Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

15.01.2020 [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення заробітної плати. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2020 зазначену позовну заяву було передано за підсудністю на розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2020 було відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2020 вказану справу за клопотанням позивача передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Запоріжжя за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання. 14.05.2020 справу прийнято до провадження Заводського районного суду м. Запоріжжя. Позов [PERSON] мотивовано тим, що 12.03.2008 його було прийнято на роботу у ДП «Придніпровська залізниця» відокремлений підрозділ «Запорізьке моторвагонне депо» слюсарем з ремонту рухомого складу 3 розряду. Наказом від 23.07.2008 його було переведено на посаду помічника машиніста електропоїзда з проходженням дублерських поїздок з тарифною ставкою 8,34, почасова оплата праці. Повноваження за останньою посадою врегульовані Інструкцією локомотивної бригади, також видаються добові наряди локомотивних бригад Запорізького моторвагонного депо. У 2018 році через відсутність працівників на посту централізації позивача зобов`язали виконувати роботу, пов`язану з переводом централізованих стрілок в депо кербелем, хоча вказана робота є прямим обов`язком оператора поста централізації, про що свідчить п. 2.3. Робочої інструкції оператора поста централізації 3 розряду структурного підрозділу. До 31.07.2019 відповідач проводив доплату за виконання цієї роботи до середнього заробітку, що підтверджується довідками про розрахунок заробітної плати. З 01.08.2019 відповідач припинив виплату заробітної плати за виконання роботи по переводу централізованих стрілок в депо кербелем, незважаючи на те, що виконання цієї роботи потребує додаткового фізичного навантаження на працівника. Звернення до відповідача з цього приводу позитивного результату не дали, заробітна плата не була виплачена. Посилаючись на вимоги ст. 33 КЗпП України, п. 3.1.29 Колективного договору Державного підприємства «Придніпровська залізниця», позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням остаточного розрахунку 13411,63 грн. - заробітну плату за виконання роботи оператора поста централізації (переведення стрілки курбелем) за період з серпня по листопад 2019 року. Позивач у судовому засіданні 03.07.2020 підтримав заявлені ним позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив їх задовольнити у повному обсязі, мотивуючи порушенням відповідачем трудового законодавства щодо оплати праці при тимчасовому переведені працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором. Представник відповідача у судовому засіданні 03.07.2020 позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі, просила суд відмовити в їх задоволені з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначила, що позивачем помилково ототожнюються положення статей 33 та 104 КЗпП України, оскільки стосовно нього не мала місце зміна істотних умов оплати праці. За вересень - листопад 2019 року позивачу було нараховано та виплачено заробітну плату відповідно до кількості відпрацьованих годин - за маневрову роботу. Покладення на позивача обов`язків щодо переведення стрілки курбелем відповідало вимогам Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України та місцевої Інструкції з організації маневрової роботи, порядку закріплення рухомого складу на тракційних коліях «Запорізького моторвагонного бюро». У подальшому сторони, у встановленому законом порядку повідомлені про судовий розгляд, до судового засідання не з`явились. Позивач надав заяву про завершення судового розгляду у його відсутності, наполягає на задоволені позовних вимог у повному обсязі та просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Представник відповідача просила суд розгляд справи відкласти у зв`язку із запровадження карантинних заходів. Суд не знайшов підстав для оголошення перерви у цій справі, враховуючи суть спору, який виник з трудових правовідносин, тривалість здійснення судового провадження та той факт, що сторони надали суду пояснення, відзив на позов, відповідь на відзив, документи в обґрунтування своїх доводів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи встановлено, що наказом № 490/ос від 13.03.2008 [PERSON] , був прийнятий на роботу на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу 3 розряду підрозділу дільниці поточного ремонту та технічного обслуговування електропоїздів державного підприємства «Придніпровська залізниця» відокремленого структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо». 23.07.2008 на підставі заяви [PERSON] наказом № 586/ос позивача було переведено на посаду помічника машиніста електропоїзда з проходженням дублерських поїздок (тарифна ставка 8.34 грн./год.) (а.с. 139-140 т. 1). Сторонами не заперечується, що на вказаній посаді позивач працює до цього часу. Також сторонами не надано доказів наявності будь-якої згоди позивача з його переведенням на іншу роботу з посади помічника машиніста електропоїзда. З доводів позивача випливає, що у 2018 році через відсутність працівників на посту централізації [PERSON] було зобов`язано виконувати роботу, пов`язану з переведенням централізованих стрілок в депо курбелем, хоча вказана робота є прямим обов`язком оператора поста централізації. До 31.07.2019 відповідач проводив доплату за виконання цієї роботи до середнього заробітку, що підтверджується довідками про розрахунок заробітної плати. З 01.08.2019 відповідач припинив виплату заробітної плати за виконання роботи по переводу централізованих стрілок в депо курбелем Наданими сторонами поясненнями та розрахунковими листками заробітної плати позивача підтверджується, що у період з серпня по листопад 2019 окремим рядком (код 32) зазначений робочий час позивача «за маневрову роботу» з відповідними нарахуванням, поряд з рядком (код 2) «оплата локомотивної бригади пасажирського руху» (а.с.14-17 т.1, 3-6 т.2). Арифметичне порівняння вказаних рядків вказує на меншу ставку оплати години праці за кодом 32 «за маневрову роботу», ніж за кодом 2 «оплата локомотивної бригади пасажирського руху». При цьому у серпні 2019 рядок «оплата локомотивної бригади пасажирського руху» в розрахунковому листку позивача взагалі відсутній. Поданням Правової інспекції праці Ради профспілки залізничників і транспортних будівельників України № 75 від 23.10.2019 відповідача було зобов`язано провести оплату помічника машиніста електропоїзда [PERSON] за час виконання ним обов`язків оператора поста централізації у серпні-жовтні 2019 за виконану роботу, але не нижче середнього заробітку (а.с.7-8 т.1). Вказане подання листом від 08.11.2019 №2412 відповідачем відхилено з посиланням на те, що за вказаний період [PERSON] отримував оплату праці за своєю годинної тарифною ставкою (а.с.9 т.1). Предметом спору у цій справі є питання переведення позивача на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, з нижчою оплатою, на що позивач не погоджувався, та вимогою стягнення різниці між оплатою за займаною посадою та виконану нижчеоплачувану роботу. Позиція відповідача з посиланням на відомчі нормативні акти полягає у тому, що вказана робота з переведення стрілок виконувалася без змін істотних умов праці та відноситься до трудових обов`язків помічника машиніста, а оплата за вказану роботу проведена в розмірі, не нижчому середнього заробітку позивача. З урахуванням встановлених у справі обставин, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків. Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За приписами ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до вимог ст. 33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. У справі встановлено та не заперечується сторонами, що у період з серпня по листопад 2019 позивач виконував роботу з переведення стрілок курбелем. Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що вказані обов`язки позивач виконував в межах укладеного ним трудового договору та посади помічника машиніста. Зокрема, Робочою інструкцією оператора поста централізації прямо передбачено переведення стрілок курбелем (а.с.10 т.1). Доводи відповідача про те, що позивач не міг виконувати цю роботу через відсутність відповідного посвідчення, спростовуються встановленими обставинами фактичного доручення [PERSON] цієї роботи, що не заперечується сторонами. Обґрунтовуючи наявність обов`язку помічника машиніста переводити стрілки курбелем, відповідач послався на відомчі та локальні акти. Зокрема, відповідно до п. 15.9 Правил технічної експлуатації залізниць України у випадку передачі стрілок з централізованого на місцеве управління, а також за виконання маневрів на нецентралізованих стрілках, що не обслуговуються черговими стрілочного поста, допускається переведення стрілок працівниками локомотивних бригад, працівниками локомотивного та вагонного депо та іншими. Відповідно до п. 16.1.3 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України у випадку передачі стрілок з централізованого на місцеве управління, а також під час виконання маневрів на централізованих стрілках, що не обслуговується черговим стрілочного поста, допускається переведення стрілок працівниками складацьких або локомотивних бригад, черговими парків, працівниками локомотивного вагонною депо та іншими працівниками. Положеннями місцевої інструкції з організації проведення маневрової роботи, порядку закріплення рухомого складу на тракційних коліях «Запорізького моторвагонного депо» пунктом 1.34 передбачено, що перевід стрілок з ручним приводом в Запорізькому моторвагонному депо, при заїзді локомотивів та електропоїздів, проводить локомотивна бригада, що заїжджає в депо по розпорядженню чергового по депо та по вказівці оператора стрілочного поста, з обов`язковим узяттям їх на закладку. Пунктом 1.40 передбачено у необхідних випадках при виникненні несправності електричного приводу стрілочного переводу оператор стрілочного поста за згодою чергового по депо може перевести стрілку на ручне управління (курбелем). Черговий по депо, після заявки оператора стрілочного про неможливість централізованого переводу стрілки, вилучає курбель з ящика для схоронності курбелів, який знаходиться в приміщені чергового по і депо, робить запис в журналі вилучення курбелів, призначає працівника (оператора стрілочного поста, машиніста локомотива, машиніста електропоїзда, або помічника машиніста локомотива, помічника машиніста електропоїзда, які будуть переводити стрілочні переводи (а.с.187-189 т.1). З цього приводу суд зауважує, що зі змісту наведених відомчих актів випливає, що в означених випадках доручення робіт з переведення стрілок курбелем працівникам локомотивних бригад допускається без їх звільнення від основних обов`язків за займаною посадою. Тобто, при виконанні обов`язків помічника машиніста позивачу відповідно до наведених інструкцій могло бути доручене переведення стрілок курбелем. Проте, в цій справі встановлено, що на час доручення робіт з переведення стрілок позивач певний час не виконував роботу помічника машиніста відповідно до укладеного трудового договору. Вказане підтверджується як поясненнями сторін, так і розрахунковими листами, де нарахування заробітної плати за «маневрову роботу» відображається в окремому рядку з кодом нарахування 32. Крім того, розрахунковий лист позивача за серпень 2019 взагалі не містить рядок «оплата локомотивних бригад пасажирського руху», що вказує на повне відсторонення позивача у цьому місяці від роботи помічником машиніста. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що в період з серпня по листопад 2019 відносно позивача мали місце випадки тимчасового переведення на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, в порушення вищенаведених вимог ст.ст. 32, 33 КЗпП України. Доводи відповідача про відсутність змін істотних умов праці стосовно позивача у вказаний період суд вважає необґрунтованими з огляду на норми ч.3 ст.32 КЗпП України, де врегульовані випадки зміни істотних умов праці саме при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. На відміну від передбачених у цій нормі випадків, у цій справі встановлено фактичне тимчасове переведення позивача на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором. Вирішуючи питання оплати виконаної роботу у вказаний позивачем період, що є предметом спору у цій справі, суд вказує на такі обставини. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем наданий власний уточнений розрахунок позовних вимог, який складений, виходячи з нарахованої відповідачем доплати до середнього заробітку за липень 2019, шляхом ділення суми доплати на кількість годин «маневрової роботи», яку позивач вважає належною доплатою за один час такої роботи. Суд не може погодитись із вказаним розрахунком, оскільки у матеріалах справи містяться розрахункові листи з нарахуванням за кодом 69 «доплата до середнього», починаючи з квітня по липень 2019. Проте, результат ділення суми такої доплати на кількість годин «маневрової роботи» в кожному місяці має різне значення. Крім того, сторонами не надано суду жодних відомостей про підстави, порядок та методологію нарахування такої доплати, її відношення до виконання «маневрової роботи» тощо. Водночас, відповідачем на надано доказів оплати позивачу часу виконання роботи з переведення стрілок в розмірі, не нижче його середнього заробітку. Ухвалу суду від 16.06.2020 про витребування доказів в частині надання довідки про розмір оплати праці позивача за виконання роботи з переведення стрілок, довідки про розміри годинної ставки, яка застосувалася до позивача, з боку відповідача не виконана, належні та допустимі докази з цього приводу до суду не надані. Надану відповідачем на виконання вказаної ухвали суду копію «розрахунку оплати середньої зарплати» (а.с. 7 т. 2) суд не приймає в якості допустимого доказу через відсутність підпису уповноваженої особи, яка склала такий розрахунок. Крім того, числові дані наданого розрахунку не співпадають з числовими даними розрахункових листів за той самий період (а.с. 20-21 т.1). Враховуючи вимоги ст.33 КЗпП України щодо оплати праці у разі тимчасового переведення на іншу роботу не нижче, ніж середній заробіток за попередньою роботою, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, який відповідно до п.1 застосовується, зокрема, у випадках тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижчеоплачувану роботу. Відповідно до п.2 розділу ІІ зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Оскільки стверджуване позивачем та встановлене судом порушення його права відбулося за період з серпня до листопада 2019, для обчислення середнього заробітку підлягає врахуванню заробітна плата за червень (15759,92 грн.) та липень (19509,25 грн.) 2019 (а.с.20-21 т.1). Таким чином, середня заробітна позивача плата складає: 15759,92+19509,25 : 2 = 17634,58 грн. Виходячи із вказаної середньої заробітної плати та розрахункових листів про фактично нараховану заробітну плату, доплата до середнього заробітку за період з серпня до листопада 2019 повинна складати: за серпень: 17634,58 - 13745,34 = 3889,24 грн.; за вересень: 17634,58 - 13248,66 = 4385,92 грн.; за жовтень: 17634,58 - 15501,37 = 2133,21 грн.; за листопад: 17634,58 - 17586,58 = 48 грн.; що загалом складає: 10456,37 грн. З наведених підстав суд дійшов висновку про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача доплати до середнього заробітку в сумі 10456,37 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позивач при звернені до суду був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог 1638,82 грн. Позивачем заявлено про витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 1300 грн. Згідно з актом наданих послуг позивачем за період з 04.12.2019 по 20.07.2020 було сплачено адвокату Степановій Л.Г.: 150 грн. - за надання усної консультації; 150 грн. - за складання запиту до відповідача; 800 грн. - за складання позовної заяви та 200 грн. - за складання заяви відповідно до ст. 137 ЦПК України (а.с. 90 т. 2). Факт оплати позивачем вказаних послуг адвокату підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів (а.с. 1 т.1, а.с. 91-92 т. 2). Вказані витрати визначені умовами договору про надання правової допомоги від 04.12.2019, укладеного між [PERSON] та адвокатом Степановою Л.Г. (а.с. 88 т. 2). Вимогами ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вимогами ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням процесуальних дій, проведених адвокатом та часу, витраченого на надання правової допомоги позивачу, заявлені [PERSON] витрати підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: partial