Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

15.07.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , зареєстрованого 24.04.2010 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управлення юстиції, актовий запис № 192, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини, втрату почуття взаємної любові та поваги, що й призвело до розпаду сім`ї. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем. На даний момент шлюб носить формальний характер, з початку березня 2019 року сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Спір, щодо поділу сумісно нажитого майна, відсутній. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». 18.07.2019 року ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження у цивільній справі № 333/4022/19, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 19.08.2019 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. У разі повторної неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Позивач згідно з наданою заявою не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги надану позивачем заяву, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 24.04.2010 року зареєстрували шлюб, про що Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управлення юстиції було видано свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис № 192 (а.с. 8). Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , про що Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 783 (а.с. 9); - [PERSON] , [INFO] , про що Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1259 (а.с. 10). Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (8 місяців) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] , не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved