Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

17.05.2019 року [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 20.05.1998 року вона та [PERSON] уклали договір № 2822 купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна - незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] . Зазначений договір вони посвідчили в Первомайській філії Південної [PERSON] Біржі, не знаючи про те, що згідно законодавства такий договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Всі умови договору і позивачка, і відповідачка виконали. З часу придбання будинку ніяких претензій, жодних заперечень зі сторони [PERSON] до неї не надходило. Протягом двадцяти років вона відкрито користується будинком, регулярно сплачує комунальні послуги, утримує його в належному санітарно-технічному стані, здійснює будівельно-ремонтні роботи та обробляє присадибну ділянку. На даний час вона вирішила розпорядитись належним їй будинком шляхом дарування, однак нотаріусом було їй відмовлено у посвідченні договору та рекомендовано звернутись до суду. Крім того, вищезазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0619 га кадастровий номер № [NUMBER] , яка була надана колишньому власнику будинку [PERSON] в приватну власність для обслуговування жилого будинку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки з ним не укладався, оскільки сторони вважала, що з переходом права власності на будинок до [PERSON] , а згодом і до [PERSON] перейшло право власності і на земельну ділянку, на якій він розташований. [INFO] [PERSON] помер. З моменту укладення договору купівлі-продажу позивачка користується земельною ділянкою в особистих цілях, сплачує податок; жодних претензій до неї від [PERSON] та спадкоємців [PERSON] з приводу незаконного придбання чи користування землею не було. За таких обставин просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на незавершений будівництвом житловий будинок та на земельну ділянку. Ухвалою суду від 20.05.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін з особливостями, передбаченими ст. 279 ЦПК України. Відповідачам, третій особі направлені копії позовної заяви, додатків до неї, запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом час такі документи суду не подані. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 22.05.1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна № 2822, який посвідчений Первомайською філією Південної Товарної Біржі. Згідно зазначеного договору [PERSON] продала позивачці незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 61%, розташований на земельній ділянці площею 0,0619 га по [ADDRESS] , що підтверджується копією зазначеного договору. Нотаріально договір не посвідчувався. Тобто, сторонами під час укладення даного договору не дотримано вимог ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних відносин) щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Всі умови зазначеного договору сторонами виконані. Позивачка передала продавцю обумовлену договором суму грошей, продавець надала їй будинок, а також всі правовстановлюючі документи, в тому числі технічний паспорт, ключі від будинку, зналася з реєстрації місця проживання та звільнила житлове приміщення. З моменту придбання будинку [PERSON] продовжила будівництво та реконструкцію господарських приміщень та гаражів на присадибних ділянках, що підтверджується витягом із рішення № 140 від 28.03.2002 року та дозволом на виконання будівельних робіт № 69 від 03.04.2003 року, тобто позивачка володіла та користувалась майном на власний розсуд. [PERSON] вирішила розпорядитись належним їй будинком шляхом дарування, однак постановою нотаріуса від 02.05.2019 року позивачці відмовлено, оскільки договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна № 2822 від 20.05.1998 року має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо його право оскаржується або не визнається іншою особою. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Зазначені та встановлені судом обставини відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України є підставою для визнання договору дійсним. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За таких обставин суд вважає, що слід визнати дійсним договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна № 2822 від 20.05.1998 року та визнати за позивачкою право власності на незавершений будівництвом житловий будинок. Щодо визнання за позивачкою право власності на земельну ділянку суд виходить з наступного. Із Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Первомайської міської ради № 174 від 22.06.1993 року, вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0619 га в межах згідно з планом, розташовану по [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку, про що в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю зроблено запис № 149. [PERSON] свого часу здійснив відчуження об`єкту нерухомого майна - незавершеного будівництвом житлового будинку, [PERSON] , однак договору про відчуження землі під будинком з нею не уклав. Відповідно, і [PERSON] не могла продати землю [PERSON] [INFO] в с. Кінецьпіль Первомайського району Миколаївської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2019 року. Згідно відповіді першої та другої первомайських нотаріальних контор Миколаївської області спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. З часу укладення договору купівлі-продажу [PERSON] безперешкодно користується земельною ділянкою, сплачує податок, що підтверджується квитанціями. Згідно до ч.1 ст. 120 ЗК України та ч.1 ст. 377 ЦК України у разі відчуження будівлі і споруди, які розташовані на земельній ділянці, яка належить на праві власності відчужувачу, до набувача переходить право власності і на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, а у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба. Таким чином встановлено, що до теперішнього власника вказаного вище незавершеного будівництвом житлового будинку - позивачки у справі, право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, фактично не перейшло. Земельна ділянка на даний час зареєстрована за попереднім власником будинку [PERSON] , хоча під час укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна фактично мала відчужуватися садиба. Інакше, ніж у судовому порядку, не можливо визнати за [PERSON] право власності на прибудинкову земельну ділянку. Отже, враховуючи вищезазначене, слід визнати за позивачкою право власності на прибудинкову земельну ділянку, оскільки при переході права власності на незавершений будівництвом житловий будинок до неї фактично перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивачкою про відшкодування судового збору не заявлено.

Outcome: approved