Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

15 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, що заподіяно дорожньо-транспортною пригодою. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2017 року відкрито провадження в справі і призначено судове засідання. На підставі ухвали суду від 20.02.2017 року до участі в справі в якості третьої особи залучено приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування». У зв'язку з направленням судді Карабак Л.Г. в тривале відрядження було здійснено повторний автоматизований розподіл справи, внаслідок якого цю справу 16 січня 2018 року прийнято до провадження суддею Щасливою О.В. В позові [PERSON] зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з участю сторін о 15 годині 45 хвилин 29 січня 2016 року на перехресті проспекту Маяковського та вулиці Патріотичної в м. Запоріжжі, автомобіль під його керуванням «DAEWOO», державний реєстраційний номер [NUMBER], зазнав технічних ушкоджень. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до настання вказаних наслідків, визнаний відповідач на підставі постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2016 року, яка набрала законної сили. Вартість відновлювального ремонту ушкодженого автомобіля відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження, зробленого на замовлення позивача, обчислюється сумою в 63718 грн. 18 коп. Від особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність [PERSON], - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», - позивач отримав страхове відшкодування у сумі 35934 грн. 31 коп., 1000 грн. на картковий рахунок позивача було перераховано відповідачем як вартість франшизи, передбаченої договором страхування цивільно-правової відповідальності. Вартість автомобіля «DAEWOO» до дорожньо-транспортної пригоди становила 110530 грн. 97 коп.; у відсутність грошових коштів для проведення відновлювального ремонту позивач продав транспортний засіб за 30000 грн. Обчислена шляхом віднімання від вартості автомобіля до аварії суми страхового відшкодування, а також вартості продажу автомобіля майнової шкоди, що залишилась невідшкодованою, становить 44536 грн. 66 коп. (110530 грн. 97 коп. вартості машини до аварії - 35394 грн. 31 коп. страхового відшкодування - 1000 грн. франшизи - 30000 грн. отриманих від продажу авто), які позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Внаслідок ушкодження майна, на відновлення якого у нього не вистачило грошей, тому він вимушений був продати транспорт, позивач зазнав і моральних страждань. Вони полягають в переживаннях через негативні зміни в організації його життєдіяльності. Оскільки власний транспорт він використовував в цілях виробництва, по мірі його втрати керівництво підприємства визначило для нього перспективу звільнення, якщо він не буде використовувати власний автомобіль, тому він був змушений брати транспорт в оренду. Батько позивача є інвалідом Великої Вітчизняної війни, в силу своїх віку і стану здоров'я потребує постійної сторонньої допомоги, тому неможливість використовувати свій транспорт для здійснення поїздок з батьком до медичних закладів привнесла додаткові хвилювання в емоційне напруження позивача. Вартість оренди транспортного засобу обходиться [PERSON] в 2000 грн. на місяць, тому одиницею виміру моральних страждань він зробив цю суму, помноживши яку на десять місяців, протягом яких він використовував орендований транспорт, оцінює свої страждання в 20000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, просить про його задоволення. Представники відповідача позов не визнали, пояснивши, що позивачеві не належить матеріальне право висувати вимогу про відшкодування майнової і моральної шкоди, оскільки йому ніколи не належало право власності на автомобіль «DAEWOO», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким він керував на підставі довіреності власника - [PERSON] Що стосується суті вимог про стягнення належного власнику ушкодженого транспортного засобу відшкодування, ці вимоги є необгрунтованими, так як і звіт про оцінку автомобіля «DAEWOO», державний реєстраційний номер [NUMBER], зроблений на замовлення позивача, і оцінка цього ж транспортного засобу, виконана за зверненням страховика, містять однакові виводи про вартість майнової шкоди, заподіяної володільцю автомобіля, яка становить 36672 грн. 567 коп. Вказана сума виплачена позивачеві страховою компанією за вирахуванням франшизи, яку сплатив позивачеві відповідач. Формула ж, за якою позивач обраховує вартість майнової шкоди, є неспроможною, такою, що суперечить положенням «[PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України. У зв'язку з викладеним просять про відмову в задоволенні позову. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з'явився, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України зумовило проведення судового розгляду без його участі. З письмових пояснень представника страхової компанії випливає, що визнання події дорожньо-транспортної пригоди з участю сторін страховим випадком потягло його розслідування та призначення оцінки вартості спричиненої потерпілому шкоди, яку відповідно до звіту про оцінку в повному обсязі за вирахуванням франшизи виплачено позивачеві (а. с. 100). Вислухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що близько 15 години 45 хвилин 29 січня 2016 року на перехресті проспекта Маяковського та вулиці Патріотичної в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю сторін. Відповідача за порушення пункту 16.1 «Правил дорожнього руху України», які перебувають у прямому причинному зв'язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, визнано винуватим за ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 340 грн. на підставі постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2016 року, яка набрала законної сили (а. с. 8). Внаслідок вказаної пригоди автомобіль під керуванням позивача «DAEWOO», державний реєстраційний номер [NUMBER], і транспортний засіб, яким керував відповідач, зазнали технічних ушкоджень. Згідно із ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а із змісту ст. 1188 ЦК України випливає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Загальні правила відшкодування шкоди встановлені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, яку спричинено неправомірними діями майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що спричинила її. Як випливає з роз'яснень п. 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Вирішуючи питання, чи належить позивачеві право на звернення до суду з вимогами про захист порушеного права, суд не погоджується з твердженнями його процесуальних опонентів про відсутність цього права, виходячи з такого. За замістом наведених судом положень цивільного законодавства про відшкодування шкоди, право на отримання відшкодування має особа, що має речове право на майно. Види речових прав на майно, до яких відносяться, в тому числі, право володіння і право користування, перелічені в статті 395 ЦК України. За змістом згаданих судом статей 1187, 1188 ЦК України право на відшкодування шкоди і обов'язок її відшкодувати мають та несуть володільці джерел підвищеної небезпеки, тобто особи, які на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіють транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Судом встановлено, що позивач на відповідній правовій підставі, а саме: на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 03.11.2010 року, строк дії якої простирається до 2 жовтня 2020 року, здійснював повноваження щодо автомобіля «DAEWOO», державний реєстраційний номер [NUMBER], передбачені вказаною довіреністю, в тому числі керування транспортним засобом з правом виїзду за кордон України (а. с. 6). Оскільки неправомірність володіння автомобілем не встановлено рішенням суду, не витікає прямо із закону, а правомочність дій позивача з володіння транспортним засобом підтверджена належним та допустимим доказом, у суду є всі підстави для його кваліфікації як володільця джерела підвищеної небезпеки, що дає йому безумовне право на звернення до суду з вирішуємими вимогами. Наведені міркування суду мають відображення в роз'ясненні пункту 13 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за яким, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). З урахуванням викладеного, беручи до уваги ту обставину, що наведені заперечення відповідача суперечать логіці його дій, коли він добровільно перераховує позивачеві вартість франшизи, суд не приймає ці доводи представників відповідача як безпідставні. Обставини спричинення шкоди майну позивачва встановлені постановою суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, тому є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України. Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У зв'язку з тим, що внаслідок вчиненого [PERSON] адміністративного правопорушення майно [PERSON] зазнало ушкоджень, а він поніс збитки, його право підлягає захисту. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів внормований «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, згідно з п. 1.2, 1.3 Загальних положень якої її вимоги є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин. За змістом п. 8.3 [PERSON] вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісних транспортних засобів (С ) та величини втрати товарної вартості (ВТВ) за певною формулою. Відповідно до звіту № 44 про оцінку автомобіля «DAEWOO LANOS», державний реєстраційний номер [NUMBER], вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісних транспортних засобів становить 36672 грн. 57 коп., величина втрати товарної вартості дорівнює нулю (а. с. 1-1-104). Обчислена у відповідності до п. 8.3 [PERSON] вартість матеріального збитку становить 36672 грн. 57 коп. (36672 грн. 57 коп. + 0 грн.). У відшкодування майнової шкоди позивачеві страхова компанія сплатила страхове відшкодування в розмірі, що дорівнює розміру визначеної товарознавчим звітом суми за вирахуванням передбаченої договором страхування франшизи, а саме: 35672 грн. 57 коп. Франшизу в сумі 1000 грн. перераховано позивачу відповідачем. У зв'язку з викладеним суд доходить висновку, що належні позивачу як потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди суми у відшкодування отриманої шкоди він получив від страхової компанії, звернувшись до неї з урахуванням свого права на пред'явлення вимоги або до винної особи або до особи, що застрахувала її цивільно-правову відповідальність. Вказану суму утворює лише вартість відновлювального ремонту, хоча позивач міг би претендувати і на стягнення величини втрати товарної вартості, яка згідно із п. 8.6 [PERSON] характеризує фізичний знос, що виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті, проте в силу п. 8.6.2 [PERSON] в даному випадку втрата товарної вартості не нараховується, оскільки строк експлуатації транспортного засобу перевищує встановлений Методикою строк (5 років). Що стосується розбіжностей у відомостях про вартість відновлювального ремонту, який відповідно до проведеного на замовлення [PERSON] звіту становить 63718 грн. 18 коп. (а. с. 19), а згідно із проведеною за заявою страховика оцінкою шкоди - 36672 грн. 57 коп. (а. с. 104), то в першому випадку ця сума обчислена без врахування значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісних транспортних засобів, а в другому - з врахуванням цього показника. І так як згідно з наведеним пунктом п. 8.3 [PERSON] вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісних транспортних засобів, суд приймає вартість відновлювального ремонту, обчислену відповідно до вимог закону з врахуванням цього показника, як достовірну. Спосіб обчислення майнової шкоди, зазначений позивачем, суд до уваги не приймає, оскільки він суперечить положенням «[PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», чиї вимоги, як зазначено, є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин. Вирішуючи позов про стягнення моральної шкоди, суд знаходить його обґрунтованим, зумовленим психологічними стражданнями особи через протиправне ушкодження майна, яке негативно відбилося на звичному засобі життя потерпілого та його емоційному стані, і при розв'язанні питання про розмір шкоди, яку належить стягнути, виходить з положень ст. 23 ЦК України, згідно із якою розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір морального відшкодування, суд враховує, що позивач є молодою, соціально зайнятою людиною, яка має стабільний дохід, в силу віку і стану здоров'я здатна протягом нетривалого часу поновити порушені спосіб та ритм життєдіяльності, і вважає, що сума в 3000 грн. буде домірною глибині емоційних страждань потерпілого і зможе забезпечити поновлення втраченого емоційного комфорту. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства судовий збір, сплачений позивачем, підлягає присудженню йому з відповідача, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial