Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

15.01.2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначають, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 10.01.2013 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк». Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов кредитного договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав свої зобов`язання з надання кредиту, проте [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконав, тому станом на 30.11.2020 року виникла заборгованість в сумі 17510,93 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 14092,87 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 3418,06 грн. Відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту зі сплатою процентів за користування кредитними коштами щомісячно, але він добровільно не розрахувався. Тому змушені звернутися до суду з вказаним позовом та просять стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредиту в розмірі 17510,93 грн. і витрати по відшкодуванню судового збору в сумі 2102 гривень. 24.02.2021 р. до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] в якому вказує, що подану позовну заяву вважає необгрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення за наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ч. ЦК України, ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Вказує, що якщо на думку позивача анкета-заява становить кредитний договір, вона повинна бути підписана, з боку позивача, уповноваженою на те особою. Позивачем, до суду надана Анкета-заявка, яка була підписана, представником позивача, проте не доведено повноваження особи, якою підписано Анкету-заяву від 10.01.2013 року. Тобто, з наданої суду Анкети-заявки не можливо встановити, чи були особи, що її підписали уповноваженими для підписання. Крім того, у вказані анкеті відсутнє будь-яке посилання на встановлення кредитного ліміту, наміру отримати кошти у кредит, відсутня відмітка про намір отримання будь-якої картки. Будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на особовий картковий рахунок позивач не надав. До позовної заяви копію платіжної картки не додав. Підтвердження отримання ним картки також надано до суду не було. В доданих позивачем додатках до позову, відсутні докази ознайомлення позивачем відповідача з Умовами публічного договору та надання відповідачу копій цих документів. Також не надані докази отримання відповідачем графіків платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту, відкриття банківського рахунку в рамках виконання кредитного договору, відсутні докази надання відповідачу електронного платіжного засобу у вигляді картки, в анкеті-заяві такі дані відсутні, не надано належних первинних фінансових документів про отримання та повернення нібито кредитних коштів. Додані ж «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не містять підпису відповідача, складені та сформовані самим позивачем, який є зацікавленою особою у справі та може вносити будь-які відомості у ці документи. Вони є лише відскановими копіями невідомого документу, викликають сумнів в їх достовірності, не містять підпису відповідача про ознайомлення, а тому їх не можливо вважати складовою укладеного договору. Також, встановлення кредитного ліміту, не свідчить про отримання та використання користувачем картки будь-яких коштів. Наданий позивачем документ під назвою «Розрахунок заборгованості» є таблицею нарахувань невідомого походження, а відтак є неналежним допустимим і достовірним доказом ні руху коштів по картковому рахунку, ні розрахунком суми боргу, ні доказом існування самого боргу, який навіть кредитний договір існував. Жодна із сум, зазначена у Розрахунку, відповідачем не підтверджується. Крім того, зазначає, що відповідач не отримував коштів зазначених в позові, а ні як тіло кредиту, а ні в інший спосіб. Додатково звертає увагу, що відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг, наданих позивачем: «Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо, протягом вказаного строку жодна із сторін не повідомила про іншу про припинення строку дії Договору, він вважає пролонгований на той же період». Тобто, у випадку коли б і був укладений кредитний договір з позивачем 10.01.2013 року, термін дії такого договору становив би 10.01.2015 року, тому позивач мав би право звернутись до суду не пізніше 10.01.2018. За таких підстав, просить прийняти відзив до розгляду та відмовити в задоволенні позову. 01.04.2021 р. представником позивача надано відповідь на відзив, в якому спростовують викладені у відзиві обставини, оскільки відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. 05.04.2021 р. відповідач [PERSON] надав суду заперечення на відзив, у якому вказує, що відсутність підтвердження повноважень особи, що підписала Анкету-заяву від 10.01.2013 року та не спроможність позивача надати таке підтвердження, на думку відповідача, слугує черговим підтвердженням неукладення будь-якого договору між сторонами. Крім того відповідачем не надано жодного доказу про отримання відповідачем картки, користування нею та правомірність її видачі. Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Рудич І.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених в позові. Суду пояснила, що 10.01.2013 року відповідач [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання кредиту і було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000 грн. При оформленні кредиту відповідачем було підписано заяву на отримання кредиту 10.01.2013 р., тим самим він ознайомлюється з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами і складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Користування наданими кредитним коштами підтверджується виписками по картковому рахунку, де прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже він отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливими без наявності картки та введення ІПН-коду, який відповідно до умов Договору відомий лише відповідачу. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Тобто, відповідач [PERSON] отримував кредитну картку з кредитним коштами, користувався нею, частково повертав борг, тому просить повністю задовольнити позов і стягнути виниклу заборгованість. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв чи клопотань не надходило. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» Кредитного договору № б/н від 10.01.2013 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна» зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік (2,5% на місяць), з розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу (а.с.21). Даний Кредитний договір складається з Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (далі Тарифи) і Умов та Правил надання банківських послуг (далі Умови) (а.с. 22-48), тобто є договором приєднання. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті істотні умови договору, а саме: підстави, порядок нарахування, розмір та сплата відсотків за користування кредитними коштами. Такий висновок відповідає висновку Верховного Суду, що викладений в постанові від 02 грудня 2020 року по справі № 284/157/20-ц. Як вбачається із Розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] належним чином не виконував зобов`язання відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 30.11.2020 року виникла заборгованість в сумі 17510,93 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 14092,87 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 3418,06 грн. (а.с. 17-18). Із виписок по особовому рахунку [PERSON] (а.с.148 зв.-167) зазначено рух коштів по рахунку: купівля продуктів та товарів, зняття готівки у банкоматах, поповнення мобільного, поповнення кредитного рахунку. Із фотозображення (а.с.241) встановлено особу [PERSON] , який у відділення банку тримає картку у руках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав до кредитного договору Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua. Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження факту отримання та користування відповідачем кредиту, а ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушив зобов`язання за даним договором. Так, суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] зазначені у відзиві на позов, що він не укладав кредитний договір та не користувався кредитною карткою, оскільки в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 10.01.2013 року зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку, сімейний стан, місце роботи, так як така інформація може бути відома лише відповідачу [PERSON] . Крім того, із наданого позивачем фотозображення встановлено, що у відділенні Приватбанку здійснено фотознімок на якому саме відповідач [PERSON] тримає в руках картку «Універсальна». Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача та письмові заперечення відповідача [PERSON] , з огляду на встановлені на підставі наданих позивачем доказів обставини та враховуючи вищенаведені норми закону, суд приходить до висновку про навність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 17510,93 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 14092,87 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 3418,06 грн. згідно укладеного договору №б/н від 10.01.2013 року. Враховуючи те, що позов задоволено повністю, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ними документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2102,00 гривень.

Outcome: approved