Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

15.01.2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Гуляйпільської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 13.01.2012 року [PERSON] склала заповіт, на підставі якого заповіла йому належну їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЗП № 002396, виданого Гуляйпільською РДА Запорізької області, на підставі розпорядження голови Гуляйпільської РДА Запорізької області від 01.11.2002 року № 390, зареєстрованого 08.05.2003 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 331, земельну ділянку, яка розташована на території Гуляйпільської (колишньої Комсомольської) сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, площею 5,7186 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Далі в позові зазначив, що спадкодавець [PERSON] померла 21.03.2014 року і після її смерті відкрилася спадщина на вищезазначену земельну ділянку. За життя [PERSON] здавала йому в оренду належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, яку він використовував відповідно до цільового призначення. Як зазначив далі в позові позивач, заповіт [PERSON] був посвідчений нотаріусом, яким було розяснено вимоги про таємницю заповіту і про його наявність він дізнався під час переукладання договору оренди на вказану земельну ділянку, встановлюючи спадкоємців. Своєчасно не мав змоги звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, так як про наявність заповіту не знав, оскільки спадкодавець померла в м. Синельниково Дніпропетровської області, у своєї доньки, а прописана на момент смерті була у с. Комсомольське Гуляйпільського району Запорізької області. Після смерті [PERSON] Гуляйпільська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області спадщину відумерлою не визнавала. Позивач зазначив, що не звертався із заявою про відмову від прийняття спадщини, а звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] для отримання спадщини, на що йому повідомили, що спадкова справа в реєстрі не відкривалася, але строк для прийняття спадщини ним пропущений і він повинен звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Прохає визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання до нотаріальної контори Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення був повідомлена належним чином, заяв, клопотань суду не надав. Представник відповідача Гуляйпільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області в судове засідання не зявився, надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с. 20). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов обґрунтований, та підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Згідно заповіту, складеного 13.01.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 37, [PERSON], [INFO], належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 5,7186 га, розташовану на території Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІV-ЗП № 002396, виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією Запорізької області 08.05.2003 року, заповіла [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 5,7186 га, розташовану на території Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія ІV-ЗП № 002396, виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією Запорізької області 08.05.2003 року на підставі розпорядження Гуляйпільської РДА від 01.11.2002 року № 390 (а.с. 9). [PERSON] померла 21.03.2014 року у віці 82 років, про що 25.03.2014 року складено відповідний актовий запис № 127, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 407174, виданого повторно 19.12.2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 10). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.12.2017 року, винесеної приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, а спадкоємець пропустив цей строк (а.с. 11). За інформацією, наданою державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області від 24.01.2018 року № 31/801-16 (а.с. 18) та приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу [PERSON] № 18/01-16 від 18.01.2018 року (а.с. 19), спадкова справа після померлої 21.03.2014 року [PERSON] не заводилась. Згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. У відповідності зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно положень ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Обставин щодо прийняття кимось спадщини та заведення спадкової справи судом не встановлено. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємці пропустили шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон надає їм право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповіднодо ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обґрунтовуючи, свої вимоги щодо надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач повідомив, що він своєчасно не звернувся до нотаріальної контори чи уповноваженої посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування з питання оформлення спадщини, в зв'язку з тим, що він не є близьким родичем спадкодавця. Остання перед смертю проживала на території іншої області у своєї дочки. Про те, що [PERSON] виявила бажання заповісти свою земельну ділянку саме йому він не знав. Так як позивач орендував вказану земельну ділянку, то тільки після виникнення необхідності переукласти договір він дізнався про те, що є наявним заповіт. Хоч місце реєстрації [PERSON] і не змінювала, але досить тривалий час була відсутньою в с. Комсомольське (Гуляйпільське) Гуляйпільського району Запорізької області і вони між собою останнім часом не спілкувалися. Оскільки в законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін. Тому, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, що у відповідності до вимог ст. 1272 ЦК України вважає, що вони є підставою для задоволення позову в частині визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, визнання Гуляйпільською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

Outcome: approved