Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

16.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення ним виконання своїх зобов'язань за договором позики в сумі 2 920 000,00 грн. та судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.12.2009 року між ним і відповідачем був укладений договір позики, за яким він позичив відповідачеві 49 450,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повертати позичені кошти частками у визначені договором порядку та строки не пізніше 14.06.2011 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з повернення позичених коштів, позивач звернувся в суд із позовом, який 26.03.2014 року був частково задоволений рішенням апеляційного суду Харківської області на суму 70 064,68 грн. в рахунок повернення боргу, 50 000,00 грн. неустойки і судові витрати в сумі 4 658,20 грн., а всього - 124 722,88 грн. Оскільки відповідач не сплатив йому борг за договором позики у визначеному цим судовим рішенням розмірі, позивач вважає, що зобов'язання за договором позики не припинилися, і він має право на одержання від відповідача передбаченої договором неустойки, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача неустойку за останній перед зверненням в суд із позовом рік з розрахунку 8 000,00 грн. за кожен день прострочення на загальну суму 2 920 000,00 грн. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу за його відсутністю, не заперечував проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 14.12.2009 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав в позику 49 450,00 доларів США і зобов'язався повернути їх [PERSON] не пізніше 14.06.2010 року. В п. 5 договору позики сторони встановили обов'язок відповідача сплатити на користь позивача неустойку у вигляді штрафу в розмірі 8 000,00 грн. за кожен день прострочення. В січні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу за договором позики, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 6 625,00 доларів США, штраф за прострочення виконання зобов'язання за період з 15.03.2012 року по 05.10.2012 року в сумі 1 632 000,00 грн. і судовий збір. 03.09.2013 року у справі № 2011/9569/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики Дзержинським районним судом м. Харкова винесене рішення, яким в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовлено повністю. 26.03.2014 року апеляційним судом Харківської області винесене рішення у справі № 2011/9569/12 (провадження № 22ц/790/1652/14), яким частково задоволено апеляційну скаргу представника [PERSON], скасоване рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.09.2013 року та ухвалене нове, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені частково: вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 70 064,68 грн. в рахунок повернення боргу, 50 000,00 грн. неустойки та судові витрати в сумі 4 658,20 грн. Таким чином, розмір зобов'язань відповідача перед позивачем за договором позики від 14.12.2009 року визначений судовим рішенням, що набрало законної сили, в сумі 124 722,88 грн. Позивач зазначає, що відповідач свій обов'язок зі сплати йому цієї заборгованості не виконав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Матеріали справи не містять і відповідачем суду не надано доказів повного або часткового виконання зобов'язання зі сплати позивачеві боргу в сумі 124 722,88 грн., і при вирішенні справи суд виходить з того, що це зобов'язання відповідачем не виконане. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язань зі зверненням кредитора в суд із позовом, ухваленням за результатами його розгляду судового рішення або відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобов'язання припиняється, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Оскільки відповідач свого зобов'язання зі сплати позивачеві боргу за договором позики від 14.12.2009 року у визначеному судовим рішенням розмірі 124 722,88 грн. не виконав, то це зобов'язання не припинилося, і відповідач несе за його невиконання цивільно-правову відповідальність, передбачену законом та умовами договору позики, зокрема у вигляді неустойки. Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням боржником зобов'язання. Згідно п. 5 договору позики від 14.12.2009 року, за прострочення виконання зобов'язання по поверненню позики відповідач повинен сплатити на користь позивача неустойку в розмірі 8 000,00 грн. за кожен день прострочення. Оскільки рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.03.2014 року розв'язаний спір щодо його вимог позивача про стягнення з відповідача неповернутої частини позики та неустойки за період по 05.10.2012 року, то він має право на стягнення з відповідача неустойки за 606 днів в період з 05.10.2012 року по день звернення в суд із цим позовом 03.06.2014 року. Враховуючи зміст норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо спеціального строку позовної давності за вимогами про стягнення неустойки, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення відповідачем його зобов'язання протягом останніх перед поданням позову 365 днів Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Але відповідно до ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Тому суд враховує вимогу позивача про стягнення з відповідача неустойки лише за 365 днів прострочення згідно його розрахунку: 365 днів Ч 8 000,00 грн. штрафу = 2 920 000,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідачем не надано суду доказів, і матеріали справи не містять відомостей щодо перевищення суми неустойки розміру завданих позивачеві збитків чи інших обставин, що мали б істотне значення і свідчили б про необхідність зменшення розміру належної до стягнення з відповідача неустойки. Разом з тим, обставини справи свідчать, що порушення відповідачем його зобов'язань є довготривалим і відбувається виключно з його вини, яка виражається у формі цілковитої бездіяльності відповідача з повернення позивачеві боргу, розстрочення зобов'язань або обговорення інших можливих способів позасудового вирішення спору. Крім того, відповідно до правового висновку Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 27 Постанови № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, положення частини 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача. Заява про зменшення розміру неустойки від відповідача суду не надходила. З огляду на це та із врахуванням інших обставин справи, суд не знаходить підстав для зменшення розміру належної до стягнення з відповідача неустойки і задовольняє цю вимогу позивача повністю у розрахованому ним розмірі 2 920 000,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved