overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

15 липня 2015 р. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 13.06.2014 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 500946704, за яким боржнику надано кредит в сумі - 38 976,61 грн. Вказали, що [PERSON] свої зобов'язання за договором не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складає станом на 07 травня 2015 р. - 47 652,39 грн, яку просили стягнути. У судове засідання представник Банку не з'явився. але надали письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явився. Про причини неявки суду не повідомив. Банк окремою письмовою заявою погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку, в разі неявки відповідача. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи, 13 червня 2014 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 500946704, відповідно до якого відповідачу для погашення інших кредитних зобов'язань надано кредит у сумі 38 976,61 грн, з процентною ставкою 15,99 % річних, на строк 60 місяців, тобто по 16 червня 2019 р. Згідно Договору [PERSON] зобов'язаний був кожного місяця погашати кредит відповідно до встановленого графіку. В день укладення договору вказана сума кредиту була перерахована на відповідний рахунок за цільовим призначенням. Судом з'ясовано, що відповідач свої зобов'язання щодо укладеного договору по поверненню боргу виконував неналежно, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 07 травня 2015 р. складає 47 313,39 грн, що складається з заборгованості за сумою кредиту - 37 652,38 грн, заборгованості за відсотками - 2 858,85 грн, комісії - 5 402,16 грн і штраф - 1 400 грн. Виходячи з того, що відповідач не з'явився до судового засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним. За таких обставин, наявні правові підстави щодо стягнення у безспірному порядку з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] в порядку окремого провадження звернувся в суд із заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та [PERSON]Ю, яка померла 19 травня 2014 року в м. Шепетівка Хмельницької області, за яких померла є його рідною тіткою по материнській лінії. В обґрунтування своєї заяви вказує, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS]. У встановленому законом порядку він прийняв спадщину після смерті тітки за правом представлення, однак оформити свої спадкові права не може, оскільки наявними у нього документами не можна підтвердити родинні відносини з померлою, оскільки свідоцтво про народження його матері [PERSON], яка була рідною сестрою померлої не збереглося, що унеможливлює документально встановити факт родинних відносин між ним та [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] подану заяву підтримав, просив задовольнити, з підстав викладених у ній. Представник заінтересованої особи Шепетівської міської ради [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин. Заслухавши заявника, представника заінтересованої особи, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що 07 травня 1992 року померла матір заявника [PERSON]. 19 травня 2014 року померла [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON], й відповідно рідною тіткою заявника. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS]. За життя [PERSON] своїм майном на випадок смерті не розпорядилася. У визначений законом шестимісячний строк [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за правом представлення. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], які мають намір прийняти спадщину, не має. Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвами про смерть [PERSON], [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON] свідоцтвом на право особистої власності на квартиру від 22 березня 1993 року, а також матеріалами спадкової справи № 204/2014 від 30 липня 2014 року, заведеної Шепетівською міською державною нотаріальною конторою до майна померлої 19 травня 2014 року [PERSON] Згідно довідки державного архіву Хмельницької області від 22 вересня 2014 року №774/01.01-12/2014 книги реєстрації актів про народження с.Кащенці Білогірського району за 1932 рік не збереглися, тому надати копію актового запису про народження [PERSON] за 1932 рік не можливо. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, підтвердили той факт, що [PERSON] була рідною тіткою [PERSON] по материнській лінії, [PERSON] проживав з тіткою, доглядав за нею та хоронив її після смерті. Оцінивши усі надані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] є рідною тіткою для [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивач зазначив, що 07 червня 2000 року він на Універсальній Товарній Біржі «РіКо-Альянс» придбав у відповідача квартиру № 4, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Зелений Яр, вулиця Вишнева, 15. Оскільки спірний договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально, позивач посилається на неможливість подальшого розпорядження придбаним нерухомим майном і просить визнати дійсним Договір № 5-59 купівлі-продажу нерухомого майна від 07 червня 2000 року, укладений на Універсальній Товарній Біржі «РіКо-Альянс» між [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про підтримання позову, в якій одночасно клопотала про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилась без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлена завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог, в якій одночасно клопотали про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 07 червня 2000 року сторони уклали договір купівлі-продажу, за яким позивач придбав у відповідача за 400 гривень квартиру № 4 розташовану за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, село Зелений Яр, вулиця Вишнева, 15. Гроші відповідачу були сплачені позивачем в повному обсязі до підписання договору. Вказаний договір був укладений та зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі «РіКо-Альянс» 07 червня 2000 року за № 5-59 без подальшого нотаріального посвідчення. Однак відповідач, виходячи з записаного в спірном договорі положення про те, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, фактично ухилився від такого посвідчення. Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу квартири сторони за угодою домовилися та виконали усі зобовязання, претензій не мають, то на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року) цей договір належить визнати дійсним. Виходячи з наведеного, позовні вимоги є обґрунтованими. Судові витрати належить залишити за позивачкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 14 серпня 1999 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося з причин втрати почуття любові та поваги один до одного у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та взаємоповаги. Спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо з вересня 2013 року. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони одружились 14 серпня 1999 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження відділом реєстрації актів громадянського стану Новомосковської міської ради депутатів Дніпропетровської області зроблено запис за № 205 та видане свідоцтво про одруження (а.с. 4). 19 лютого 2000 року у сторін від шлюбу народилась донька [PERSON] (а.с. 5). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного. З вересня 2013\~року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство з того часу вони не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому зазначив, що [INFO] року в селі Мала Козара Романівського району Житомирської області помер його рідний брат - [PERSON] Посилаючись на те, що в органах нотаріату він не може оформити своїх спадкових прав, оскільки пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, позивач просить визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивачем подано до суду заяву, в якій він, підтримавши свої позовні вимоги, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову. Відповідно до положень статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про необхідність його задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] звернувся до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу з позовною заявою до [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову позивач вказав, що 24 грудня 2012 року помер [PERSON] який доводився позивачу рідним батьком. На час смерті батька позивач відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби тому до нотаріальних органів, за прийняттям спадщини, що відкрилась після смерті батька, звернувся лише після звільнення, яке відбулось 03 липня 2014 року. Оскільки на час звернення до нотаріальних органів, шестимісячний строк, встановлений для прийняття сплив, у прийнятті заяви про прийняття спадщини позивачу було відмовлено. Позивач вважає, що строк на прийняття спадщини ним було пропущено з поважних причин, оскільки він на час смерті спадкодавця перебував у місцях позбавлення волі, що на думку позивача є підставою для визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть, 24 грудня 2012 року помер [PERSON] а.с.4. Свідоцтвом про народження підтверджується, що померлий 24 грудня 2012 року [PERSON] є рідним батьком позивача, [PERSON]. Відповідно до довідки про звільнення, з 06 липня 2011 року по 03 липня 2014 року позивач, [PERSON], відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби а.с.6. Листом приватного нотаріус Марганецького міського нотаріального округу від 07.07.2014 року вихідний № 182/02-14, позивача, [PERSON], повідомлено про пропущення шестимісячного строк для звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті його батька, [PERSON] Відповідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд приймає до уваги, що на час смерті батька позивач перебував в місцях позбавлення волі, про смерть батька повідомлений не був відповідно із завою про прийняття спадщини, до нотаріальних органів, не звертався із поважної, незалежної від його волі причини. За наведених обставин суд приходить до висновку, що слід задовольнити вимоги позивача, визначивши йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] який помер 24.12.2012 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що 30 липня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка після розлучення залишиться у неї на вихованні. У травні 2015 року шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем були припинені через відсутність порозуміння, постійних суперечок з питань сімейного життя. Примирення з відповідачем вона вважає неможливим і просила шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, примирення з позивачкою вважає неможливим. Зясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 30 липня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка після розлучення залишиться на вихованні у позивачки. У травні 2015 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. Подальші їхні дії свідчать про те, що відновляти сімейні відносини вони не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що знаходиться у шлюбі з відповідачем з 6 листопада 2012 року. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання дітей матеріально не допомагає, тому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дітей. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Відповідач позов визнав повністю та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його доходу. З'ясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 6 листопада 2012 року. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дітей, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності зі ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів повинен складати 1/3 частину від його доходу. Визначаючи такий розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дітей, відповідача, а також те, що відповідач не має інших дітей, непрацездатних батьків. На підставі ст.ст.180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 29 грудня 1987\~року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дітей, які досягли повноліття. Сімейне життя не склалося у зв'язку з втратою розуміння та поваги один до одного, в звязку з чим проявлялась неповага один до одного та між ними встановились напружені відносини. Вісім років тому сторони остаточно припинили шлюбні відносини і весь цей час проживали окремо. Раніше вони проживали разом, а потім відповідач зібрав свої особисті речі і переїхав в будинок його матері, де проживає і зараз, оскільки зазначений будинок залишився йому у спадок після смерті його матері. Вважає, що їхня сім'я розпалась остаточно і відновлена бути не може, та у звязку з тим, що відповідач не бажає звертатися до органів РАЦС з приводу розірвання шлюбу, просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавав, про причини неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що позивач і відповідач зареєстрували шлюб 29 грудня 1987\~року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Підгородненської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області зроблено запис за № 260 та видане свідоцтво про укладання шлюбу (а.с. 4). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через втрату розуміння одного одним та поваги один до одного. Вісім років тому шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. В позовній заяві позивач наполягала на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст.\~110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved