Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

15.11.2014 року Ремонтне житлово-комунальне підприємство № 1 звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 6327 грн. 35 коп. На обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що з [PERSON] укладено договір про надання жилої площі в гуртожитку за адресою:[ADDRESS]. Відповідно до умов даного договору наймач повинен вносити плату за користування приміщенням, майном, наданих послуг не пізніше 10 числа наступного за прожитий місяць. Таким чином між позивачем та відповідачем виникли відносини, що регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Свої зобов'язання [PERSON] належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01.10.2014 року має заборгованість перед РЖКП № 1 у зазначеній вище сумі, яка підтверджується відповідним розрахунком. На неодноразові вимоги боржник не реагує і на даний час має заборгованість на вказану суму. Вважає, що не має підстав для застосування ст. 264 ЦК України, тобто застосування строку позовної давності оскільки боржник щомісячно вносив плату за надані комунальні послуги на утримання будинку та прибудинкової території, однак в меншій сумі як це передбачено договором та встановленими тарифами. Представник РЖКП № 1 в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав зазначених вище та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подавши письмові заперечення, які в повній мірі підтримав та зазначив, що дійсно проживає в даному гуртожитку з 1992 року. Вважає, що з часу передачі гуртожитку з балансу НГЧ-3 (Львівська залізниця) на баланс РЖКП № 1, позивач незаконно нараховує оплату за проживання не як в гуртожитку, а як в квартирі. Ствердив, що кімната в якій він проживає знаходитсья в аварійному стані, послуги надаються неякісно, а тому він не зобов'язаний сплачувати кошти по рахунках РЖКП № 1. Крім того зазначає, що він є пенсіонером податкової міліції, а тому має пільги по сплаті послуг, які не враховані при їх нарахуванні. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] додатково пояснив, що дійсно самостійно проживає в кімнаті гуртожитку по вказаній адресі. Кошти в сумі 20 грн. за надані послуги сплачував практично щомісячно як квартплату та електроенергію. Надання послуг у відповідний період з теплопостачання було неякісним, температурний режим не відповідає встановленим нормам і на його неодноразові звернення до відповідача щодо ремонту кімнати останній не реагує, а тому рахує вартість наданих йому послуг є явно завищеною. Визнав, що в гуртожитку користується водопостачанням, послугами по водовідведенню. Не заперечував надання послуг по прибиранню сзходових кліток, прибудинкової території, в гуртожитку є освітлення місць загального користування, однак електролампи як правило замінюють самі жильці, вивезення побутових відходів і тому подібне. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про підставність заявлених вимог. Відповідно до ст. 150, ст. 156 ЖК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний сплачувати надані послуги в строки встановлені договором або Законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що між сторонами 04.08.2004 року укладено договір про надання жилої площі гуртожитку. розташованого по [ADDRESS]. Відповідно до укладеного договору наймач, тобто [PERSON] зобовязаний утримувати приміщення в належному стані, проводити за свій рахунок поточний ремонт і т.п. Поряд з тим зобов'язаний щомісячно вносити плату за користування приміщенням, майном, наданих послуг не пізніше 10 числа наступного за прожитий місяць. Відповідно до поданого розрахунку заборгованості відповідач, починаючи з жовтян 2004 року, маючи борг за вересень 2004 року в сумі 13,03 грн., послуги в які вхолдить квартплата, опалення, водозабезпечвчння та електроенергія взагалі не оплачував до грудня 2005 року. В цьому місяці фактично визнавши борг за попередній період вніс плату в сумі 250 грн., при нарахуванні за цей місяць суми витрат, що становить 55,29 грн. Починаючи з вказаного періоду по вересень 2014 року вносив плату за винятком лютого, серпня 2006 року, лютого 2007 року, жовтня 2008 року, лютого, травня 2009 року, вересня 2010 року, січня, жовтня ,грудня 2011 року, березня , червня 2012 року в сумі по 20 грн щомісячно при цьому виникла заборгованість на загальну суму 6327, 35 грн. (різниця між нарахованою сумою 8954,52 грн. та проплаченою боржником 2330 грн.), яка є обгрунтованою і арифметично вірною та відповідно підлягає стягненню з відповідача. Покликання [PERSON] на вимоги законодавства про застосування строку позовної давності на переконання суду є необгрунтованими та застосуванню не підлягають з підстав викладених вище. Твердження відповідача на ті обставини, що нарахування за надані послуги не відповідають вимогам Закону так як він проживає в кімнаті гуртожитку також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до чинного законодавства громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифів) у встановленій для будинків державного та громадського житлового фонду. Статтею 66 ЖК України визначено, що плата за користування житлом обчислюється із загальної площі квартири. Матеріалами справи доведено, що плата за проживання в гуртожитку та вартість надання комунальних послуг відповідає рішенням Ковельської міської ради «Про затвердження розміру плати за утримання будинку та прибудинкової території, вивезу твердих і рідких побутових відходів» на відповідний період, структурі вартості послуг, пов'язаних з утриманням будинку та прибудинкової території і затвердженим тарифам. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Боржником не доведено належними та допустимими доказами факту надання позивачем неякісних комунальних послуг чи їх ненадання, а тому з урахування наведеного суд приходить до переконання про задовлення позову в повному обсязі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88, ст. 99 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved