Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

16.12.2016 року Кредитна Спілка «Істок» (далі за текстом КС «Істок») звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути на її користь в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] суму заборгованості по відсоткам, які нараховані за період з 08.04.2010 року по 13.07.2016 рік у розмірі 18558,90 грн., суму інфляційних нарахувань у розмірі 21970,31 грн., та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1945 грн. В позові представник позивача зазначав, що 10.07.2008 року між КС «Істок» і [PERSON] укладено кредитний договір №ДНК-1080, за умовами якого кредитна спілка надала позичальнику кредит у розмірі 10000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на строк до 10.01.2010 року. В той же день, між КС «Істок» та [PERSON] укладено договір поруки №ДПН-1080, відповідно до якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору №ДНК-1080. Взятий на себе обов'язок кредитна спілка виконала належним чином, в той час, як позичальник [PERSON] належним чином своїх договірних зобов'язань не дотримав, у зв'язку з чим, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 07.04.2010 року з відповідачів на користь КС «Істок» в солідарному порядку стягнута заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 13910,03грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що зазначене рішення суду виконано лише у липні 2016 року, КС «Істок» просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму нарахованих відсотків за період: з дати винесення заочного рішення від 07.04.2010 року по час виконання зазначеного рішення, та відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України суму інфляційних нарахувань та 3% річних від простроченої суми. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив про їх задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги КС «Істок» не визнав. Зазначав, що про заочне рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.04.2010 року [PERSON] стало відомо лише після відкриття виконавчого провадження. Сума заборгованості за вказаним рішенням була повністю погашена поручителем [PERSON] у липні 2016 року, виконавче провадження закінчено в зв'язку з повним виконанням. Стверджував, що згідно змісту рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.04.2010 року, КС «Істок» було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом, про що належним чином не повідомлено поручителя [PERSON], та що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставою для визнання договору поруки від 10.07.2008 року припиненим. Посилаючись на повне виконання поручителем [PERSON] рішення суду від 07.04.2010 року, та порушення позивачем норм ЦК України при збільшенні відсоткової ставки за кредитним договором, просив вважати Договір поруки від 10.07.2008 року припиненим, та відмовити у задоволенні позовних вимог КС «Істок» до [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 10.07.2008 року між КС «Істок» і [PERSON] укладено кредитний договір №ДНК-1080, за умовами якого кредитна спілка надала позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 10000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних, на строк до 10.01.2010 року. Згідно п.2.7.2 Кредитного договору, нарахування відсотків КС «Істок» здійснює щомісячно до повного погашення кредиту. На забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором того ж дня 10.07.2008 року між КС «Істок» та [PERSON] укладено договір поруки ДПН-1080, відповідно до якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов вищевказаного кредитного договору . У наслідок невиконання зобов'язань позичальником та поручителем за вказаними договорами, у серпні 2009 року року КС «Істок» звернулась за захистом свого порушеного права до суду. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 07.04.2010 року, з відповідачів на користь КС «Істок» у солідарному порядку стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 13910,03 грн. З графіку фактичних сплат позичальника, та наданих копій квитанцій вбачається, що 14.07.2016 року [PERSON] сплатила у повному обсязі заборгованість за кредитним договором, визначену рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.04.2010 року. 28.07.2016 року Головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за заявою стягувача КС «Істок», в звязку з повним фактичним виконанням рішення суду від 07.04.2010 року (ВП№49562412). КС «Істок» на теперішній час просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] суму заборгованості по відсоткам, які нараховані за період з 08.04.2010 року по 13.07.2016 рік у розмірі 18558,90 грн., суму інфляційних нарахувань у розмірі 21970,31 грн., та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1945 грн. Перевіряючи обгрунтованість заявлених позивач вимог, суд дійшов до наступного: В силу ст.ст. 509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони по зобов'язання повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобо'вязань, які не виконані належним чином. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1,3 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобо'вязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За приписами ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Виходячи із системного аналізу ст.ст.525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка згідно із ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи положення діючого законодавства, суд вважає, що наявність рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 07.04.2010 року, не позбавляє кредитора права на отримання сум, шляхом їх стягнення, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє відповідачів від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України до повного погашення заборгованості. Так, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов'язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором (правова позиція Верховного Суду України висловлена у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16). Таким чином, заборгованість за кредитним договором, відповідно рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.04.2010 року сплачена лише у липні 2016 року, то позивач має право на стягнення процентів за кредитом до часу повного погашення кредитної заборгованості, а також на відшкодування інфляційних втрат та 3% річних. Згідно до розрахунку, наданого позивачем, який не оспорювався і представником відповідача [PERSON], розмір нарахованих відсотків за період з 08.04.2010 року по 13.07.2016 рік складає 18558,90 грн, сума інфляційних нарахувань складає 21970,31 грн., 3% річних від простроченої суми складає 1945 грн. Твердження представника відповідача [PERSON], стосовно необґрунтованості предявлених вимог до останньої, та припинення договору поруки, суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Так, у рішенні Заводського районного суду м.Миколаєва від 07.04.2010 року зазначається про право КС «Істок», відповідно до п. 3.4 кредитного договору при простроченні платежу або частини платежу збільшити відсоткову ставку за користування кредитом в чотири рази до моменту повного погашення заборгованості по черговому плановому платежу, та згідно пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, відсоткова ставка за кредитним договором не збільшувалась. Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України. Оскільки рішенням суду, яке поручителем [PERSON] не оскаржувалось, набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора, у тому числі і до поручителя, то підстав для застосування положень ч.1 ст.559 ЦК України немає. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 липня 2016 року у справі №6-1199цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги КС «Істок» обґрунтовані та підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені КС «Істок» та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 1378 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved