Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

16 січня 2014 року представник Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» матеріальну шкоду в розмірі 7758,55 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилався на те, що ревізією правильності ведення операцій на рахунках в установах банків встановлено, що відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2011 року у справі № 2- 269/11 з Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на користь [PERSON] було стягнуто у якості відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5878,55 гривень, моральної шкоди в розмірі 1500 гривень, судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 260 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, всього 7758,55 гривень. Зазначеним рішенням було встановлено, що під час проведення ремонтних робіт теплових мереж, внаслідок неналежного огородження місця проведення робіт, було пошкоджено автомобіль [PERSON] Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.10.2009 року та рішенням Приморського районного суду від 20.04.2011року у справі № 2-269/11, які набрали законної сили, винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП, внаслідок якого було завдано шкоду автомобілю [PERSON], визнано відповідача, який перебуваючи на посаді начальника ЕРР-2 КП «Теплопостачання міста Одеси» при виконанні робіт, пов'язаних з аварійним ремонтом теплових мереж на проїзній частині вул. Пастера - провулок Сеченова в м. Одесі, не забезпечив відповідного огородження місця виконання робіт. Отже, оскільки зазначена сума коштів стягнута з позивача на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.06.2011 року №В-9/853 та перерахована платіжним дорученням від 22.06.2011 - №6479 на суму 7758,55 гривень, позивач змушений звернутись до суду для відшкодування відповідачем зазначеної шкоди, заподіяної ним внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити із підстав, зафіксованих технічними засобами судового засідання. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, надавши письмові заперечення проти позову, просив у його задоволенні відмовити. Від відповідача надійшла заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно наказу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» №4-К від 01.11.2006 року перебував на посаді начальника Експлуатаційно-ремонтного району-2 «Приморський». Актом Одеської об'єднаної державної фінансової інспекції про результати ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» за період з 01.01.2011 року по 31.05.2012 року №810-16/31 від 04.09.2012 року встановлено, що відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2011 року у справі № 2- 269/11 з Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на користь [PERSON] було стягнуто у якості відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5878,55 гривень, моральної шкоди в розмірі 1500 гривень, судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 260 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, всього 7758,55 гривень. Зазначена сума коштів стягнута з Підприємства на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.06.2011 року №В-9/853 та перерахована платіжним дорученням від 22.06.2011 - №6479 на суму 7758,55 гривень (з призначенням платежу: «Виконання вимог виконавчого документу №В-9/853 по виконанню вик. листа №2-269/11, який видав Приморський районний суд м. Одеси про стягнення 7758, без пдв») Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.10.2009 року та рішенням Приморського районного суду від 20.04.2011року у справі № 2-269/11, які набрали законної сили, винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП, внаслідок якого було завдано шкоду автомобілю [PERSON], визнано відповідача, який перебуваючи на посаді начальника ЕРР-2 КП «Теплопостачання міста Одеси» при виконанні робіт, пов'язаних з аварійним ремонтом теплових мереж на проїзній частині вул. Пастера - провулок Сеченова в м. Одесі, не забезпечив відповідного огородження місця виконання робіт Згідно положень ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: Як встановлено статтею 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Проте, представником позивача не надано до суду жодних письмових доказів про пред'явлення вимог до відповідача щодо відшкодування завданої ним шкоди, після ознайомлення із актом ревізії від 04.09.2012 року, в якому звернено увагу позивача на зазначені порушення, а також, після набрання рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2011 року у справі № 2- 269/11 законної сили. При цьому, відповідач надав до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватись: спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно де ч 3 ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. При цьому, відповідно до ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається із заяви позивача, днем виявлення шкоди, є день набуття законної сили рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2011 року у справі 2-269/11 про стягнення з Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на користь [PERSON] Рішення набрало законної сили 20.05.2011 року. Окрім зазначеного, акт ревізії отримано представником позивача 07.09.2012 року, а позовну заяву подано 16.01.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності, який встановлений в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди, що визначений ч. 3 ст.233 КЗпП України. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником на підставі ст. ч.4 ст. 267 ЦК України, На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed