Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

16 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. Свої вимоги мотивував тим, що він батьком відповідачів. На даний час непрацездатний, інвалід ІІ групи по діабету та отримує пенсію у розмірі 1452 грн., хоча фактично сплачується 1161 грн., а решта виплачується колишній дружині по декільком виконавчим листам. У нього 22000 грн. боргу за цими виконавчими листами, а також 22400 грн. заборгованість по газопостачанню і 3000 грн. за водопостачання. Він отримує субсидію, але немає можливості самостійно забезпечувати себе необхідними медичними препаратами та двічі на рік проходити стаціонарне лікування з метою запобігання ампутації ніг. Доньки йому не допомагають, з ним не спілкуються. Посилається на те, що відповідно до законодавства відповідачі зобов`язані утримувати своїх непрацездатних батьків. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідачів солідарно аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі, визначеному законом, а також солідарно додатково сплачувати йому два рази на рік в жовтні та в квітні на лікування в стаціонарі в розмірі 1000 грн. з кожної. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнили позовні вимоги, в остаточній редакції просили стягнути з відповідачок аліменти у розмірі 30% усіх видів доходів щомісячно, відмовившись від стягнення додаткових витрат на лікування (а.с.112-113, 151). Також позивач пояснив, що відповідачка [PERSON] придбала будинок у м. Слов`янську, що підтверджує її добре матеріальне становище. Представник відповідачів адвокат Сітало В.І. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, надав письмові відзиви від імені своїх клієнтів [PERSON] та [PERSON] . Так, зазначив, що [PERSON] працює приватним підприємцем у м. Слов`янську і її заробітна плата складає мінімальну суму. На її утриманні перебуває неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , яка потребує витрат на навчання та проживання. За 2017 рік її дохід, як підприємця склав 5763 грн. на місяць, з яких вона майже все сплачує за оренду торгівельних приміщень та комунальні послуги. Вона не згодна, щоб її батько переклав на її та її сестру свою заборгованість за виконавчими листами, яка складається у тому числі із компенсації матеріальної та моральної шкоди, завданій позивачем їх матері внаслідок побиття, а також з виплат, присуджених позивачу під час поділу майна між ним та дружиною. Вона також не згода із сплатою боргів батька за газ, оскільки той фактично взагалі усунувся від їх оплати, хоча і отримував субсидію. Крім того, зазначив, що позивач є інвалідом другої групи і має право на безоплатні пільги при лікуванні. Позивач не надав доказів, які підтверджують заявлені вимоги (а.с.39-40). Відповідач [PERSON] працює вчителькою, отримує невелику зарплату. З цієї заробітної плати вона також несе витрати на навчання та утримання доньки, яка навчається на платному відділенні вищого навчального закладу, а оскільки цей заклад не має гуртожитку, вона вимушена наймати для доньки квартиру. Ці доводи підтверджуються відповідними документами. Після вирахування усіх витрат у неї залишається 833грн. на місяць. Її чоловік [PERSON] також страждає низкою захворювань, у тому числі цукровим діабетом, та за висновком ЛКК потребує постійного медичного лікування та обстеження. Вона також не згодна, щоб її батько переклав на її та її сестру свою заборгованість за виконавчими листами, яка складається у тому числі із компенсації матеріальної та моральної шкоди, завданій позивачем їх матері внаслідок побиття, а також з виплат, присуджених позивачу під час поділу майна між ним та дружиною. Вона також не згода із сплатою боргів батька за газ, оскільки той фактично взагалі усунувся від їх оплати, хоча і отримував субсидію. Крім того, зазначив, що позивач є інвалідом другої групи і має право на безоплатні пільги при лікуванні. Позивач не надав доказів, які підтверджують заявлені вимоги (а.с.77-78). З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. З 29 квітня 1972 року по 12.08.2013 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цивільній справі № 233/3434/13-ц, яке набуло законної сили 22.08.2013 року, шлюб між ними було розірвано. Сторони не заперечують, що позивач [PERSON] є батьком відповідачок [PERSON] , [PERSON] . Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилавсь на не надання відповідачами матеріальної допомоги, яку він потребує, оскільки є інвалідом ІІ групи, змушений проходити медичне обстеження, купувати медичні препарати. По виконавчим листам у нього 22000 грн. боргу перед колишньою дружиною, а також 22400 грн. заборгованість по газопостачанню і 3000 грн. за водопостачання. На підтвердження позовних вимог [PERSON] надав суду копію пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 03.04.2013 року, згідно якого є інвалідом ІІ групи загального захворювання довічно; довідку з місця проживання у квартирі [ADDRESS] , загальною площею 30,55 кв.м, де мешкає один; акт на відключення від газопостачання від 15.02.2018 року з договором про реструктуризацію боргу в сумі 21165,23 грн.; виписку з особового карткового рахунку у ПАТ «КБ «Приватбанк» за період з лютого по липень 2018 року, де позивачу зараховується щомісяця пенсія у розмірі 1161,59 грн.; довідку Костянтинівсько-Дружківського ОУПФУ про розмір нарахованої пенсії з серпня 2017 року по липень 2018 року, розмір якої складає 1452,00 грн.; товарні чеки на придбання ліків (а.с.7-13). Додатково суду була надана довідка Костянтинівсько-Дружківського ОУПФУ про розмір нарахованої пенсії з жовтня 2018 року по березень 2019 року, згідно якої розмір пенсії з грудня 2018 року підвищено до 1497 грн., а у березні додатково виплачено 2869,95 грн., а також довідку ЛКК № 218/1 від 14.03.2019 року, згідно якої позивач потребує постійного медикаментозного лікування, страждає на ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІст . , цукровий діабет І тип інсулінозалежний (а.с.149,153). Між сторонами виникли аліментні правовідносини щодо зобов`язання дітей утримувати непрацездатних батьків. Предметом доказування є стан здоров`я та матеріальне становище непрацездатних батьків; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; а також наявність можливості одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Так, допитана у якості свідка [PERSON] , яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, пояснила суду, що дійсно позивач є її колишнім чоловіком, а відповідачки - їх спільними дітьми. У 2013 році позивач був засуджений вироком Костянтинівського міськрайонного суду за завдання їй легких тілесних ушкоджень та нього стягнуто на її користь у відшкодування моральної шкоди 20000 грн. Після цього вони розлучилися та вона подала на поділ спільного майна. Згідно рішення суду за позивачем залишились два автомобіля, пів квартири, де він мешкає сам, гараж, інше майно. За цим рішенням з позивача на її користь також стягнуто приблизно 11000 грн. Коли вона покинула квартиру у 2012 році, ніяких боргів по оплаті комунальних платежів там не було. Вона навіть допомогла позивачу оформити субсидію, але він взагалі перестав платити будь за що. Як до, так і після розлучення [PERSON] не цікавився доньками та онуками, як батько та дідусь ніякої допомоги не надавав. Зважаючи на необхідність матеріальної підтримки доньок та онучок, які навчаються, вона, не зважаючи на пенсійний вік, знов пішла працювати. Свідки [PERSON] - чоловік відповідачки [PERSON] , та [PERSON] , які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу неправдивих показань, пояснили, що дійсно родина [PERSON] придбала у м. Слов`янську житловий будинок, але кошти на цю купівлю їм позичав [PERSON] , із їх поверненням після продажу раніш належної [PERSON] квартири, що і було зроблено пізніше. На підтвердження відзиву на позов відповідач [PERSON] надала суду довідку про склад сім`ї, згідно якої мешкає у житловому будинку [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] 2002 року народження (а.с.42); свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.43); податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця [PERSON] за 2017 рік, згідно якої сукупний дохід відповідачки склав 69162 грн.; договори суборенди торгівельних приміщень за 2017-2018 роки, згідно яких відповідачка сплатила за суборенду цих приміщень 62360 грн. та за світло у цих приміщенням 2752 грн. за 2017 рік; трудові договори з найманими працівниками (а.с.48-56). На підтвердження перелічених витрат відповідачкою надані у повному обсязі квитанції та товарні чеки (а.с.57-75). На підтвердження відзиву на позов відповідач [PERSON] надала суду договір про надання освітніх послуг на комерційній основі від 01.09.2016 року до 30.06.2020 року між нею та Харківським національним педагогічним університетом ім. Г.Сковороди про навчання доньки [PERSON] , із вартістю навчання 10000 грн. на рік (а.с.79); договір оренди квартири від 01.09.2018 року між донькою відповідачки та власником житла у м. Харкові, згідно якого орендар щомісяця сплачує п`ять тисяч грн.. (а.с.80); довідку про склад сім`ї відповідачки, згідно якої вона мешкає у житловому будинку [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] (а.с.82); свідоцтво про народження [PERSON] та документи про зміну прізвища відповідачки із «[PERSON]» на « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.94-95); довідку про доходи [PERSON] з січня по жовтень 2018 року, згідно якої відповідачка працює вчителем управління освіти міської Ради м. Костянтинівки та її сукупний дохід за вказаний період становив 97557,72 грн. (а.с.99). На підтвердження вище перелічених витрат на комунальні послуги відповідачкою надані у повному обсязі квитанції та товарні чеки (а.с.83-93). Додатково суду надано довідку ЛКК № 1367/2 від 04.12.2018 року про те, що чоловік відповідачки [PERSON] за станом здоров`я потребує постійного медичного лікування і обстеження, страждає ІХС, Атеросклеротичний кардіосклероз, Миготлива аритмія тахісистолічна форма. Цукровий діабет типа2, ускладнений універсальною ангіопатією (а.с.128). Судом також досліджені надані на підтвердження показань свідка [PERSON] та доводів відповідачів заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.02.2014 року у цивільній справі № 233/4471/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про поділ спільного майна подружжя», згідно якого за позивачем [PERSON] визнано право приватної власності на 1/2 (одну другу) частку квартири [ADDRESS] , та право приватної власності на автомобіль «Ніссан Sunny», 1995 року випуску, фургон малолітражний, шасі № [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Закріплено за [PERSON] наступне майно: металевий гараж, пральну машину автомат «Індезит»; дві мисливські рушниці; телевізор «Самсунг»; меблі кухонні (гарнітур); мікрохвильову піч «Панасоник»; пилосос; грошові кошти в сумі 17 139,50 грн. Також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] різницю у вартості спільного майна в сумі 10272 гривні та судові витрати 946, разом 11218 гривень 66 копійок (а.с.124-125). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10.06.2014 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.02.2014 року залишено без змін (а.с.136-127). Згідно ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. За правилами ст. 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 Сімейного кодексу України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 Сімейного кодексу України). Тобто, виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Із наданих позивачем доказів про розмір пенсії за інвалідністю вбачається, що розмір його пенсії є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час, позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні сторонньої допомоги з боку відповідачів. Факт непрацездатності останнього та отримання ним пенсійних виплат, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання. Позивач додатково отримує субсидію на оплату комунальних послуг, що ним визнається, має у власності два автомобіля, гараж та інше цінне рухоме майно. Суд не враховує доводи позивача щодо наявності у нього значної заборгованості за декількома виконавчими листами, оскільки вони не стосуються предмету розгляду. Крім того, твердження позивача про недостатність пенсії для лікування не підтверджено належними та допустимими доказами про розмір необхідних витрат, що позбавляє суд визнати позивача таким, що потребує матеріальної допомоги. З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані суду докази з позиції їх належності та допустимості, достатності та достовірності, враховуючи норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Судових витрат по справі немає, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed