Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

17.04.2019 позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором позики у загальному розмірі 145\~119,89 грн (100\~000,00 грн сума боргу за договором позики; 44\~774,81 грн проценти за договором позики, 345,08 грн 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання), а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.04.2016 між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачці грошові кошти у сумі 100\~000,00 грн без зазначення дати повернення боргу, що підтверджується розпискою, яка була складена у присутності двох свідків. Відповідачка зобов`язання за договором не виконала, тому 06.02.2019 позивачем було направлено відповідачці вимогу про повернення коштів, однак протягом 30 днів з дня пред`явлення вимоги та по день пред`явлення позову, позику йому не повернуто. Вважає, що на підставі ст. 1048 ЦК України має право на нарахування процентів у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, так як в розписці не вказано, що позика є безпроцентною. 17.03.2019, зі спливом 30 днів з дня отримання вимоги, завершився термін правомірного користування коштами. За період з 26.05.2016 по 17.03.2019, тобто в межах строку позовної давності, розмір нарахованих щомісячно процентів склав 44\~774,81 грн. Окрім того, на підставі ст.625 ЦК України відповідачка має сплатити 3% річних за період з 18.03.2019 по 15.04.2019, що від суми боргу (144\~774,81 грн) становить 345,08 грн. До позовної заяви позивачем також надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого судові витрати позивача становлять 7\~828,92 грн та складаються із суми сплаченого ним судового збору у розмірі 1\~451,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6\~377,72 грн (а.с.10). 13.05.2019 суддею Лизенко І.В. справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. 17.05.2019 позивачкою отримано ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.30). 19.07.2019 засобами поштового зв`язку відповідачкою направлено до суду відзив, який надійшов до Решетилівського районного суду Полтавської області 23.07.2019. У своєму відзиві відповідачка не визнає позовних вимог, оскільки розписка не містить строку повернення грошових коштів та зобов`язання про їх повернення. Вважає, що вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу є недоведеними та необґрунтованими. Просить поновити строк на подання відзиву (а.с.33-35). 31.07.2019 позивачем надано до суду відповідь на відзив, у якому позивач вказує на те, що згідно розписки відповідачка отримала кошти саме у позику та мала повернути їх згідно вимог чинного законодавства. Зазначає, що докази щодо розміру витрат, понесених стороною, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Просить залишити відзив [PERSON] без розгляду у зв`язку з пропуском строку на його подання, позов задовольнити (а.с.44-45). Розгляд справи не було завершено у зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. згідно рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19. Через відсутність у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення повторного автоматизованого розподілу справи не відбулося, що підтверджується протоколом від 07.02.2020. За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 03.08.2020 справу передано на розгляд головуючому судді [PERSON] , яку зараховано до штату суду наказом від 06.07.2020 № 27а-ОС та повноваження на здійснення правосуддя якої розпочалися із 28.07.2020. 10.08.2020 суддею Романенко О.О. справу прийнято до свого провадження, розгляд справи розпочато повторно в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання, визначено строк для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 08.09.2020 відповідачкою до суду подано заяву про визнання позову (а.с.69), у якій вона визнає позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що 28.04.2016 нею дійсно було отримано позику від позивача у розмірі 100\~000,00 грн, про що надано власноручну розписку. Розгляд справи просить проводити за її відсутності. Не заперечує щодо ухвалення рішення за результати підготовчого провадження. Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду у судове засідання не з`явились, надавши до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності (а.с.69,\~72) Справу розглянуто згідно ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.3 ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст.206\~ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі розписки, складеної 28.04.2016, [PERSON] отримала від [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 100\~000,00 грн в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.80,7). 06.02.2019 [PERSON] направлено [PERSON] вимогу про сплату боргу протягом місяця з моменту вручення даної вимоги (а.с.8). Вказану вимогу відповідачкою отримано 15.02.2019, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та опису вкладень (а.с.9). Спір у справі виник із боргових правовідносин та його вирішення врегульовано нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України\~передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10.12.2018 у справі N 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі N 524/4946/16, від 12.09.2019 у справі N 604/1038/16. Стаття 1049\~ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи з вимог статей 1046, 1047 ЦК України, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Згідно розписки, складеної 28.04.2016, відповідачка отримала у позику гроші в сумі 100\~000,00 грн від [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Строк повернення коштів у розписці не визначений (а.с.80,7). Надаючи оцінку розписці, наявній у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що вона містить відомості про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів саме у позику, про що зазначено відповідачкою у власноручно написаній нею розписці. Крім того, факт отримання коштів у борг визнається відповідачем у заяві про визнання позову. З урахуванням викладеного, суд вважає встановленим факт, що між сторонами виникли правовідносини щодо договору позики. Таким чином, позивач набув права вимоги щодо повернення коштів, отриманих [PERSON] у позику. Строк повернення позики борговою розпискою не визначено. Згідно ч.2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у встановлений строк, а якщо строк не встановлений, протягом 30-ти днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2019 позикодавцем направлено [PERSON] вимогу (а.с.\~8) про сплату боргу протягом місяця з моменту вручення даної вимоги, яку вона отримала 15.02.2019, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та опису вкладень (а.с.9). Тобто строк для повернення позики тривав до 15.03.2020. Таким чином, зі спливом даного строку у позивача виникло право звернення до суду. Факт неповернення коштів визнається сторонами та не спростовується відповідачкою. Розмір процентів за користування позикою сторонами у борговій розписці не визначений. Разом із тим, частиною першою статті 1048\~ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 31.10.2018 у справі № 14-318цс18. Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати боргового зобов`язання, у тому числі й щодо часткового погашення. Суд погоджується з розрахунком процентів, які підлягають стягненню з відповідачки за користування коштами, отриманими у позику, оскільки вказаний розрахунок проведений з врахуванням вимог чинного законодавства та не спростований відповідачкою. Тому, з відповідачки підлягають стягненню проценти у розмірі 44\~774,81 грн. Частиною першою ст.1050\~ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~\~\~\~\~\~\~\~ Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц. Встановивши факт неналежного виконання зобов`язання з договору позики [PERSON] , вимоги позивача про стягнення з відповідачки 345,08 грн - 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання підлягають задоволенню. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав у розумінні ч. 4 ст. 206 ЦПК України для відмови у прийняття визнання відповідачем позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Вирішуючи питання розгляду судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Позивач до матеріалів позовної заяви надав попередній /орієнтований/ розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого, ним понесено судові витрати у загальному розмірі 7\~828,92 грн, які складаються із суми сплаченого ним судового збору у розмірі 1\~451,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6\~377,72 грн (а.с.10). На підтвердження понесених позивачем витрат зі сплати судового збору, ним надано копію дублікату квитанції № 0.0.1326478736.1 від 16.04.2019 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України 16.04.2019, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету (а.с.80). Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу на те, що будь-яких доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та укладення договору про надання правничої допомоги позивачем до суду не надано. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем вказані положення норм цивільного процесуального закону не виконано, доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду не надано, тому відсутні підстави для стягнення цих витрат. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір, який сплачений позивачем за подання позову в розмірі 1\~451,21 грн підлягає стягненню з відповідачки на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved