Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

15.04.2019 позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України, в якому просить визнати право позивача на додаткову житлову площу та стягнути з відповідача на свою користь вартість 10 кв.м. ненаданої додаткової житлової площі у сумі 440\~510,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він проходив військову службу у Збройних Силах України з серпня 1994 року по січень 2018 року. 21 грудня 2017 року наказом Міністра оборони України (по особовому складу) №940 позивача полковника юстиції [PERSON] заступника начальника юридичної служби Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України відповідно до пункту «а» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» було звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. 31 січня 2018 року відповідно до наказу начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №25 був виключений зі списків особового складу. Позивач зазначив, що під час проходження військової служби йому та членам його сім`ї за рахунок фондів Міністерства оборони України, розпорядженням Дніпровської РДА в м. Києві від 13.05.2017 №240 було надано в постійне користуваннядвокімнатну квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, позивач вказує, що до надання квартири для постійного проживання, йому наказом Міністра оборони України від 16.06.2016 №541 було присвоєне військове звання «полковник юстиції», відповідно у нього виникло право на отримання додаткової житлової площі, про наявність якого та про його порушення позивачу стало відомо з постанови Верховного Суду від 13.06.2018 по справі №757/10624/17-ц. Крім того, позивач вказує на порушення відповідачем норм ст. 49 ЖК УРСР, згідно якої понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів. Громадянам, що хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, а також громадянам, яким ця площа необхідна за умовами і характером виконуваної роботи, розмір додаткової жилої площі може бути збільшено. Порядок і умови надання додаткової жилої площі та перелік категорій громадян, які мають право на її одержання, встановлюється законодавством Союзу РСР. Також, зазначає, що відповідно до п. 27 Положення про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку та їх сімей, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 №193 особи офіцерського складу у званні полковник, йому рівному чи вище, які проходять військову службу, так і звільнені в запас чи у відставку, мають право на додаткову житлову площу в розмірах, які встановленні чинним законодавством. Позивач вважає, що оскільки жилі приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження служби та відповідачем було надано житлове приміщення, то допущене порушення вимог ст. 49 ЖК УРСР може бути усунуте шляхом стягнення вартості ненаданої додаткової житлової площі у розмірі 440\~510 грн. Розраховуючи вартість ненаданої додаткової житлової площі позивач виходив з наступного: 10 кв.м. * 12586 грн. (А) * 1,75 (Б) * 2 (В) = 440\~510 грн., де: А 12 586 грн. вартість 1 кв.м. опосередкованої вартості спорудження житла у м. Києві, затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2 19 року № 291 (який діяв на день звільнення позивача з військової служби); Б - збільшення 1,75 рази для м. Києва, відповідно до п. 5 Порядку використання коштів передбачених у державному бюджеті для надання державної підтримки для будівництва (придбання) доступного житла, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 лютого 2012 року № 193; В - збільшення граничної вартості у 2 рази для м. Києва, відповідно до п. 8 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року №728 (в редакції, що діяла на день звільнення позивача з військової служби). Окрім цього, позивач зазначав, що вартість ненаданої додаткової житлової площі у розмірі 440\~510 грн. є обґрунтованою також тим, що відповідно до п.33 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 05 серпня 2006 року №1081, житлове приміщення, що надається військовослужбовцю для постійного проживання, повинно бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним та технічним вимогам. Відповідно до зазначеної норми житлове приміщення повинно бути з оздоблювальним ремонтом, який фінансово є затратним. Пунктом 1.11 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737 (діяла на день звільнення позивача з військової служби) передбачено, що усі питання, пов`язані з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку, із забезпеченням їх жилою площею та розміром жилого приміщення, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування обліку або в судовому порядку. У зв`язку із зазначеним позивач вважає, що має право вимагати відновлення порушеного майнового права на отримання додаткової житлової площі 10 кв.м. шляхом стягнення з відповідача вартості ненаданої додаткової житлової площі. Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.04.2019 цивільну справу за позовом [PERSON] до Міністерства оборони України про визнання права на додаткову житлову площу та стягнення вартості не отриманої додаткової житлової площі передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва. 10.06.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 12.06.2019 справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 12.06.2019, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. 08.08.2019 на адресу суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Посилається на те, що позивачу ордером №011395 від 21 жовтня 2014 року було надано право на зайняття службового приміщення двох кімнат квартири у [ADDRESS] , житловою площею 35,30 кв.м. зі складом сім`ї три особи. Відповідно до розпорядження Дніпровської РДА в м. Києві від 13.05.2017 року №240 була надіслана заявка на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якій заявку було задоволено та передано квартиру у приватну власність. Представник відповідача, посилаючись на вимоги п.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вважає, що позивач реалізував своє право на безоплатне отримання житла за рахунок Міністерства оборони України, яке надається один раз протягом усього часу проходження служби. Разом з тим, представник відповідача не погоджується з вимогами позивача про те, що він має право на отримання додаткової житлової площі (10 кв.м.) відповідно до ст. 49 ЖК УРСР, в зв`язку з тим, що має військове звання «полковник юстиції», виходячи з наступного. Так, постановою виконкому міської ради і президії міськради профспілок від 15 липня 1985 року №582 «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в Українській РСР» встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які мають житлову площу до 7,5 кв.м. включно на кожного члена родини. Таким чином, житлова площа вказаної квартири складає 35,3 кв.м., співвласниками квартири є 3 особи, а тому забезпеченість кожного співвласника квартири складає 35,3 кв.м.: 3 особи = (11,78 кв.м. на одну особу) при встановленому рівні забезпеченості громадян у м. Києві жилою площею 7,5 кв.м. на одну особу, рахується наступним чином: 7,5 кв.м. * 3 особи = 22,5 кв.м. та додаємо 10 кв.м. = 32,5 кв.м., а житлова площа зазначеної квартири складає 35,30 кв.м. Крім цього, представник відповідача зазначив, що питання соціального захисту, в тому числі забезпечення житлом військовослужбовців, врегульовано законодавством України, зокрема, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 №1081 та Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 №737 (яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби), якими не передбачено надання додаткової житлової площі військовослужбовцям визначеної категорії. 12.08.2019 на адресу суду позивачем було подано відповідь на відзив, в якій просить відзив Міністерства оборони України відхилити, позовні вимоги задовольнити повністю. Посилається, зокрема, на те, що при забезпеченні позивача та інших військовослужбовців відповідач повинен застосовувати п. 27 Положення, який визначає, що особи офіцерського складу у званні полковник, йому рівному чи вище, які проходять військову службу, так і звільнені в запас чи у відставку, мають право на додаткову житлову площу в розмірах, які встановленні чинним законодавством. Крім того, позивач зазначає, що пункт 3 Порядку застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в Українській РСР встановлює, що жилі приміщення в м. Києві надаються громадянам у межах 13,65 м.кв. жилої площі на одну особу, але не менше як 7,5 м.кв., а отже 11,78 м.кв. отриманих сімєю позивача на кожного члена сімї це норма житлової площі, яка передбачена ст. 47 ЖК УРСР, а не норма додаткової площі. При цьому, додаткова площа передбачена ст. 49 ЖК УРСР. Вважає, що відповідач, як центральний орган виконавчої влади, повинен був забезпечити дотримання гарантованих позивачу Конституцією України та іншими норматив-правовими актами прав під час проходження позивачем військової служби, а допущені порушення права позивача під час проходження військової служби, дають останньому право на судовий захист у вигляді визнання судом права на додаткову житлову площу та стягнення з відповідача вартість 10 м.кв. ненаданої житлової площі у сумі 440\~510 грн. Ухвалою суду від 10.09.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. 12.09.2019 на адресу суду представником відповідача було подано додаткові письмові пояснення до відзиву на позовну заяву, в яких зазначає, що на підставі протоколу №26 від 02 вересня 2016 року засідання житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур було постановлено про забезпечення та погодження розподілу жилої площі для постійного проживання шляхом виключення зі складу службової двокімнатної квартири [ADDRESS] , полковнику юстиції [PERSON] в якій він проживає зі складом сім`ї із зняттям з квартирного обліку по житловій комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур в гарнізоні м. Київ. Також, зазначає, що позивач на даний час не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов ні в одній із житлових комісій Київського гарнізону чи органів місцевої влади, тому виплата йому грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення у порядку постанови КМУ від 02.09.2015 №728 не належить. Крім того,\~представник відповідача\~посилається на\~те,\~що позивачем\~розрахунок здійснений\~з урахуванням\~Порядку в\~редакції,\~що діяв\~до 27.09.2018\~та застосовано\~постанову Кабінету\~Міністрів України\~№193\~від 29.02.2012,\~яка відповідно\~до Порядку\~передбачалась до\~застосування лише\~у певний\~період,\~а саме\~з 22.09.2017\~по 27.09.2018,\~однак позивач знятий з квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов по комісії Міноборони рішенням житлової комісії від 02.09.2016 року протокол №26. 16.09.2019 на адресу суду позивачем було подано відповідь на додаткове письмове пояснення до відзиву на позовну заяву. Посилається на те, що абзацом четвертим пункту 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання, то на думку позивача, 20 років вислуги на військовій службі, це строк - законодавчо встановлений, імперативний, абсолютно визначений, загальний. Отже, цей строк, не є строком коли військовослужбовець набуває права на забезпечення житлом, а є строком коли у відповідача виникає обов`язок забезпечити постійним житлом військовослужбовця, оскільки у нормі статті 12 Закону прямо вказано «забезпечуються». Вважає, що у відповідача перед позивачем виник обов`язок щодо забезпечення постійним житлом у 2013 році, відповідач з 2013 року не був позбавлений фінансової можливості виконати свій обов`язок перед позивачем та забезпечити житловим приміщенням для постійного проживання до отримання військового звання «полковник юстиції», а саме до 16.06.2016 коли наказом Міністра оборони України № 541 присвоєно військове звання. Зазначених дій не було виконано відповідачем, а відповідно після 16.06.2016 повинен був надати житлове приміщення для постійного проживання з урахуванням додаткової житлової площі. 09.12.2019 на адресу суду представником відповідача було подано додаткові письмові пояснення до відзиву на позовну заяву, в яких зазначає, що посилання позивача на бюлетень підготовленого за матеріалами Звіту про результати аудиту ефективності використання коштів Державного бюджету України, передбачених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України, та стану реалізації рекомендацій, наданих Колегією Рахункової палати; звіт про результати аудиту ефективності використання бюджетних коштів, виділених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України Рахункової палати України; рішення Рахункової палати України від 12 червня 2018 року № 14-1 «Про розгляд Звіту про результати аудиту ефективності використання коштів державного бюджету, виділених Міністерству оборони України на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України» ні яким способом не стосуються саме позивача та не належить до сфери компетенції Міноборони та жодним чином не стосується сутності справи/позову позивача. Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України з 05.08.1994 по 31.01.2018, що підтверджується копією Витягу із послужного списку (а.с. 12-13). Також, встановлено, що позивачу ордером №011395 від 21 жовтня 2014 року було надано право на зайняття службового приміщення двох кімнат квартири у [ADDRESS] , житловою площею 35,30 кв.м. зі складом сім`ї три особи (а.с.а.с. 46-47). Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 30.10.2014 (а.с. 10). З копії Витягу із Наказу Міністра оборони України від 16.06.2016 №541 вбачається, що позивачу [PERSON] присвоєно військове звання «полковник юстиції» (а.с. 17). З даних копії Витягу з Розпорядження Дніпровської РДА в м. Києві від 13.05.2017 року №240 вбачається, що було направлено прохання Київського квартирно-експлуатаційного управління МОУ з питання виключення із складу службових квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає позивач з сім`єю з трьох осіб (а.с. 18). Згідно Витягу із Наказу начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 31.01.2018 №25 полковника юстиції Ольховця В.П., заступника начальника юридичної служби Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, звільнено наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 грудня 2017 року №940 з військової служби у запас за п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) (а.с.а.с. 15-16). Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців житловими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. З наданих доказів встановлено, що на даний час [PERSON] з сімєю у складі трьох осіб зареєстрований та проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка останньому передана у приватну власність. Таким чином, встановлено, що позивач реалізував своє право на безоплатне отримання житла за рахунок Міністерства оборони України, яке надається один раз протягом усього часу проходження служби. Позивач вказує на порушення відповідачем норм ст. 49 ЖК Української РСР, якою визначено, що понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів, а також Порядок і умови надання додаткової жилої площі та перелік категорій громадян, які мають право на її одержання, який встановлено «Положенням про пільги військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 № 193 та яке є чинним на території України. Згідно п. 27 Положення особи офіцерського складу у званні полковника, які проходять дійсну військову службу, так і звільнені в запас або у відставку, мають право на додаткову кімнату або на додаткову житлову площу в розмірах, установлюваних чинним законодавством. Позивач також посилається на те, що оскільки питання надання особам офіцерського складу у званні полковника, йому рівному й вище, які проходять дійсну військову службу, так і звільнені в запас або у відставку, додаткової жилої площі у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів, на даний час законодавством України не вирішено, то, відповідно, при вирішенні даного питання, мають застосовуватися наведені вимоги п.27 вищезазначеного «Положення про пільги військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 № 193. Суд не погоджується з доводами позивача, а тому не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Суд вважає, що вимога позивача про визнання за позивачем права на додаткову житлову площу не підлягає задоволенню, оскільки це право позивача не оспорюється відповідачем. Разом з тим, механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення врегульовано Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 728, на який, зокрема, посилається позивач здійснюючи розрахунок ціни позову. Відповідно до п. 1 Порядку, він установлює механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах, а у разі їх розформування - у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення. Згідно п. 2 Порядку, дія цього Порядку поширюється на: військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років, та членів їх сімей; осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі, та членів їх сімей; сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби; сім`ї померлих осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів. Пунктом 3 Порядку передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Відповідно до п. 6 Порядку підставою для відмови у наданні військовослужбовцю та членам його сім`ї компенсації є їх зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або виключення із списків громадян, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень. Таким чином, відмова у наданні відповідної компенсації має місце на підставі зняття військовослужбовця з житлового обліку або виключення зі списку громадян, які мають право на позачергове отримання житла. Встановлено,\~що на підставі протоколу №26 від 02 вересня 2016 року засідання житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур було постановлено про забезпечення та погодження розподілу жилої площі для постійного проживання шляхом виключення зі складу службової двокімнатної квартири [ADDRESS] , полковнику юстиції [PERSON] , в якій він проживає зі складом сім`ї, із зняттям з квартирного обліку по житловій комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур в гарнізоні м. Києва. Також, встановлено, що позивач на даний час знятий з квартирного обліку по житловій комісії Міністерства оборони України та не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов,а тому виплата йому грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення не належить, зокрема, у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 728. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене вище та аналізуючи матеріали справи на відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданого позову, як необгрунтованого. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed