Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

16.06.2021 [PERSON] , в особі представника адвоката Фофанова Я.Л., звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 07.09.2001 Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 921. В обґрунтування позову зазначено, що 07.09.2001 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадського стану Запорізького обласного управління юстиції та було видано свідоцтво про одруження Серії [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про одруження 07.09.2001 був зроблений відповідний актовий запис за № 921. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 736 та видане Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції свідоцтво про народження Серії [NUMBER] . Разом з тим, спільне життя позивача із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, а також щодо виховання дитини. Спільне господарство не ведеться, фактично шлюбні відносини у сторін припинені з березня 2021 р. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між позивачем та відповідачем. Збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам як позивача так і відповідача, Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 19.07.2021 на 13 год. 00 хв., сторонам встановлено строки для надання заяв по суті справи. 16.07.2021 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує і не погоджується з твердженнями позивача, оскільки вони не відповідають дійсності. Зазначає, що протягом усього подружнього життя він робить все можливе у забезпечення сім`ї, утримує матеріально, приймає участь у веденні спільного господарства, займається вихованням сина. Вважає, що розбіжності, що виникли між ними носять тимчасовий характер, а тому розірвання шлюбу не відповідає інтересам сина та позивача, у зв`язку з чим просив надати час на примирення на строк до 6 місяців. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та зазначила, що рішення про припинення шлюбних відносин з відповідачем прийнято нею остаточно, наміру зберігати сім`ю вона не має. Крім того зазначила, що подальше збереження шлюбних відносин не відповідатиме її інтересам, та інтересам їх дитини. Категорично заперечувала проти надання їм строку на примирення, зазначивши, що примирення неможливе. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні підтримали викладене у відзиві на позов клопотання про надання сторонам часу для примирення, оскільки [PERSON] бажає зберегти сім`ю. Позивач у судовому засіданні проти задоволення вищевказаного клопотання відповідача категорично заперечила, зазначила що час для примирення не потрібен, вона не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, а шлюбні відносини між ними погіршилися через поведінку відповідача, його ставлення до сім`ї, відсутність взаєморозуміння та взаємних почуттів, що призвело до їх фактичного припинення, з боку відповідача жодних дій для збереження сім`ї не вчинялось, у зв`язку з чим вона наполягає на розірванні шлюбу. Суд розглянувши клопотання відповідача про надання часу для примирення, дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 7\~ст. 240 ЦПК України\~у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Згідно зі\~ст. 111 Сімейного кодексу України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Тлумачення норми цієї\~статті СК України\~свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.01.2020 у справі № 200/952/18, від 10.06.2020 у справі № 643/5316/18. При цьому, об`єктивних доказів можливості примирення між сторонами суду не надано і судом таких не встановлено, оскільки позивач категорично заперечила можливість їх примирення з відповідачем. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вжиття заходів щодо примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. За таких підстав, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення, оскільки судом встановлено, що хоча сторони і мають малолітнього сина, проте мають різні погляди на життя, між ними виникають непорозуміння, кожен із них живе своїм відокремленим життям. Крім того, судом враховується позиція позивача, яка є ініціатором позову, щодо негативного ставлення до відповідача та неможливості примирення, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані заяви і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 07.09.2001 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 921. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , яке було видане 16.10.2008 Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Сімейне життя позивача та відповідача не склалось, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, сім`я розпалася та існує формально, примирення подружжя неможливо, а подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Статтею 51 Конституції України\~передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у частині 1\~статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 605/434/18, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Положеннями частин 3 та 4\~Сімейного кодексу України\~унормовано, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з частиною 2\~статті 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3\~статті 105 Сімейного кодексу України\~передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1\~статті 110 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~статті 112 Сімейного кодексу України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи вказаний спір, суд виходить з того, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі та в подружніх відносинах. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, за твердженням одного із подружжя, примирення, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо, що також буде суперечити інтересам подружжя та їх сина. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Також,

Outcome: approved