Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

15.08.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] і [PERSON] 06.09.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 09.09.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 06 листопада 2019 року. 06.11.2019 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 06.11.2019 року. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є власником 1/3 частини квартири під [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Комаровою І.В. та зареєстровано у реєстрі за № 262. Інші співвласники її сестра - [PERSON] має 1/3 частину квартири та її брат - [PERSON] теж має 1/3 частини квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2000 року. 05.04.2012 року за її згодою в квартирі був зареєстрований відповідач по справі її син - [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] не проживає в даній квартирі з 2013 року, особисті речі відповідача в квартирі відсутні, окрім того він не допомагає сплачувати їй комунальні послуги, які на нього нараховуються. При неодноразових її проханнях по телефону відповідач відмовлявся добровільно знятись з реєстрації місця проживання. На даний час місце перебування відповідача [PERSON] їй не відоме. У зв`язку з тим, що в квартирі зареєстрований відповідач у неї виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата додаткових коштів за відповідача та можуть виникнути труднощі в майбутньому, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Третя особа, [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності. Як встановлено в судовому засіданні позивач є власником 1/3 частини квартири під [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.07.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Комаровою І.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 262. Інші співвласники її сестра - [PERSON] має 1/3 частину квартири та її брат - [PERSON] теж має 1/3 частини квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2000 року. В зазначеній вище квартирі з 05.04.2012 року зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується даними домової книги та адресною довідкою. Відповідач був зареєстрований у зазначеній квартирі за згодою позивачки, як член сім`ї позивачки, так як є її сином. Позивач зазначає, що відповідач не проживає в належній їй квартирі з 2013 року. Даний факт підтверджується актом депутата Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області від 20.03.2019 року, в якому вказується, що [PERSON] , фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2013 року по теперішній час, що підтверджується сусідами. Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд. Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належній позивачці квартирі наміру користуватись ним, відповідач суду не надав. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є, показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має та не мав наміру проживати у квартирі позивача та користуватись нею. За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved