Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

15 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання усунути йому перешкоди в користуванні належною земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом ліквідування септика, розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , шляхом його демонтажу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що згідно Державного акту на земельну ділянку серії ЯД №565715 він є власником земельної ділянки площею 0,0600 га., для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на території якої розташований колодязь. Відповідач [PERSON] мешкає в будинковолодінні [ADDRESS] . Всупереч положенням ст.103 Земельного кодексу України, яким встановлено, що вигрібні ями повинні бути віддалені від стін житлових будівель і споруд на відстані не менше 20 м,. відповідач на своїй земельній ділянці, впритул до його питного колодязя, побудував септик, до якої відводять фекальні стоки та побутову хімію від власного житлового будинку. Такими діями відповідач порушив всі існуючі норми розривів. Влаштований відповідачем вигріб не є водонепроникним, внаслідок чого рідкі нечистоти, які в ньому зберігаються, потрапляють в підземний ґрунт, а звідти проникають до його колодязя. Це створює для нього та членів його сім`ї некомфортні умови, а також призводить до забруднення води. З метою захисту порушеного права він неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування та інших компетентних органів, однак його право не було захищено в адекватний встановлений законодавством спосіб. Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року відкрито провадження по справі, призначене підготовче засідання у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10 червня 2019 року закрито підготовче судове засідання у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 10 червня 2019 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначив, що доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Твердження позивача про те, що відповідач побудував септик біля колодязя, не відповідає дійсності. Відповідач відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 вересня 2017 року набув право власності на земельну ділянку площею 0,0593 га. в [ADDRESS] та ним було отримано будівельний паспорт на будівництво індивідуального будинку, гаража та господарських будівель, визначено місце розташування переливного септику, де і встановлено герметичну ємкість, яка використовується виключно для накопичення побутових вод з подальшою відкачкою асенізаційною машиною. Води з даної ємкості не надходять в ґрунт і не забруднюють ні навколишнє середовище, ні колодязь позивача (а.с.43-67). 14 червня 2019 року позивач надав відповідь на відзив відповідача, при цьому зазначив, що факти зазначені у відзиві необґрунтовані, жодного доказу, який би надавав відповідачу право на встановлення вигрібної ями на відстані 6,0 м. від питного колодязя позивача, не надав. Посилання відповідача на те, що ємкість є герметична, спростовується технічними даними технічного паспорта ємкості для монтажу в ґрунт, та є поліетиленовою (а.с.82-84). Позивач та його представник позов підтримали, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач та його представник просили в позові відмовити, пославшись на доводи, викладені в письмовому відзиві на позов. Також вважають вимогу перенести належний на праві власності відповідачу септик є вимогою про втручання у право власності відповідача, яке не засноване на законі, не ґрунтується на будь-яких нормах матеріального права України. Жодна норма права не встановлює такого способу захисту як перенесення законно збудованого об`єкту нерухомого майна. Септик був побудований у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] (а.с.17) та земельна ділянка площею 0,0600 га., для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №565715 (а.с.18). На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 вересня 2017 року відповідач [PERSON] став власником земельної ділянки площею 0,0593 га., яка розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в подальшому земельній ділянці присвоєно номер 1822082500:02:001:1667 та змінено поштову адресу на [ADDRESS] (а.с.65). З наданих відповідачем документів вбачається, що септик побудований на земельній ділянці площею 0,0593 га., цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 1822082500:02:001:1667, яка знаходиться за адресою по [ADDRESS] , згідно будівельного паспорта. виданого відділом регіонального розвитку містобудування та архітектури Житомирської РДА №01-15/432 від 25 жовтня 2017 року (а.с.47-55). Відповідно до п.п.1, 2 технічного паспорта ємкості для монтажу в ґрунт GG 3000, яка встановлена на вищезазначеній ділянці відповідача, ємкість призначена для збору стічних вод, а також для організації системи очистки стічних вод та виготовлена методом ротаційного формування з лінійного полієтилена, стійкий до агресивних середовищ (стічним водам) (а.с.66-67). 16 жовтня 2018 року між [PERSON] та приватним підприємством «Поліссякомсервіс» укладено договір про надання послуг з встановлення герметичної ємкості GG 3000 (а.с.62), виконання якого підтверджено актом №ОУ-0000044 здачі-прийняття робіт (а.с.63). Згідно ч.1 ст.130 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до ст.103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (неприємні запахи, забруднення, тощо). Частина 2 ст.103 ЗК України передбачає те, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Стаття 104 ЗК України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння якнайменших незручностей, такі дії підлягають припиненню. В Законі України «Про охорону навколишнього природного середовища», а саме ст.12 передбачено обов`язки громадян, які пов`язані з бережливим ставленням до природи, її охорони та раціонального використання її багатств відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; одним з обов`язків є не порушення екологічних прав та законних інтересів інших громадян. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 було визначено, що спори з приводу додержання правил добросусідства розглядаються судами або узгоджувальною комісією, обраною місцевою радою. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» державні санітарні норми та правила, санітарно-гігієнічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти (далі - санітарні норми) - обов`язкові для виконання нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що встановлюють медичні вимоги безпеки щодо середовища життєдіяльності та окремих його факторів, недотримання яких створює загрозу здоров`ю і життю людини та майбутніх поколінь, а також загрозу виникнення і розповсюдження інфекційних хвороб та масових неінфекційних захворювань (отруєнь) серед населення. Відповідно до листа Житомирського міжміськрайонного відділу ДУ «Житомирський обласний лабораторний центр міністерства охорони здоров`я України» №01/01-390 від 07 травня 2019 року у зразках води, відібраних з приватної криниці за адресою: [ADDRESS] , виявлені загальні коліформи в кількості 2,5 одиниць на 100 куб.см. при нормі не більше одиниці не 100 куб.см. (а.с.72). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що виконував роботи по встановленню герметичної ємкості на земельній ділянці [PERSON] , а свідок [PERSON] пояснили, що продала відповідачу земельну ділянку, на якій є септик з бетонною плитою, а тому жодного запаху не має та вказала, що позивач сам провокує конфлікти з сусідами. Суд не вбачає зв`язку, а позивачем не доведено, невідповідність вимогам державним санітарних нормам аналізу води з колодязя розташованого на його земельній ділянці зі встановленим септиком на земельній ділянці [PERSON] (протікання рідких нечистот, забруднення води, різкого запаху, тощо). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновками експертів. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Аналізуючи зазначені норми, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достовірних, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження його позовних вимог, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed