Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

15.10.2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, розташованою по вул.Осипенко,151/ вул.Фрунзе,95 в м.Ізмаїлі Одеської області, та, уточнивши позовні вимоги в останній редакції 03.09.2014 року, просить зобовязати відповідачів демонтувати залізний паркан на відстані 1 м., який встановлений під стіною її житлового будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником будівлі за вказаною адресою на підставі договору дарування частки житлового будинку по ? від [PERSON] та [PERSON], домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0350га. Дана земельна ділянка межує із домоволодінням №97 по вул.Фрунзе в м.Ізмаїлі Одеської області, належного відповідачам. В результаті перешкод, які чинять відповідачі, позивачка не має можливості встановити жолоби на даху та водовідвідні споруди, не в змозі відремонтувати вимощення (отмостку) та стіну будинку, яка пошкоджена в наслідок природних опадів та рясного поливу відповідачами зелених насаджень. 21.11.2013 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позов, в якому просить суд зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою по вул.Фрунзе,97 в м.Ізмаїлі Одеської області, відновити межі розподілу відповідно до рішення виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих ся №209 від 23.04.1964 року та прилеглої до нього схеми, зобовязати [PERSON] демонтувати частину паркану з хвірткою, який прилеглий до стіни будинку [PERSON] та виходить на земельну ділянку [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представники частину заявлених позовних вимог підтримали та наполягали на їх задоволенні, заяву про уточнення позовних вимог від 14.01.2014 року та частину вимог від 03.09.2014р. просили залишити без розгляду. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] позов не визнали, 21.11.2013 року звернулись з зустрічним позовом(а/с20,21), свій позов підтримали наполягали на його задоволені, неодноразово давали пояснення по справі. В останні судові засідання відповідачі за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом і його представник до суду не зявилися, про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином, рекомендованим листом з повідомленням, які повернулись до суду за не запитом адресатів, 08.09.2017 вх.№25946 відповідач [PERSON], подав заяву до суду в якій він просить призупинити розгляд справи звязку з тим, що від відмовився від послуг свого адвоката та необхідністю укладення нового договору про надання правової допомоги з іншим, також вказує що знаходиться за межами України. Від відповідачки [PERSON] заяв про перенесення судового засідання або розгляду справи у її відсутність не надходило, причини неявки суду не повідомлено. У попередні судові засідання, які були призначені на 03.07.2017 року та 30.08.2017 року відповідачі також не зявлялися, про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином, що підтверджено поштовими відправленнями і розписками. Явка [PERSON] [PERSON] в передбаченому законом порядку обовязковою не визнавалась. Вислухавши позивача та його представників, відповідачів їх представника, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов до наступного. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку. Згідно зі ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За змістом ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод уздійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійснені права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно з договорами дарування частки житлового будинку від 01.10.2011 року та від 04.10.2011 року, [PERSON] є власником житлового будинку №151 по вул.Осипенко в м.Ізмаїлі Одеської області, кут вул.Фрунзе,95 (а.с.4-7). Дане також підтверджено витягами про державну реєстрацію прав №31809946 та №31810025 від 26.10.2011 року (а.с.8-9). Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №142 від 28.03.2013 року, житловий будинок за адресою вул.Осипенко,151 кут ул.Фрунзе,95 в м.Ізмаїлі Одеської області належить [PERSON], площа земельної ділянки станом на 19.08.2011 року становить 318 кв.м. на підставі рішення виконкому №209 від 23.04.1964 року (а.с.14). На звернення позивача до Комісії по земельним спорам щодо оформлення права власності на земельну ділянку по вул.Осипенко,151 кут вул.Фрунзе,95 без погодження суміжного землекористувача [PERSON], [PERSON] рекомендовано звернутися до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (а.с.13). Рішенням Ізмаїльської міської ради №3664-VІ від 27.12.2013 року затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,035 га у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: м.Ізмаїл Одеської області, вул.Осипенко,151 / вул.Фрунзе,95 (а.с.95). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 18129190) від 24.02.2014 року, зареєстрованого Реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка за вказаною адресою, кадастровий номер 511600000:01:036:0083. Земельна ділянка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,035 га. (а.с.92). Дане також підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.02.2014 року (а.с.92,93). Власником суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою: м.Ізмаїл Одеської області, вул.Фрунзе,97 є Ізмаїльська міська рада. Власником житлового будинку та господарської будівлі по вул.Фрунзе,97 в м.Ізмаїлі Одеської області та користувачем земельної ділянки розміром 225 кв.м. є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державною нотаріальною конторою від 22.06.1988 року (а/с 29-30). Оскільки в наданих сторонами документах маються розбіжності в розмірах земельних ділянок, за клопотанням [PERSON] судом було призначено земельно-технічна експертиза, згідно висновку експерта №04/13-2014 від 03.07.2014р. (а/с76-81) площа земельної ділянки що знаходиться в користуванні [PERSON] за адресою вул.. Фрунзе, 95 складає 264 кв.м. що на 39кв.м. більше ніж визначено Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської ради №209 от 23.04.1964 року, земельна ділянка [PERSON] складає 339кв.м. що на 11кв.м. менше ніж визначено кадастровим планом та на 21 кв.м. більше ніж визначено Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської ради №209 от 23.04.1964 року у висновку 1963р.(вірогідно описка)(а/с36). Не погоджуючись з рішенням Ізмаїльської міської ради про видачу позивачці [PERSON] свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0.035га, відповідач звернувся з адміністративним (потім з цивільним) позовом про скасування рішення міськради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Справа по суті не вирішена. Відповідачами до матеріалів справи додано висновок судової земельно-технічної експертизи, яка призначалась в порядку кримінального провадження, з якого вбачається, що в обох сторін в користуванні є надлишки земельної ділянки, але судом вказаний висновок не може бути прийнятий до уваги, так як судом вказана комплексна експертиза не призначалась. На день ухвалення рішення суду в матеріалах справи мається один належним чином зареєстрований правовстановлюючий документ, регулюючий земельні правовідносини це Свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 24.02.1014 року №18129190(а/с92). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач стверджує, що відповідачі по справі перешкоджають їй у користуванні земельною ділянкою яка належать їй, а саме, вона не має можливості провести ремонтно-будівельні роботи; відбудувати наріжну стіну, укріпити фундамент будинку, відновити вимощення, яке самовільно зніс відповідач по справі, що приводить руйнування будинку з зовні та з середини, що призвело до того, що стіна будинку сира, пішли тріщини, вище вказане підтверджується світлинами доданими до матеріалів справи (а.с.96-98). На звернення [PERSON] виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради дали відповідь вих..Р-815 від 24.07.2017р., згідно якої виїздом на місце спеціалістами управління містобудування архітектури Ізмаїльської міської ради встановлено, що [PERSON] не забезпечила влаштування інженерно-технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів покрівлі житлового будинку від стін будинку та відсутнє вимощення (отмостка) що знаходиться на її земельній ділянці яка знаходиться в її власності на підставі Свідоцтва про право власності на земельну ділянку від 24.02.1014 року №18129190. Відсутність вищеозначених заходів може привести до порушення конструктивної цілісності житлового будинку. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням вказаного, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідачі порушили право [PERSON] на володіння, користування її земельною ділянкою та житловим будинком, які розташовані за адресою: м.Ізмаїл Одеської області, вул.Осипенко,151 / вул.Фрунзе,95, а саме, не дозволять проводити роботи біля свого будинку, які необхідні для обслуговування та збереження житлового будинку [PERSON], тим самим створили позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Що стосується зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку [PERSON] суд виходить з наступного: рішенням виконкому Ізмаїльської міськради №209 від 23.04.1964 року дозволено розподіл домоволодінні згідно доданих схем розподілу на два самостійних (а.с.37), згідно схеми одна ділянка становить 225 кв.м. друга 318 кв.м. розподіл виконано прямою лінією на обох ділянка відсутні будівлі які є на теперішній час. З технічного паспорту від 15.03.1971 року (а.с.57) вбачається збудовано будинок літ.Г на плані земельної ділянки за будинком є межа між межею і будинком вбачається вимощення (отмостка), також мається межа - вимощення на земельній ділянці в технічному паспорті від 19.08.2011 року (а/с10), згідно кадастрового плану земельної ділянки від 2012 року (а/с11)вказана межа, а за будинком є частина земельної ділянки яка належить [PERSON] Н,І, на праві власності. Зараз цю земельну ділянку (зруйноване вимощення) використовують відповідачі З позовної заяви та пояснень [PERSON] не зрозуміло яким чином [PERSON] чинить перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою по вул.. Фрунзе,97., в який спосіб поновити межу між ділянками, що стосується паркану та хвіртки, які примикають до несущої стіни будинку [PERSON], то як вбачається зі Свідоцтва про право власності вони знаходяться на земельній ділянці що належить [PERSON], тому у суду немає підстав для задоволення зустрічного позову. На підставі встановленого,

Outcome: approved