Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

17.06.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, на утримання сина - [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 5000,00 грн., але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона від спільного життя з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає участь у матеріальному забезпеченні дітей, що є підставою для стягнення з нього аліментів. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 11.10.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому зазначив, що він з позивачем проживав подружнім життям, під час шлюбу у них народились двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання припинилось у листопаді 2020 року, діти залишились проживати разом із позивачкою. Позивачка зазначає, що на утримання дітей в місяць їй необхідно 10000грн., проте не надала суду жодного доказу понесення нею таких витрат; також позивачка не надала суду доказів наявності у дітей особливостей розвитку, хронічних захворювань, що можуть вплинути на обчислення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, а тому позовні вимоги про стягнення з нього аліментів у розмірі 5000 грн. вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначає, що з 08.10.2021 року почав працювати на посаді оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок в ТОВ «Топ Майстер» з окладом згідно штатного розкладу підприємства в розмірі 6230грн., що є єдиним місцем роботи та інших видів доходів у нього не має. Саме цей дохід повністю витрачається на щоденні потреби, комунальні платежі та допомогу непрацездатним батькам: [PERSON] , 1956 року народження та [PERSON] , 1960 року народження, з якими він наразі проживає. В його власності немає ані автомобіля, ані житла. Ніяких придбань на суму, яка б перевищувала десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Окрім того, з моменту фактичного припинення подружнього життя, він щомісяця перераховує на рахунок позивачки грошову допомогу на дітей. Відповідач зазначає, що враховуючи розмір його доходу, він згоден сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісяця. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст.180,181,182,183 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті (Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, може бути згодом збільшений чи зменшений судом на вимогу як платника аліментів, так і одержувача аліментів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, згідно зі статтею 180 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 04.12.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , а [INFO] народилася донька - [PERSON] . На даний час сторони проживають окремо, діти проживають разом з матір`ю, відповідач надає матеріальну допомогу на дітей, але в недостатньому для їх повноцінного матеріального забезпечення розмірі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років до18 років складає з 1 січня - 2395 гривень, з 1липня має бути- 2510 гривень. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Судом було встановлено, що відповідач з 08.10.2021 року офіційно працевлаштований та займає посаду оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок в ТОВ «Топ Майстер» з окладом згідно штатного розкладу підприємства в розмірі 6230грн., що підтверджується довідкою за вих.№08/10-21 від 08.10.2021 року, виданою директором ТОВ «Топ майстер». Позивач, в свою чергу не надав доказів на підтвердження спроможності відповідача виплачувати аліменти на дітей у визначеній нею сумі. Посилання позивача на те, що саме така сума може надати їй можливість нормально утримувати дітей, враховуючи вартість життя, не є підставою для стягнення аліментів у вказаній нею сумі, тому підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі, зазначеному позивачем, суд не вбачає. Оскільки єдиний дохід відповідача складає 6230 грн. на місяць, на утриманні відповідача перебувають батьки - пенсіонери, утримання ним дітей носить несистемний характер, при цьому, враховуючи, що утримання дітей є обов`язком для обох батьків, виходячи із встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає достатньою до стягнення з відповідача сумою аліментів в розмірі по 1700 грн. щомісячно на кожну дитину, до повноліття дітей. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з моменту пред`явлення позову. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача мають бути стягнуті 908 грн. 00 коп. судового збору на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial