Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~16.07.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частину будинку. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2004 року до 07.10.2013 року. У період шлюбу за спільні кошти позивач разом з відповідачем купили житловий будинок [ADDRESS] . Покупцем у договорі купівлі-продажу будинку вказано лише відповідача . Добровільно вирішити питання про поділ будинку відповідач не бажає, вважає, що будинок належить лише йому, всі документи на будинок знаходяться у відповідача. В даному будинку вона зареєстрована та проживає з дитиною. Тому [PERSON] вимушена звернутись із вказаним позовом до суду. У судове засідання позивачка не явилася, в позовній заяві зазначила в разі її неявки до суду розглядати справу без її участі. Представник позивачки адвокат Нурієв Р.Т., в судове засідання не явився, надіслав заяву в якій просив розглядати справу без його участі позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не явився, будучи належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 08.08.2004 року, який рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 07.10.2013 року розірвано (а.с.12). У період шлюбу 29.12.2005 року [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 141,3 кв.м. , житловою площею 67,6 кв. м. та господарські будівлі: літню кухню «Б», сарай «В», вбиральню «Г», колодязь №2, огорожу №3 та №4 (а.с. 5). Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. Згідно ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 331ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок куплений відповідачем під час шлюбу, за рахунок спільних коштів, договір купівлі-продажу зареєстрований в Новоград-Волинському інвентар бюро, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В постанові Пленуму ВСУ № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року зазначено, що при поділі майна подружжя, яке належить їм на праві спільної сумісної власності вважається, що частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначене шлюбним договором або домовленістю між ними. Відповідно до п.п. 23,24 даної постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За змістом статей 12 , 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями був набутий у власність під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст. 61 СК України, він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а тому вказане майно подружжя підлягає поділу.

Outcome: approved