Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

15.10.2014 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, та уточнивши його 14.01.2015 року (а.с.45-48), в обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідно до укладеного договору № KRR0GA00150723 від 13.04.2007 року відповідач [PERSON] (Позичальник) отримав кредит у сумі 27 641,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.04.2017 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки № KRR0GA00150723 від 13.04.2007 року, відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передав Банку в іпотеку належне на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 61,80 м. кв., житловою площею 30,00 м. кв., який розташований за адресою: вул. Переселенчеська, б. 27, в с. Надеждівка, Криворізького району Дніпропетровської області. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, загальною площею 0,1331, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. В порушення умов зазначеного вище кредитного договору та приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України [PERSON] свого обовязку щодо своєчасного повернення кредиту, належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 22.07.2014 року за ним рахується заборгованість у розмірі 38 348,93 доларів США, яка складається з наступного: 10 471,61 доларів США заборгованість за кредитом, 7 328,94 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 272,11 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 15 429,73 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафів: 21,42 доларів США штраф (фіксована частина) та 1 825,12 доларів США штраф (процентна складова). У звязку з викладеним, посилаючись на статті 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», представник позивача просив суд: 1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRR0GA00150723 від 13.04.2007 року, в розмірі 38 348,93 Доларів США, що за курсом 11,67 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.07.2014 року, складає 447 532,04 грн., звернути стягнення на будинок загальною площею 61,80 м. кв., житловою площею 30,00 м. кв. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Надеждівка, вул. Переселенчеська, 27, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KRR0GA00150723 від 13.04.2007 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у уповноважених державою фізичних осіб, які здійснюють нотаріальну діяльність, відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням повноваження ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо реєстрації права власності у Державній Реєстраційній службі України на нерухоме майно (та земельну ділянку), що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Надеждівка, вул. Переселенчеська, 27, від імені [PERSON], для чого надавати право подавати, отримувати та розписуватись на необхідних документах згідно чинного законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (в т.ч., але не виключно, заяви, картки, рішення та витяги), надати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» право отримувати у відповідних органах довідку про відсутність зареєстрованих осіб у вищевказаному житловому будинку, надати право ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримувати довідки в БТІ з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; 2) виселити [PERSON], який зареєстрований та/або проживає у житловому будинку за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Надеждівка, вул. Переселенчеська, 27, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку; 3) стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, згідно письмового клопотання представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні (а.с. 83,84). Відповідач [PERSON], його представник - [PERSON] (а.с.68), будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у справі телефонограми про їх виклик (а.с.72,74), в судове засідання не зявилися, доказів поважності своєї неявки суду не надали, у звязку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 13.04.2007 року між Криворізькою філією Закритого акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] „ПРИВАТБАНК (а.с.25,26) та відповідачем [PERSON] (далі, - Позичальник) був укладений кредитний договір № KRR0GA00150723 від 13.04.2007 року (а.с.14-15), відповідно до п.7.1. якого позивач зобовязався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 13.04.2007 року по 12.04.2017 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 24 845,00 доларів США - на споживчі цілі та 2 796,00 доларів США - на сплату страхових платежів, а всього - 27 641,00 доларів США, в обмін на зобовязання [PERSON] повернути вказані кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць (11,04 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом (п.2.2.2 Договору), винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати (п.2.2.3. Договору), відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з «13» по «17» число кожного місяця. Погашення заборгованості (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) повинно здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 394,65 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсоткам, винагороди (п.7.1. Договору). При порушенні Позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.2.2., 2.2.3. Договору щодо сплати відсотків та винагород, Позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. (п. 4.1. Договору). Крім того, при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених [PERSON] договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень + 5% від суми позову (п.5.4 Договору). В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки № KRR0GA00150723 від 13.04.2007 року (а.с.19-21), відповідно до п.35.3. якого іпотекодавець [PERSON] передав Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок А-1, загальною площею 61,80 м. кв., житловою площею 30,00 м. кв., гаражу, сараїв В, Г, погрібу Д, сараю З, душа Ж, сараю И, 1- огорожі, 2 воріт, 3 огорожі, І замощення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Надеждівка, вул. Переселенчеська, б. 27 та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва особистої власності, виданого 08.12.1998 року Надеждівською сільською радою Криворізького району на підставі рішення виконкому Криворізької районної ради № 309 від 27.11.1987 року, зареєстрованим в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 08.12.1998 року в реєстрову книгу № 34 під реєстровим № 495-12535 (а.с. 80). За змістом п.35.4. Іпотечного договору, у відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, загальною площею 0,1331 га, кадастровий номер якої 1221884300020010088, що знаходиться за адресою: Криворізький район, с. Надеждівка, вул. Переселенчеська, б. 27 та належить Іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 08.02.2005 року Надеждівською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.23). Пунктом 35.5. Договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 156 834,80 грн. Судом встановлено та це не оспорювалося відповідачем, що позивач свій обовязок по наданню [PERSON] кредиту за договором № KRR0GA00150723 від 13.04.2007 року, в сумі 27 641,00 доларів США виконав в повному обсязі (а.с.16). Однак відповідач, усупереч умовам даного кредитного договору та нормам закону, взятих на себе зобовязань належним чином не виконує, своєчасне погашення кредиту не здійснює, в результаті чого, станом на 22.07.2014 року, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 38 348,93 доларів США, що в гривневому еквіваленті по офіційному курсу валют, встановленому НБУ на 22.07.2014 року, згідно якого 1 долар США = 11,6700 гривень (а.с.10), становить 447 532,01 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 10 471,61 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 328,94 доларів США, заборгованість по комісії - 3 272,11 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 15 429,73 доларів США, штраф (фіксована частина) - 21,42 доларів США, штраф (процентна складова) - 1 825,12 доларів США. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості та відповідачем належними доказами не спростований (а.с.7-9). Як слідує з матеріалів справи, у червні 2014 року [PERSON] направлялося письмове повідомлення про наявність у нього простроченої заборгованості, з вимогою її дострокового погашення в тридцяти денний строк з дня отримання вимоги (а.с.11), що відповідає положенням ч.2 ст.1050 ЦК України та пп. 2.3.3 (а) пункту 2.3. [PERSON] договору, однак і до теперішнього часу вимога банку залишається без виконання, чим порушуються права позивача. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається (статті 525, 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). За змістом ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. До окремого виду застави закон відносить іпотеку тобто заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві, що також встановлюється ст. 20 ЦК України та ст.ст. 3, 4 ЦПК України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, що також обумовлено пп. 2.3.7. [PERSON] договору. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку»). Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється зокрема на підставі рішення суду. Установивши, що [PERSON] порушено обов'язки, встановлені кредитним та іпотечним договорами, а вимога банку щодо дострокового виконання відповідачем основного зобов'язання до цього часу залишається без виконання, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, у звязку з чим, вони підлягають задоволенню. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 року №5, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). До способів реалізації предмета іпотеки за рішенням суду стаття 39 Закону України «Про іпотеку» відносить такі як: шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві. За змістом ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, то дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені. Отже, як видно, обраний позивачем спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом його продажу з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, відповідає вимогам чинного законодавства України. При визначені загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, суд виходить з наявного у справі розрахунку заборгованості, виконаного в іноземній валюті. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Умовами кредитного договору сторони визначили обовязок відповідача по здійсненню щомісячних платежів у сумі 394,65 доларів США, що доводить ґрунтовність обчислення кредитної заборгованості в іноземній валюті. Стосовно неустойки, то пунктом 4.1. [PERSON] договору сторони обумовили, що у випадку якщо кредит видано в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті на день сплати. А пунктом 5.4. визначений обовязок позичальника зі сплати банку штрафу у розмірі 250 гривень. За змістом ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» під коштами розуміються гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Тобто законом допускається можливість застосування еквіваленту грошових сум, якою фактично і скористався позивач при виконанні свого розрахунку. Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. У звязку з викладеним, враховуючи, що кредит надавався відповідачу в іноземній валюті, ні правомірність надання даного кредиту, ані розмір заборгованості не оспорюється, суд погоджується з наведеним у розрахунку розміром заборгованості, в рахунок якої позивач просить звернути стягнення предмет іпотеки, не вбачаючи перешкод для обчислення її складових в іноземній валюті, одночасно зазначивши про гривневий еквівалент неустойки (пені та штрафу (фіксованої частини), станом на заявлену позивачем дату 22.07.2014 року. Таким чином, вирішуючи спір в межах заявлених позивачем вимог, оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] допущено порушення кредитних зобовязань за [PERSON] договором № KRR0GA00150723 від 13.04.2007 року, у звязку з чим, вважає необхідним в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, в загальному розмірі 38 348,93 Доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 22.07.2014 року складає 447 532,01 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 10 471,61 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 328,94 доларів США, заборгованість по комісії - 3 272,11 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 15 429,73 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 180 064,95 грн., штраф (фіксована частина) - 21,42 доларів США, а в гривневому еквіваленті - 249,97 грн. та штраф (процентна складова) - 1 825,12 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння, яке складається житлового будинку А-1, загальною площею 61,80 м. кв., житловою площею 30,00 м. кв., гаражу Б, сараїв В, Г, погрібу Д, сарая З, душа Ж, сарая И, 1- огорожі, 2 воріт, 3 огорожі, І замощення, та земельну ділянку за адресою: вул. Переселенчеська, б.27, в с. Надеждівка, Криворізького району Дніпропетровської області, що належать на праві власності [PERSON], на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладенням від свого імені договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у уповноважених державою фізичних осіб, які здійснюють нотаріальну діяльність, відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням повноваження ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо реєстрації права власності у Державній Реєстраційній службі України на нерухоме майно (та земельну ділянку), що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Надеждівка, вул. Переселенчеська, 27, від імені [PERSON], для чого надавати право подавати, отримувати та розписуватись на необхідних документах згідно чинного законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (в т.ч., але не виключно, заяви, картки, рішення та витяги), надати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» право отримувати у відповідних органах довідку про відсутність зареєстрованих осіб у вищевказаному житловому будинку, надати право ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримувати довідки в БТІ з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Початкову ціну предмету іпотеки домоволодіння та земельну ділянку за адресою: вул. Переселенчеська, б.27, в с. Надеждівка, Криворізького району Дніпропетровської області, встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За змістом ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Визначаючи порядок виконання рішення, суд виходить з того, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Тобто, за одночасної наявності перелічених вище умов застосовується мораторій на примусове стягнення нерухомого житлового майна, що є предметом іпотеки. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання, а відтак не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. [PERSON] до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-333цс15 від 10 червня 2015 року, який згідно зі ст. 3607 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судовим розглядом достовірно встановлено, що житловий будинок, який є предметом іпотеки був переданий в іпотеку на забезпечення зобовязань за договором споживчого кредиту в іноземній валюті; даний будинок використовується відповідачем як місце постійного проживання, про що в розумінні Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить реєстрація його місця проживання за вищевказаною адресою (а.с.31,40); іншого житла у власності [PERSON] немає, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.12.2015 року (а.с.75), а загальна площа будинку складає 61,80 кв.м., тобто не перевищує встановлених законом 250,00 кв.м., а відтак існують законні підстави для відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Стосовно вимог позивача про виселення [PERSON] з житлового будинку, суд вбачає правові підстави для їх відмови, виходячи з наступного. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом (ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку»). Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини 2 статті 109 ЖК УРСР. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. [PERSON] до цього зводяться правові висновки, зроблені судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постановах від 24.06.2015 року (справа № 6-447цс15) та від 30.09.2015 року (справа №6-1892 цс15). За даними виконкому Надеждівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 20.11.2014 року (а.с.40), в будинку за адресою вул. Переселенчеська, б.27, с. Надеждівка, Криворізького району Дніпропетровської області зареєстровані: відповідач [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] разом з двома малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 40). Однак, враховуючи, що спірний житловий будинок був придбаний відповідачем не за рахунок отриманого від позивача кредиту, оскільки [PERSON] став власником даного житла задовго до укладення з позивачем [PERSON] договору № KRR0GA00150723 від 13.04.2007 року, що підтверджується правовстановлюючим документом Свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 08.12.1998 року, виданим на підставі рішення виконкому Криворізької районної Ради народних депутатів №309 від 27.11.1987 року (а.с.80); а також те, що судом не встановлено наявність іншого постійного жилого приміщення, яке у відповідності до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР має бути надане особі одночасно з виселенням з жилого приміщення, придбаного не за рахунок кредиту (позики) банку, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для виселення мешканців, зокрема [PERSON], з житлового будинку за адресою: вул. Переселенчеська, б.27, с. Надеждівка Криворізького району Дніпропетровської області без надання іншого постійного жилого приміщення, та зняття відповідача з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, у звязку з чим відмовляє позивачу в цій частині позову. Згідно вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позивачу в повному обсязі задоволено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є вимогою майнового характеру, та відмовлено в задоволенні немайнового (про виселення), тому з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню, лише понесені останнім витрати по оплаті судового збору за майнову вимогу в сумі 3 654,00 грн. (а.с.28).

Outcome: partial