Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

15 листопада 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 липня 2012 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачеві кредит в розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а останній був зобовязаний щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Відповідач не виконував своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків. Його заборгованість за зазначеним вище договором станом на 31 жовтня 2017 року складає 15 914 грн 51 коп.. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не зявилася, про причини своєї неявки не повідомила. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. 16 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір, що складається з анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, викладених на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/. Вказане підтверджується змістом анкети-заяви позичальника, в якій вказано, що він із вищезазначеними документами ознайомлений та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір (а. с. 4). Згідно з п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. У випадку порушення позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості (п. 2.1.1.7.6 Умов). Цей договір містить всі істотні умови, необхідні для його укладення, зміст умов даного договору є чітким та зрозумілим для сторін, договір підписаний відповідачем та Банком. При цьому, відповідач, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, вчинив підпис при укладанні договору власноручно, волевиявлення учасника правочину було вільним та в письмовій формі. Отже, умови, передбачені вказаним кредитним договором, не порушували співвідношення майнових інтересів сторін та не позбавляли відповідача того, на що він розраховував при укладенні договору, оскільки, укладаючи кредитний договір, він зобовязувався повернути позивачеві кредит, сплатити останньому проценти та інші суми по кредиту. Як вбачається зі свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 02 січня 2015 року (а. с. 44). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 50150626 від 05 грудня 2017 року, наданої на запит суду з Другої очаківської державної нотаріальної контори, вбачається, що спадкоємицею [PERSON], який помер 02 січня 2015 року, є його дружина [PERSON] (а. с. 46-47). У випадку смерті боржника за кредитним договором, його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором\~\~інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (ст. 1282 ЦК України). Разом із тим, суд констатує, що спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Зазначена правова позиція також висловлена у п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин».\~ Вказане свідчить, що, нараховуючи відсотки та комісію після смерті позичальника, тобто після 02 січня 2015 року, банк діяв з порушенням вищевикладених норм матеріального права. Судом встановлено, що заборгованість [PERSON] станом на 02 січня 2015 року складала 629 грн 93 коп., з яких: за тілом кредиту 543 грн 83 коп., за відсотками 86 грн 10 коп.. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобовязання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Суд дійшов висновку, що [PERSON] порушив умови договору та не виконав взяті на себе зобовязання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобовязань, а тому у суду є підстави для часткового задоволення позову у розмірі 629 грн 93 коп.. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1 600 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 63 грн 33 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial