Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

15 серпня 2018 року [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, який мотивує тим, що 01.11.2017 року між ним та [PERSON] був укладений письмовий договір позики (розписка), згідно з яким [PERSON] під розписку отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 47 000 (сорок сім тисяч) гривень 00 коп. із зобов'язанням повернути вказану суму до лютого місяця 2018 року, тобто до 31.01.2018 року. На неодноразові усні звернення, щодо повернення боргу, відповідач, повідомляв про тимчасові фінансові труднощі, й підтверджував готовність повернення коштів при першій можливості, однак, взяті на себе зобов'язання не виконав. Оскільки відповідач на момент пред'явлення позову не виконав своє грошове зобов'язання за договором та не повернув грошову суму позики в розмірі 47 000 (сорок сім тисяч) гривень 00 коп., виникла необхідність у зверненні до суду за захистом своїх прав . Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути в його користь з [PERSON] грошові кошти в розмірі 47 000 (сорок сім тисяч) гривень 00 коп., 4 275 (чотири тисячі двісті сімдесят п'ять) грн. 07 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою, 757 (сімсот п'ятдесят сім) грн. 15 коп. - заборгованість по 3 % річних, 989 (дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 91 коп. - сума інфляційних нарахувань, що у загальній сумі становить 53 022 (п'ятдесят три тисячі двадцять дві) грн. 13 коп. та судові витрати по справі в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. Позивач подав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує з наведених у позовній заяві мотивів, просить проводити судовий розгляд у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 01.11.2017 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 47 000 (сорок сім тисяч) гривень 00 коп. із зобов'язанням повернути вказану суму до лютого місяця 2018 року, тобто до 31.01.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження вищевказаної домовленості між сторонами, та укладення договору позики, відповідачем [PERSON] була написана та власноручно підписана розписка позивачу [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, згідно вимоги про повернення боргу відповідач зобов'язався повернути позивачу отриману позику до лютого місяця 2018 року, тобто до 31.01.2018 року. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк(термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що незважаючи на вищенаведене, відповідач кошти до даного часу за договором позики не повернув позивачу, таким чином, умови договору не виконав. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином з відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Як слідує із змісту ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Ч.1 ст.1050 ЦК України, передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач, станом на день розгляду справи, свої зобов'язання за договором позики, в обумовлений сторонами термін, не виконав, а отже зобов'язаний повернути позивачу, згідно наданого ним суду розрахунку, борг за договором позики в сумі 47 000 (сорок сім тисяч) гривень 00 коп., 4 275 (чотири тисячі двісті сімдесят п'ять) грн. 07 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою, 757 (сімсот п'ятдесят сім) грн. 15 коп. - заборгованість по 3 % річних, 989 (дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 91 коп. - сума інфляційних нарахувань, що у загальній сумі становить 53 022 (п'ятдесят три тисячі двадцять дві) грн. 13 коп. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості за договором позики, складений позивачем, за період з 01 лютого 2018 року по 15 серпня 2018 року, та перевірений судом в судовому засіданні. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з відповідача слід стягнути в користь позивача встановлену в судовому засіданні суму боргу за договором позики в сумі 47 000 (сорок сім тисяч) гривень 00 коп., 4 275 (чотири тисячі двісті сімдесят п'ять) грн. 07 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою, 757 (сімсот п'ятдесят сім) грн. 15 коп. - заборгованість по 3 % річних, 989 (дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 91 коп. - сума інфляційних нарахувань, що у загальній сумі становить 53 022 (п'ятдесят три тисячі двадцять дві) грн. 13 коп. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки рішення постановлено на користь позивача, тому його вимога щодо стягнення з відповідачів понесених судових витрат підлягає до задоволення .

Outcome: approved