Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

16.06.2014 року [PERSON] звернувся в суд в інтересах [PERSON] до [PERSON], треті особи Воловецька селищна рада Закарпатської області, Департамент соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації з позовом, в якому просив припинити право власності відповідачки [PERSON] на земельну ділянку площею 0,015 га в [ADDRESS], визнати недійсним державний на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №458207, виданий [PERSON] 21 жовтня 2008 року на земельну ділянку площею 0,1500 га за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 2121555100:01:006:0058; визнати за позивачем [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку та зобов'язати відділ Держземагенства у Воловецькому районі Закарпатської області видати [PERSON] державний акт на право власності на цю земельну ділянку. Позов обґрунтовано тим, що 29.10.2013 року між Департаментом соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації в особі директора Мацоли В.В. та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого продавець [PERSON] передала нерухоме майно, яке складається з житлового будинку, що розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га, кадастровий номер №2121555100:01:006:0058 за адресою: [ADDRESS]. Згідно з п.1.1 договору купівлі-продажу житлового будинку продавець передає у власність, а Покупець приймає у власність належну продавцю на праві приватної власності вищевказану нерухомість і сплачує за неї ціну визначену договором для подальшої безоплатної передачі її у власність інваліду війни третьої групи, воїну-інтернаціоналісту [PERSON] Позивач є власником житлового будинку в [ADDRESS], проте відповідач [PERSON], не визнає його право власності на земельну ділянку на якій розташований будинок, вважаючи, що земельна ділянка належить їй на праві власності, через що позивач просить вирішити спір в судовому порядку. Відповідач [PERSON] пред'явила зустрічний позов до [PERSON], в якому ставить питання про зобов'язання позивача укласти з нею договір купівлі-продажу земельної ділянки на якій розташований проданий нею житловий будинок. В судовому засіданні позивач підтримав позов покликаючись на обставини викладені в позовні заяві, зустрічний позов не визнав, мотивуючи свою позицію тим, що право на земельну ділянку переходить до нового власника разом з переходом права власності на житловий будинок, що на ньому розташований. Представник відповідача позов не визнав, вважаючи, що земельна ділянка не була предметом договору купівлі-продажу житлового будинку, а тому на законних підставах належить попередньому власнику житлового будинку [PERSON] просив задовольнити зустрічний позов покликаючись на обставини викладені в заяві. Представник Воловецької селищної ради просив у позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити з покликанням на статтю 120 Земельного кодексу України. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази в справі суд дійшов висновку, що позов [PERSON] в інтересах [PERSON] підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Встановлено, що згідно з пунктом 1.3 договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 жовтня 2013 року укладеного між [PERSON] та Департаментом соціального захисту населення Закарпатської ОДА, нерухоме майно - житловий будинок, що відчужується розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки 2121555100:01:006:0058. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.23-25). Відповідно до ч.1 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ч.6 статті 120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. У відповідності з ч.1 статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до роз'яснень, що містяться в підпункті «г» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року № 1702-VI. Таким чином, суд визнав, що право власності на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок площею 0,01500 га перейшло на підставі договору купівлі-продажу до покупця житлового будинку - Департаменту соціального захисту населення Закарпатської ОДА, який в свою чергу придбав зазначений будинок для передачі у власність позивача [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Воловецької селищної ради № 012 від 31 січня 2014 року вищезазначений будинок в [ADDRESS] передано у власність позивача [PERSON] та членів його сімї, про що видано свідоцтво про право власність на нерухоме майно серії А№0050. Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 17233233 від 03.02.2014 житловий будинок в [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] та членам його сімї (а.с. 7-8). Оскільки цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд змінено не було, то при переході права власності на житловий будинок до покупця, а за тим до позивача [PERSON] перейшло і право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч.2 статті 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти. Враховуючи, що після продажу житлового будинку відповідач [PERSON] оспорює право власності на земельну ділянку, яке згідно з ч.1 статті 120 ЗК України припиняється у разі набуття власності на житловий будинок, будівлю, споруду іншою особою, суд вважає, що для захисту права позивача підлягає задоволенню позовна вимога про визнання недійсним державного акта про право власності [PERSON] на цю земельну ділянку. Позовна вимога щодо припинення права власності на земельну ділянку задоволенню не підлягає, оскільки права нового власника житлового будинку захищені законом (ч.1 статті 120 ЗК України), а тому ухвалення судового рішення з цього питання не передбачено законом. Згідно з ч.1 статті 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. З підстав визначених у ч.1 статті 120 ЗК України підлягає задоволенню також позовна вимога щодо визнання права власності на земельну ділянку за позивачем. З врахуванням викладеного суд визнав, що зустрічний позов задоволенню не підлягає. При цьому суд виходить з того, що відповідач [PERSON] втратила право власності на земельну ділянку, а тому не може бути стороною договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки. Крім того, чинне цивільне законодавство не передбачає можливість примусового укладення договору купівлі-продажу за рішенням суду, якщо проти цього заперечує інша сторона.

Outcome: partial