Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

15 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до Межівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа Межівський районний сектор головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку в будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона являється власником домоволодіння, яке розташоване по вул. Сташкова, 46, с.Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області. Зі згоди колишнього чоловіка позивача [PERSON] 15 квітня 2013 року в даному будинку зареєстрований [PERSON], який членом сімї не являється. Договір найму не укладався. Відповідач більше двох років не проживає за вказаною вище адресою, його місцезнаходження [PERSON] невідоме, до реєстрації [PERSON] проживав в [INFO]. [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком по вул.Сташкова, 49, с.Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області, зобовязати третю особу зняти останнього з реєстрації місця проживання [INFO] протягом семи днів та покласти на нього судові витрати. Позивач у судове засідання не зявилася, просить розглянути справу за її відсутності, згідна на заочний розгляд справи та виключила вимогу стосовно зобовязання третьої особи зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання [INFO] протягом семи днів. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. [PERSON] заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Третя особа в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заявленого позову не заперечує. Свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, пояснивши, що дійсно, [PERSON] не проживає в помешканні, яке розташоване по вул. Сташкова,49, с.Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області. Згідно з ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За відомостями Межівського районного сектору ГУДМС України в Дніпропетровській області [PERSON] 16 квітня 2013 року зареєстрований у встановленому законом порядку по вул.Сташкова, буд.49, с.Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області. В звязку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з′ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Під час вивчення документів по справі, їм надано відповідну оцінку. Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу №43091670, сформованого 01 вересня 2015 року, номер запису про право власності: 10994849, власником житлового будинку по вул.Сташкова, будинок 49, с.Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області являється [PERSON] Довідками виконавчого комітету Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №2053 від 01 вересня 2015 року та №2097 від 08 вересня 2015 року підтверджується, що [PERSON], [INFO], з 2013 року не проживає на території Новопавлівської сільської ради по вул.Сташкова, 49, с.Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області, а позивач має слідуючий склад сімї: співмешканець [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], [PERSON] зареєстрований в домоволодінні, але фактично не проживає. Згідно акту про факт проживання відповідача в домоволодінні по вул.Сташкова,49, с.Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області, підписаного депутатом сільської ради [PERSON] в присутності [PERSON] та свідків [PERSON] з [PERSON], вбачається, що у вказаному вище домоволодінні [PERSON] не проживає і ніколи не проживав. Випискою із домової книги по вул. Сташкова,49, с.Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області підтверджується, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за вищевказаною адресою 15 квітня 2013 року. У судовому засіданні встановлено, що відповідач своєю бездіяльністю порушує законні права та інтереси [PERSON], передбачені ст.41 Конституції України, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дана норма регулюється також ст.ст.319, 329 Цивільного кодексу України. Згідно ст.328 ЦК України право власності відбувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідність ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на викладене, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та позбавити права користування зазначеним вище житловим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено винятково на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved