Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

15 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Самарського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на підставі договору дарування від 22.03.2008 року ВКЕ №417852 позивачу на праві власності належить домоволодіння у [ADDRESS] , що розташовано на земельній ділянці площею 1289 кв.м. В зазначеному домоволодінні позивач проживала разом з батьками [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. 25.10.2019 року позивач звернулась до нотаріуса з метою продажу належного їй домоволодіння, від якого вона дізналася, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 23513520 від 16.12.2010 року державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Сивокозова О.М. на домоволодіння було накладено арешт відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2010 року на все майно [PERSON] . Однак домоволодіння належить позивачу з 2008 року, у зв`язку з чим позивач вважає арешт незаконним та просила суд ухвалити рішення, яким зняти арешт накладений на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 23513520 від 16.12.2010 року Головного державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Сивокозова О.М. на будинок за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна 05.01.2011 року за №10695204 реєстратором Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а також просила стягнути з відповідача судові витрати по справі. 18.11.2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження (а.с.15-16). Представник позивача в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання через канцелярію суду від нього надійшла заява, просив розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, відзиву на позов не подав, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] , який належить позивачу на підставі договору дарування від 22.03.2008 року ВКЕ 417852, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевої Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1268. На підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2010 року та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 23513520 від 16.12.2010 року Головного державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Сивокозова О.М. накладено арешт на майно [PERSON] (а.с. 9-12). [PERSON] є батьком позивача та проживав разом з нею за вищезазначеною адресою (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.06.2018 року ( а.с.11). На звернення позивача до відповідача було отримано відповідь про те, що скасувати постанову не має можливості, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки (а.с.13). Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.ст.\~316, 317, 319\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2,\~3\~ст.59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження»\~особа,\~яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстави що викликали накладення обтяження на майно, усунені, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом звільнення майна з-під арешту. Оцінюючи усі\~докази,\~досліджені в\~ході судового\~засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе\~ задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved