Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

16 липня 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок за адресою: Херсонська область, Великоолександрівського район, смт. Велика Олександрівка, вул. Горького, 33, що залишився після смерті [PERSON]. Позовна заява мотивована тим, що 07 листопада 2017 року помер [PERSON], після якого відкрилась спадщина у виді житлового будинку розташованого за адресою: вул. Горького, 33 в смт. Велика Олександрівка Великоолександрівського району Херсонської області. Вказаний будинок належав батьку спадкодавця [PERSON], який помер 22 березня 2010 року.Його син [PERSON] прийняв після смерті батька вказану спадщину, але не переоформив спадкових прав так як помер. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину вказавши на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спірний житловий будинок. Під час розгляду справи суд, за клопотанням позивача, ухвалою суду від 01 серпня 2018 року витребував: від нотаріуса Великоолександрівського району спадкову справу заведену після смерті [PERSON], який помер 07.11.2017 року; від КП «ХБТІ» ХОР інвентарну справу на домоволодіння за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка, вул. Горького, 33. Відзив на позов не подано. На судовому засіданні позивач позовні вимоги просила задовольнити з підстав зазначених у позові. На судове засідання представник відповідача не зявився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази, перевіривши зазначені сторонами обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. 22 березня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом № 35 зробленим 25 березня 1996 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великоолександрівського районного управління юстиції Херсонської області (свідоцтво про смерть серія І-КГ № 105006 від 25 березня 1996 року). Відповідно до інвентарної справи № 2033 оригінал якої був оглянутий на судовому засіданні, нерухомість за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, смт. Велика Олександрівка, вул. Горького, 33 на праві власності належить [PERSON], що узгоджується з довідкою КП «ХБТІ» ХОР від 18 квітня 2018 року. 07 листопада 2017 року помер син спадкодавця [PERSON], що підтверджується актовим записом № 1418 зробленого 10 листопада 2017 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великоолександрівського районного управління юстиції Херсонської області (свідоцтво про смерть серія І-КГ № 248191 від 10 листопада 2017 року). Зазначені родинні відносини вказаних осіб підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження сформованого 07 лютого 2018 року згідно з яким [PERSON] мав родинні стосунки з померлим [PERSON] як його рідний син. З матеріалів спадкової справи встановлено, що спадкоємці першої, другої, третьої та четвертої черги після смерті [PERSON] відсутні, а позивачка є спадкоємицею за законом пятої черги, як двоюрідна тітка померлого. Відповідно до копії спадкової справи та інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04 вересня 2018 року спадкова справа після смерті [PERSON] заведена за № 10/201825 за якою останній заповідав [PERSON] земельну ділянку площею 7,52 га належну йому на підставі державного акту серії ЯБ № 115351, що підтверджується заповітом від 13 лютого 2012 року зареєстрованого державним нотаріусом серія ВРО № 365575 вказану земельну ділянку з уточненням її розміру, а саме 7,5250 га позивач прийняла у спадщину та їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 травня 2018 року зареєстрованого державним нотаріусом серія ННВ № 604100. Також позивачці померлий [PERSON] заповідав земельну ділянку площею 7,3500 га належну йому на праві власності, що підтверджується заповітом від 27 липня 2015 року зареєстрованого державним нотаріусом серія НАН № 348555, вказану земельну ділянку позивач прийняла у спадщину та їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 травня 2018 року зареєстрованого державним нотаріусом № 604101. Окрім того після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: вул. Горького, 33 смт. Велика Олександрівка Херсонської області. Так позивач прийняла спадщину у вигляді вказаних земельних ділянок однак при зверненні до завідувача Великоолександрівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом на житловий будинок розташований за адресою: вул. Горького, 33 смт. Велика Олександрівка Херсонської області, який належав [PERSON] після смерті якого спадщину прийняв його син [PERSON], але не встиг переоформити так як сам помер, на даний час документ, що підтверджував право власності на будинок втрачено відтак за відсутності правовстановлюючого документу на будинок нотаріусом було відмовлено у задоволенні заяви позивача та рекомендовано звернутися до суду, відтак позивач може захистити свої права виключно зверненням до суду. Факт втрати свідоцтва на право власності від 12.02.1969 року на житловий будинок за адресою: вул. Горького, 33 смт. Велика Олександрівка Херсонської області, підтверджується довідкою від 02.07.2018 року № 43 виданої редакцією районної газети «Жайвір». Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Отже, із зазначених положень цивільного законодавства вбачається, що позивач є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті двоюрідного племінника, у встановленому законом порядку, а отже має право ставити на вирішення суду питання про наявність відповідних прав у спадкодавця, які останній набув за життя та заявляти про свої права на нього у порядку спадкування. Суд установив, що позивач, будучи спадкоємцем за законом, прийняла спадщину, що відкрилась після смерті спадкодавця шляхом подання до нотаріального органу заяви про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, а отже має право вимагати визнання за нею права на спадщину, що не була оформлена, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками. В свою чергу [PERSON] набув у власність спірне нерухоме майно, яке увійшло до складу спадщини, шляхом прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON], прийнявши частину спадкового майна у виді земельної ділянки площею 7,52 га, що в свою чергу свідчить про прийняття спадщини в цілому. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. З огляду на те, що нотаріальним органом позивачу було відмовлено в оформленні спадкових прав правомірно, за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, що виключає можливість видачі свідоцтва про право на спадщину, суд констатує невизнання права позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, яке може бути захищене в судовому порядку. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який прийняв спадщину у виді вказаного майна, що належало спадкодавцю на праві власності, так і відповідача, який не набув таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Отже, ураховуючи встановлені фактичні обставини, зокрема, наявність у померлого спадкового майна, прийняття позивачем спадщини, не прийняття спадщини іншими родичами померлого, а також з огляду на те, що у позасудовий спосіб отримати свідоцтво про право власності неможливо, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на житловий будинок у порядку спадкування. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі ЦПК України) судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування, представником відповідача позовні вимоги не заперечувалися та учать відповідного органу обумовлена встановленими законом повноваженнями та особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved