Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

16 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] вказує про те, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 6 листопада 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 46. З відповідачем мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем спільне життя не склалося, оскільки мають різні погляди на життя та різні характери. Постійні безпідставні ревнощі чоловіка, непорозуміння та конфлікти між ними стали причиною фактичного розпаду сімї. Протягом останніх шести років спільно з відповідачем не проживають. Вихованням сина відповідач не займається. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Разом з тим, їх малолітній син, проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] не надає допомоги на утримання дитини, хоч є працездатним і офіційно працевлаштований трактористом у Приватному підприємстві «Агро-Експрес-Сервіс», інших осіб на утриманні не має, а тому може надавати допомогу на утримання дитини. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], що був зареєстрований 6 листопада 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 46, а після розірвання шлюбу залишити позивачеві право іменуватися прізвищем [PERSON]. Крім того, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, що підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав вказаних у позовній заяві, просила позовні вимоги задовільнити. При уточненні позовних вимог, позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а після розірвання шлюбу залишити їй право іменуватися прізвищем [PERSON]. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення аліментів, позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] визнав та пояснив, що погоджується з вимогами позивача про розірвання шлюбу, а також погоджується сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень, оскільки звільнився з роботи та постійного місця роботи не має. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання позовних вимог відповідачем [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, не встановлено. Як вбачається з Свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ № 045745 (а.с. 5) сторони по справі 6 листопада 2009 року уклали шлюб, що був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 46. Згідно Свідоцтва про народження серії І-ГЮ № 101638 (а.с. 6) встановлено, що [PERSON] народився 21 жовтня 2009 року, його батьком вказаний відповідач [PERSON], а матірю позивач [PERSON]. В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Під час судового розгляду справи встановлено, що сторони не бажають зберегти шлюб, позивач наполягає на його розірванні, шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому суд, на підставі статті 112 СК України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам відповідача чи інтересам дитини сторін, яка є малолітньою. Спорів між позивачем та відповідачем про поділ майна чи визначення місця проживання їх дитини, на час розгляду справи, немає. Ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про розірвання шлюбу, з залишенням права після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем [PERSON]. В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З пояснень сторін по справі встановлено, що їх малолітній син проживає з позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання до суду позивачем позовної заяви про стягнення аліментів та до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вважає, що вказаний розмір аліментів, з урахуванням майнового стану відповідача, не буде завищеним в нинішніх умовах проживання, а також з урахуванням віку дитини сторін по справі, її потреб та не буде таким, що створить відповідачеві додаткові труднощі матеріального характеру. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640,00 гривень, що був сплачений позивачем [PERSON], за подання до суду позовної заяви в частині вимог про розірвання шлюбу, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON]В, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір, за розгляд спору в частині позовних вимог про стягнення аліментів, в розмірі 640,00 гривень, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру та того, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. На підставі ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів, в межах суми платежу за один місяць, суд допускає до негайного виконання. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 105, 109, 112-114, 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 88, 174, 214, 215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved