Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

17.03.2017 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], а також, просить зобов'язати відповідні органи зняти відповідачів з реєстрації у вказаній квартирі. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є власником особового рахунку зазначеної вище квартири на підставі Ордеру на жиле приміщення № 23130 серії Б від 15.07.1988, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів. У вказаній квартирі зареєстровані п'ять осіб: він - позивач, його син - [PERSON], матір - [PERSON], колишня дружина - [PERSON], дочка - [PERSON]. З 2005 року після їхнього розлучення з відповідачем [PERSON], остання разом з відповідачем [PERSON] не проживають в зазначеній квартирі, на мають в ній своїх особистих речей. У зв'язку з тим, що відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі, у нього - позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на відповідачів. Враховуючи викладене, просить визнати відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням, т.я. не проживають там без поважних причин понад один рік. А також, у зв'язку з цим, просить зняти їх з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позов та просив задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідачі в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, звернулись до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутності та про винесення рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення думку та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.06.1988 виконавчім комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Києва [PERSON] було видано Ордер на жиле приміщення № 23130 серії Б на право зайняття жилого приміщення - квартири [ADDRESS] сім'єю із 4-х осіб: [PERSON], [PERSON] - дружина, [PERSON] - син(позивач), [PERSON] - дочка. Згідно довідки форми №3 від 30.01.2017 за № 701, на даний час власником особового рахунку спірної квартири є позивач [PERSON], а також його дочка [PERSON], син [PERSON], мати [PERSON] та колишня дружина - [PERSON]. Дана квартира є неприватизованою. З Актів від 30.03.2016 та 21.10.2016, вбачається, що мешканці (сусіди) поряд розташованих зі спірною квартирою кварти підтверджують факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила ту обставину, що після розлучення з позивачем в 2005 році вона та донька [PERSON] у спірній квартирі не проживали та не проживають. Також, зазначила, що позивач не чинив їм перешкод у користуванні квартирую, а не проживали вони там, бо не бажали там проживати. Таким чином, дослідивши всі докази по справі в їх сукупності, суд встановив, що відповідачі з 2005 року не проживають в спірній квартирі, не несуть витрат по її утриманню, по оплаті комунальних послуг та квартплаті, ніяких її речей в спірній квартирі не мають. Поважних причин, через які відповідачі були відсутні понад шість місяців в спірній квартирі судом не встановлено. У відповідності до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло, визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Здійснення громадянами житлових прав здійснюється у порядку визначеному законодавством, в тому числі Цивільним кодексом України та Житловим кодексом Української РСР. Статті 12, 13 ЦК України у частинах 1, 2 передбачають, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до частини п'ятої статті 9 ЖК Української РСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про те, що відповідачі не проживають в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин і тому втратили право користування жилим приміщенням, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, то дана вимога не відповідає можливим способам захисту його прав у контексті обставин даної справи. Зняття особи з реєстраційного обліку являє собою сукупність дій, вчинення яких віднесено до виключної компетенції органів місцевого самоврядування, відповідно до Постанови Кабінету України №207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». Підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідним органом місцевого самоврядування серед інших є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судовому порядку можуть бути оскаржені дії органу місцевого самоврядування щодо відмови у знятті особи з реєстраційного обліку. В даному випадку, належним способом захисту прав позивача є визнання судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом є правовою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку місця проживання за спірною адресою. Виходячи з наведеного вимоги позивача про зобов'язання відповідних органів провести процедуру зняття відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання за спірною адресою задоволенню не підлягають. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову частково, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним судові витрати на оплату судового збору у розмірі по 640 грн. з кожного.

Outcome: partial