Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~15.10.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обгрунтування заявлених позовних зазначив, що 05.09.2009 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.09.2019 року було розірвано. За час шлюбу ними, згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2010 року за спільні кошти подружжя було придбано квартиру [ADDRESS] [ADDRESS] , яка зареєстрована на ім`я [PERSON] (далі квартира з кладовою та гаражем). Оскільки вказана квартира є спільним майном подружжя, проте фактично право власності на неї зареєстровано за відповідачкою, просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаного нерухомого майна, а також стягнути з [PERSON] на свою користь судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~09.01.2020 року представником [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обгрунтування зустрічного позову зазначила, що за час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах ними, окрім спірної квартири з кладовою та гаражем, також було придбано наступне нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1997 га, розташовану за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Забороль, кадастровий номер 0722881800:01:001:6138, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить на праві приватної власності [PERSON] вартістю 410319 грн. (далі земельна ділянка-1); земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Забороль, кадастровий номер 0722881800:01:001:6189, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить на праві приватної власності [PERSON] , вартістю 205468 грн. (далі земельна дільнка-2); автомобіль марки PEUGEОT, модель 408, 2013 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , вартістю 238901 грн. (далі автомобіль). Вказує, що усе вищеперелічене майно, яке було набуте подружжям за час шлюбу, по своїй природі є неподільним, а спільне володіння та користування таким майном сторонами неможливе через характер відносин, які склались між ними, та суперечитиме як інтересам останніх, так і інтересам їх малолітніх дітей. Враховуючи наведене, просить суд визнати земельні ділянку 1 та земельну ділянку 2, квартиру з кладовою та гаражем, а також автомобіль спільним майном подружжя сторін та провести між ними його розподіл наступним чином: залишити за [PERSON] право власності на квартиру з кладовою та гаражем, а також автомобіль, в свою чергу, залишивши за [PERSON] право власності на обидві спірні земельні ділянки. При вирішенні спору просила врахувати, що неповнолітні діти сторін після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з [PERSON] , а відповідач за зустрічним позовом продовжує ухилятися від матеріального забезпечення останніх. \~ \~ \~ \~12.10.2020 року від представника [PERSON] надійшла до суду заява про зміну зустрічних позовних вимог у якій остання зазначила, що 15.05.2020 року [PERSON] відчужив спірний автомобіль, а тому просить змінити первісну вимогу за зустрічним позовом в цій частині та стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , 1/2 ринкової вартості автомобіля марки PEUGEОT, модель 408, 2013 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 119450,50 грн. У судове засідання представник позивача подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності. \~ \~ \~ \~У судове засідання відповідач не з`явилась, про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторони 05.09.2009 року уклали шлюб, за час якого у них народилося троє спільних дітей сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.09.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. \~ \~ \~ \~Таким чином, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 05.09.2009 року по 09.09.2019 року. Предметом розгляду даного спору, з урахуванням первісної та зустрічної позовних заяв є визнання спільною сумісною власністю подружжя та проведення поділу наступного майна, а саме: -земельної ділянки площею 0,1997 га, розташованої за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Забороль, кадастровий номер 0722881800:01:001:6138, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 16.04.2015 року; -земельної ділянки площею 0,1 га, розташовану за адресою: Волинська обл., Луцький р- н, с. Забороль, кадастровий номер 0722881800:01:001:6189, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 20.07.2015 року; -квартири з кладовою та гаражем, загальною площею 92,3 м.кв., розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24817908 від 30.06.2010 року; -автомобіль марки PEUGEUT, модель 408, 2013 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступному. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Статтею 57 СК України закріплений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Разом з тим, ч. ч. 6, 7 ст. 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок доведення факту набуття за час шлюбу майна, як об`єкту права приватної власності, покладається на того з подружжя, який посилається на дану обставину, а його (факту) спростування на іншого. Під час розгляду справи судом не встановлено, а сторонами не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що між [PERSON] та [PERSON] на протязі будь-якого періоду часу з 05.09.2009 року по 09.09.2019 року фактично були припиненні шлюбні відносини на час придбання будь-якого майна, з числа майна, яке є предметом даного спору. \~ \~ \~ \~Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між [PERSON] та [PERSON] з приводу поділу спільного майна подружжя суд вважає за необхідне зазначити таке. Першочергово слід зазначити, що жодна із сторін не оспорює тієї обставини, що спірні земельні ділянка-1 та ділянка-2, квартиру з кладовою та гаражем, автомобіль є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу. \~ \~ \~ \~Судом достовірно встановлено, що усе майно, яке є предметом даного спору, було набуте сторонами за час зареєстрованого шлюбу, таке має статус спільного майна подружжя та частка кожного з них у праві власності на нього є рівною. \~ \~ \~ \~Наведене вище свідчить про ту обставину, що заявлена [PERSON] позовна вимога про визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири з кладовою та гаражем підлягає до задоволення. У свою чергу, задоволення вищевказаної позовної вимоги в повній мірі виключає можливість задоволення зустрічної вимоги [PERSON] про визнання за нею право власності на усю квартиру з кладовою та гаражем. При цьому, суд звертає увагу й на ту обставину, що [PERSON] та її представник заявляючи вимогу про визнання за останньою права власності на усю квартиру з кладовою та гаражем не ставили питання про компенсацію вартості 1/2 частки вказаного нерухомого майна, а також не обгрунтували тієї обставини, що розподіл майна подружжя повинен відбуватися саме в запропонований ними спосіб, тобто: в рахунок визнання за позивачкою одноосібно права власності на квартиру з кладовою та гаражем, за [PERSON] визнати право власності на обидві спірні земельні ділянки. За наведених обставин, суд вважає за необхідне також визнати за кожною із сторін по 1/2 частці обох спірних земельних ділянок, площами 0,1997 га та 0,1 га, з кадастровими номерами 0722881800:01:001:6138 та 0722881800:01:001:6189 відповідно, цільове призначення яких для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та які розташовані за адресою: Волинська обл., Луцький р- н, с. Забороль. Суд оцінює критично доводи [PERSON] та її представника про те, що неповнолітні діти сторін після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з позивачкою за зустрічним позовом, а відповідач за зустрічним позовом продовжує ухилятися від матеріального забезпечення останніх, оскільки дані обставини не мають жодного значення для даної справи та можуть бути основою для розгляду іншого спору (стягнення аліментів, інших додаткових витрат на дітей, тощо). Крім того, суд не приймає до уваги доводи сторони позивачки за зустрічним позовом, щодо того, що усе вищеперелічене майно, яке було набуте подружжям за час шлюбу, по своїй природі є неподільним, а спільне володіння та користування таким майном сторонами неможливе через характер відносин, які склались між ними, оскільки у даному випадку сторони ставлять питання про визначення часток права власності кожного в майні, яке наразі є спільними майном подружжя. Як встановлено судом, за час шлюбу сторонами 13.04.2013 року було придбано автомобіль марки PEUGEОT, модель 408, 2013 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області № 31/13-Б-54/Аз від 16.09.2020 року вбачається, що 15.05.2020 року [PERSON] відчужив спірний автомобіль марки PEUGEОT, модель 408, 2013 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , згідно договору купівлі-продажу 1710-05/2020 від 13.05.2020 року. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 Постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між?подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, а приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно Договору комісії № 1710-05/2020 від 13.05.2020 року, укладеного між ТзОВ «ЛЛ Кісов» та [PERSON] , вартість транспортного засобу на момент його відчуження на користь третьої особи, становила 132300 грн. За наведених обставин, суд вважає частково обгрунтованою зустрічну позовну вимогу [PERSON] про стягнення з [PERSON] , на свою користь 1/2 ринкової вартості автомобіля марки PEUGEОT, модель 408, 2013 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , та вважає визначити розмір такої компенсації в сумі 66150 грн. (132300 грн. / 2). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають до задоволення у повному обсязі, у свою чергу, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя слід задовольнити частково. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із розміру сплаченого сторонами судового збору, з урахуванням задоволення первісного позову в повному обсязі та часткового задоволення зустрічних позовних вимог, суд вважає за необхідне понесені [PERSON] до [PERSON] судові витрати залишити за кожними із них. На підставі ст.ст. 57, 60, 61, 65, 69-71 СК України,

Outcome: partial