Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

15.12.2015 року Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якій просить: визнати недійсними Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0, 1304 га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 4623683800:01:003:0204 та 13/20 часток житлового будинку №11 на вулиці В.Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, виданими 19.08.2014 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON]; визнати за ним право власності на: 17/20 часток житлового будинку №11 та господарських споруд на вулиці В.Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області та 17/20 часток земельної ділянки площею 0,1304га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 4623683800:01:003:0204. 10.02.2016 року провадження у справ відкрито. Свої вимоги позивач мотивує тим, що після смерті його матері [PERSON] відповідачі успадкували в рівних частках земельну ділянку площею 0,1304 га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області на вул. В. Івасюка, 11 та 13/20 часток будинку, який знаходиться на цій земельній ділянці, про що Приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу [PERSON] їм видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, позивач вважає,що таке майно на момент смерті не належало спадкодавцю [PERSON]. Зазначає, що жилий будинок №11 на вулиці В.Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області був набутий в шлюбі його батьками, і, відповідно, належав їм на праві спільної сумісної власності. Земельну ділянку площею 0,1304 га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, передано у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Після смерті батька позивач одноособово прийняв спадщину. Відповідач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Позивач зазначає, що серед іншого спадкового майна після смерті батька прийняв у спадщину і належні батькові 1/2 земельної ділянки та 1/2 житлового будинку із господарськими спорудами №11 на вулиці В. Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області. Однак на даний момент позивач не може отримати Свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, оскільки частина цього майна зареєстрована на праві власності за відповідачами внаслідок видачі їм Свідоцтв про право на спадщину від 19.08.2014 року. Окрім цього, 20.06.2008 року між позивачем та його матір'ю [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до якого, позивач прийняв у дар 7/20 частини житлового будинку №11 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований по вулиці Івасюка у селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області. В звязку з цим, позивач вважає, що йому належить право власності на 17/20 часток житлового будинку №11 та господарських споруд на вулиці В.Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, з яких 1/2 частка будинку успадкована ним після смерті батька [PERSON] та 7/20 часток, подаровані йому мамою [PERSON], а також на 17/20 часток земельної ділянки площею 0,1304га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 4623683800:01:003:0204, з яких 1/2 частка земельної ділянки успадкована ним після смерті батька [PERSON] та 7/20 часток земельної ділянки, право на які виникло у позивача зв'язку з отриманням у дар частки житлового будинку згідно із Договором дарування від 20 червня 2008 року. На підставі наведеного, позивач у позовній заяві просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов заперечила, пояснила суду, що прийняла спадщину згідно заповіту матері. Ствердила,що батьки будували будинок спільно. Однак, вважає, що позивач неправильно прийняв спадщину після смерті батька, з порушенням строків, тому не має права на ? будинку, що належала батьку [PERSON] Відповідач [PERSON] позов заперечила, пояснила, що законно прийняла спадщину згідно заповіту бабці. Вважає вимоги позивача безпідставними. Третя особа в судове засідання Приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак нею подано заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог знайшли своє часткове підтвердження у представлених суду доказах. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Судом встановлено, що 01.10.2009 року померла мати позивача та відповідача [PERSON]- [PERSON]. Згідно заповіту від 07.07.2009 року, посвідченого секретарем виконкому Лисиничівської сільської ради [PERSON], [PERSON] заповіла відповідачам - [PERSON] та [PERSON] все належне їй майно. 19.08.2014 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу [PERSON] видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1304 га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 4623683800:01:003:0204 та 13/20 часток житлового будинку №11 на вулиці В.Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області в рівних частках на імя [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 07.08.1995 року, зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 07.08.1995 року за . №449 в реєстрову книгу №3 реєстраційний №23478520 власником житлового будиинку №11 на вулиці В.Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області є [PERSON]. Згідно Державного акта на право приватної власності на землю, виданого [PERSON] 24.04. 1997 року, їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1304 га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Судом встановлено, що спріне майно набуте [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] Відповідно ст. 22 КпШС , що діяла на момент набуття права власності [PERSON] на спірне майно, майно, набуте в шлюбі належить подружжю на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Відповідачами не заперечується факт будівництва подружжям [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу будинку №11 на вулиці В.Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області та, відповідно, належності їм цього будинку на праві спільної сумісної власності. З приводу права власності на земельну ділянку, набуту [PERSON] в порядку приватизації , суд зазначає наступне. Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації [PERSON] спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного суду України у справі №6-2710цс15, викладеній у Постанові від 16.12. 2015 року. Таким чином, суд встановив, що обєкти: будинок №11 з господарськими спорудами на вулиці В.Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області та земельна ділянка площею 0,1304га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 4623683800:01:003:0204 належали на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON] 04.06.2003 року, помер позивача батько, [PERSON]. Згідно матеріалів спадкової справи №101/04, спадщину після смерті [PERSON] прийняв син [PERSON] Зокрема, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.02.2004 року, виданим державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] успадкував 1/3 частку квартири [ADDRESS]. На 1/2 земельної ділянки та 1/2 житлового будинку із господарськими спорудами №11 на вулиці В. Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину не отримував. Іншими спадкоємцями першої черги спадщина не приймалася У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Прийняття спадщини в частині спадкового майна законом не передбачено. Частиною 5 ст.1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За таких обставин суд приходить до переконання, що незважаючи на те, що позивачем не отримано Свідоцтва про право на спадщину на належні [PERSON] 1/2 земельної ділянки та 1/2 житлового будинку із господарськими спорудами №11 на вулиці В. Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області ним прийнято в спадщину вказані обєкти. Як вбачається з наявного в матеріалах справи договору дарування від 20.06.2008 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2492 [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 7/20 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований по вулиці Івасюка у селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області. Таким чином, за позивачем слід визнати право власності на 17/20 часток житлового будинку №11 та господарських споруд на вулиці В.Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, з яких 1/2 частка будинку успадкована ним після смерті батька [PERSON] та 7/20 часток, подаровані йому матірю [PERSON] згідно з Договором дарування від 20 червня 2008 року; Доводи позивача про те, що в результаті укладення 20 червня 2008 року між ним та спадкодавцем [PERSON], договору дарування 7/20(семи двадцятих) частини житлового будинку виникло право спільної часткової власності на житловий будинок та одночасно виникло і право власності на земельну ділянку пропорційно до його частки у вартості житлового будинку, тобто на 7/20 частин земельної ділянки площею 0,1304га. суд вважає необгрунтовними з огляду на наступне : Як встановлено судом, земельну ділянку площею 0,1304 га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд належала [PERSON] на праві приватної власності. Предметом договору дарування укладеного між [PERSON]А та [PERSON] від 20.06.2008 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2492 є 7/20 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований по вулиці Івасюка у селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області. Відповідно до п.9 даного договору вказано, що дарувальник та обдарований свідчать, що у тексті цього договору зафіксовані усі істотні умови, що стосуються дарування житлового будинку. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, не мають правового значення. Відповідно до п. 10 договору зазначено, що право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, переходить до обдарованого згідно договору дарування земельної ділянки, посвідченого нотаріально. В силу вимог ст. 76, 81 ЦПК України, доказів укладення договору дарування на земельну ділянку пропорційно до його частки у вартості житлового будинку, тобто на 7/20 частин земельної ділянки площею 0,1304га. позивачем суду не представлено. Таким чином, позивачу належить 1/2 частина земельної ділянки площею 0,1304га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 4623683800:01:003:0204, яка успадкована ним після смерті батька [PERSON], оскільки належна [PERSON] ? частина земельної ділянки увійшла до спадкової маси після її смерті до кола спадкоємців згідно заповіту, до якого позивач не включений, а тому належна їй частина спірної земельної ділянки по ? її частині підлягає спадкуванню за відповідачами [PERSON] та [PERSON] З урахуванням наведеного, в силу положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло 3/20 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований по вулиці Івасюка у селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області та ? частина земельної ділянки площею 0,1304га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 4623683800:01:003:0204. Таким чином, відповідачі мають право на отримання у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON] згідно заповіту, майно, яке належало спадкодавцю на момент смерті: 3/20 часток житлового будинку №11 та господарських споруд на вулиці В.Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області та по ? частині земельної ділянки площею 0,1304га, тому Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1304 га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 4623683800:01:003:0204 та 13/20 часток житлового будинку №11 на вулиці В.Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області в рівних частках, видані на ім'я [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню частково недійсними. Відповідно до припису ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що про порушення права власності позивач [PERSON] дізнався 11.11.2014 року з листа, в якому приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу [PERSON] повідомила, що 19.08.2014 року нею видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1304 га, що знаходиться в с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 4623683800:01:003:0204 та 13/20 часток житлового будинку №11 на вулиці В.Івасюка в селі Лисиничі Пустомитівського району Львівської області в рівних частках на імя [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, право власності позивача порушене 19.08.2014 року, тобто з моменту видачі приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу [PERSON]Р, на імя відповідачів оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину, в тому числі на майно, належне [PERSON] А тому, строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України на звернення до суду за захистом своїх майнових прав позивачем не пропущено.

Outcome: partial