україна, що підтверджується: Довідкою про причини смерті від 20.03.2019 року №135; лікарським свідоцтвом про смерть, яке видане Центром первинної медично-санітарної допомоги № 3 м. Макіївки від 20.03.2019 року; свідоцтвом про поховання № [NUMBER] , яке видане заявниці [PERSON] , та її особистою заявою про встановлення факту. Судом встановлено, що Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 15.05.2019 року відмовив заявниці у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про смерть №495 від 20.03.2019 року, видане Макіївським міським відділом записів актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької області, оскільки заявником пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У абзаці першому п. 13 постанови від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про те, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. У матеріалах справи містяться документи, які підтверджують, що заявник є єдиною спадкоємницею покійної [PERSON] , а саме Заповіт серії АЕР № 631349 від 02 квітня 2002 року, а отже, інші заінтересовані особи, окрім тих які зазначені в заяві, відсутні. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що факт смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , в м. Макіївка, Донецьк обл., Україна, підтверджується наданими заявником доказами, а тому заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті необхідно зявниці для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка.

Outcome: approved