Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

15 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на нерухоме майно від 11 червня 2003 року, виданого виконавчим комітетом Бердянської міської ради. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON] , який не є членом його родини, оскільки приходиться сином колишньої дружини. З 2006 року відповідач у будинку не проживає, його особистих речей у житловому приміщенні не має, на теперішній час не входить до членів його родини, тому позивач вимушений звернутися до суду для вирішення питання про визнання відповідача особою, що втратив право користування житловим будинком. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Матеріали справи містять заяву представника - адвоката Петровської В.М. від 20 лютого 2020 року про розгляд справи без участі позивача та представника та задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, згідно заяви від 09 грудня 2019 року, що надійшла на адресу суду 07 лютого 2020 року не заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про право на нерухоме майно від 11 червня 2003 року, виданого виконавчим комітетом Бердянської міської ради [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] . Як вбачається з копії паспорта громадянина України та довідки за даними реєстру територіальної громади за вих. № 7148 від 12 грудня 2019 року за наведеною вище адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , що не є членом сім`ї позивача. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на свій розсуд. В ст. 391 ЦК України вказано, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 156 ЖК України, передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, оскільки є сином колишньої дружини останнього, тобто не є родичем [PERSON] . Крім того, відповідач з 2006 року не мешкає у будинку, не несе витрат по його утриманню, визнав позовні вимоги у повному обсязі, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved