Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

15.03.2019 [PERSON] звернулась до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення безпідставно набутих коштів, який у наступному було зменшено, посилаючись на те, що 21.03.2018 позивачка помилково перерахувала на поточний рахунок відповідача № [NUMBER] , відкритий в АТ «Мета Банк» м.Запоріжжя, МФО 313582 (код ЄДРПОУ 00130926) суму 19800 грн. В квітні 2018 р. в усні формі позивачка звернулась до відповідача з проханням повернути їй помилково перераховані кошти. Зі слів працівників відповідача 05.04.2018 було видано наказ № 006-37/6342 про повернення позивачу перерахованих коштів у сумі 19800 грн. У наданні копії цього наказу було відмовлено з посиланням на те, що документ (наказ) призначений тільки для службового користування. 06.10.2018 позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу щодо повернення безпідставно набутих коштів у сумі 19800 грн., яка була вручена 09.10.2018. Однак, на неодноразові звернення позивача, які були безпідставно набуті відповідачем продовжують незаконно утримуватись відповідачем. 08.05.2019 на рахунок позивача відповідачем було перераховано кошти у сумі 19 800,00 грн. Тому, позивач просила стягнути з відповідача на її користь суму, що підлягає сплаті за неправомірне утримання безпідставно набутих коштів, яка станом на 28.05.2019 склала 3\~197,79 грн., з яких: 2\~956,94грн.- сума індексації, що була нарахована на суму коштів, які були безпідставно набуті відповідачем та неправомірно утримувались, 240,85 грн. нараховані 3% річних на суму безпідставно набутих коштів, також просила стягнути суму понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 796,60грн., а також сплачені витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 2\~500,00 грн. Судом проведені такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Відповідачами надані заперечення проти заяви про зменшення позовних вимог, відповідно до яких просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Оскільки стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, а є поверненням сплаченої попередньої оплати за оплачену, однак не спожиту електричну енергію, за своє суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошову зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України. Розмір відсотків за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 536 ЦК України). Оскільки дані дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав, тому і підстав для стягнення відсотків відсутні. Також, відповідач просив, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі у заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує на наполягає на їх задоволенні. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 21.03.2018 р. [PERSON] перерахувала на поточний рахунок публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» грошові кошти у розмірі 19 800 грн. за приєднання електроустановки за договором № 1810-0327 від 20.02.2018, що підтверджується копією квитанції № П117/6316676/1 від 21.03.2018. Разом з тим, суду не надано відповідного доручення про приєднання електроустановки за договором № 1810-0327 від 20.02.2018 та інших доказів з яких можливо встановити підстави перерахування коштів. 05.10.2018 [PERSON] звернулась до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» з вимогою щодо повернення безпідставно набутих коштів у сумі 19\~800 грн. Зі змісту вимоги випливає, що вказані кошти були помилково перераховані. \~Відповідно ч.1\~ч.\~2\~ст.\~1212\~ЦК України,\~якою передбачено\~загальні\~положення про\~зобов`язання\~у зв`язку\~з набуттям,\~збереженням майна\~без достатньої\~правової підстави. Особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана\~повернути потерпілому\~це майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно до\~ч.2\~ст.\~1214\~ЦК України\~передбачено відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536\~цього Кодексу). Таким чином, у даному випадку правовідносини виникли з набуття майна без достатньої правової підстави, а тому на спірні правовідносини застосовуються вищезазначені правові норми, а не ст. ст. 530, 625 ЦК України, як помилково вказано позивачем. Крім того, позивачем не надано акт звірки взаєморозрахунків підписаний сторонами, також не вбачається, що перераховані кошти є надмірно сплаченою сумою. У статті 1215\~ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими було проведено перерахування коштів, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14. Отже, при вирішенні спору у справі суд не встановив, що позивач (платник грошових коштів) довів факт недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів) та наявність рахункової помилки, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України,\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України,\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України,\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі Кошмаш О.П. і факт надання правової допомоги підтверджено договором про надання професійної правничої допомоги від 13.03.2019 з додатком про тарифи на послуги, з доданим платіжним дорученням на суму 2500 грн. Так, в даному випадку наданий до договору додаток щодо тарифів на послуги має загальний характер, оскільки не надано акту прийняття-передачі наданих адвокатських послуг, що безпосередньо стосується даної справи. Підсумовуючи викладене, заявлена позивачем до стягнення сума судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 2500 грн. не підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судові витрати в даному випадку стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed