Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

16.04.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві спільної часткової власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками вказаного будинку є [PERSON] та [PERSON] . Після отримання відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщені позивачем було з`ясовано, що у належному їй на праві власності будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказані особи не є власниками даного домоволодіння або членами родин його власників, житловою площею не користуються. Наявність реєстрації відповідачів у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] порушує право позивача, як власника, який позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. За такого, оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивача та інших співвласників вказаного домоволодіння, будь-якої угоди про порядок користування житловим приміщенням між ними та позивачем не укладалось, [PERSON] вважає, що відсутні передбачені законом підстави для проживання відповідачів в будинку [ADDRESS] . Оскільки добровільно знятися з реєстраційного обліку за даною адресою відповідачі відмовляються, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2021 року провадження по справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито, у зв`язку зі смертю останньої. Позивач до судового засідання не з`явилась, її представник адвокат Крючковський С.О. в судовому засдіанні підтримував позовні вимоги, посив їх задовольнити. Відповідно до заяви від 24.09.2021 просив подальший розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 15.09.2021 року не заперечевув проти обставин, викладених в позовній заяві, пояснивши, що в 1999 році продав свою частку домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] , отримавши грошові кошти від продажу. Він дійсно не проживає в будинку за вказаною адресою вже близько 10 років, навідується туди, щоб поспілкуватися з колишніми сусідами, але залишається зареєстрованим, оскільки йому нема куди виписуватися, мешкає він у друзів. В подальшому відповідач [PERSON] до судових засідань не з`являвся. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа [PERSON] під час підготовчого судового засідання та в судовому засіданні 15.09.2021 підтверджував пояснення померлої [PERSON] щодо її вселення до спірного домоволодіння. В подальшому третя особа не був присутнім в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того, згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов). Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 32/100 часток домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О., зареєстрованого в реєстрі за №3738, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №197394796 від 23.01.2020 року. Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є [PERSON] , якій належить 87/720 часток, а також [PERSON] , якому належить 79/240 часток. Відповідно до Відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 16.12.2019 року за №19.03.03-24Д/5686/19, наданих Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради на підставі заяви [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] також зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який є відповідачем по справі. Вказана обставина підтверджується також витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва №13.23-55380-2020 від 22.04.2020 року. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON] у спірному домоволодінні тривалий час не проживає, оскільки ще в 1999 році продав свою частку та на даний час мешкає за іншою адресою. Зазначені обставини в судовому засіданні ніким не оспорювались. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї власника [PERSON] , а також членом сім`ї співвласників домоволодіння, будь-якої угоди про порядок користування приміщенням з відповідачем не укладалось. Наявність реєстрації відповідача у спірному домоволодінні порушує право [PERSON] як власника використовувати майно для власного проживання, проживання членів сім`ї, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. На підставі вищевикладеного, оскільки відповідач [PERSON] хоча і зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте у вказаному домоволодінні не проживає тривалий час, суд приходить до висновку, що позивач, як власник, може вимагати від відповідача усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим будинком, а тому позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved