Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

16 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою, яку уточнила у попередньому судовому засіданні і просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], у її супроводі за межі України, в Російську Федерацію, [ADDRESS], на два тижні влітку 2014 року, без згоди та супроводу батька [PERSON], який відмовляє у дозволі на виїзд дитини за межі України. Позивачка обгрунтовувала позов тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано. Під час шлюбу народилася дочка [PERSON], у вихованні та утриманні якої відповідач участі не бере, проживає окремо. Дитина потребує оздоровлення на морському узбережжі, на яке запрошує [PERSON], - її баба, що проживає у [INFO] Російської Федерації. Для виїзду дитини за кордон без супроводу батька необхідна його нотаріально посвідчена згода, яку він давати безпідставно відмовляється. Відповідач, будучи належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання без повідомлення причин не з’явився за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності. Беручи до уваги наявність умов, передбачених ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів. У судовому засіданні позивач і її представник просили задовольнити позов з підстав, зазначених у позовній заяві. Суду пояснили, що за час окремого проживання відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, у вихованні дитину ніякої участі не бере і не надає матеріальної допомоги на її утримання за відсутності будь-яких перешкод. Дитина потребує оздоровлення у літній час на морському узбережжі, на яке запрошує [PERSON], - баба позивачки, що проживає у [INFO] Російської Федерації. Однак на неодноразові звернення позивачки та її матері до відповідача з питання оформлення нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон відповідач відмовив. Орган опіки і піклування Деснянської районної ради в м. Чернігові свого представника до суду не направив, надіславши лист, у якому просив справу розглянути за його відсутності та ухвалити рішення в інтересах дитини. Свідок [PERSON] суду показав, що його брат [PERSON] дійсно відмовив колишній дружині дати дозвіл на тимчасовий виїзд їх дитини за кордон без пояснення причин. Свідок [PERSON] суду показала, що її дочка [PERSON] перебувала з [PERSON] у шлюбі, який було розірвано, оскільки він ніде не працював, участі в утриманні сім’ї не брав. За час їх окремого проживання відповідач з дитиною не спілкувався, її життям не цікавився, вихованням та утриманням дитини не займався за відсутності перешкод з їх боку. Дитина потребує оздоровлення у літній час на морському узбережжі, на яке запрошує прабаба дитини [PERSON], що проживає у [INFO] Російської Федерації. Однак на їх неодноразові прохання оформити дозвіл на виїзд дитини за межі України на оздоровлення відповідач [PERSON] відмовив без пояснення причин. Перевіривши надані докази, з’ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 24 жовтня 2008 року, який розірвано рішенням Славутицького міського суду Київської області від 9 грудня 2013 року по справі № 377/1424/13ц, що набрало законної сили 24 грудня 2013 року (а.с.6-7). Згідно свідоцтва про народження, копія якого надана суду, [PERSON] народилася 25 січня 2009 року, про що в Книзі реєстрації народжень 09.02.2009 р. зроблено відповідний актовий запис за № 4. Батьки: батько [PERSON], громадянин України; мати [PERSON], громадянка України (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов’язані піклуватися про здоров’я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно наданої суду довідки Чернігівської міської дитячої поліклініки № 2 [PERSON], [INFO], часто хворіюча дитина, соматично ослаблена, перенесла у березні 2014 року гострий трахеобронхіт. Потребує оздоровлення на Балтійському узбережжі (а.с.5). Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON], яка мешкає за адресою: Російська Федерація, [ADDRESS], вона запрошує на тимчасове проживання на період з 1 травня 2014 року по 1 травня 2015 року [PERSON], [PERSON], [INFO] (а.с.22). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в’їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в’їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїзний документ дитини. Згідно ч. 2 ст. 4 цього Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно абз. 9 п.п. 2 п. 4 цих Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як показав в судовому засіданні свідок [PERSON], відповідач [PERSON] відмовив колишній дружині дати дозвіл на тимчасовий виїзд їх дитини за кордон без пояснення причин. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідач [PERSON] з дитиною не спілкується, її життям не цікавиться, вихованням та утриманням дитини не займається за відсутності перешкод з їх боку. Дитина потребує оздоровлення у літній час на морському узбережжі, на яке запрошує прабаба дитини [PERSON], що проживає у [INFO] Російської Федерації. Однак на їх неодноразові прохання оформити дозвіл на виїзд дитини за межі України на оздоровлення відповідач [PERSON] відмовив без пояснення причин. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Беручи до уваги встановлені судом обставини справи, нічим не мотивовану відмову батька дитини дати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон з метою її оздоровлення, виходячи з інтересів дитини, суд вважає, що позов матері дитини є достатньо обгрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно правил ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наданої квитанції позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір на суму 243 грн. 60 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved