Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою про розірвання шлюбу, який було зареєстровано між ними 07.10.2005 року виконкомом Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області, актовий запис № 9. В позовній заяві позивач зазначив, що від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають разом із позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через пияцтво відповідача, відсутність з її боку заботи та піклування відносно дітей, що призвело до припинення сімейних стосунків. Вважає неможливим збереження сім'ї, а подальше спільне життя з відповідачем буде суперечити його інтересам та інтересам дітей. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його присутності. На позовних вимогах наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 11). Виходячи з наведеного, а також положень частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце його проведення повідомлялася належним чином (а.с.10), причини своєї неявки судові не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявила, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 07.10.2005 року, який зареєстровано виконкомом Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області, актовий запис № 9 (а.с. 7) Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] (а.с.3) та [PERSON] [INFO] (а.с.4). З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися в січні 2015 року з причини пияцтва відповідача, її небажання працювати, піклуватися про дітей. З'ясовано, що подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони не намагаються зберегти сім'ю. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Клопотань про надання сторонам строку для примирення, не надходило. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам подружжя. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положень статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяви від відповідача про зміну прізвища не надійшло, тому суд вважає доцільним надалі іменувати її прізвищем «[PERSON]». Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved