Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

17.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Свої вимоги мотивує тим, що 20 травня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір № 20-06, за яким він зобов*язувався поставити та провести монтаж комплекту меблів, а замовник - відповідач відповідно до умов даного договору обов*язувалась прийняти та оплатити на умовах договору замовлене обладнання (меблі). 20.05.2014р. була складена специфікація б/н на виготовлення кухні та специфікація № 1860б на виготовлення дитячої кімнати, загальна вартість даних комплектів меблів була визначена в сумі 68460,00грн., в той же день відповідачем була внесена передплата в розмірі 55000грн., а 05.03.2015р. внесена доплата за дитячу в розмірі 10 725,00грн., тобто станом на 06.03.2015р. залишок недоплати склав 2735,00грн. У встановлений договором строк 12.07.2014р. позивач не поставив комплекти меблів, оскільки відповідач своєчасно не закінчила ремонт, а забезпечити приміщення для монтажу замовлених комплектів меблі змогла лише в грудні 2015року, а поставити меблі позивач зміг лише в період з 29.01.2015р. по 01.03.2016р. окрім того, 16.07.2014р. в ході виконання замовлення відповідачем додатково була замовлена столешня до комплекту меблів - кухня вартістю 970 доларів США, передплата за яку в розмірі еквівалентному 800 доларів США була внесена відповідачем 16.07.2014р., установка даної столешні відбулась також 01.03.2016р. з причин, які не залежали від позивача, однак, доплата за столешню в розмірі 170 доларів США відповідач відмовилась здійснювати. 23.12.2015р. відповідачем додатково була замовлена до комплекту меблів кухня - тумба вартістю 3750,00грн., передплата за яку в розмірі 3000,00грн. була внесена відповідачем 23.12.2015р. та зазначена тумба встановлена 01.03.2016р., проте залишок доплати в розмірі 750,00грн. відповідач відмовилась сплатити. Таким чином, порушень умов договору з боку позивача не було та станом на 15.06.2016р. відповідачем не сплачено доплату за поставлену кухню та дитячу в розмірі 2735,00грн., на неодноразові звернення позивача щодо проведення відповідного розрахунку, відповідач проігнорувала. На підставі наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № 20-06 від 20.05.2014р. за отримані та невстановлені комплекти меблів та обладнання в розмірі 7941,32грн., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов*язань в розмірі 4728,31грн., 3 відсотки річних в розмірі 406,59грн. та інфляційні витрати в розмірі 4111,52грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила суду, що дійсно замовила комплектацію меблів кухня та дитяча.Однак,вона не встигала з ремонтом в квартирі про що повідомила позивача та останній щоб не втрачати клієнта погодився та вони укладали декілька додаткових угод до договорів стосовно строку поставки меблів.Окрім того,відповідачем було поставлено неякісні меблі та останній забирав їх на усунення недоліків а потім здійснив їх доставку та установку вже в квітні 2016року дані меблі були остаточно прийняті нею.Розмір заборгованості в розмірі 3485 грн. за договором дійсно не змогла сплатити вчасно тому в даній частині позов визнає та не заперечує проти стягнення .Стовоно виготлення столешні договору з позивачем вони не укладали а усно домовились що вона буде коштувати 800 доларів США що нею і було сплачено.З штрафними санкціями не згодна, оскільки меблі їй були встановлені з дефектами. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20 травня 2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 20-06, за яким він зобов*язувався поставити та провести монтаж комплекту меблів, а замовник - відповідач відповідно до умов даного договору обов*язувалась прийняти та оплатити на умовах договору замовлене обладнання (меблі). Згідно п.3.1 даного договору оплата за договором здійснюється в наступному порядку - 55 000,00грн. сплачується замовником в день укладення договору, а сума в розмірі 13460,00грн. сплачується протягом 3-х календарних днів з моменту повідомлення про завершення монтажу меблів. 20.05.2014р. була складена специфікація б/н на виготовлення кухні та специфікація № 1860б на виготовлення дитячої кімнати, загальна вартість даних комплектів меблів була визначена в розмірі 68460,00грн., в той же день відповідачем була внесена передплата в розмірі 55000грн., а 05.03.2015р. внесена доплата за дитячу в розмірі 10 725,00грн. Окрім того, між сторонами укладено усний договір щодо виготовлення столешні до комплекту меблів - кухня вартістю 800 доларів США та 16.07.2014р. [PERSON] була внесена дана сума 800 доларів США, а також додатково замовлена тумба вартістю 3750,00грн. та 23.12.2015р. внесена передплата в розмірі 3000,00грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Як вбачається з акту приймання-передачі виконаних робіт зобов*язання за даним договором позивач виконав 01.03.2016р., виявлені недоліки були усунуті, що підтверджується актами виконання робіт по усуненню дефектів від 08.04.2016р. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Уклавши договір сторони взяли на себе певні зобов'язання. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. 11.04.2016р. позивачем на адрес відповідача була направлена вимога про сплату заборгованості в розмірі 15 379,14грн., яка отримана відповідачем 18.04.2016р. Відповідно до стаття 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.. 632. ЦК України 1. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. 2. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. 3. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. 4. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Суд не погоджується з розрахунком суми заборгованості позивача в частині стягнення розміру основної заборгованості, оскільки сторони у письмовому порядку, як того вимагають положення ст. 632 ЦК України, ціну не узгодили, у зв'язку чим суд приходить до висновку, що відповідачем сплачено вартість виготовленої столешні. Окрім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасне виконання умов договору, а саме, починаючи з 8 квітня 2016 року, коли комплект меблів був прийнятий відповідачем без зауважень. Суд не може врахувати позицію позивача стосовно порушення відповідачкою умов п.4.4 договору від 20.05.2014року, а саме те, що відповідач не прийняв своєчасно виготовлені меблі. Таке спростовується специфікацією від 20.05.2014р., про що також частково не заперечував сам позивач в судовому засіданні, що вони були змушені переносити строки поставки, оскільки квартира була не готова та погоджувались на таке. Окрім того, певних доказів своєчасного виготовлення та неможливості поставки меблів з вини відповідача у строки, зазначені договором №20-06, позивач суду не надав. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме стягує на користь позивача з відповідача судовий збір в сумі 551,21 грн.

Outcome: partial