Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

15.04.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] , який 06.09.2021 року було уточнено, та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з його тривалою відсутністю за місцем реєстрації без поважних причин. Вказаний будинок належить позивачці на праві приватної власності. Відповідач більше року не проживає в спірному будинку, виїхавши з помешкання та забравши всі свої особисті речі. В добровільному порядку [PERSON] не бажає знятися з реєстрації, щопозбавляє позивачку можливості розпоряджатися належним їй майном. Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року суд постановив здійснювати заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України. Представник позивача - адвокат Дербін Д.О. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння від 22 листопада 2006 року (а.с.13 - копія договору купівлі - продажу; а.с.14 - копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Відповідач [PERSON] є сторонньою особою позивачці, який з 2010 року у будинку позивача не проживає. У матеріалах справи міститься Акт від 03.09.2021 року (а.с.33), складений мешканцями сусідніх будинків №10а , №14 та №10 по вулиці Чеченська міста Кривого Рогу , затверджений головою квартального комітету, із змісту якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , не мешкає з 2010 року. В даному будинку фактично мешкає [PERSON] , 1976 р.н. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Наявність реєстрації [PERSON] у будинку за вищевказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у будинку [ADDRESS] з 2010 року без поважних причин, доказів стосовно поважних причин не проживання відповідача в даному будинку у судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним у судовому засіданні не встановлено. Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що відповідач є сторонньою особою та в будинку позивача не проживає з 2010 року, що підтверджено актом про непроживання, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги про стягнення з відповідача судових витрат не заявлялися, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved