Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

15.10.2015 року позивач звернулась з позовом в якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель, що перебували у колективній власності КСП «Нива», с. Тарасівка, площею 5,92 умовних кадастрових гектарів, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що померла 21.02.2009 року в с. Бандурка, Первомайського району, Миколаївської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 грудня 1999 року в селі Бандурка Первомайського району Миколаївської області померла її бабуся [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно -земельну частку (пай) розміром 5,92 умовних кадастрових га із земель колишнього КСП «Нива» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району, Миколаївської області. Спадкоємицею після смерті бабусі стала її донька, тітка позивачки [PERSON], оскільки на день смерті бабусі вона проживала разом з нею та протягом шести місяців вступила в управління її майном. 21 лютого 2009 року тітка померла і спадщину після її смерті прийняли її син - двоюрідний брат позивачки [PERSON] та позивачка. Позивач з [PERSON] домовилися, що останній успадкує житловий будинок № 53 по вул. Стаханівській в с. Бандурка Первомайського району, Миколаївської області та земельну ділянку, а позивачка - право на земельну частку (пай) розміром 5,92 умовних кадастрових га із земель колишнього КСП «Нива» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах території Тарасівської сільської ради Первомайського району, Миколаївської області. 12 жовтня 2015 року вони звернулися до нотаріуса з метою укладення між ними угоди про зміну черговості та договору поділу спадкового майна, відповідно до ч. 3 ст. 1267 ЦКУ. Проте, відповіддю від 12.10.2015 року, вих. № 3146/02-14, нотаріусом було розяснено, що укласти між ними договір поділу спадкового майна з видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) неможливо, через те, що у відсутній оригінал правовстановлюючого документу і питання визначення належності йому (спадкодавцю) цього майна та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. Слід зазначити, що [PERSON] свою частину спадщини вже оформив у нотаріальному порядку, тому він виступає відповідачем у справі. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявились, а останній надав заяву в якій позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, а справу розглядати у відсутність його та позивачки. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав заяву в якій вказав, що позов визнає і проти його задоволення не заперечує, в справу просить розглядати у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Із копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії МК №006988 виданого 24.06.1996 року видно, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Нива» розміром 5,92 га, а із копії свідоцтва про смерть видно, що [PERSON] померла 09.12.1999 року. Із копії довідки Тарасівської сільської ради Первомайського району від 28.09.2015 року видно, що на день смерті [PERSON] з нею разом проживали донька [PERSON] та онук [PERSON], а із копії свідоцтва про смерть, видно, що [PERSON] померла 21.02.2009 року. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування, права та обовязки спадкодавця переходять до спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі викладеного та враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги повністю, то суд знаходить що згідно ст. 61 ч.1 ЦК України позовні вимоги доведені і підлягають задоволенню.

Outcome: approved