Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

15 липня 2014 року [PERSON] міська рада звернулася до суду з позовом про визнання недійсним п. 1.48 рішення виконавчого комітету [PERSON] міської радим №158 Про оформлення право встановлювальних документів на обєкти нерухомого майна в частині оформлення права власності на нерухоме майно на будівлю охорони літ. А-1, площею 15,8 кв.м., автомобільну стоянку площею 1263 кв.м. по вул. Незалежності 62 у звязку із будівництвом та введенням в експлуатацію та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29 червня 2011 року видане виконавчим комітетом [PERSON] міської ради на будівлю охорони літ. А-1 площею 15,8 кв.м., автомобільну стоянку площею 1263,5 кв.м. [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] подав письмові заперечення проти задоволенні позову та подав заяву про застосування строків позовної давності, в звязку з чим просив відмовити в задоволенні позову. Представник співвідповідача виконавчого комітету [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Комунального підприємства [PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації [PERSON] обласної ради в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника та покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що п. 1.48 рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №158 Про оформлення право встановлювальних документів на обєкти нерухомого майна від 20 червня 2011 року було оформлене свідоцтво про право власності на нерухоме майно [PERSON] на будівлю охорони літ. А-1, площею 15,8 кв.м., автомобільну стоянку площею 1263 кв.м. по вул. Незалежності, 62 у звязку із будівництвом та введенням в експлуатацію. 29 червня 2011 року, на підставі вказаного рішення [PERSON] було оформлено свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії CAE № 324182. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно САЕ №324182 від 29 червня 2011 року [PERSON] є власником нежитлової будівлі: будинок охорони площею 15,8 кв.м. та автомобільна стоянка площею 1263,5 кв.м. по вул. Незалежності, буд. 62 в м. Чернігові. Реєстрація права власності за позивачем на вищевказане нерухоме майно підтверджується витягом про державну реєстрацію прав СБВ №136843 від 05 липня 2011 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися соєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 2 ст. 120 цього Кодексу передбачено, що житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Положеннями ст. 377 Цивільного кодексу України також вказано, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року адміністративний позов [PERSON] до [PERSON] міської ради про скасування рішення, задоволено. Скасовано рішення [PERSON] міської ради шостого скликання від 07 червня 2013 року Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання дозволів на розроблення технічних документацій із землеустрою фізичним та юридичним особам в межах м. Чернігова в частині п.1.41 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення при умові розроблення та затвердження в установленому порядку землевпорядної документації протягом року комунальному підприємству Паркування та ринок [PERSON] міської ради земельної ділянки площею 0,1190 га по вул. Незалежності, 62 для розміщення автостоянки з подальшим наданням ділянки в постійне користування. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позов [PERSON] міською радою було подано до суду 15.07.2014 року. Згідно із ст. ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Стаття 267 ЦК України встановлює наслідки спливу позовної давності позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної даності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача в наданих суду пояснення посилається на поважність причини пропуску строку позовної давності отримання ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання незаконним рішення та зобовязання вчинити певні дії, де разом з позовом отримали копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.06.2011 року. Згідно експертного висновку №ЧК-118від 12.04.2011 року платна автомобільна стоянка, що знаходиться за адресою: вул.. Незалежності, 62 м. Чернігова, являється обєктом нерухомого майна. В подальшому зазначений висновок експертного дослідження було надано відповідним органам для оформлення права власності на автомобільну стоянку, про що позивачу було відомо, оскільки на підставі наданих [PERSON] документів і приймалося оскаржуване рішення. Проте, суд не вбачає поважною причиною пропуску звернення позивача до суду в липні 2014 року, зокрема отримана ним в березні 2012 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання незаконним рішення та зобовязання вчинити певні дії. Разом з тим, виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності, а відповідач наполягає на застосуванні судом позовної давності, суд вважає, що встановлені обставини є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed