Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

16 травня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому зазначив, що на праві власності йому належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,61 га, розташована в межах території Федорівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. З 2005 року земельною ділянкою користується відповідач без укладення договору оренди, який за весь період користування сплатив йому лише 8000 грн. Оскільки відповідач відмовляється добровільно повертати земельну ділянку позивач просив її витребувати і повернути йому, та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору і витрати на правову допомогу. Позивач та його представник - адвокат [PERSON] (за договором) позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат [PERSON] ( за договором) заперечували проти позову з тих підстав, що позивач не довів, що є власником земельної ділянки, оскільки не отримував особисто Державного акту на право власності на земельну ділянку. Крім цього, земельна ділянка не перебувала у користуванні [PERSON], а кошти в сумі 8000 грн. надавались батьку позивача для виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку для подальшого укладення договору оренди землі, однак договір між ними не укладався. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 1 ст. 386 ЦК України визначає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Підставою позову є норма ст. 387 ЦК України за такого, позивач повинен довести своє право власності на майно, а відтак і право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідачем майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна; чи є відповідач добросовісним набувачем, тобто чи був він або міг бути обізнаним про незаконність володіння майном. Зазначений спосіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння. Також, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Судом встановлено та убачається з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 592338 виданого 24.11.2006 року на підставі розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації № 407 від 29.06.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010600801482, що власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,61 га, розташованої в межах території Федорівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області є позивач (а.с.6). В обґрунтування обставин вибуття земельної ділянки з володіння та перебування її у незаконному користуванні відповідача, позивач посилався на лист відділу Держземагенства у Березнегуватському районі Миколаївської області № 1551 від 28.03.2014 року, який надавався за результатами розгляду його заяви до прокуратури Березнегуватського району, однак із змісту листа убачається, що підставою його звернення було вирішення питання орендних відносин між ним та відповідачем, але даних про те, що відповідач використовував спірну земельну ділянку лист не містить (а.с.9). Доводи позивача про направлення відповідачу 16 квітня 2014 року листа - попередження з вимогою не обробляти та повернути земельну ділянку, суд вважає необґрунтованими, оскільки рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не містить підпису відповідача про його отримання ( а.с.13). Інших доказів на підтвердження факту вибуття земельної ділянки з володіння позивача та перебування її у незаконному користуванні відповідача, таких як: акту обстеження земельної ділянки, припису (з вимогою відповідачу усунення порушення земельного законодавства), акту перевірки дотримання земельного законодавства, звернення до Державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель - позивач не надав, а матеріали справи не містять. З огляду на викладене вище та пояснення позивача, що належна йому земельна ділянка на час розгляду справи перебуває у звільненому стані, будь - які сільськогосподарські роботи на ній не проводяться, на думку суду, є свідченням того, що нерухоме майно не перебуває у чужому незаконному володінні, відповідно, позивач не позбавлений можливості у повному обсязі реалізовувати належні йому правомочності власника земельної ділянки. За такого, суд доходить висновку, що позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували доведеність та обґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed