Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

15.06.2020 року [PERSON] , діючи від імені та в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини та витрат на правничу допомогу. В обгрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] послався на те, що сторони у справі познайомилися у березні 2018 року, між ники склалися приязні сиосунки, від яких [INFO] народився син [PERSON] . Протягом 2019 року між сторонами у справі неодноразово виникали негаразди, які переростали у сварки та скандали. Позивачка та відповідач ніколи не вели спільного господарства, у них роздільний бюджет, вони не підтримують шлюбних стосунків. Малолітній син [PERSON] мешкає разом із матір`ю, вона піклується про нього, займається його вихованням та матеріально утримує. Відповідач є засновником ТОВ «Віола Аква-Сервіс» з часткою 5-% , його матеріальне становище та стан здоров`я дозволяють йому утримувати дитину та надавати позивачці матеріальну допомогу добровільно, однак не бажає цього робити. Просив постановити рішення, про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трирічного віку, а також відшкодувати понесені судолві витроати на правничу допомогу в сумі 4 000 гривень. Провадження у справі відкрито 18 червня 2020 року з призначенням до розгляду у порядку спрощеного позовного проваджнння з повідомленням сторін. 12.11.2020 року відповідачем подано відзив на позов. 12.11.2020 року представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його та позивачки відсутності, заявлений позов просив задовольнити. 19.02.2021 року представник позивачки [PERSON] - [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки аліменти в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи до досягнення сином [PERSON] [INFO] трирічного віку. Представник відповідача заперечив щодо задоволення судом позовних вимог, просив відмовити з тих підстав, що у відповідача відсутні можливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки. Через відсутність доходу від підприємницької діяльності та наявності на його утриманні його ж матері похилого віку, а також племінниці з малолітньою дочкою. Просив відмовити в задоволенні заявленого позову до [PERSON] . Заслухавши представника відповідач, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги, заявлені в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання позивачки підлягають задоволенню судом. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження дитини, виданим 16 липня 2019 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєст рації актів цивільного стану Головного територіального управління юстицї у місті Києві на підставі актового запису №3217 (а.с.5). За правилами ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, а правилами ч.2 ст. 91 СК України встановлено, що жінка ита чоловік , які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом, представник позивачки стверджував, що малолітній син [PERSON] сторін у справі проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання №11851694 від 03.03.2020 року за даними якої [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою - [ADDRESS] . Наразі, заявлені вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, як матері малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] до досягнення дитиною трьох років підлягають задоволенню, оскільки дитина проживає з матір`ю, а відповідач є батьком цієї ж дитини. Крім того, правилами ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Правилами статті 79 СК України також визначено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Зазначений позивачкою розмір аліментів по 1/4 частці від доходу відповідача підлягає стягненню з останнього на утримання матері дитини до досягнення сином трирічного віку, однак не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб. При вирішенні заявленого спору, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо відсутності у [PERSON] доходу від підприємницької діяльності, оскільки довідка на підтвердження зазначеної обставини містить інформацію про відсутність у ТОВ «Віола Аква-Сервіс» доходу у період з першого кварталу по другий квартал 2020 року, а питання щодо стягнення аліментів підлягає вирішенню з 15.06.2020 року. Так само не заслуговують на увагу суду заперечення щодо утримання відповідачем матері похилого віку та племінниці з дочкою тому, як мати відповідача у справі [INFO] має пенсійне забезпечення, а утримання матері дитини є першочерговим щодо утримання племінниці з дочкою. Судові витрати за розгляд справи судом у частині сплати судового збору на користь держави підлягають стягненню з відповідача за правилами ст. 141 ЦПК України. При вирішенні питання щодо відшкодування позивачці понесених витрат на правничу допомогу суд приймає до уваги висновки суду про задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Так, чинним ЦПК України принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується наступними нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Правничу допомогу позивачці надавав адвокат Попель Д.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 01.06.2020 року та додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 01.06.2020 року, відповідно до якої, надані адвокатом послуги, оплачуються клієнтом за домовленістю сторін у розмірі 1000,00 грн. за 1 годину. (а.с.12-16). Розрахунок суми витрат, які позивач очікував понести у зв`язку з розглядом даної справи, а саме витрати на правову допомогу та перелік наданих послуг, що передбачалось та були надані позивачу адвокатом Попелем Д.В. необхідних для представництва інтересів позивача визначені у вказаному договорі та зазначені у позовній заяві . Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі надання обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають відшкодуванню за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19). Відтак, витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню в сумі 4 000,00 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежів за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved