Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

16.06.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, який 29.02.2016 року уточнив та просить стягнути з [PERSON] борг за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 587 281грн., та стягнути судові витрати. При цьому позивач посилається на те, що 21.06.2010 року у присутності свідків та за письмової згоди дружини відповідача, між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого позивач надав у власність відповідача кошти у розмірі 335\~380 грн. на строк до 21.12.2010 року. Однак, кошти за договором позики відповідачем не повернуті у повному обсязі, у зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнений позов підтримала та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 21.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 335\~380 грн., що еквівалентно 34\~257 Євро за офіційним курсом НБУ станом на день укладання договору. Строк договору відповідно до п. 4 спливає 21.12.2010 року. Договір укладено за письмової згоди дружини відповідача [PERSON] від 21.06.2010 року та у присутності [PERSON] /а.с. 39-40/. На підтвердження виконання позикодавцем умов договору, позичальником [PERSON] було складено особисту розписку про отримання грошових коштів у розмірі 335\~380 грн., що еквівалентно 34\~257 Євро за офіційним курсом НБУ станом на день укладання договору /а.с. 42/. Таким чином, судом встановлено, що позивачем [PERSON] у повному обсязі виконані умови договору позики від 21.06.2010 року, про що свідчить особиста розписка [PERSON] про отримання грошових коштів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні судом допитано свідка [PERSON] /[PERSON]/ Л.А., яка пояснила, що була присутня 21.06.2010 року під час укладання сторонами договору позики, та за її присутності [PERSON] були передані [PERSON] кошти у розмірі 335\~380 грн. Свідок вказала, що на договорі позики від 21.06.2010 року наявний її особистий підпис на підтвердження вказаних обставин. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що показання свідків не можуть вважатися належнми доказами підтвердження факту укладення договору позики між сторонами, так як на підтвердження вказаної обставини мають бути надані належні письмові докази, які по даній справі є наявними в матеріалах справи. В ході розгляду справи представник позивача пояснювала, що відповідач частково виконав договір позики, а саме у січні 2013 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] передав позивачу кошти у розмірі 20\~000 грн., однак в подальшому вся сума позики не була повернута позикодавцю. У зв'язку з чим, [PERSON] 15.08.2014 року звернувся до суду із позовом про стягнення коштів, про що свідчить надана до суду копія позовної заяви. Крім того, представник вказала, що 21.08.2014 року [PERSON] повернув позивачу суму позики у розмірі 15\~000 грн., в зв'язку із чим, позовна заява по справі № 520/10472/14-ц була повернута позивачу за його заявою. Судом досліджено ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2014 року по справі № 520/10472/14-ц, відповідно до якої [PERSON] звертався до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, та вказаний позов був повернутий позивачу на підставі п.1 ч. 3 ст. 121 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача [PERSON], яка підлягає стягненню за договором позики від 21.06.2010 року становить 300\~080 грн. /335380 грн. 20\~000 грн. 15\~000 грн./. Пунктом 2 вказаного Договору позики від 21.06.2010 року передбачено, що за домовленістю сторін позика є безкоштовною. Однак, згідно п. 11 Договору, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму, вказану в п. 1 цього Договору, або якщо буде порушуватися порядок погашення позики, згідно графіку, вказаному в п. 5 цього Договору, то за кожне неналежне виконання умов цього Договору, він зобовязаний сплатити штраф у розмірі 0,5 % від суми вказаної в п. 1 цього Договору. Судом досліджено розрахунок заборгованості відповідача стосовно штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язання, з якого слідує, що штраф становить 1\~680 грн. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 3-142гс11 зазначено, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, судом встановлено, що у зв'язку із неналежним виконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики від 21.06.2010 року, позивач має право на стягнення з відповідача втрат від індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до уточненої позовної заяви від 25.02.2016 року, вбачається, що втрати від індексу інфляції становлять 235\~385 грн., а три відсотки річних 49\~836 грн. З огляду на вищевикладене, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 21.06.2010 року у зальному розмірі 587\~281 грн. = 300\~380 грн. + 49\~836 грн. + 1\~680 грн. + 235\~385 грн. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved