Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

17.10.2016 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, який в ході судового розгляду справи уточнив, подавши 13.12.2016 року уточнену позовну заяву, яку уточнив в частині відповідачів, зазначивши в якості відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.03.2014 року померла його дружина [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді 1/5 частки житлової квартири за адресою: [ADDRESS]. Зазначена частка квартири належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.08.1998 року. Дружина отримала технічний паспорт на вказану квартиру, але не зареєструвала право власності на належну їй частку житлової квартири в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Зазначена житлова квартира належить в рівних частках йому, померлій дружині, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після смерті дружини він є спадкоємцем першої черги після її смерті, на день її смерті був прописаний та проживав разом з померлою, а тому є таким, що прийняв спадщину. При зверненні до державного нотаріуса [PERSON] йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що відсутня реєстрація права власності в БТІ. Крім того право власності належну йому 1/5 частку житлової квартири також не зареєстроване в БТІ. Тому позивач просить визнати за ним право власності на 2/5 частки житлової квартири на підставі рішення суду: на 1/5 частку в порядку спадкування після смерті дружини та на 1/5 частку, яка згідно свідоцтва про право власності належить йому. В судове засідання сторони не зявились. Позивач надав письмову заяву, згідно якої просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі також до початку судового засідання надали письмові заяви, згідно яких просили справу розглядати без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Причина неявки третьої особи державного нотаріуса Першої сєверодонецької державної нотаріальної контори [PERSON] суду невідома. Про дату та час судового засідання вона повідомлялась завчасно, належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 06.08.1998 року, квартира №57 за адресою: вул.Ватутіна, 97 належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках (а.с.7). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №75528635 від 12.12.2016 року відомості щодо заборони відчуження житлової квартира №57 що знаходиться за адресою: вулиця Ватутіна, б.97, м.Луганськ, Луганська область в Реєстрі відсутні. Крім того відомості з Реєстру прав власності у зазначеній Інформаційній довідці також не зазначені (а.с.42). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії VІ- УР №299376 від 28.04.1963 року, [PERSON] та [PERSON] є чоловіком і дружиною (а.с.9). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД №401929 від 17.103.2014 року, яке видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, [PERSON] померла 10 березня 2014 року, про що зроблений актовий запис №555 (а.с.8). Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.05.2016 року, виданої державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON], видати свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON] немає можливості, у звязку з тим, що відсутня реєстрація права власності на вищевказану 1/5 частку житлової квартири №57 розташовану у будинку №97 по вул..Ватутіна, м.Луганська у відповідному бюро технічної інвентаризації (а.с.11). Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], вона була заведена 09 вересня 2016 року Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою та зареєстрована в Спадковому реєстрі 09.09.2016 року за №45019997. Заяву про прийняття спадщини подав лише чоловік померлої позивач [PERSON]. Тому він є єдиним спадкоємцем, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, оскільки згідно довідки №1828, яка міститься в матеріалах спадкової справи, він проживав на день смерті разом зі спадкодавцем, а також протягом шести місяців після її смерті.09.09.2016 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески. Будь-яких інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини спадкова справа не містить (а.с.90-106). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)). Разом із тим, із системного аналізу зазначеної правової норми вбачається, що належним відповідачем у такому судовому спорі є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житлову квартиру. Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. При цьому визнання в судовому порядку права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за позовом, заявленим до особи, яка не оспорює таке право власності, суперечить, крім зазначених вище процесуальних норм, вимогам статей 15, 392 ЦК України. Так, згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за предявленим позовом. Як було встановлено судом, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку є її чоловік - позивач [PERSON] Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у справах щодо спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Наведене повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 1277 ЦК України, відповідно до якої у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Оскільки позивач [PERSON] єдиний, хто прийняв спадщину у встановленому законом порядку, жодних доказів щодо наявності інших спадкоємців суду не надано, як само і не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі також є спадкоємцями майна після смерті [PERSON], з огляду на положення ст..1277 ЦК України, належним відповідачем по справі має бути територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування, тобто Луганська міська рада. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного у ст. 11 ЦПК, суд не може за власною ініціативою замінити неналежного позивача належним на підставі ст. 33 цього Кодексу. Зміст зазначеної норми цивільного процесуального законодавства у системному аналізі з положеннями ст.ст.1, 3, 15 ЦПК України, ст.15 ЦК України дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем суд повинен відмовляти у задоволенні позову саме до цього відповідача, що не позбавляє позивача права звернутись з аналогічними позовними вимогами до належного відповідача. При таких обставинах, приймаючи до уваги, що від позивача не надходило клопотань про заміну первісних відповідачів належним, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа державний нотаріус Першої сєверодонецької державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування задоволенню не підлягають, оскільки предявлення позову до неналежних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Доводи, на які позивач посилається у позовній заяві і обґрунтовує ними свої позовні вимоги, в даному випадку не підлягають правовій оцінці судом внаслідок того, що позов предявлено до неналежних відповідачів. \~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed