Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

16 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Позов мотивовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 1200,00 грн щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач вказувала, що вони з відповідачем проживають окремо і діти знаходяться на її утриманні. У дітей змінились потреби і для забезпечення їхнього фізичного, культурного, духовного розвитку необхідні значні кошти. Крім того з часу прийняття рішення про стягнення аліментів вартість та рівень життя виросли, що потребує додаткових витрат на утримання дітей. Посилаючись на викладені обставини, просила змінити розмір стягуваних на її користь аліментів на утримання дітей за рішенням суду та стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 29.11.2018р., який був відкладений з заявою відповідач адля отримання правової допомоги на 05.12.2018р. 05.12.2018 р. до участі в розгляді справи на стороні відповідача вступив адвокат [PERSON], за клопотанням якого та за згодою позивача розгляд справи був відкладений на 22.12.2018 р. для мирного врегулювання спору. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі та просила збільшити розмір аліментів, оскільки потреби дітей змінилися, вони потребують більше коштів на одяг, їжу, додаткові заняття тощо, змінилася обстановка у країні, вказаних коштів не вистачає, наявність у відповідача нової дитини не може бути підставою для зменшення прав її дітей на утримання. Вона усвідомлює, що таке додаткові витрати на дитину, вважає розмір аліментів мінімальним, а тому просила задовольнити її позов в повному обсязі. Копії доказів відповідача отримала, зазначила, що їй зрозуміло, що нею порушений порядок подання доказів та обставина, що вони не будуть прийняті судом до уваги, вважала можливим розглянути справу без її додаткових доказів саме в цьому судовому засіданні. Представник відповідача позов не визнав, вважав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами зміна матеріального або сімейного стану та інші обставини, передбачені ст. 192 СК України. Позивач через її юридичну необізнаність плутає поняття додаткових витрат на дітей з розміром аліментів, вказане він, як адвокат розяснював в позасудовому порядку. Суд, заслухав вступне слово сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] (10.09.2010 р.н.) та [PERSON] (16.07.2012 р.н.), діти проживають разом з матірю що підтверджено свідоцтвами про народження (арк справи 8-9), довідкою самоорганізації населення № 16 (арк справи 11), визнано сторонами та не є спірним. Відповідач з 03.02.2017 р. перебуває у шлюбі, від якого має малолітню дитину [PERSON], яка народилася 24 серпня 2017 року, що підтверджено відповідними копіями свідоцтв про шлюб та народження дитини. 10.12.2018 р. відповідачем на користь позивача сплачені аліменти в розмірі 2000,00 грн. В судовому засіданні зі слів позивача, що не оспорювалося представником відповідача було встановлено, що відповідач останні місці сплачує більш ніж 1200,00 грн. на місяць. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 16 березня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 16.01.2015 року та до повноліття дітей (арк справи 10). Докази подані позивачем 13.12.2018 р. суд до уваги не бере відповідно до ч.9 ст. 83 ЦПК України. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. Позивачем не надано доказу щодо зміни матеріального стану, погіршення чи поліпшення здоровя. Відповідачем надано суду доказ зміни його сімейного стану та наявність на утриманні ще однієї дитини, доказів щодо зміни матеріального стану, стану здоровя не надано. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша, третя статті 181 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи ту обставину, що визначений рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 16 березня 2015 року розмір аліментів в сумі 1200 грн, які зобов'язаний сплачувати на утримання дітей відповідач, не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а також є значно меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини сторін віком 6 та 8 років, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни визначеного судом способу стягнення аліментів із збільшенням їх мінімального розміру та вважає, що зазначене відповідає обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам сімейного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Визначаючи розмір частки від заробітку (доходу) відповідача, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, що він має на утриманні ще одну малолітню дитину. Безспірний розмір аліментів на 3 та більше дітей встановлений ч.5 ст. 183 СК України для видачі судового наказу складає 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Тобто на кожну дитину з трьох припадає частка 1/6, а тому вимоги щодо збільшення розміру аліментів на двох дітей (з врахуванням ще однієї дитини на утриманні відповідача) до частки 1/3 повністю враховують потреби усіх трьох дітей, оскільки діти, які не проживають разом з батьком не повинні мати матеріальне забезпечення від нього, менше ніж дитина, яка з ним проживає. Інших обставин, за якими розмір аліментів може бути меншим від 1/3 від заробітку на двох дітей, з якими не проживає відповідач, останній не довів. Таким чином, зважаючи на наведену обставину, суд дійшов до висновку про задоволення позову в частині зміни розміру стягуваємих аліментів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а тому вимоги позивача в частині зміни розміру аліментів з дня звернення з позовом задоволенню не підлягають. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 22 грудня 2018 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial