Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

15 червня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] . Окрім неї в цьому будинку реєстрований відповідач - її син, але у ньому не проживає. Відповідач є сином позивачки та більше десяти років перебуває за межами України і повертатись додому не планує. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки більше року там не проживає. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання 21 липня 2021 року сторони не з`явились, судове засідання відкладено на 30 вересня 2021 року. Позивачка 30 вересня 2021 року у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду 29 вересня 2021 року представник позивачки адвокат Раврик І. Д. подав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позові. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а. с. 21). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом оголошення про виклик осіб на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України (а. с. 15). Отже, відповідач вважається повідомленим належним чином. Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України). Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки позивачка та відповідач повідомлені належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали, представник позивачки просив справу розгляґдати без його участі. Відповідно до\~частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів. Відповідно до\~частини другої\~статті247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Суд установив, що позивачка є власницею будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 лютого 2013 року, індексний номер витягу: 478654 (а. с. 24). Актом обстеження матеріально-побутових умов від 23 квітня 2021 року, який виданий Крилосівським старостинським округом Галицької міської ради, підтверджується те, що відповідач зарестрований за адресою по [ADDRESS] , однак тривалий час не проживає за вказаною адресою (а. с. 8). Відповідно до змісту позову відповідач є сином позивачки, перебуває за межами України більше десяти років та не проживає у спірному будинку. Відповідач додому повертатись не планує. Статтею 41\~Конституції України та\~статтею першою\~Першого протоколу\~Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод\~закріплено принцип\~непорушності права\~приватної власності,\~який означає\~право особи\~на безперешкодне\~користування своїм\~майном та\~закріплює право\~власника володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися належним\~йому майном\~на власний\~розсуд вчиняти\~щодо свого\~майна будь-які\~угоди,\~відповідно до\~закону за\~своєю волею,\~незалежно від\~волі інших\~осіб. Поняття права власності визначено\~статтею 316 ЦК України, згідно з якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України \~власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою\~статті 346 ЦК України\~право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Так, статтею 72 ЖК України передбачено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі\~статтею 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини другої\~статті 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що, оскільки відповідач відсутній у вищевказаному житловому приміщенні без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованими у цьому житловому приміщенні, перешкоджає позивачці належним чином використовувати свої права власниці на це житло, то [PERSON] втратив право\~користування житловим\~приміщенням.\~ Та обставина, що крім позивачки та членів її сім`ї зареєстрований відповідач, обмежує право позивачки на вільне володіння, користування та розпорядження її майном. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтями 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки суд достовірно встановив, що відповідач за адресою по [ADDRESS] , не проживає, не сплачує коштів за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачкою спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом немає. Реєстрація відповідача у цьому житловому будинку створює перешкоди позивачці у користуванні належним їй майном, збільшуючи витрати на утримання житла, чим порушує права позивачки як власниці. Таким чином, наявні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване по [ADDRESS] . За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved