Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

16 березня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання договору поруки недійсним, розірвання договору поруки. Ухвалою суду від 24 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині вимог про розірвання договору поруки залишені без розгляду. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те,що наприкінці 2011 року йому стало відомо, що 29 вересня 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» був укладений кредитний договір № 1502.15970, відповідно до якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 26 000 грн. на строк 18 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 28% річних. Також, 29 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та його дружиною [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] виступала перед банком поручителем за виконання [PERSON] умов кредитного договору № 1502.15970 від 29 вересня 2008 року. З приводу укладення договору поруки дружина пояснила йому, що вона працювала в ПП «[PERSON].», [PERSON] була її безпосереднім керівником. [PERSON], під тиском своїх повноважень, а також, управлінських функцій, умовила дружину підписати договір поруки. Позивач зазначив, що про укладення договору поруки ні банк, ні дружина його не повідомили, чим порушили його права та права його дітей, він не надавав своєї згоди на укладення договору дружиною. Позивач зазначив. що кожна особа має право у відповідності до ст. 15 ЦК України на захист свого права. У відповідності до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договору одним з подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без їїйого згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Крім того, у відповідності до ч.6 ст. 203 та ст. 215 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, в разі недодержання зазначених норм, правочин вважається недійсним.. Позивач зазначив. що він та [PERSON] від шлюбу мають дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], чиї права були також порушені. Позивач зазначив. що при укладанні договору поруки банк повинна бути заповнена анкета поручителя, в якій зазначається: чи укладала особа кредитні договори, чи виступає в іншому банку як поручитель; чи має неповнолітніх дітей. З вищенаведеного вбачається, що при укладенні договору поруки допущено ряд суттєвих порушень, а тому, зазначений договір є недійсним. В зв'язку з наведеним, в заяві [PERSON] просив суд визнати договір поруки, укладений 29 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та [PERSON] був укладений недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позов в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду. викладені в заяві, просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позов визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов не визнав Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали цивільної справи та докази, які надані сторонами, приходить до наступного. Згідно до ст. 11,16 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Згідно до ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням. Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» був укладений кредитний договір № 1502.15970, відповідно до якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 26 000 грн. на строк 18 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 28% річних. Згідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого [PERSON] виступала перед банком поручителем за виконання [PERSON] умов кредитного договору № 1502.15970 від 29 вересня 2008 року. У відповідності до свідоцтва про шлюб, позивач [PERSON] є чоловіком відповідачки [PERSON] Згідно до свідоцтв про народження, [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Як зазначалося вище, позивач посилався на недійсність правочину, в зв'язку з тим, що він не надавав згоди своїй дружині на укладення договору поруки, та в зв'язку з порушенням прав дітей. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ч.6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлючами) не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд приходить до переконання, що посилання позивача на недійсність договору поруки, в зв'язку з тим, що зазначений договір суперечить інтересам дітей є безпідставними. Насамперед, як вбачається з позовної заяви, позивач [PERSON] звертався о суду як позивач тільки в своїх інтересах, ним не заявлялися вимоги в інтересах малолітніх (неповнолітніх дітей). Крім того, у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. В той же час, позивачем не надано взагалі жодного доказу того, що при укладенні договору поруки порушені права дітей та суперечить їх правам та інтересам. Посилання позивача на недійсність договору, внаслідок того, що він не був повідомлений про укладення договору та не надавав згоди дружині на укладення договору поруки також є безпідставними, з наступного. У відповідності до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначалося вище, відповідно до ст. 554 ЦК України боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що в разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору, [PERSON] може відповідати як солідарний боржник, тобто, нести майнові відповідальність перед банком. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловіку, дружині на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 65 ЦК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє від за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. В той же час, відповідач [PERSON] не відчужувала майно та не набувала майно у власність, що потребувало обов'язкової згоди чоловіка. У відповідності до ч.3 ст. 65 СК України, письмова згода другого із подружжя вимагається тільки в разі укладення договорів, які укладаються нотаріально, а також договорів стосовно цінного майна. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що письмова згода другого з подружжя при укладенні договору поруки не вимагається. Крім того, у відповідності до ст. 75 СК України, за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яке виділене йому в натурі. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] мала право на укладення договору поруки без згоди чоловіка, укладення відповідачкою [PERSON] договору поруки не порушує прав позивача як другого з подружжя, не порушує інтересів та прав дітей, тому, в задоволенні позовних вимог належить відмовити. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: dismissed