Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

15 липня 2014 року, представник ПАТ «Дельта Банк», яке згідно ст.ст. 512-519 ЦК України, ст.ст. 92,95 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства 30.06.2010 р. уклали з ТОВ «Укрпромбанк» та НБУ договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», і відповідно до п. 4.1 якого, останні набули права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами останнього, в тому числі права вимоги до відповідачів, і відповідно замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у вказаних зобов'язаннях, і внаслідок передачі від останніх до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до останніх переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами, звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що відповідно до кредитного договору № 5-144/ПК-09/06 від 05.09.2006 р., додатку до нього з графіком погашення платежів та додаткового договору № 1 до нього, банк надав, а відповідач [PERSON], як позичальник прийняв кредитні кошти для придбання нерухомого майна у розмірі 31350 дол. США, строком до 04.09.2026 р. зі сплатою 12,5% річних, і згідно з п.п. 2.4, 2.5 вказаного основного договору, зобов'язався повертати суму кредиту щомісячно частинами у розмірі не менш 131 дол. США по 10 число включно кожного місяця та сплачувати відповідні відсотки за його користування згідно графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору та п.п. 1.5, 2.6, 2.7 (додаток № 1). Виконання відповідачем [PERSON] своїх кредитних зобов'язань за договором було забезпечено порукою за договором поруки № 144/ПК-09/06-П від 05.09.2006 р., укладеного між банком та поручителем [PERSON], згідно з яким, остання поручається за позичальника [PERSON] перед кредитором за виконання останнім своїх кредитних зобов'язань і її відповідальність настає у випадку невиконання боржником кредитних зобов'язань. При чому, згідно умов договору поруки та норм ЦК України, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед банком. Банк своєчасно та у повному обсязі виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу вищевказану суму кредиту, що підтверджується зазначеним кредитним договором з особистим підписом позичальника. Однак, відповідач [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору, про що неодноразово повідомлявся банком письмово, у зв'язку з чим, станом на 05.06.2014 р. у нього утворилася заборгованість перед банком на загальну суму 308575,25 грн., яка складається з тіла кредиту - 266830,77 грн., заборгованості по відсоткам 37950,95 грн. та комісії для ведення кредиту (п.п. 1.7, 2.8 кредитного договору) - 3793,53 грн., які позивачі просили суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь, а також пропорційно стягнути з відповідачів судові витрати по справі за сплату судового збору у розмірі 3085,75 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, однак в своєму позові, у відповідності до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд, розглядати справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі та у разі неявки всіх відповідачів в судове засідання, не заперечував проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 39-41). Відповідачі, приймаючи участь в судових засіданнях позов не визнали, однак, в подальшому, в судові засідання повторно не з`явилися, хоча про дати, час та місце судових засідань були повідомлені належним чином, що підтверджується особистими розписками з їхніми підписами, надіславши на адресу суду численні клопотання про перенесення слухання справи (оголошення чергової перерви), посилаючись при цьому на стан свого здоров`я з надсиланням виписного епікризу. На думку суду, така поведінка відповідачів - є прямим зловживанням своїми правами та обов'язками, передбаченими ст.ст. 27,31 ЦПК України, а численні неявки відповідачів в судові засідання з посиланням на нібито вирішення відповідачами питання про реструктуризацію їхнього боргу є надуманим, умисним і штучним затягуванням вирішення даної справи по суті (а.с. 47-49,57,58). Заслухавши думку відповідачів та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст.ст. 512-516 ЦК України - кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, до якого переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України - зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частинами 1 та 2 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (частина 1), поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Також, статтею 617 ЦК України передбачено - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні - але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 р. № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій - має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання). У відповідності до п.п. 11,21 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів та таким кредитом - не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодній зі сторін кредитного договору. У судовому засіданні було встановлено, ПАТ «Дельта Банк» уклали з ТОВ «Укрпромбанк» та НБУ договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», і відповідно до п. 4.1 якого, останні набули права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами останнього, в тому числі права вимоги до відповідачів, і відповідно замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у вказаних зобов'язаннях, і внаслідок передачі від останніх до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до останніх переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 23-32). Так, відповідно до кредитного договору № 5-144/ПК-09/06 від 05.09.2006 р., додатку до нього з графіком погашення платежів та додаткового договору № 1 до нього, банк надав, а відповідач [PERSON], як позичальник прийняв кредитні кошти для придбання нерухомого майна у розмірі 31350 дол. США, строком до 04.09.2026 р. зі сплатою 12,5% річних, і згідно з п.п. 2.4, 2.5 вказаного основного договору, зобов'язався повертати суму кредиту щомісячно частинами у розмірі не менш 131 дол. США по 10 число включно кожного місяця та сплачувати відповідні відсотки за його користування згідно графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору та п.п. 1.5, 2.6, 2.7 (додаток № 1) (а.с. 5-11). Виконання відповідачем [PERSON] своїх кредитних зобов'язань за договором було забезпечено порукою за договором поруки № 144/ПК-09/06-П від 05.09.2006 р., укладеного між банком та поручителем [PERSON], згідно з яким, остання поручається за позичальника [PERSON] перед кредитором за виконання останнім своїх кредитних зобов'язань і її відповідальність настає у випадку невиконання боржником кредитних зобов'язань. При чому, згідно умов договору поруки та норм ЦК України, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед банком (а.с. 12). Суд з`ясував, що банк своєчасно та у повному обсязі виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу вищевказану суму кредиту, що підтверджується зазначеним кредитним договором з особистим підписом позичальника. Однак, відповідач [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору, про що неодноразово повідомлявся банком письмово, у зв'язку з чим, станом на 05.06.2014 р. у нього утворилася заборгованість перед банком на загальну суму 308575,25 грн., яка складається з тіла кредиту - 266830,77 грн., заборгованості по відсоткам згідно п.п. 1.5, 2.6, 2.7 кредитного договору - 37950,95 грн. та комісії для ведення кредиту згідно п.п. 1.7, 2.8 кредитного договору - 3793,53 грн., обґрунтований розрахунок якої, зроблений позивачами у відповідності до норм чинного законодавства України, був наданий та перевірений судом (а.с. 18-22). Будь-якого іншого розрахунку позову, відповідачами суду не надано. На момент розгляду справи, доказів погашення кредиту, відповідачами суду не надано, та відповідно у суду вони відсутні. За таких обставин суд вважає вимоги позивачів про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідачів, у дольовому порядку на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3085,75 грн., а саме по 1542,87 грн. з кожного (а.с. 1). Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважаючи їх обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved