Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

16 жовтня 2018 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності 35/100 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] який був нею приватизований відповідно до ЗУ «Про приватизацію житлового фонду» та підтверджується свідоцтвом про право власності №113 від 29.11.2002 року. З метою реєстрації права власності на свою частину житлового будинку в державному реєстрі прав на нерухоме майно позивач звернулась до державного реєстратора, однак у державній реєстрації їй було відмовлено через наявність виправлень у свідоцтві про право власності та рекомендовано звернутись до суду. Просить суд визнати за [PERSON]. право власності на 35/100 частин домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, остання подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача - А.Нова селищна рада Чаплинського району Херсонської області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без представника відповідача, заперечень проти позову немає, позов визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого А.Нова селищною радою 03 грудня 2002 року, [PERSON] дійсно належить на праві приватної власності 35/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] Свідоцтво видане на підставі рішення селищної ради А.Нова від 29 листопада 2002 року №113. Як зазначено позивачем в позові, з метою реєстрації права власності на свою частину житлового будинку в державному реєстрі прав на нерухоме майно, вона звернулась до державного реєстратора, однак у державній реєстрації їй було відмовлено через наявність виправлень у свідоцтві про право власності. Так, згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до аб. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року № 1952-IV, в редакції закону від 28.08.2018 року, наданий позивачем правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на житловий будинок, не відповідає вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, оскільки відповідач не оспорював заявлені проти нього позовні вимоги, та з наданих позивачем доказів вбачається, що позивач правомірно набув право власності на квартиру, тому суд вважає доведеним факт належності позивачу [PERSON] на праві приватної власності 35/100 частин домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] та визнає за нею право власності на зазначену частину житлового будинку, задовольнивши позовну заяву в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved