Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

16.01.2018 позивач в особі представника звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округа Гнідюк\~О.Б.,про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1025 від 01.12.2000. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. 24.10.2017 від співробітників поліції позивачу стало відомо, що належною йому квартирою шахрайським шляхом заволоділи невідомі та намагалися її продати. Зокрема [PERSON] шахрайським шляхом на підставі підроблених документів зареєстрував квартиру на себе. 30.03.2017 приватний нотаріус Гнідюк\~О.Б. на підставі, як з'ясувалося пізніше, підробленого договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2000 № 1025, виданого ТБ «Українська біржа нерухомості» та підробленої довідки КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» НВ-2017 № 907 від 30.03.2017, зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру за відповідачем. Оскільки позивач не підписував вказаного договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2000 № 1025, просить визнати його недійсним та зобов'язати третю особу скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру. Відповідач [PERSON] та третя особа - приватний нотаріус КМНО Гнідюк\~О.Б. у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що розміщене 14.05.2018. Правом подання відзиву та пояснень третьої особи не скористалися, інших заяв, клопотань, суду не надали. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов за викладених в ньому підстав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд, вислухавши представника позивача, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які останній послався як на підставу своїх вимог, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, на засадах верховенства права, відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права прийшов таких висновків. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України; далі - ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved