Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

16 жовтня 2020 року позивач в особі представника [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] такими, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради. Відповідачі зареєстровані за спірною адресою, однак не мешкає в ній понад шість місяців. Заборгованість по сплаті комунальних послуг складає 14\~274,71 гривні. На теперішній час, реєстрація відповідачів, які фактично не проживають у спірному житловому приміщенні, перешкоджає виконавчому комітету Маріупольської міської ради, як органу, який наділений повноваженням з управління об`єктами жилого фонду, розпорядитися жилими приміщеннями, виділивши їх у встановленому законодавством порядку, особам, які потребують поліпшення житлових умов. На підставі вище викладеного, представник позивача просить суд визнати [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , та стягнути з останніх судовий збір в розмірі 2102 гривні.\~ Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутністю, наполягає на задоволенні позовних вимог. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі будучи у встановленому порядку повідомлені про час і місце розгляду справи за місцем їх реєстрації, у судове засідання повторно не прибули, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надали. Представник третьої особи Мамаєва С.В, яка діє на підставі довіреності, надала суду висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, відповідно до якого Органа опіки та піклування, вважає за неможливим визнати малолітню [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Також просила суд слухати справу за її відсутності, остаточне рішення по справі залишає на розсуд суду. За наведених обставин суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у доказів в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 223, 280, 281 ЦПК України, та доходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. . Згідно ст.18 Житлового кодексу України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до ст. 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення. Згідно ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, є підставою для визнання осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним. Згідно довідки наданої ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» від 24.09.2020 № 75/38211 право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Дана інформація також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.09.2020 року за № 224950587. Згідно довідки реєстру територіальної громади міста Маріуполя від 21.09.2020 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , дана інформація підтверджена і відомостями, які 10.11.2020 надійшли на запит суду з Відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради. Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 23 вересня 2020 року, складеному комісією Управління міського майна Департаменту по роботі з активами в присутності начальника управління житлового фонду [PERSON] , членів комісі: Толстової, [PERSON] , встановлено, що\~в квартиру [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зі слів сусідів, відповідачі в спірній квартирі не проживають, більше шести місяців, в квартирі проживають невідомі особи. За вимогами ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS] більше шести місяців, належні заходи по утримання майна не вживають, що перешкоджає позивачеві у здійсненні прав щодо майна, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно ч.2\~ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідності до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства та ст.29\~ЦК України, місцем проживання дитини є місце проживання її батьків, вирішення питання щодо користування дитиною житловим приміщенням окремо від них суперечить чинному законодавству та інтересам дитини. Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирані місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Зазначення Органом опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради про недоцільність визнання малолітньою дитиною [PERSON] втратившою право користування жилим приміщенням обумовлюється метою діяльності такого органу - захистом прав, свобод і законних інтересів дітей. Одним із прав такої служби є п.5.7 Положенням про управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради №7/22-2059 від 25.10.2017 року, відповідно до якого управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради має право представляти в судах та інших органах, підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності інтереси дітей, пов`язані, зокрема, із захистом житлових, прав дітей. Надаючи висновок до суду, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради діє виключно в інтересах дітей та дотримання такої позиції відповідає завданню цієї служби. Аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Інтереси дитини не порушуються з огляду на те, що вона в спірній кімнаті не проживає, а залишення малолітньої дитини зареєстрованою в спірній кімнаті суперечитиме ст.9 Конвенції про права дитини та\~ст.160 СК України. У відповідності до ч.5,6\~ст.19 СК України\~орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд звертає увагу на те, що вищевказаний висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради взагалі не обґрунтований жодними фактичними обставинами справи або обставинами, які Орган встановив під час складання висновку. Загальне посилання на захист житлових прав дитини не є належним обґрунтуванням висновку. Крім того, суд зазначає, що ні \~Конституція України, ні Конвенція про права дитини, ні\~Цивільний кодекс України\~(зокрема, статті\~316,\~317,\~319,\~321\~вказаного\~Кодексу), ні\~Сімейний кодекс України, ні\~Житловий кодекс\~УРСР, ні\~Закон України «Про охорону дитинства», ні\~Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»\~не встановлюють особливостей позбавлення дитини права користування житлом, яке вона набула як член сім`ї власника житла. Вказане право за своєю правовою природою є правом користування чужим майном і позбавлення цього права відбувається в порядку статей\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК\~незалежно від віку особи Пунктом 1 ч.2\~ст.141 ЦПК України\~передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені\~ та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 2102 гривень.

Outcome: approved