Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

15 жовтня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до Червономотовилівської сільської ради Фастівського району про визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 0, 3432 га, із яких: 0, 2091 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0, 1341 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території села Червона Мотовилівка Фастівського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 13.10.2010 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.10.2010 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0, 3432 га. За життя батько заповіт не склав, тому у встановлений законом 6-ти місячний термін позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак 20.09.2013 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки позивачкою надані документи, які не відповідають вимогам ст.49 Закону України «Про нотаріат», а саме Державний акт на право приватної власності на землю містить виправлення. Позивач зазначає, що відсутня можливості будь-яким іншим способом визнати право власності на спадкове майно, крім визнання цього права в судовому порядку. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позову [PERSON] та просить розглядати справу без участі представника. Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії I-БК № 437793, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.4). 14 жовтня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 14.10.2010 року другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, серія I-ЖД №242533 ( а.с. 3). З наведеного виходить, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0, 3432 га, із яких: 0, 2091 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0, 1341 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території села Червона Мотовилівка Фастівського району Київської області. З метою реалізації свого права, як спадкоємця за законом, позивач звернулась до приватного нотаріуса Черкаського міського округу з вимогами видачі свідоцтва про право власності на спадщину, однак 20.09.2013 року позивачу відмовлено у вчинені заявлених діф з підстав того, що надані документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку за померлим, не відповідають вимогам ст.49 Закону України «Про нотаріат», а саме Державний акт на право приватної власності на землю містить виправлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку\~ст. 60 ЦПК України\~докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Обєктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, оскільки за його життя було прийнято рішення компетентним органом про передачу земельної ділянки його у власність, отримав державний акт, то, відповідно, і спадкоємець - позивач у справі набуває таке право в порядку спадкування на дану земельну ділянку. Як зазначалось, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку позивачу було відмовлено у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку містить виправлення, а саме виправлена площа земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з 0, 2500 га на 0, 2091 га та ведення особистого підсобного господарства виправлено з 0, 0932 га на 0, 1341 га. (а.с.5). Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Системний аналіз наданих позивачем доказів дає змогу суду достовірно встановити, що спірна земельна ділянка площею 0,3432 га складається з: 0,2091 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0,1341 га - для ведення особистого підсобного господарства. Суд вважає доведеним, що позивачка є спадкоємицею за законом, тому має право спадкування земельної ділянки, але має оригінал Державного акту на земельну ділянку, що містить виправлення, тобто правовстановлюючий документ, що не відповідає ст.49 Закону України «Про нотаріат», саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності належно оформленого Державного акту про право власності на землю не існує. На підставі вищевикладеного, з урахуванням відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved