Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

17.07.2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 05.05.1982 року, неповнолітніх дітей вони не мають, однак розірвати шлюб в органах РАЦС виявилося неможливим. Причиною звернення до суду з даним позовом є те, що спільне життя з відповідачем не склалося, протягом останніх років спільного сімейного життя між ними поступово погіршувалися стосунки, вони втратили один до одного почуття любові, поваги та взаєморозуміння, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, різні погляди на подальше життя в цілому, між ними постійно виникають непорозуміння та скандали, що унеможливлює спільне життя і створює нестерпні умови сумісного проживання, останні чотири роки вони проживають окремо, шлюб носить формальний характер, тому просила його розірвати. 14.07.2020 року, після усунення позивачем недоліків позову, судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує та просила після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » і залишити за нею судові витрати. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час і місце розгляду справи\~ повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив\~ на позов та заяви по суті спору до суду не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29.05.1982 року у Білоцерківському міському відділі РАГС Київської області, актовий запис № 513, від спільного життя неповнолітніх дітей не мають, протягом тривалого часу сімейно шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, втратили взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить інтересам позивача. На підставі вище викладеного, враховуючи, що позивач має стійке волевиявлення щодо припинення шлюбу з відповідачем, а примушення до шлюбу не допускається, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст.\~ 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатила при подачі позову до суду судовий збір в розмірі\~ 840,80 грн. (а.с. 1) та заявила клопотання про залишення даних витрат за нею без відповідного відшкодування.

Outcome: approved