Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

17.01.2014 року [PERSON] звернувся з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики в розмірі 30 000 дол. США, що в еквіваленті становить 240 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.07.2013 року позивач передав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 30 000 дол. США, що в еквіваленті становить 240 000,00 грн., терміном повернення протягом одного місяця, тобто не пізніше 25.08.2013 року. В підтвердження отримання грошових коштів, між сторонами укладено договір позики, у формі розписки. При неодноразових зверненнях до відповідача щодо повернення коштів, [PERSON] вимоги позивача не виконує, коштів не повертає. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги частково і просив стягнути з відповідача 160 000 грн., зазначивши, що частково відповідач кошти повернув і фактичний розмір заборгованості на час розгляду справи становить 160 000 грн. Відповідач в судовому засіданні визнав позов на суму 160 000 грн. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що 25.07.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, про що свідчить розписка, копія якої міститься в матеріалах справи (а. с. 4). Відповідно до розписки [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 30 000 дол. США на ремонт квартири, зобов'язався повернути кошти на протязі одного місяця, про що зазначено у розписці. Факт отримання коштів у сумі 30 000,00 дол. США підтверджується вказаною розпискою, в якій відповідач зазначає, що отримав грошові кошти у позивача. Сторони визнають факт укладення договору і передачі коштів. Також сторони визнають, що відповідач частково кошти повернув і фактичний розмір заборгованості на час розгляду справи становить 160 000 грн. [PERSON] визнає заборгованість за договором позики у розмірі 160 000 грн. Отже, відповідач повернув позивачу частину коштів, решту суми позики відповідач у строки, встановлені в розписці, не повернув. Дані обставини визнаються сторонами та визнають, що розмір заборгованості на час розгляду справи становить 160 000 грн. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, розписка є одночасно документом, який підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 30 000 дол. США. В розписці зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення позики та особистий підпис позичальника. Тобто, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Підсумовуючи наведене, доведеними є обставини укладення 25.07.2013 року між сторонами договору позики та отримання [PERSON] у борг від [PERSON] грошових коштів в сумі 30 000 дол. США, терміном повернення на протязі одного місяця, тобто до 25.08.2013 року, що підтверджується розпискою. Судом встановлено, що розмір заборгованості на час розгляду справи становить 160 000 грн. Дана обставина визнається сторонами. Враховуючи, що відповідно до вимог ЦК України, розписка є документом, який підтверджує укладення договору позики та передачу грошей позикодавцем позичальнику, порушення відповідачем ст. 1049 ЦК України та не повернення позики в обумовлені строки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність стягнення на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 160 000 грн. Визнання відповідачем позову на суму 160 000 грн. є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 600 грн. Інші вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач визнав, що відповідач частково повернув кошти і фактичний розмір заборгованості на час розгляду справи становить 160 000 грн., а не зазначений в позовних вимогах.

Outcome: partial