Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

16.12.2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до Шаргородського районного суду з позовом до Руданської сільської ради про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на нерухоме майно, в якому просять визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом на майно померлої [PERSON], а саме по 1/2 частині житлового будинку під літерою «А», загальною площею 42,5 м.кв., в тому числі житловою площею 32,1 м.кв., підсобною площею 10,4 м.кв. та господарських будівель: сараю під літерою «Б», колодязю під літерою «К», огорожі, загальною вартістю 28759 грн., що знаходяться в с. Руданське Шаргородського району Вінницької області на вул. Першотравнева, 37. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON], [PERSON] зазначили, що 06.01.2014 року померла їх тітка [PERSON], який по день смерті проживала та була постійно зареєстрована в [INFO], на вул. Першотравнева, 37. Після смерті тітки [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в с. Руданське на вул. Першотравнева, 37. Вони є спадкоємцями [PERSON] за заповітом. Спадщину після смерті [PERSON] вони прийняли, проте, оформити спадкові права на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, належний [PERSON], вони не можуть, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в с. Руданське, на вул. Першотравнева, 37, через те, що свідоцтво про право власності на означений будинок на імя спадкодавця не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося спадкодавцем при житті, що є перешкодою для оформлення спадкових прав. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON], що діє за довіреністю від 11.12.2015 року (а.с.30), підтримали позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Просили позов задовольнити з наведених в ньому підстав і визнати за позивачами право власності в порядку спадкування за заповітом на майно їх померлої тітки [PERSON], а саме по ? частині житлового будинку під літерою «А», загальною площею 42,5 м.кв., в тому числі житловою площею 32,1 м.кв., підсобною площею 10,4 м.кв. та господарських будівель: сараю під літерою «Б», колодязю під літерою «К», огорожі, загальною вартістю 28759 грн. Представник відповідача Руданської сільської ради Шаргородського району Вінницької області Руданський сільський голова [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що дійсно позивачі є спадкоємцями по заповіту померлої [PERSON] Спадкодавець [PERSON] на день смерті проживала в с. Руданське, була власником будинку та надвірних господарських будівель, які знаходяться на вул. Першотравнева, 37. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах, що зберігаються в сільській раді. Проте, свідоцтва про право власності [PERSON] не отримала та право власності на означений будинок не зареєструвала у КП «Могилів-Подільське МБТІ», у звязку із чим виникли перешкоди в оформленні спадщини після смерті [PERSON] позивачами. Будинок належить спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради від 22.10.1987 року за №244. Не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] Представник третьої особи Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не зявився, але від начальника Служби надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби (а.с.78). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.01.2014 року в с. Руданське Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №282798, виданим виконкомом Руданської сільської ради (а.с.10). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходяться на вул. Першотравнева, 37, в с. Руданське Шаргородського району. Спадкоємцями майна померлої [PERSON] за заповітом від 04.03.2009 року, посвідченим секретарем виконкому Руданської сільської ради і зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за №9, є позивачі [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, що підтверджується заповітом, а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача. Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця не змінено та не відмінено (а.с.14). [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті тітки [PERSON] прийняли і частково оформили свої спадкові права, зокрема, кожна на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться в с. Руданське Шаргородського району Вінницької області по вул. Першотравнева, 38, що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Руданською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 16.03.2010 року, зареєстрованого у КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 16.03.2010 року, що підтверджується матеріалами спадкової справи за №78/2014 до майна померлої 06.01.2014 року [PERSON], витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі, та оглянутими в судовому засіданні свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 17.03.2015 року (а.с.40-76, 68, 70, 67, 69). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в с. Руданське на вул. Першотравнева, 37, позивачам [PERSON] та [PERSON]В відмовлено 17.03.2015 року завідуючою Шаргородською державною нотаріальною конторою Вінницької області [PERSON], про що винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність належного правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок на імя спадкодавця (а.с.22-23). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON]Я була власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями сараєм, колодязем, огорожею загальною вартістю 28759 грн., що знаходяться в с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, на вул. Першотравнева, 37. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Руданської сільської ради від 25.02.2015 року за №109, житловий будинок, що знаходиться в с. Руданське Шаргородського району Вінницької області на вул. Першотравнева, 37, належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів №244 від 22.10.1987 року (а.с.20). Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивачів, їх представника та представника відповідача, а також означених довідок відповідача, підтверджується записами в погосподарських книгах, досліджених судом. За даними погосподарських книг за період з 1987 року по 2014 рік, тобто на час смерті спадкодавця, [PERSON] зареєстрована як власник житлового будинку з господарськими будівлями та голова двору по вул. Першотравнева, 37, в с. Руданське (а.с.91-96). В особистому користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,30 га, в тому числі 0,25 га під будівлями, та 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується записами в погосподарських книгах, витягом з рішення 15 сесії 21 скликання Руданської сільської ради від 28.12.1993 року про затвердження рішення виконкому сільської ради №29 від 29.10.1993 року «Про розгляд заяв жителів села про передачу їм у приватну власність присадибних земельних ділянок» та архівною випискою з рішення 16 сесії 5 скликання Руданської сільської ради від 22.09.2009 року про внесення змін та доповнень до рішення 15 сесії сільської ради 21 скликання 1993 року «Про розгляд заяв жителів села про передачу їм у приватну власність присадибних земельних ділянок», відповідно до яких у приватну власність [PERSON] надано земельну ділянку загальною площею 0,30 га (а.с.21, 24). Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 05.02.2015 року №26, згідно з архівними даними БТІ на імя [PERSON] будинок в с. Руданське по вул. Пешотравнева, 37, станом на 01.01.2013 року не зареєстровано (а.с.25). Із технічного паспорту на житловий будинок по вул. Першотравнева, 37, в с. Руданське, інвентарної справи №20698, оглянутої в судовому засіданні, та довідки про технічний стан житлового будинку (квартири) вбачається, що будинковолодіння складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 42,5 м.кв., житловою площею 32,1 м.кв., сараю під літерою «Б», колодязю під літерою «К», огорожі «1-3»; будинок до 1917 року забудови, загальний стан будівлі незадовільний, будинок має 60% зносу (а.с.18-19, 26). Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку, що знаходиться в с. Руданське на вул. Першотравнева, 37. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної [PERSON] народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.89). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських [PERSON] народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських [PERSON] народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські [PERSON] один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 та 18, 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32, 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) [PERSON] депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1987 рік в сільській місцевості, державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Отже, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями в с. Руданське по вул. Першотравнева, 37, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1233, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч.2 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Оскільки право [PERSON] та [PERSON] на оформлення спадкових прав кожної на ? частину житлового будинку померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved