Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

15.12.2017р. [PERSON], [PERSON] (далі - позивачі) звернулися з позовом до Іванівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (далі - відповідач), в якому просять визнати за ними, як за спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON], який помер 12.06.2011р. право приватної власності за кожним на ? частину житлового будинку загальною площею 53,7 м2 (коридор площею 3,6 м2, житлова кімната площею 9,9 м2, житлова кімната площею 8,1 м2, кухня площа 6,3 м2 , житлова кімната площею 18,8 м2, веранда площею 7 м2), розташованого по вул. Лесі Українки, 3, с. Іванівка Врадіївського району Миколаївської області. Позов мотивований тим, що 02.07.2007р. [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів їм житловий будинок, розташований по вул. Лесі Українки, 3, с. Іванівка Врадіївського району Миколаївської області. 12.06.2011р. [PERSON] помер, після смерті якого залишилася спадщина, яка складається із вказаного житлового будинку. В передбачений законом строк ними було подано до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] Звернувшись до нотаріального контори за місцем відкриття спадщини з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вони отримали від державного нотаріуса відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право особистої власності на зазначений житловий будинок, виданого 18.03.1991р. на імя [PERSON], який вони не змогли надати у звязку із його втратою, через що вони змушені звернутись до суду з вказаним позовом. Позивачі в підготовче судове засідання не з'явилися, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлені про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні заперечив щодо необхідності вирішення питань у підготовчому засіданні визначених ст. 197 ЦПК України та, у зв'язку з визнанням відповідачем позову, просить ухвалити судове рішення за результатами підготовчого провадження, в зв'язку з чим просив задовольнити позовні вимоги, а витрати зі сплати судового збору залишити за позивачами. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте 16.01.2018р. подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності. Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. На підставі вищевикладеного та враховуючи приписи ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в підготовчому судовому засіданні без участі позивачів та представника відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Заслухав пояснення представника позивача, вивчив матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом встановлено наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2011р. помер [PERSON], що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 140850, видане 16.06.2011р. Згідно довідки Іванівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 790 від 30.10.2017р. [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] та знятий з реєстраційного обліку у звязку зі смертю. На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем проживала та була зареєстрована з 1958 року і знята з реєстраційного обліку 21.12.2014р. у звязку зі смертю [PERSON], а також проживав без реєстрації з 2009 року онук [PERSON]. Крім того, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФП № 207347, виданого 24.12.2014р. [PERSON] померла 21.12.2014р. Згідно довідки Іванівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 791 від 30.10.2017р. [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] та знята з реєстраційного обліку у звязку зі смертю. На час відкриття спадщини разом зі спадкодавицею проживав без реєстрації з 2009 року онук [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 18.03.1991р. на підставі рішення виконкому Іванівської сільської ради народних депутатів № 5 від 12.03.1991р., довідки № 792, виданої 30.10.2017р. Іванівською сільською радою Врадіївського району та технічного паспорта на житловий будинок (інвентарна справа № 14, реєстровий № 51), виготовленого станом на 26.10.2017р. [PERSON] належав житловий будинок загальною площею 53,7 м2 (коридор площею 3,6 м2, житлова кімната площею 9,9 м2, житлова кімната площею 8,1 м2, кухня площа 6,3 м2, житлова кімната площею 18,8 м2, веранда площею 7 м2), розташованого по вул. Лесі Українки, 3, с. Іванівка Врадіївського району Миколаївської області. Вищевказана обставина також підтверджується випискою підтвердження чинності запису реєстрації прав власності станом на 31.12.2012р. Комунального підприємства Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації № 146/06-03-03 від 08.11.2017р., з якої слідує, що 18.03.1991р. відбулася реєстрація права власності за [PERSON] на вказаний житловий будинок на підставі свідоцтва про право приватної власності, виданого виконавчим комітетом Іванівської сільської ради народних депутатів Врадіївського району Миколаївської області від 18.03.1991р. За життя, а саме 02.07.2007р. [PERSON] заповів позивачам вищезазначений житловий будинок, що підтверджується заповітом від 02.07.2007р., посвідченого секретарем виконкому Іванівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 113. Згідно звіту про оцінку майна - житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 53,7 м. кв., по вул. Лесі Українки, 3, с. ІванівкаВрадіївського району Миколаївської області, станом на 10.11.2017р. оціночна (ринкова) вартість нерухомого майна становить 38 510 грн. 00 коп. Згідно інформації № 47/01-16 від 18.01.2018р. Врадіївської державної нотаріальної контори після померлого [PERSON] відкрито спадкову справу № 200/2011. Заяви про прийняття спадщини подали [PERSON] (заява зареєстрована за № 487 від 27.10.2017р.), [PERSON] (заява зареєстрована за № 1435 від 04.10.2017р.), на ім'я якого видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за реєстровими №№ 684, 685, 686, виданих 04.10.2017р., що також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 50570623 від 16.01.2018р. Постановами від 12.12.2017р. державний нотаріус Врадіївської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачам у видачі після [PERSON] свідоцтва на спадщину за заповітом на ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, по вул. Лесі українки, 3, с. Іванівка Врадіївського району Миколаївської області, у звязку з ненаданням оригіналу свідоцтва про право особистої власності на зазначений житловий будинок, виданого 18.03.1991р. на імя [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи позивачами розміщено оголошення в газеті Вісник Врадіївщини № 98(9848) від 20.12.2017р., про втрату свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок розташований по вул. Лесі Українки, 3 в с. Іванівка Врадіївського району Миколаївської області, виданого 18.03.1991р. на ім'я [PERSON]. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ч.ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При чому, п. 3.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р.,визначено, що прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Оскільки позивачі вчасно подали до нотаріальної контори заяви, то вони вважаються таким, що спадщину прийняли. Відповідно до п. 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Відповідно ч. 7 ст. 16 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. За вимогами ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи той факт, що після смерті [PERSON] позивачі, які є єдиними спадкоємцями, звернулися із заявами про прийняття спадщини, однак не мають іншої можливості, аніж у судовому порядку, поновити своє право на спадкове майно, яке у них виникло у зв'язку із смертю [PERSON], а отже їх право підлягає захисту в судовому порядку, а відтак позов є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та думку представника позивачів судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачами.

Outcome: approved