overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

16 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 11 травня 2012 року. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Додатково зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився. Про місце та час розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку. Причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглядати справу на підставі наявних доказів у справі у відсутність відповідача; ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи: довідку про доходи [PERSON] (а.с. 3), довідку про склад сімї (а.с. 4), копію свідоцтва про шлюб (а.с. 8), копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 9), суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначені розміру аліментів, судом враховується стан здоровя дитини і відповідача по справі, матеріальне становище та інші обставини справи, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача. Суд визнає необхідним застосувати норми п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

16 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 17 жовтня 1981 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітніх дітей. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явились, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв суду не подавав. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 17 жовтня 1981 року зареєстрували шлюб у Вороніжській селищній раді Шосткинського району Сумської області, актовий запис № 52, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 4). Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не згодні на примирення, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

16 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання їх шлюбу, зареєстрованого 25 січня 2014 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис за № 47, посилаючись на те, що вони припинили сумісне життя з 26 липня 2014 року, проживають окремо в різних місцях, мають окремі бюджети та погляди на сімейне життя, взагалі не спілкуються, тому наполягала на розірванні їхнього шлюбу. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав повністю і не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачкою. Суд, дослідивши додані матеріали та докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25 січня 2014 року, зареєстрували його у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області, про що свідчить актовий запис за № 47. Від сумісного життя вони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами були припинені 26 липня 2014 року. Подружжя разом не проживають майже рік, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, вони прожили пів року, стійкі сімейні відносини у них не склалися, живуть вони по різним місцям, не спілкуються та сумісного господарства не ведуть, обидва наполягають на розірванні їхнього шлюбу. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що причини, які змушують сторони наполягати на розірванні їхнього шлюбу є обґрунтованими, оскільки подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам , а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

16 липня 2015 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В позові позивач посилався на те, що відповідач [PERSON], [INFO] являється її племінником. 20.11.2007 року на його прохання позивач зареєструвала його у належному їй житловому будинку на праві приватної власності у будинку [ADDRESS]. При цьому відповідач запевнив позивача, що зареєструється у житловому будинку тільки на 1 рік . Відповідач зареєстрований у житловому будинку, але ні одного дня не проживав в не проживає. В 2007 році він поїхав на заробітки в Російську Федерацію і 7 років про нього не було чути. Про те що він живий і знаходиться у Російській Федерації стало відомо із соціальної мережі. В даний час він не планує повертатися до України та зніматися із реєстрації. Місцезнаходження [PERSON] позивачу не відоме, тільки знає, що він проживає у м. Красноярську. Позивачка має похилий вік 73 роки і вона має намір заповідати своє майно своїм дітям, але не бажає, щоб діти отримали будинок з зареєстрованому в ньому сторонньою особою. Позивач являється єдиним власником житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] ніякого відношенні до цього будинку не має і не мав, членом її сім'ї ніколи не був, і ніяких особистих речей в її будинку немає. [PERSON] зверталась в Сектор громадянства, реєстрації та міграції Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області з проханням зняти відповідача з реєстрації в належному її на паві приватної власності житловому будинку [ADDRESS], але їй було відмовлено, так як знятись з реєстрації має право тільки зареєстрована особа. В примусовому порядку таку дію можливо провести тільки згідно рішення суду. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням знятись з реєстрації , але він повідомив що до України не повернеться. Відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації з 20.11.2007 року . Вичерпавши всі способи зняти відповідача з реєстрації, позивачка вирішила звернутися до суду. Вичерпавши всі способи зняти відповідача з реєстраційного обліку в будинку , позивач звернулась до суду з заявою про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з»явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності . Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про місце, час, дату розгляду справи у судове засідання не з»явився, заяву про розгляд справи без його відсутності не надавав. Представник третьої особи Софіївського районного сектору Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровської області, у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву, просить справу розглянути у її відсутність. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

16 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м. Підгороднє, вул.Залізнична, 68/А. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.07.2015р. о 18 год. 51 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.07.2015р. о 18 год. 51 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Воєцької лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора розгублена, неспокійна, мова не зрозуміла. Очний контакт не тримає. При допиті висказує маячні ідеї збитку. Іспитує страхи, не впізнає близьких. [PERSON] було поставлено попередній діагноз маячний розлад органічного походження. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

16 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Восточний, 47-А. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.07.2015р. о 13 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.07.2015р. о 13 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора зовнішньо неохайна, гігієнічно занедбана. Відчуває слухові обмани сприйняття. Робить паузи при розмові, до чогось прислуховується. Звучать маячні ідеї збитку в адресу матері та брата. Фіксована на своєму занепокоєнні. Каже, що пошуткувала, що в «Мінорі», скриваються Путін та Обама. Критики н має. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

16 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., Магдалинівський район, с. Кременовка, вул. Петровського, 4. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.07.2015 р. о 15 год. 17 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.07.2015 р. о 15 год. 17 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «МЦРБ» ДОС. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий бачить біса, чує його запах, повідомляє, що за ним слідкує невідомі чоловік та жінка на каблуках. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

16 липня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., Петропавловський район, пгт. Петропавлівка, вул. Красна, 164. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.07.2015р. о 17 год. 56 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.07.2015р. о 17 год. 56 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «Петропавлівська ЦРЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий продуктивному мовному контакту недоступний. Мова не звязна. Орієнтування усіх видів порушено. Не спокійний, розгублений, психомоторно збуджений. Інструкції не виконує. Критики не має. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічне враження головного мозку важкого ґенезу. Афективний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON]Ю, до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

16 липня 2015 року звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлений позов мотивує тим, що знаходяться в шлюбних відносинах з 13 листопада 2004 року. Шлюб зареєстрований Добропільським міським віддлом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 233. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей:ЧикарьАліну Євгеніївну, [INFO] та [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб з відповідачем, вказуючи, що з останнім сімейне життя не склалося, різні погляди на життя. Майновий спір відсутній. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить розірвати шлюб з відповідачем, прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін «Чикар». Відповідач [PERSON]позовні вимоги визнав повністю, згоден на розірвання шлюбу. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 248368 вказано, що 13 листопада 2004 року [PERSON] до [PERSON] дійсно зареєстрували шлюб Добропільським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 233. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України: позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, тому що між сторонами шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися, і вони не бажають їх продовжувати. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

16 липня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив про розірвання шлюбу з [PERSON], що його було зареєстровано Відділом запису актів громадянського стану Полуночної селищної ради Свердловської області 26 листопада 1977 року за актовим записом № 48. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Розірвати шлюб з відповідачем через органи ДРАЦС не має можливості. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та просив про його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов [PERSON] визнала повністю. Після розірвання шлюбу її прізвище просила залишити - [PERSON]. Судом встановлено, що 26 листопада 1977 року Відділом запису актів громадянського стану Полуночної селищної ради Свердловської області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 48. З квітня 2013 року вони припинили подружні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Неповнолітніх дітей від цього шлюбу не мають. Миритись сторони не бажають, їх сім`я фактично розпалась. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved