Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

16 березня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка, в якому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з моменту звільнення і по день фактичного розрахунку. Обгрунтувала позивач свій позов тим, що з 15 січня 2003 року по 28 травня 2019 року вона працювала на різних посадах бібліотекаря в Національному університеті «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка. У порушення вимог законодавства відповідач не нараховував позивачу надбавку за особливі умови роботи у граничному розмірі 50%, що є обов`язковою виплатою, у зв`язку з чим вона зверталася за захистом свого порушеного права до суду. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 750/1031/20 за її позовом до відповідача, зокрема, зобов`язано Національний університет «Чернігівський колегіум імені Т.Г.Шевченка» здійснити перерахунок надбавки позивачу за особливі умови роботи, у період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року, у розмірі 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої їй надбавки у розмірі 5%. 24 грудня 2020 року позивач отримала від відповідача кошти по перерахунку надбавки за особливі умови роботи в сумі 43390 грн. 42 коп. Оскільки при звільненні позивача з роботи вказана сума не була врахована, а отже з позивачем не було проведено розрахунок в день звільнення в повному обсязі, як це передбачено статтею 116 КЗпП України, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2021 року відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. [PERSON] працювала на різних посадах бібліотекаря в Національному університеті «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка у період з 15 січня 2003 року до 26 квітня 2019 року, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 8-10). На підставі наказу № 92/вк/ІІ від 11 квітня 2019 року позивач звільнена з роботи з 26 квітня 2019 року відповідно до пункту 6 статті 36 КЗпП України (а.с. 10). Відповідач з 2014 року не нараховував позивачу надбавку за особливі умови роботи в граничному розмірі 50%, що є обов`язковою виплатою та відноситься до заробітної плати працівників бібліотек, у зв`язку з чим позивач зверталася за захистом свого порушеного права до суду. Зокрема, постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року у справі № 750/1031/20 рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 травня 2020 року скасовано. Позовну заяву [PERSON] до Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т.Г.Шевченка» про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ № 28 вк/ІІ від 15 лютого 2019 року в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки [PERSON] за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу. Зобов`язано Національний університет «Чернігівський колегіум імені Т.Г.Шевченка» здійснити перерахунок надбавки [PERSON] за особливі умови роботи, у період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року, у розмірі 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої їй надбавки у розмірі 5% (а.с. 13-19). На виконання вказаного судового рішення відповідачем було здійснено перерахунок позивачу надбавки за особливі умови роботи та 24 грудня 2020 року здійснено її виплату (а.с. 12). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене та те, що надбавка за особливі умови роботи на момент звільнення позивача з роботи (26 квітня 2019 року) не була врахована відповідачем під час здійснення розрахунку всіх сум, належних позивачу при звільненні, а була виплачена їй на підставі постанови Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року в сумі 43390 грн. 42 коп. лише 24 грудня 2020 року, а також беручи до уваги положення статті 117 КЗпП України, якою визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку) в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved