Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

17.06.2021 позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, в якому зазначив, що 15 липня 2018 року [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 30000 грн. [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] кошти 15 березня 2019 року. Вказані обставини підтверджуються розпискою, власноручно написаною [PERSON] . Незважаючи на домовленість , відповідач на сьогоднішній день взяті на себе зобов`язання так і не виконав, що в подальшому спричинило виникнення збитків. Заборгованість станом на 14.12.2020 становила 30000 грн. - сума позики, 6304, 24 грн. пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 2064 грн. - інфляційні збитки, 1578, 20 грн. - 3 % за користування грошовими коштами. 06 травня 2021 року рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/53/21 позовні вимоги по справі задоволено у повному обсязі. Так як [PERSON] заборгованість не сплатив, тому просить суд стягнути суму інфляційних втрат у розмірі 1716, 00 грн. , пеню у сумі 927, 12 та 3% річних у сумі 424, 00 грн. за період з 15.12.2020 по 04.06.2021. Також, у зв`язку з тим, що [PERSON] є людиною з інвалідністю 2-ї групи, має цукровий діабет, при якому необхідно робити ін`єкції інсуліну, отримує пенсію у розмірі 1712, 00 грн. та після смерті сина на його утриманні знаходяться 2 неповнолітніх онуків, просить стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн. , яка пов`язана з неповерненням боргу , що є суттєвим благом для людини. Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 18 червня 2021 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення сторін). Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення повістки разом з копією позову. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 15 липня 2018 року [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 30000 грн. [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] кошти 15 березня 2019 року. 06 травня 2021 року рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/53/21 позовні вимоги по справі задоволено у повному обсязі та стягнуто з [PERSON] грошові кошти в сумі 39946, 68 грн. Станом на 04.06.2021 заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за період з 15.12.2020 по 04.06.2021 становить стягнути суму інфляційних втрат у розмірі 1716, 00 грн. , пеню у сумі 927, 12 та 3% річних у сумі 424, 00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, передумовою для стягнення пені, інфляційних збитків та трьох відсотків річних є порушення виконання грошового зобов`язання відповідачем. З урахуванням вказаних правових норм та наявності судового рішення, за яким із відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість в розмірі 39946, 68 грн. та таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже є грошовим зобов`язанням, суд дійшов висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань, які відповідач належним чином не виконував, що дає підстави для стягнення на користь позивача пені, інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання. Позивачем до позову додано розрахунок, відповідно до якого розмір пені склав 927,12 гривень; інфляційних витрат за весь час прострочення склав 1716,00 грн., 3 % річних від простроченої суми 424,00 грн., з яким суд повністю погоджується. Заперечень зі сторони відповідача щодо розрахунку зробленого позивачем та визначеної суми, яка підлягає стягненню із відповідача на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 18.06.2021 року не було надано. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги встановленою, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання основного зобов`язання, 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі, як обґрунтовані та підтверджені документально. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, знищення чи пошкодження її майна. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана особі, зокрема, неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 обов`язковому з`ясовуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. З огляду на те, що по справі не встановлено обставин, з якими закон пов`язує право на відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у сумі 908 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial