Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

17.09.2015 р. до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Відділ опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 07.10.2006 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. У період перебування сторін у шлюбі народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 15.10.2010 року по справі № 2-7596/2010 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] проживає разом з матір'ю. [PERSON] після розірвання шлюбу з відповідачем проживає в м. Одеса разом з дитиною. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не відвідує дитину, не сплачує аліменти на утримання доньки, не бере участі в її оздоровленні. З народження [PERSON] потребує спеціального харчування та особливого догляду через алергію та синдром бронхіальної обструкції. Через таку хворобу дитина потребує також медичної допомоги. Усі витрати на спеціальне харчування, ліки оплачуються лише позивачем оскільки відповідач після розлучення жодного разу не поцікавився здоров'ям доньки, а також не допомагав ні матеріально ні морально в розвитку дитини. За твердженням позивача даний факт свідчить про повну байдужість відповідача до життя доньки та про повне небажання брати участь у вихованні дитини. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника в якому сторона позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, а також не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи через засоби масової інформації (а. с. 38-52) в судове засідання не з'явився повторно. Не надав суду заяв про причини неявки чи відкладення розгляду справи. Частиною 4 ст. 169 ЦПК встановлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Взявши до уваги думку позивача та представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В абз. 2 п. 16 постанови ПВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ст.ст. 151, 157 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Ст. 155 СК України, встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У зв'язку з тим, що місце знаходження відповідача невідоме позивач позбавлена можливості отримати дозвіл на виїзд доньки за кордон так як відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» виїзд з України дітей віком до 14 років може бути здійснено лише за згодою батьків, то даний факт прямо порушує права спільної дитини та перешкоджає її всебічному та повноцінному розвитку. Відповідно до п. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України, встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З 29.09.2010р. з відповідача на користь позивача за рішення Малиновського районного суду м. Одеси стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку [PERSON] щомісячно і до досягнення донькою повноліття. Однак протягом всього часу сплата аліментів [PERSON] за рішенням суду не здійснюється, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 34-35). Ч. 4 та ч. 5 ст. 19 СК України регламентують те, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Своїм висновком № 3816/01-20 від 16.11.2015р. ООП Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO] (а. с. 36-37). П. 15 постанови ПВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд дослідивши надані докази та матеріали справи дійшов висновку про те, що на відповідача не можливо вплинути за допомогою превентивних заходів. [PERSON] за 5 років не було зроблено спроб піти на контакт з дитиною, що лише сприяло порушенню її прав та зловживанню батьківськими правами. Вказане свідчить про свідоме ухилення відповідача від обов'язків, як батька, тому доцільним та крайнім заходом, який потрібно використати для відновлення прав дитини та її всебічного розвитку буде саме позбавлення [PERSON] батьківських прав. З урахуванням викладеного, суд вважає позов доведеним та обґрунтованим, а тому таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням того, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у виді сплаченої при зверненні до суду суми судового збору, що підтверджується квитанцією № 38 від 17.09.2015 року (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved