Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

17.04.2018 р. позивач звернулася у суд з позовом до відповідача, у якому просила стягувати з останнього аліменти на час навчання їх доньки у сумі 2500 грн. щомісячн. Позовна заява обґрунтована тим, що їх дочка [PERSON] навчається у виші, що тягне за собою необхідність витрат на навчання, проживання, а відповідач, відповідних коштів на утримання дитини не надає, тому покликаючись на ст. 199 СК України просила позов задовольнити. 12.07.2018 р. сторони у судове засідання не зявилися. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання 01.06.2018 р., 12.07.2018 р. не зявився, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, заяв чи клопотань не подавав. На підставі ст.ст. 259, 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. У відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до наступного висновку. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-СГ № 174921. Як видно з довідки № 210 від 11.04.2018 р., виданої ЛДУВС, [PERSON] навчається у даному виші з 01.01.2017 р. по 30.06.2021 р. стипендію не отримує, оплата за навчання становить 10916 грн. на рік. Зі змісту позовної заяви випливає, що тягар матеріального утримання дитини лежить на позивачці, відповідач відповідних коштів для цього добровільно не надає. За правилами ст. 199, ст. 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи у світлі викладених норм права свідчать, що у звязку з навчанням повнолітньої доньки сторони мають обовязок її утримання до досягнення нею 23 років. Згідно наявних доказів, такий обовязок належно виконує лише позивачка. Виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби дочки, яка навчається, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими. Поряд з цим, заявлений до стягнення розмір аліментів суд вважає необґрунтованим і завищеним. Виходячи із засад справедливості й розумності, суд вважає, що адекватним і достатнім буде розмір аліментів у сумі 1500 грн. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. В силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. від якого була звільнена позивачка при подачі позову.

Outcome: partial