Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

16 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на утримання останнього в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку за період з 31.05.2012 року по 31.05.2015 року, що складає 13077,60 грн., та у розмірі 33 відсотки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати предявлення нею даного позову до суду і до досягнення їх сином повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з жовтня 2009 року відповідач не бере участь у утриманні їхньої дитини, не спілкується з нею та не цікавиться її долею. Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлена судом судова повістка відповідачу, за останньою відомою судові адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, в черговий раз була повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не зявляється на пошту для одержання судової повістки за залишеним для нього повідомленням пошти. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі її органу опіки та піклування не повідомила суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про одержання нею судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Стаття 150 СК України встановлює обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 141 К України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні. У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164, 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено, що з 28.07.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. 05 жовтня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ЖД № 096866, видане Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 05.10.2010 р. Як зазначає позивач, фактично шлюбні відносини між нею і відповідачем були припинені з жовтня 2009 року, та з цього часу вони проживають окремо, а їхня дитина проживає з нею. Також позивач стверджує, що починаючи з вищевказаного часу відповідач долею та станом здоровя сина не цікавиться, не спілкується з ним й не приймає будь-якої участі у його вихованні, житті і утриманні. Вказані доводи позивача повністю підтверджуються письмовими доказами, а саме характеристикою директора та класного керівника Одеської ЗОШ № 60 на малолітнього [PERSON], [INFO], та довідкою ГО «Дитячо-молодіжний спортивний клуб «Атлетик» від 19.06.2015 року, з яких вбачається, що відповідач [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], не спілкується і його вихованням не займається, не виявляє зацікавленості до успіхів сина в навчанні та до проблем сина, не проводить з ним час, школу та спортивний клуб не відвідує. Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги висновок органу опіки та піклування Приморської райадміністрації Одеської міської ради від 31.07.2015 р. № 01-11/846, згідно з яким визнано доцільним позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] у відношенні його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З огляду на наведене, суд вважає доведеним той факт, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач працює економістом із збуту в регіональному структурному підрозділі м. Одеса ТзОВ «Тропік» з 01.09.2010 р. Проте позивач не надала суду інформацію стосовно своїх заробітків (доходів), місця роботи відповідача та його заробітків (доходів). Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що з відповідача проводяться стягнення за виконавчими листами, що на його утримані знаходяться інші неповнолітні діти та/або що він має непрацездатних утриманців, що він є непрацездатним та/або страждає на будь-які хронічні захворювання. З огляду на наведене, суд вважає, що малолітній син сторін потребує матеріальної допомоги батька, який може надавати йому таку допомогу. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 33 відсотки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати предявлення нею даного позову до суду і до досягнення їхньою дитиною повноліття. У відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Проте позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у звязку з його ухиленням від їх сплати. Відтак, позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів за минулий час, а саме за період з 31.05.2012 року по 31.05.2015 року, не підлягають задоволенню. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 243,60 грн., повязані зі сплатою нею судового збору, а також стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial