Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

17.04.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . В обґрунтування заявленого позову зазначила, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 06.06.2017 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1 000 гривень щомісячно. З моменту ухвалення рішення матеріальне становище відповідача значно покращилось, він працює персональним фітнес-тренером, дієтологом, актором, ведучим, проводить онлайн тренування, купує одяг в брендових магазинах, відпочиває за кордоном. Зазначені обставини стверджуються інформацією, постами за 2018-2019 роки розміщених на особистій сторінці відповідача в соціальних мережах. З даної інформації вбачається, що [PERSON] має регулярний дохід, його матеріальне становище значно покращилось, а тому просить збільшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. В ході розгляду справи [PERSON] уточнила заявлені позовні вимоги та просила ухвалити рішення у відповідності з яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 21 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до суду також з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину та стягнення з останньої на його користь на утримання неповнолітнього сина аліменти в твердій грошовій сумі, що становить 5 000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття . В обґрунтування заявленого позову [PERSON] зазначив, що в лютому 2003 року між ними було укладено шлюб Від даного шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду 27 квітня 2011 року шлюб між ними було розірвано. Іншим рішенням Луцького міськрайонного суду від 02.03.2011 року стягнуто з нього аліменти в твердій грошовій сумі -350.00 гривень щомісячно, а в подальшому іншим рішенням цього суду від 06.06.2017 року збільшено розмір аліментів до 1000 гривень щомісячно. Службою у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради Київської області за його заявою було складено Висновок щодо місця проживання сина з врахуванням його думки . На підставі цього Висновку 17 вересня 2019 року виконавчим комітетом Бучанської міської ради визначено місце проживання дитини разом з ним, а саме за адресою : [ADDRESS] де він постійно проживає. Отже на даний час їх неповнолітній син проживає з ним і відповідно обов`язки по його утриманню повністю забезпечує він. [PERSON] в свою чергу будь-яких витрат на утримання дитини не надає і більше того з нього продовжують стягувати аліменти, хоча фактично дитина знаходиться повністю на його утриманні. З наведених вище підстав просить суд ухвалити рішенням у відповідності з яким звільнити його від сплати аліментів які стягуються на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 06.06.2017 року, а також стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі, що становить 5000 гривень, оскільки на даний час він витрачає на його утримання щомісячно орієнтовно 10 000 гривень (придбання одягу, харчування, ліки, витрати пов`язані з навчанням, тощо). Ухвалою суду від 21 травня 2020 року вказані позови об`єднані в одне провадження та визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відзиві на позов [PERSON] представник позивача в задоволенні позову просив відмовити при цьому зазначив, що про Висновок та рішення Бучанської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини [PERSON] стало відомо лише із змісту позовної заяви. В цих документах міститься неправдиві висновки про те, що вона виїхала на проживання за межі України і не відповідає дійсності факт, що син з 2017 року став проживати з [PERSON] . Звертає увагу суду, що [PERSON] є учнем 11 класу Київського спортивного ліцею-інтернату, проживає в гуртожитку та перебуває на неповному державному утриманні, а тому зазначені обставини не звільняють [PERSON] від обов`язку по сплаті аліментів. Зазначає також, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів, яка не погашена на даний час, а тому вважає обґрунтованим відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. В судовому засіданні [PERSON] та її представник уточнені заявлені позовні вимоги фактично підтримали, при цьому позивачка у вирішенні спору про збільшення розміру стягнення аліментів покладається на розсуд суду. В задоволенні позову [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів з неї просять відмовити за безпідставністю заявленого позову з підстав викладених у відзиві на цей позов. [PERSON] заявлені ним позовні вимоги, а також його представник їх підтримали з підстав наведених в позові і в задоволенні позову [PERSON] просили відмовити за недоведеністю та безпідставністю таких вимог. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідка та дослідивши надані сторонами письмові докази приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини по справі, які визнаються сторонами і ними не оспорюються. Сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про його народження від 04.09.2003 року [NUMBER] . Луцьким міськрайонним судом Волинської області 06.06.2017 року видано виконавчий лист на підставі рішення цього суду від 06.06.2017 року про збільшення розміру алмінетів, які підлягають стягненню з [PERSON] в сумі 1000 гривень щомісячно на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. 17 вересня 2019 року рішення Бутанської міської ради Київської області визначено місце проживання неповнолітнього сина разом з батьком за вищевказаною адресою, де він постійно проживає і на даний час. В судовому засідання допитаний як свідок [PERSON] , показав, що він є сином сторін по справі і на даний час навчається в Київському спортивному ліцеї-інтернаті. Проживає у вихідні дні з батьком, який повністю його утримує, тобто купує одяг, оплачує перебування його на спортивних зборах, несе витрати пов`язані з його харчуванням, лікуванням та відпочинком, повсякденним життям , також категорично ствердив, що він повністю перебуває на утриманні батька. Мама фактично з літа 2017 року участі в його утриманні не приймає. З нею спілкується по телефону рідко. Коли буває на канікулах то проживає в бабусі. Отже, судом встановлено, що неповнолітній син сторін, починаючи з кінця літа 2017 року по даний час перебуває фактично на утриманні батька, тобто [PERSON] . Що стосується вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягненню аліментів на користь [PERSON] . Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Слід зазначити також, що Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Виходячи з мотивувальних висновків норм закону суд, приходить до висновку про відмову в задоволені позову про збільшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] та стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. У статті 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Тому, враховуючи вік дитини, стан його здоров`я, матеріальне становище, реалії сьогодення, вартість продуктів харчування, послуг, ліків, одягу, суд вважає необхідним та достатнім визначити до стягнення аліменти в розмірі 1300 гривень на дитину щомісячно, враховуючи обов`язок і батька утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не подала суду доказів на підтвердження існування обставин для визначення розміру аліментів в меншому розмірі. Що стосується вимог [PERSON] про припинення стягнення аліментів. ч.1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. З аналізу вказаних норм закону, вбачається, що припинення стягнення аліментів можливе і в тому випадку коли отримувач аліментів не утримує дитину, а всі витрати на це несе інший із батьків. Тобто, в цьому випадку суд вправі у відповідності до ч.1 ст.273 СК України, звільнити від сплати аліментів особу, яка утримує неповнолітню дитину. Що стосується витрат на правничу допомогу. Суд вважає, що вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню з таких підстав. Так, на підтвердження вказаних витрат суду надано: - попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи від 06 квітня 2020 року на суму 7200 грн., тобто безпосередньо після відкриття провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Даний розрахунок не містить в собі обсягу надання послуг їх вартості, не зазначено детальний розрахунок послуг та виконаних робіт, а лише визначає суму витрат; - квитанцією до прибуткового касового ордеру від 16 червня 2020 року, оформленого адвокатом Тузом С.О. про прийняття від [PERSON] 7200 грн. при цьому зазначена підстава - договір про надання правової допомоги від 12 січня 2020 року., який до матеріалів справи не долучено. Крім того, як встановлено первинна позовна заява [PERSON] надійшла до суду 17 квітня 2020 року. Позовна заява [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів з [PERSON] надійшла до суду 24 квітня 2020 року і в ній зазначено, що вона виготовлена 06.04.2020 року, хоча в квитанції зазначено, що вона видана на підставі договору від 12 січня 2020 року без зазначення в якій конкретній справі. Суд зазначає, що за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, з врахуванням наведеного суд вважає, що в задоволені вимог про стягнення витрати на правничу допомогу слід відмовити, так як вони в повній мірі не підтверджені належними доказами в т.ч. із-за відсутності договору про надання такої правничої допомоги. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати по справі.

Outcome: partial