Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

16 березня 2015 року [PERSON] \~звернувся\~\~ в суд з позовом до [PERSON], де просив суд\~\~ постановити рішення про стягнення з відповідачки на його користь боргу за договором позики у сумі 39200 грн.: в тому числі суми основного боргу 35000 грн., та три проценти річних - 4200 грн., а також стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору. Обгрунтовуючи вимоги, позивач\~\~ зазначив, що\~ \~01 червня 2011 відповідачка [PERSON] позичила у нього під розписку 35\~000 гривень. Термін повернення був не пізніше 01.06.2013 року .\~ Починаючи з червня 2013 року він неодноразово звертався до неї з вимогою повернути борг, однак вона просила продовжити строк повернення, який було встановлено 30 січня 2015 року. До даного часу відповідачка боргу не повернула. \~ В судовому засіданні\~ \~ \~\~ позивач\~ [PERSON] та його представник [PERSON] \~ \~ підтримали\~\~ позовні\~ вимоги повністю\~ із підстав,\~ зазначених у\~ позовній\~ заяві. Крім цього , вони пояснили, що ніяких додаткових угод між сторонами не укладалось . Відповідачка [PERSON] взагалі не повертала позивачені ніяких коштів. При цьому вони вважають, що строк позовної давності не пропущено , так як кінцевий строк виконання зобовязань у [PERSON], при арифметичному підрахунку , настав у 2013 році , тобто три роки не пройшло . Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні , не заперечуючи факту отримання коштів по даній позиці , позовних вимог не визнали із-за пропуску строку позової давності позивачем, який обраховується із липня 2011 року, а позов подано до суду 16 березня 2015 року , так як зобовязання [PERSON] щодо повернення боргу були щомісячними згідно розписки , а вона їх не виконувала взагалі , що не оспорюється позивачем. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов\~ \~\~ \~ задоволенню не підлягає , виходячи із наступного . Відповідно до статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій\~\~стороні\~\~грошові кошти,\~\~а позичальник зобовязується\~\~повернути таку ж суму грошових коштів. Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України,\~\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов\~\~договору\~\~та\~\~вимог\~\~цього\~\~Кодексу,\~\~інших актів цивільного законодавства; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд встановив, що форма укладення договору позики сторонами по справі дотримана - у простій письмовій\~\~формі у вигляді розписки позичальника ( а.с. 5). Факт передачі [PERSON] для [PERSON] коштів, а саме позики в сумі 35000 грн. підтверджено даною розпискою останньої про отримання від позивача вказаної суми коштів від 01 червня 2011 року. У розписці зазначено, що [PERSON] позичила у [PERSON] 35 000 гривень та зобовязується віддавати з 01 червня 2011 року по 1500 гривень на місяць. Тобто [PERSON] зобовязалась позивачу повертати борг по 1500 гривень періодичними щомісячними платежами . Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку . Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події , з якою повязано його початок ( ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України) . Загальна позовна давність встановлюється у три роки ( ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу , яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України) . Так , за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України) . Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків , що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При чому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії ( припинення дії) договору , скільки з певними моментами ( фактами) , що свідчать про порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України) . За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов , тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи зазначені вимоги закону , суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем пропущено, так як його початок був з липня 2011 року, коли [PERSON] повинна була сплатити перші 1500 гривень у червні 2011 року згідно розписки, але вона цього не зробила, про що знав позивач та підтвердив факт у судовому засіданні неотримання ніяких коштів від останньої, а позов до суду подано 16 березня 2015 року , тобто більше трьох років . Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-20 цс-14. На цій підставі , в звязку із пропуском строку позовної давності , у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed