Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

16 жовтня 2015 року позивач [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі Відповідач), який у подальшому уточнив, та в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну та моральну шкоду. В обґрунтування позову посилався на те, що 21 вересня 2012 року о 14 годині 38 хвилин на вул. Кремлівська у м. Кривому Розі Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля Мерседес-Бенц, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля [PERSON] Феліція, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди, проведеного за заявою позивача, сума шкоди заподіяної володільцю автомобіля [PERSON] реєстраційний номерний знак [NUMBER] складає 9 777 грн. 27 коп. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями відповідача, та понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи відповідача повідомлено належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглядати справу у його відсутність, а також надав пояснення щодо позовних вимог, в яких вину у вчиненні ДТП не визнав, зазначив, що власником автомобіля, яким він керував під час ДТП являється [PERSON], в якого він працював водієм за трудовим договором № 04701204863 від 07.09.2012, і саме [PERSON] пропонував [PERSON] мирно врегулювати питання, однак той відмовився. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено те, що 21.09.2012 о 14 год. 38 хв. в м. Кривому Розі по вул. Кремлівській, відбулась дорожньо-транспортна пригода. 17.10.2012 постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с. 11). Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2012 року справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито через відсутність у його діях складу правопорушення (а.с. 13). Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року, яке набрало законної сили 21 лютого 2013 року, встановлено, що [PERSON] керував автомобілем роботодавця фізичної особи підприємця [PERSON] в робочий час при виконанні своїх обовязків працівника водія маршрутного транспортного засобу (а.с. 18). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль «[PERSON] Феліція», реєстраційний знак [NUMBER], належить [PERSON] (а.с. 12, 87, 101), а також підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ, яка міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення № 0413/11109/2012, які було оглянуто судом в судовому засіданні. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Згідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] 21 вересня 2012 року керував транспортним засобом автомобілем «[PERSON] Феліція» на підставі документів, визначених п. 2.1 Правил дорожнього руху, мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином, судом вважає, що позивач має право вимагати відшкодування шкоди, завданої автомобілю «[PERSON] Феліція». Під час вчинення ДТП [PERSON] здійснював керування автомобілем «Мерседес Бенц», реєстраційний номер [NUMBER], під час виконання своїх трудових обов'язків, як працівник ПП [PERSON], в силу своїх трудових обовязків, цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу з вини третьої особи, з підстав передбачених статтями 1172, 1187 ЦК України, несе виключно [PERSON], який є власником джерела підвищеної небезпеки та працівником якої є третя особа, яка під час виконання своїх безпосередніх трудових обовязків водія і завдала шкоду позивачу. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 07/16 від 25 січня 2016 року, складеного судовим експертом авто товарознавцем [PERSON], сума матеріальної шкоди, заподіяної з технічної точки зору володільцю автомобіля «[PERSON] Феліція 1.3» реєстраційний номерний знак [NUMBER], складає 9777 грн. 27 коп. (а.с. 76-107). Аналіз наведених обставин та вимог закону, дозволяє суду зробити висновок про те, що відповідач відповідно до чинного законодавства зобов'язаний відшкодувати позивачу майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 9777,27 грн. Таким чином, в цій частині позов підлягає задоволенню. Обґрунтовуючи моральну шкоду позивач [PERSON] посилався на те, що неправомірними діями третьої особи було пошкоджено його майно, у звязку з чим він зазнав душевних страждань, автомобіль необхідний позивачу для додаткового заробітку, який він втратив через пошкодження транспортного засобу, що відобразилося на психічному стані сімї позивача, а також зазначав, що відповідач відмовлялвся від мирного врегулювання спору і не бажав у добровільному порядку відшкодувати нанесені позивачу збитки, і вважає таку поведінку відповідача протиправною, і у відшкодування моральної шкоди позивач просив стягнути 15000 грн. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що позивач не в повній мірі обґрунтував зазначену оцінку моральної шкоди саме в розмірі 15000 грн., так як не надав суду відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) саме на суму позову в цій частині, не підтвердив свої доводи щодо додаткового заробітку за допомогою автомобілю, тому враховуючи факт належності позивачу майна та його пошкодження, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з [PERSON] підлягає стягненню 500 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди у звязку із пошкодженням майна. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на юридичні послуги в розмірі 1000 грн. та витрати на оплату судового збору суд виходить з наступного. Як вбачається з квитанцій, позивачем сплачений судовий збір в сумі 487,20 грн. за позовну вимогу майнового характеру, та 487,20 грн. за позовну вимогу немайнового характеру (а.с. 1,2). Крім того, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. при подачі заяви про забезпечення доказів, яка була повернута йому ухвалою суду від 20.11.2015 (а.с. 34, 74). Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження його витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Згідно з п.2 ч. 3 цієї ж статті до витрат, повязаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, доданих до позовної заяви, необхідно стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп. за оплату судового збору за позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди та 16,24 грн. за оплату судового збору за позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди. В частині стягнення з відповідача витрат, повязаних з витратами на правову допомогу та на оплату судового збору, сплаченого за подачу заяви про забезпечення доказів, відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial