Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

15.11.2013 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] з позовом про визнання права власності, припинення права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачам на праві власності належала квартира [ADDRESS], яку вони 23 серпня 2011року продали за 22000 гривень. 25 серпня 2011 року приватним нотаріусом Слов»янського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач [PERSON] придбав за суму 46400 грн. квартиру [ADDRESS], реєстровий номер 3733. На час укладання цього договору позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Усі кошти, отримані позивачами від продажу належної їм квартири [ADDRESS], були витрачені [PERSON] на придбання квартири [ADDRESS], бракуюча сума грошей для придбання квартири була сплачена позивачем [PERSON] особисто. Таким чином, позивачем у [ADDRESS], належить ? частка, оскільки у придбання цієї квартири були вкладені позивачів у розмірі , які дорівнюють половині її вартості. З цієї ? частки 2/4 належить позивачу [PERSON], оскільки йому належало загалом ? частка у квартирі [ADDRESS], по ? частці належить, відповідно позивачам [PERSON] та [PERSON], відповідно до їх часток у [ADDRESS]. Відповідно до частини 1статті 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним під час шлюбу , але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до п. 24 Постанови №11 ПВС України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуде набуте нею, ним під час шлюбу , але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, квартира [ADDRESS], не може бути визнана об»єктом спільного сумісного майна подружжя, оскільки вона не була придбана за кошти подружжя [PERSON] та відповідача, половина коштів, які витрачені на придбання цієї квартири, належать позивачам. Виходячи з вище викладеного позивачам належить у цій квартирі [PERSON] - ? частка, [PERSON] та [PERSON] - по ? частці кожному; а відповідачу - ? частка, як її частка у спільному сумісному майні подружжя. Просить суд: - визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS]; за [PERSON] - на 1/8 частку квартири [ADDRESS]; за [PERSON] - на 1/8 частку квартири [ADDRESS]; - припинити право власності відповідача [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS]. 29.08.2014р. [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, та просив суд визнати за ним право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. У судове засідання стороні по справі та їх представники не з»явилися, надали до суду свої заяви у яких просили справу розглянути за їх відсутністю, [PERSON] та [PERSON] уточнені вимоги підтримали; [PERSON] та [PERSON] уточнені вимоги [PERSON] визнали, не заперечували проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши додані сторонами документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що: - відповідно до рішення Слов»янського міськрайонного суду від 29.11.2012р. [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюб з 06.09.2003року Миколаївською селищною радою м. Слов'янськ, актовий запис № 65 (а.с.8); - даний шлюб за вказаним вище рішення було розірвано; - 23 серпня 2011року [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали квартира [ADDRESS], яка їм належала на праві власності, за 22000 грн. (а.с.34); - 25 серпня 2011 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Слов»янського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 3733, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], за суму 46400 грн. (а.с.38); - на придбання квартиру [ADDRESS] [PERSON] витратив кошти, які були отримані ним та [PERSON] і [PERSON] від продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 61 ч. 1 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторони по справі не заперечують, що саме сума у розмірі 22000 грн., яку отримали від продажу квартири [ADDRESS]. Вартість квартири [ADDRESS], придбаної [PERSON] складає 46402 грн. Таким чином, незважаючи на те, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] під час шлюбу з відповідачем [PERSON], однак вона частково придбана за особисті кошти позивачів, отриманих від продажу кв. [ADDRESS], а тому кожен з них має право на частку у квартирі [ADDRESS]. Інша частка, згідно з вимогами ст. 60 Сімейного кодексу України, де вказано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), належить [PERSON] та [PERSON] Статтею 69 Сімейного кодексу України, передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, [PERSON] має право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №134/7 від 04.04.2014р., розподіл квартири [ADDRESS] на дві окремі квартири, з виділом ? частки, площею 10,2 кв.м. і виділом ? частки площею 20,45 кв.м. не є можливим згідно нормативним вимогам (ДНБВ.2.2-15-2005 п. 2.22, п.2.24, п.2.25). Відповідач не заперечує отримати від позивача грошову компенсацію за ? частку квартири [ADDRESS] та припинити її права власності щодо даної частки квартири. Позивач згоден виплатити грошову компенсацію, частину якої він поклав на розрахунковий рахунок суду. Згідно ч.3 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або за коном. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вище викладене, суд вважає: - припинити право власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS]; - визнати за [PERSON], право власності на ? частки квартири [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/8 частку вказаної вище квартири, за кожним Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вище викладені докази, суд приходить до переконання, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] довели свої вимоги і вони підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved