Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

15 жовтня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві зазначила, що разом з батьками [PERSON] та [PERSON] від народження проживала в квартирі [ADDRESS], яку було надано матері Снігурівською міською радою на підставі клопотання птахорадгоспу «Снігурівський». Батьки померли, а відповідач відмовив їй у приватизації вказаної квартири. На підставі ст.344 ч.1 ЦК України просила суд визнати за нею право власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Під час розгляду позову до участі у справі в якості заінтересованої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON]. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю та просила суд про їх задоволення. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що багатоквартирний житловий будинок, в якому перебуває спірна квартира, належав ВАТ «Снігурівське», яке мало свій приватизаційний орган, який займався приватизацією його житлового фонду. На балансі міської ради вказаний житловий будинок по [ADDRESS] не перебуває. Позивачка не являється наймачем вказаної квартири і членом сім'ї наймача, так як вибула з неї у 2006 році. Просив суд відмовити позивачці у задоволенні позову. Заінтересована особа позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що з 2004 року вона перебувала у цивільному шлюбі з братом позивачки [PERSON] і проживала з ним до дня його смерті [INFO] у цій квартирі, і на теперішній час вона продовжує мешкати у ній. Просила суд відмовити позивачці у задоволенні позову. Дослідивши докази суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, або рухомим майном протягом п'яти років. Набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено наступне. На підставі рішення №69-а від 18 лютого 1986 року (а.с.9) та ордеру №155 від 18 лютого 1986 року, виданого виконкомом Снігурівської міської ради 14 лютого 1986 року (а.с.11) [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON] - чоловіку, дітям - [PERSON], [PERSON], [PERSON] птахорадгоспом «Снігурівський» була надана квартира [ADDRESS] ( а.с.10). Птахорадгосп «Снігурівський» 03 липня 1996 року було реорганізоване у ВАТ «Снігурівське», яке є його правонаступником. Державну реєстрацію ВАТ «Снігурівське» припинено 12 серпня 2009 року на підставі ухвали Господарського суду Миколаївської області від 28 квітня 2009 року, у зв'язку з визнанням його банкрутом (а.с.12). За життя батьки і позивачка у період проживання вказану квартиру, відповідно до вимог ст.345 ЦК України, не приватизували, а 21 вересня 2006 року [PERSON] вибула в інше жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] (а.с.4). Перешкод для приватизації вказаної квартири наймачем та членами його сім»ї судом не встановлено. На теперішній час у квартирі зареєстрована і мешкає заінтересована особа - [PERSON], про що свідчить акт депутата Снігурівської міської ради від 23 жовтня 2014 року (а.с.18), паспорт (а.с.19) і цього не заперечувала позивачка. Суд вважає, що до наймача і членів його сім'ї не може бути застосовано положення ст.344 ЦК України, так як набувальна давність поширюється на випадки незаконного володіння чужим майном. Позивачка на теперішній час не проживає у вказаній квартирі і не володіє нею, а тому і не може набути право власності на вказану квартиру. Суд відмовляє позивачці у задоволенні позову за його безпідставністю.

Outcome: dismissed