Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

16.10.2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи на те, що він на підставі державного акту є власником земельної ділянки площею 4,1931 га, розташованої на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району. 17.04.2000 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди земельного паю на 5 років. З 2005 року відповідач безпідставно використовує його земельну ділянку, а на його заяву від 06.12.2012 року про незасівання земельної ділянки від відповідача надійшла відповідь, що нібито існує договір оренди землі, укладений між ними 08.05.2009 року до 2017 року. Ознайомившись з реєстраційною справою йому стало відомо, що існує договір оренди від 02.01.2005 року, який він не підписував, земельну ділянку відповідачу не передавав. Просить суд визнати недійсним наданий відповідачем договір оренди земельної ділянки від 02.01.2005 року, зареєстрований в Волноваському районному відділі ДРФ ДП «ЦДЗК» 08.06.2009 року за №040815000214 та зобов*язати повернути йому спірну земельну ділянку. Позивач у судове засідання не з*явився, надав письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу у його відсутність, на задоволенні позову наполягає. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки договір оренди земельної ділянки був переукладений з позивачем у встановленому законом порядку, його умови повністю виконуються і позивач отримує до наступного часу орендну плату. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно ст. ст. 6, 13, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», ст. 125 ЗК України, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов*язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов*язується використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації та тільки після цього набирає чинності. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог , які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Статтею 15 ЗУ «Про оренду землі» - «Умови договору оренди землі» істотними умовами договору оренди є умови і строки передачі земельної ділянки орендарю. Невід*ємною частиною договору оренди землі є акт приймання-передачі об*єкта оренди. Згідно ст. 17 ЗУ «Про оренду землі» передача об*єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Судом встановлено і встановлене підтверджується матеріалами справи, що позивач є власником земельної ділянки площею 4,1931 га, розташованого на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області (пай №220). Його право власності підтверджується державним актом на право власності на землю від 20.03.2003 року, зареєстрованим в Книзі державних актів за №463. 17.04.2000 року між ним та АТЗТ «Екопрод» був укладений договір оренди земельного паю строком на 5 років. У 2005 році договір був продовжений на 5 років автоматично, оскільки позивач не повідомив орендаря про його припинення. 06.12.2012 року позивач написав відповідачу заяву з проханням не засівати землю, оскільки він сам бажає її обробляти. У кінці грудня 2012 року позивач отримав лист від відповідача, із змісту якого йому стало відомо, що існує договір оренди землі від 08.05.2009 року строком на 8 років, який начебто укладений між сторонами 02.01.2005 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що у відповідача право на оренду спірної земельної ділянки, яка належить на праві власності позивачу, у наступний час не існує, оскільки, як слідує із позовних вимог, які підтверджуються висновками судово-почеркознавчої експертизи №423 від 14.07.2014 року, позивач не передавав орендарю земельну ділянку, тобто відсутнє його волевиявлення на передачу землі відповідачу в оренду і у акті приймання-передачі без дати значиться не його підпис, тобто порушені умови та строки передачі земельної ділянки, передбачені п.20 договору оренди землі. Крім того, висновками вказаної почеркознавчої експертизи також не встановлено, що підпис під договором оренди землі від 02.01.2005 року належить саме позивачу. Вказане у сукупності свідчить про наявність підстав для визнання недійсним спірного договору оренди землі. Суд критично ставиться до пояснень представника відповідача у тій частині, що позивач отримував постійно орендну плату за землю, оскільки, як слідує із пояснень раніше допитаного позивача та пояснень представника позивача у судовому засіданні, позивач не розписувався у жодній відомості, удома отримував привезені йому товари сільськогосподарського призначення, оскільки землею останнього користувався відповідач. Представником відповідача не спростовані вказані доводи і тому підстав для відмови у задоволенні позовних вимог немає. На підставі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 229 гр. 40 коп., оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Outcome: approved