Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

16 квітня 2015 року до суду надійшов позов ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 04 травня 2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та погодилась, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та і будь-який момент може бути змінений (зменшений або збільшений). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складають між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач зобовязалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. [PERSON] своєчасно зобовязання за договором не виконувала, у звязку з чим станом на 28 лютого 2015 року має заборгованість в сумі 13471,41 гривень, яка включає: 4894,78 гривень заборгованість за кредитом, 5926,68 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1532,26 гривень пеня та комісія, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 617,69 гривень штраф (процентна складова). На підставі викладеного, посилаючись на діюче законодавство, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборговансіть за кредитним договором в сумі 13471,41 гривень, а також судові витрати в сумі 243,60 гривень. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, у відкрите судове засідання не зявилась, надіславши заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, зазначала, що всі необхідні докази є в матеріалах справи, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась. Судові повістки про виклик до суду були направлені рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою її проживання, що відповідає положенням ч. 5 ст. 74 ЦК України, однак конверти були повернуті поштовим відділенням за закінченням строку зберігання. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання. У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що на підставі заяви [PERSON] між нею та ПАТ комерційний банк «Приватбанк», 04 травня 2013 року був укладений договір кредиту, який складається з Заяви позичальника, Памятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Згідно до умов договору [PERSON] отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, та 3,75% на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування, та зобовязалась повертати зняті з картки кошти, а також сплатити відсотки за користування ними. Відповідач дала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і вона дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Сторони погодили, що підписання договору є прямою та безумовною згодою позичальника відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору). Відповідно до ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з доданого до позову розрахунку заборгованості за вказаним договором, за весь час користування кредитною карткою, [PERSON] умови договору належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 28 лютого 2015 року заборгованість відповідача за кредитом становить 4894,78 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом становить 5926,68 гривень, заборгованість по комісії та пені становить 1532,26 гривень. Вказаний розрахунок проведений відповідно до умов укладеного договору, процентна ставка розрахована відповідно до умов договору з урахуванням фіксованої процентної ставки 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 3,75% на місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування. Крім того, позивач просить стягнути з [PERSON] штраф за порушення останньою строків платежів більш ніж на 30 днів, у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 617,69 гривень процентна складова. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязань забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України). Однак, суд вважає, що умовами договору від 04 травня 2013 року закріплена подвійна цивільна відповідальність позичальника одного виду за одне й те саме правопорушення (п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг): при порушенні позичальником строків за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. При цьому за ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, визначення фіксованого штрафу, закріплене в Умовах та правилах надання банківських послуг, не відповідає положенням цивільного законодавства, за яким штраф має обчислюватися у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). На підставі наведеного суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача фіксованої суми штрафу в розмірі 500 гривень за кредитним договором. На підставі викладеного, суд вважає встановленим факт порушення позичальником [PERSON] умов договору кредиту від 04 травня 2013 року, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково в межах стягнення з відповідача на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом в сумі 4894,78 гривень, процентами за користування грішми в сумі 5926,68 гривень, комісії та пені в сумі 1532,26 гривень, та штрафу (процентна складова) в сумі 617,69 гривень, а всього в сумі 12971,41 гривень; в решті позовних вимог позов задоволенню не підлягає. Відповідач, не бажаючи приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ним обовязків за кредитним договором, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення з неї відшукуваних позивачем грошових сум та їх розміру. Приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які складають 243,60 гривень судового збору. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial