Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

15 листопада 2018 року [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати за [PERSON], що народився [INFO] в м. Маріуполь, Донецької області, в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 7,90 гектарів, розташовану на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області та призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого згідно рішення Вишнюватської сільської ради від 25 січня 2001 року № 4 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 182 від 13 серпня 2001 року [PERSON], що померла [INFO], спадкоємцем якої був її син - [PERSON], що прийняв спадщину, але не оформив в установленому законом порядку своїх прав. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] року в смт. Розівка, Розівського району, Запорізької області у віці 64 роки помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 25 вересня 2017 року Розівським РВ ДРАЦС ГТУЮ Запорізької області, а також свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 28 січня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя. За життя спадкодавця ним не був складений заповіт. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 4 червня 2018 року Розівською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 637, [PERSON] успадкував право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності КСП «Росія» Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області розміром 0,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 20 травня 1996 року Розівською районною державною адміністрацією Запорізької області та зареєстрованого 19 червня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 77, [PERSON], яка померла [INFO], спадкоємцем якої був її син - [PERSON], що прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Крім того, до складу спадщини увійшло також і інше майно, що належало матері спадкодавця, яке він прийняв, але своїх спадкових прав не оформив, зокрема, земельна ділянка площею 7,90 гектарів, розташована на території Вишнюватської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого згідно рішення Вишнюватської сільської ради від 25 січня 2001 року № 4 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 182 від 13 серпня 2001 року. Отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в Розівській державній нотаріальній конторі виявилось неможливим через відсутність правовстановлюючого документа, про що нотаріусом 26 березня 2018 року винесено відповідну постанову. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 19.11.2018 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків (а.с. 22). 14.12.2018 року від позивача на виконання ухвали суду про залишення позову без руху надіслано уточнену позовну заяву з додатками (а.с. 25-30). Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 17 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження (а.с. 31). В підготовче судове засідання 10 січня 2019 року позивач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], не з'явилася, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином (а.с. 33), від позивача в матеріалах справи наявна письмова заява про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги уточненої позовної заяви підтримує в повному обсязі, з підстав, в ній наведених, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 38). Відповідач, в особі представника: територіальної громади Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, в підготовче судове засідання 10 січня 2019 року також не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 37). Представник третьої особи: Розівської державної нотаріальної контори у Запорізької області в підготовче судове засідання 10 січня 2019 року також не з'явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 36). Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність позивача, представника відповідача та представника третьої особи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні в ній докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 25 вересня 2017 року Розівським РВ ДРАЦС ГТУЮ Запорізької області (а.с. 6). Факт кровного споріднення між померлим та позивачем підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 28.01.2005 року, відповідно до якого в графі «батько» записаний «[PERSON]» (а.с. 7). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 4 червня 2018 року Розівською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 637, [PERSON] успадкував право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності КСП «Росія» Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області розміром 0,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 20 травня 1996 року Розівською районною державною адміністрацією Запорізької області та зареєстрованого 19 червня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 77, [PERSON], яка померла [INFO], спадкоємцем якої був її син - [PERSON], що прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 12). Крім того, до складу спадщини увійшло також і інше майно, що належало матері спадкодавця, яке він прийняв, але своїх спадкових прав не оформив, зокрема, земельна ділянка площею 7,90 гектарів, розташована на території Вишнюватської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого згідно рішення Вишнюватської сільської ради від 25 січня 2001 року № 4 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 182 від 13 серпня 2001 року (а.с. 14,15). За життя спадкодавця ним не був складений заповіт. Після смерті [PERSON] позивач став єдиним спадкоємцем першої черги за законом, в зв`язку з чим у встановлений законом строк звернувся до Розівської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини, де нотаріусом було заведено спадкову справу № 26/2018 за номером у спадковому реєстрі 62191044, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.03.2018 року (а.с. 11). 26.03.2018 року [PERSON], що діяла як законний представник малолітнього сина [PERSON], звернулася до державного нотаріуса Розівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області, яка залишилась після померлого [INFO] [PERSON], проте державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав не надання [PERSON] документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку (а.с. 13). В засобах масової інформації - газета «[INFO]» № [NUMBER] від [INFO] розміщено оголошення про втрату державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], зареєстрований 13.08.2001 року за № 182 Вишнюватською сільською радою на ім'я [PERSON] (а.а. 26). Відповідно до 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Абзацом 2 ч. 2 ст. 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. За правилами ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що у позивача виникли труднощі із оформленням у встановленому законом порядку свого права на спадщину за законом після смерті його батька - [PERSON], в зв'язку із втратою правовстановлюючого документа на земельну ділянку, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved