Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

15.02.2019 року [PERSON] звернулася до Обухівського районного суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь стягнути з відповідача заборгованість за аліментами у розмірі 54 407 грн. 78 коп., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 16 530 грн. 52 коп. та 3% річних від простроченої суми заборгованості та пені, що складає 12 768 грн. 90 коп. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначила, що за рішенням Обухівського районного суду Київської області по виконавчому листу № 2-972/99 від 12.10.1999 року відповідач виплачував на користь [PERSON] аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісяця, починаючи з 24.09.1999 року до повноліття дитини. Однак, відповідач оплату аліментів не здійснював. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду, позивач просить стягнути з нього вищезазначені кошти в судовому порядку. Ухвалою судді від 23.05.2019 року відкрито спрощене позовне провадження в справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням наявним в матеріалах справи, клопотань про відкладення справи до суду не направив та відзиву на позов не подав, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис № 11 від 19.06.1998 року виконкомом Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого повторно Обухівським районним відділом державної реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заборгованість [PERSON] по виконавчому листу № 2-972/99 від 12.10.1999 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , станом на 03.10.2016 року становить 54 407 грн. 78 коп. Відповідно до розрахунку розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, пеня за період із 27.09.2011 року по 03.10.2016 року становить 16 530 грн. 52 коп. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року зазначено,що, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року № 6-94цсІ5, якою Верховний Суд України відступив від правової позиції, викладеної раніше у постанові №6-81цс13. Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обов`язковим для судів України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 16 530 грн. 52 коп. та задоволення позову в цій частині. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, суд наголошує, що законодавством України передбачено відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді стягнення неустойки (пені), а відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України, стягнення за рішенням суду заборгованості за аліментами здійснюється лише у випадку стягнення аліментів за нормами ст. 187 СК України. У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Окрім того, суд вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 54 407 грн. 78 коп., вважає таку вимогу безпідставною, оскільки стягнення заборгованості по аліментам боржника відноситься до компетенції державного або приватного виконавця на підставі розрахунку заборгованості й у тому ж виконавчому провадженні по виконання виконавчого листа по стягненню аліментів на утримання дитини. Так, у разі можливого задоволення цієї вимоги, матиме місце подвійне стягнення, що є неприпустимим. Разом з тим, статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. 16 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу № 686/21962/15-ц щодо можливості нарахування 3% річних та інфляційних витрат на грошове зобов`язання, пов`язане із довготривалим невиконанням рішення суду, вважала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у згаданих вище постановах, та погодилась із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 щодо можливості застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Однак до правовідносин, що стосуються стягнення заборгованості по аліментах, визначена відповідальність за прострочення сплати аліментів, відповідно до ст. 196 СК України, а тому дія ст. 625 ЦК не поширюється, оскільки наявна спеціальна норма закону, що регулює такий вид зобов`язань, як стягнення аліментів. Відтак позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних від заборгованої суми аліментів до задоволення не підлягають. Оскільки позивач, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривні 40 коп. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial