Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

15.04.2013 позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 25 по вул. Волковича, буд. 23 в м. Чернігові, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачі в спірній квартирі безперервно не проживають більше трьох років, комунальні послуги не сплачують. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 червня 2013 року [PERSON] та [PERSON] визнані такими, що втратили право на користування квартирою № 25 будинку № 23 по вулиці Волковича в м. Чернігові. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.01.2014 вказане судове рішення скасоване, а справу призначено до судового розгляду. 10.02.2014 [PERSON] предявила зустрічний позов до [PERSON], в якому просила усунути перешкоди у користуванні нею спірним житловим приміщенням та вселити, мотивуючи це тим, що остання неправомірно не допускає її до квартири. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник просили в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задовольнити. Позивач, відповідач [PERSON], представник третьої особи до суду не зявились, причин неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовів. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки КП «ЖЕК-13», станом на 15.04.2013 [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS], в якій також зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). 09.04.2013 та 14.02.2014 були складені акти, згідно з якими [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [INFO] та не проживають в ній з травня 2010 року (а.с. 7, 130). В той же час, як вбачається з листа Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області від 20.06.2014 № х-38 та довідки КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради від 25.06.2014 № 1584, [PERSON] та [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання 17.06.2014 на підставі рішення апеляційного суду Чернігівської області № 2-7915/10 від 19.03.2014 з адреси: м. Чернігів, вул. Волковича, 23/25. За правилом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в результаті відсутності цієї особи довше встановленого терміну проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Позивач стверджує, що відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, а відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала факт виїзду за кордон у звязку з працевлаштуванням, проте заперечувала щодо постійного характеру проживання в Росії. Отже, в матеріалах справи та показаннях допитаних в судовому засіданні в якості свідків, які проживають поряд зі спірною квартирою, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знайшло своє підтвердження те, що відповідачі з травня 2010 року не проживають у спірній квартирі, а відтак втратили право користування нею. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] (сестри [PERSON]Л.) та [PERSON] (чоловіка сестри [PERSON]Л.), які стверджували, що [PERSON] по 3-4 рази в рік була у них в гостях на свята, оскільки вони проживають за іншою адресою і не можуть точно знати, де саме проживала відповідач під час перебування в м. Чернігові. Проте, в силу вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову [PERSON], оскільки 17.06.2014 її та [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання у спірній квартирі, а відтак не вбачається і порушення прав позивача. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову [PERSON], суд виходить з наступного. [PERSON], вважаючи, що за нею зберігається право на користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності, звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить зобовязати її не чинити перешкод у користування квартирою та вселити. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина 1 статті 30 Кодексу). В силу положень цього Кодексу, позивачем у цивільній справі є особа, яка вважає, що її права порушено, не визнаються або оспорюються іншою (іншими) особою (особами), і яка звертається за їхнім захистом з позовом до суду. У той же час, відповідачем є особа, до якої у судовому порядку заявлено матеріально-правову вимогу. Умовою задоволення позову є доведення позивачем факту порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів з боку відповідача, а також предявлення ним позову до належного відповідача, тобто до особи, яка за законом має відповідати за позовом, і до компетенції якої належить усунення порушень прав позивача. Як вже встановлено судом, [PERSON] знято з реєстрації місця проживання 17.06.2014 на підставі рішення апеляційного суду Чернігівської області № 2-7915/10 від 19.03.2014 з адреси: м. Чернігів, вул. Волковича, 23/25. З моменту зняття [PERSON] з реєстрації відсутні правові підстави вважати її належним відповідачем в даному спорі, оскільки вона не має повноважень для задоволення вимог зустрічного позову. При цьому, [PERSON] не позбавлена можливості ставити перед судом питання про виселення [PERSON] зі спірної квартири. Також, суд зазначає, що [PERSON], яка мала ключі від вхідних дверей квартири, жодного разу не зверталась до правоохоронних органів з питання створення [PERSON] перешкод у користуванні жилим приміщенням, а з показань свідків [PERSON] та [PERSON] не виявилось можливим зясувати, в чому саме полягали такі перешкоди. Свідки ж [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] не створювала будь-яких перешкод у користуванні [PERSON] квартирою та намагання останньої вселитись. За таких обставин, суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог як [PERSON], так і [PERSON]

Outcome: dismissed