Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

16 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Макіїввугілля» Міністерства вугільної промисловості України про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконання трудових обов'язків, мотивуючи свої вимоги тим, що небезпечні умови праці на підприємстві призвели до отримання ним професійного захворювання, яке спричинило йому моральні втрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої 13 січня 2014 року довіреності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі і на їх обґрунтування зазначила про те, що [PERSON] з 24 січня 1978 року працював на різних підприємства вугільної промисловості у подземних умовах з повним робочем днем у шахті, з 17 квітня 2006 року він працював гірноробочим підземним гірних виробитки підземним з повним робочим днем у шахті шахтоуправління ім. С.М. Кірова « ДП « Макіїввугілля». З причини того, що він тривалий час працював у небезпечних умовах праці ним було отримано професійне захворювання «пневмоконіоз: антрако-силікатоз вузликовая форма 1/1,p/s.Хронічнимй бронхіт, Легенева недостатність першого- другого ступеня. Захворювання професійне, первинно.(j60)». 20 грудня 2012 року було складено акт форми П4 розслідування хронічного професійного захворювання, відповідно до якого професійне захворювання виникло внаслідок недосконалості технологічних процесів при добуванні кам'яного вугілля.Причиною виникнення захворювання встановлений тривалий вплив в процесі трудової діяльності на організм пилу фіброгенної дії. У зв'язку з отриманням професійного захворювання на виробництві він був спрямований до МСЕК, де 23 січня 2013 року йому було встановлена третя група інвалідності та вперше втрата 30 відсотків професійної працездатності строком на два роки. 08 червня 2012 року за станом здоров'я його було звільнено з підприємства і на даний час він не працює. Вважає, що несприятливі умови праці на підприємстві призвели до ушкодження його здоров'я, унаслідок чого йому спричинені моральні втрати, розмір компенсації яких він визначає у сумі 15 000 грн. У зв'язку з відмовою відповідача у добровільному порядку відшкодувати моральну шкоду, представник позивача просила суд стягнути на користь [PERSON] вказану суму відшкодування. Представник відповідача - помічник директора по правовим питанням «Шахтоуправління ім.С.М.Кірова » Державного підприємства «Макіїввугілля» Вітер В.Ю., у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що при прийомі на роботу ь [PERSON] було повідомлено про шкідливі умови праці, про що свідчить його особистий підпис у особовій картці. Він пройшов відповідний інструктаж, під час якого його знайомили з умовами праці на підприємстві, але він тривалий час продовжував працювати на підприємстві і не відчував моральних страждань при цьому. Вважає, що у акті розслідування професійного захворювання відсутні відомості про вину підприємства у виникненні професійного захворювання у [PERSON], тому виключається можливість стягнення моральної шкоди з відповідача. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON], [INFO], з 17 квітня 2006 року по 08 червня 2012 року працював гірноробочим по ремонту гірних вироботок підземним четвертого розряду з повним робочем днем на « Шахті ім. С.М. Кірова » ДП «Макіїввугілля» ( а.с.21-23). На підприємстві вугільної промисловості позивач працював у особливо шкідливих і небезпечних умовах та під час виконання своїх трудових обов'язків, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20 грудня 2012 року у позивача [PERSON] було виявлено наявність професійного захворювання «пневмоконіоз: антрако-силікатоз вузликовая форма 1/1,p/s.Хронічнимй бронхіт, Легенева недостатність першого- другого ступеня. Захворювання професійне, первинно.(j60)». ( а.с. 7-8). Згідно висновку МСЕК від 23 січня 2013 року за професійним захворюванням [PERSON] було первинно встановлено втрату 30% професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи строком до 23 січня 2015 року. ( а.с. 6) Наказом № 461/ к від 08 червня 2012 року позивача було звільнено з роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України - за станом здоров'я. ( а.с.23). Відповідно до положень статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган. Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Таким чином, у позивача є всі законні підстави вимагати відшкодування шкоди, завданої здоров'ю, за нормами вказаного Закону за рахунок відповідача. Відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач [PERSON] у позовній заяві та його представник у судовому засіданні зазначили, що в результаті отримання професійного захворювання його 08 червня 2012 року було звільнено з роботи за станом здоров'я, він частково (30%) втратив професійну працездатність, МСЕК йому рекомендоване спостереження у пульмонолога та кардіолога. За станом здоров'я він обмежений у побуті, його турбують задишка, кашель, біль у грудній клітині, головний біль, він вимушений проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Унаслідок цього порушені його звичайні соціальні зв'язки, він знаходиться у постійній нервовій напруженості, депресії, обмежений у виконанні робіт у побуті, що негативно впливає на його психологічний стан. Він вимушений брати у борг гроші у своїх знайомих для придбання дорогих ліків, інгаляторів. Компенсація моральної шкоди оцінюється ним у розмірі 15 000 грн.( 500 грн. за кожен процент втрати ним працездатності). Факт звільнення [PERSON] з підприємства за станом здоров'я, знаходження його на стаціонарному і амбулаторному лікуванні в медичних закладах підтверджено наявними в матеріалах справи даними трудової книжки позивача, висновками медико-соціальної експертної комісії, виписками з історій хвороби позивача.( а.с. 9-23) Відповідачем в порядку статті 60 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів неспричинення [PERSON] моральних і фізичних страждань унаслідок отримання професійного захворювання при виконанні трудових обов'язків. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійного захворювання на виробництві, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності (30%), необхідність за медичними рекомендаціями постійного лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином [PERSON] завдана моральна шкода. Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь- яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON], суд приймає до уваги конкретні обставини професійного захворювання органів дихання, характер та глибину пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 9 000 грн. При цьому суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує стан здоров'я позивача, яке потребує подальшого лікування та не може бути відновлене, неможливість у зв'язку з цим виконувати роботу за професією в шахті, неможливість в повній мірі забезпечувати себе та членів родини. Доводи представника відповідача про відсутність вини ДП « Макіїввугілля» в ушкодженні здоров`я позивача безпідставні. У акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначено, що професійне захворювання виникло за обставин недосконалості технологічних процесів при видобутку кам`яного вугілля, причиною виникнення професійного захворювання у позивача є тривала дія в процесі трудової діяльності в підземних умовах праці на організм працюючого пилу фіброгенної дії саме під час праці на підприємствах відповідача. Доводи представника відповідача про те, що позивач був ознайомлений з умовами праці на підприємстві та з Інструкцією з охорони праці, знав про наявність на підприємстві шкідливих факторів, але виявив бажання працювати, а потім і продовжував працювати у таких умовах, не приймаються судом до уваги як підстава звільнення відповідача від обов`язку відшкодування моральної шкоди, бо ушкодження здоров`я [PERSON] сталося через вплив на нього шкідливих факторів під час роботи у відповідача, чим порушені його законні права. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Правилами частини першої статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення помісячних платежів. Позивач у позовній заяві не наполягав на її одноразовій виплаті. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 3) відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць. Позовні вимоги [PERSON] судом задоволені частково. Позивачем не надано суду об'єктивних доказів щодо необхідності допустити негайне його виконання на стягнення усієї присудженої суми платежів, у зв'язку з чим законних підстав для задоволення даної вимоги суд не вбачає. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial