Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

16 грудня 2014 року представник ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 червня 2010 року позивач та відповідач уклали кредитний договір №б/н (далі договір) відповідно до якого відповідачу було надано кредитну картку «Пенсійна». 12 лютого 2014 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на платіжну престижну картку «Gold» у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8000 гривень з використанням платіжної карти зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 30 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. За таких обставин представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивачазаборгованість за договором на загальну суму 29283 гривні 71 копійок, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 292 гривні 84 копійки. Заочним рішенням від 23 лютого 2015 позовну заяву було задоволено (далі заочне рішення). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року заочне рішення скасоване, так як відповідач посилалась на необхідність дослідження додаткових доказів. В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду заяву за якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу заочно у разі неявки відповідача та у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги не визнає, та просить розглядати справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних встановлених фактів та відповідних їм правовідносинам. 15 червня 2010 року відповідач подала позивачу заяву в якій просив надати йому кредитну карту з встановленим кредитним лімітом. На підставі заяви позивач надала відповідачу кредит з використанням платіжної карти на умовах строковості, поворотності та платності, шляхом встановлення кредитного ліміту (далі заява, а.с. 7). З виписки по карті №5168****4405 вбачається, що позивач останній раз поповнювала рахунок 20 лютого 2015 року (а.с. 192). З п. 2.1.1.5.5 [PERSON] та правил надання банківських послуг (далі [PERSON]) вбачається, що клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по Кредиту, відсоткам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 [PERSON] у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та [PERSON]), оплати Винагороди Банку. З 2.1.1.7.6 [PERSON] вбачається, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гри. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 [PERSON] має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Згідно п. 1.1.3.2.2 [PERSON] у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення [PERSON] має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. З ч.1 ст.509 ЦК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч.2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася та сплати процентів, належних йому. З вимог ч.1 ст.1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази задовольняючи позов суд виходить з таких мотивів. Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм ЦК України, умов, суд констатує, що відповідачем було порушено умови договору, так як відповідач зобовязалася повернути кредит та проценти за користування ним щомісячними платежами згідно з обумовленим в договорі порядком. Відповідач належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконувала, у звязку з чим станом на 19 листопада 2014 року має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 29283 гривні 71 копійок, яка складається з заборгованості по: кредиту 19984 гривні 86 копійок; процентам 6928 гривні 20 копійок; заборгованість з комісії за користуванням кредитом 500 гривень 00 копійок; штраф (фіксована частина) 500 гривень 00 копійок; штраф (процентна складова) 1370 гривень 62 копійки (а.с.5-6). Зазначені відповідачем відомості, які стали підставою скасування заочного рішення, щодо не підпису заяви відповідачем, свого підтвердження не знайшли, так як після надання представником позивача оригіналу заяви, відповідач в судовому засіданні підтвердила справжність свого підпису у заяві. Клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявляла. Суд констатує, що позивачем розрахунок заборгованості здійснювався з розміру 8000 гривень, а не з розміру 20000 гривень, як помилково вказано в позові. Розмір заборгованості зазначений у позовній заяві відповідає розміру визначеному у розрахунку заборгованості (а.с. 5-7). Вирішуючи справу

Outcome: approved