Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

17.09.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення коштів, мотивуючи позов тим, що 08.01.2015 року між ним та банком було укладено договір № 003-01655-080115 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая», за умовами якого позивач передав банку вклад в розмірі 10000 доларів США строком на 3 місяці, а банк зобов'язався нараховувати на суму вкладу проценти в розмірі 5,5 % річних та в день закінчення строку договору виплатити вклад та проценти шляхом їх зарахування на поточний рахунок вкладника. Після закінчення строку договору відповідачем було перераховано суму вкладу на поточний рахунок позивача, проте в подальшому виплата грошових коштів не здійснювалась. Окрім того, позивачем було відкрито в ПАТ «Дельта Банк» рахунок № 26209701475014 і на час звернення з позовом до суду на рахунку обліковується залишок коштів в розмірі 120,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2621,82 грн. На неодноразові звернення позивача про повернення грошових коштів працівники банку повідомляють про неможливість виплатити кошти у зв'язку з відсутністю готівки, отримати кошти за допомогою банкомата також неможливо з тієї самої причини. Внаслідок невиконання вимоги про повернення коштів позивач зазнає моральної шкоди, яка виражається у тому, що він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, через нервові хвилювання різко загострилась хвороба серця. Всі зазначені моральні страждання, нанесені незаконними діями відповідача, негативно відображаються як на здоров'ї позивача, так і на здоров'ї членів його родини. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 100000 грн. Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою, в якій позивач просив: стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на його користь суму вкладу за договором № 003-01655-080115 від 08.01.2015 року в розмірі 10000 доларів США, грошові кошти за договором банківського рахунку № 26209701475014 в розмірі 120,44 доларів США, а також завдану моральну шкоду в розмірі 100000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення, в яких зазначено, що позов він не визнає, оскільки строк дії договору банківського вкладу [PERSON] закінчився під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», а тому в банку були відсутні правові підстави здійснити виплату позивачу коштів поза межами процедури, передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В подальшому, а саме 13.10.2015 року позивач отримав через ПАТ «Укргазбанк» 200000 грн., гарантовані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди також не доведені належними і допустимими доказами. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 003-01655-080115 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, відповідно до умов якого [PERSON] передав банку вклад в розмірі 10000 доларів США строком до 08.04.2015 року, а банк зобов'язався нараховувати на суму вкладу проценти в розмірі 5,5 % річних (а.с. 6). Нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов цього договору, а також у день повернення вкладу в кінці строку дії цього договору, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № 26209701475014, відкритий на ім'я вкладника в установі банку (п. 1.9. Договору). У разі закінчення строку залучення вкладу вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № 26209701475014, відкритий на ім'я вкладника в установі банку (п. 1.10. договору). З виписки по договору № 003-01655-080115 банківського вкладу (депозиту) від 08.01.2015 року за період з 08.01.2015 року по 08.04.2015 року вбачається, що станом на 08.04.2015 року розмір процентів за вкладом складає 92,18 доларів США (а.с. 8-10). Як вбачається з довідки про наявність рахунків в ПАТ «Дельта Банк» від 11.06.2015 року, виданої позивачу [PERSON] відділенням № 3 ПАТ «Дельта Банк», у [PERSON] в банку відкритий рахунок № 26209701475014 у доларах США, на якому станом на 11.06.2015 року обліковується залишок коштів в розмірі 120,44 доларів США (а.с. 7). В судовому засіданні було встановлено, що також не заперечується позивачем, що ПАТ «Дельта Банк» після закінчення строку дії договору № 003-01655-080115 банківського вкладу (депозиту) від 08.01.2015 року зарахував вклад з процентами на поточний рахунок [PERSON], відкритий на його ім'я в установі банку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. У цьому звязку судом встановлено, що 02.03.2015 року Правління Національного Банку України прийняло постанову № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних». 02.03.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» на строк 3 місяці до 02.06.2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 від 08.04.2015 року внесено зміни до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року до 02.09.2015 року включно. В подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 року продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» до 02.10.2015 року включно. Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації і ліквідації банків регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти, в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Статтею 36 зазначеного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку). Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. В судовому засіданні не заперечувалось представником позивача, що 13.10.2015 року позивач отримав через ПАТ «Укргазбанк» 200000 грн. гарантованої Фондом суми відшкодування, що еквівалентно 8057,40 доларів США відповідно до курсу НБУ станом на 03.03.2015 року (день запровадження тимчасової адміністрації). В силу ч. 1 ст. 61 ЦПК Україна вказана обставина не підлягає доказуванню, оскільки не заперечувалась представником позивача в судовому засіданні. Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.08.2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». У відповідності до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Згідно зі ст. 46 даного Закону з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають інші наслідки, встановлені даною статтею. З дня початку процедури ліквідації банку Фонд чи уповноважена особа Фонду складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів (ч. 1 ст. 48 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру акцептованих вимог кредиторів задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 Закону, зокрема, вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з банку на користь позивача грошових коштів за договорами банківського вкладу і банківського рахунку, оскільки частина цих коштів в розмірі 200000 грн. сплачена позивачу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а решта коштів в частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, підлягає поверненню позивачу в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в межах процедури ліквідації банку. Аналогічні (численні) висновки в аналогічних справах висловлені також Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних справ, зокрема але не обмежуючись: в Ухвалі від 05.08.2015 року справа № 6-14752св15, та Ухвалі від 03.06.2015 року справа 6-4378св15. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, «у період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог позивача має здійснюватися у порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Задоволення позовних вимог є фактично погашенням вимог кредитора позачергово на порушення порядку ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що не припускає задоволення вимог окремих кредиторів в індивідуальному порядку поза межами ліквідаційної процедури. У цьому звязку суд приходить до висновку, що у разі задоволення позову, суд своїм рішенням, фактично виведе позивача з загальної (четвертої) черги, чим порушить права невизначеного кола осіб, які звернулись до боржника (відповідача у справі) про виплату боргу у встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку, чим штучно поставить вказаних осіб в порівнянні з позивачем у нерівне становище, що за даних обставин є недопустимим. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходить з такого. Відповідно до розяснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній собі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У силу положень ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача, які полягали в неповерненні вкладу позивачу, завдано моральної шкоди. Окрім того, правовідносини між сторонами є договірними відносинами, які регулюються Главами 71, 72 ЦК України. Нормами ЦК України, що регулюють ці правовідносини, не передбачена відповідальність сторін договору у вигляді компенсації моральної шкоди. Не передбачений такий вид відповідальності й в укладеному сторонами договорі банківського вкладу. Що стосується посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 4 даного Закону передбачено право споживача на компенсацію моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (зокрема дефекту). Оскільки доказів щодо надання банком саме такої послуги позивачем не надано, підстави для стягнення моральної шкоди в даному випадку відсутні. Оскільки сторонами судових витрат не понесено, питання про їх розподіл не вирішується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed