Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

16 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Банковська Юлія Василівна про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23 червня 1989 року позивач, [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] . Під час перебування у цьому шлюбі, на підставі рішення виконкому Сонячної сільської Ради народних депутатів № 5 від 28.07.1994, [PERSON] була передана у власність земельна ділянка площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На зазначеній земельній ділянці позивач разом зі своїм чоловіком розпочали будувати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Будівництво велося спільними зусиллями і за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] . У першій половині 2008 року, житловий будинок, загальною площею 83,9 кв.м., житловою площею 45,6 кв.м., сарай, площею 9,2 кв.м., сарай, площею 31,8 кв.м., а також тераса, були добудовані і стали придатними для використання. Проте право власності на нього в установленому законом порядку подружжя не оформило. У подальшому стосунки подружжя погіршилися. Шлюб було розірвано. Право власності на спірний будинок зареєстровано 19.08.2013 року. У цей час у зареєстрованому шлюбі [PERSON] не перебував. [INFO] [PERSON] помер. Заповіту не залишив. Спадкоємцями за законом [PERSON] є його дочка, [PERSON] , та його мати, [PERSON] . У встановлений законом 6-ти місячний строк [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Банковської Ю.В. із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого сина, [PERSON] , але права на спадщину оформити не встигла. [PERSON] заповіт не залишила. Спадкоємцями за законом [PERSON] є відповідачі у справі: онучка - [PERSON] , та син - [PERSON] . Зазначені спадкоємці прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України шляхом подання до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Банковської Ю.В. відповідних заяв. 06 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до [PERSON] , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, зі зверненням щодо можливості видачі їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на підставі ст. 71 Закону України «Про нотаріат», але отримала відмову, бо на момент смерті [PERSON] шлюб між ними був припинений. Позивач вважає, що її права порушено. 21 жовтня 2019 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 14 листопада 2019 року. 11 грудня 2019 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 21 січня 2020 року. Позивач та представник позивача надали суду письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Просили позов задовольнити, справу розглядати без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, у якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час і місце його проведення був повідомлений. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд установив таке. 23 червня 1989 року між позивачем, [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів міста Запоріжжя Запорізької області 23.06.1989, актовий запис № 656. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, на підставі рішення виконкому Сонячної сільської Ради народних депутатів № 5 від 28.07.1994, [PERSON] була передана у власність земельна ділянка площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Указане підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП 07-507036, виданого Сонячною сільською радою народних депутатів Запорізького району Запорізької області 08.02.1995, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 265. На зазначеній земельній ділянці позивач разом зі своїм чоловіком розпочали будувати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Будівництво велося спільними зусиллями і за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] . У першій половині 2008 року, житловий будинок, загальною площею 83,9 кв.м., житловою площею 45,6 кв.м., сарай, площею 9,2 кв.м., сарай, площею 31,8 кв.м., а також тераса, були добудовані і стали придатними для використання. Проте, [PERSON] та [PERSON] право власності на нього в установленому законом порядку не оформили. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.09. 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Факт розірвання шлюбу підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна 18.11.2008, актовий запис № 435 від 14.10.2008. 22 липня 2013 року, відповідно до постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області № 446, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд) і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 гривень. 25.07.2013 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області затвердила декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ЗП180132050048, відповідно до якої об`єктом будівництва є житловий будинок (літ. «А»), тераса (літ. «а»), сарай (літ. «Б»), сарай (літ. «В») за адресою: [ADDRESS] ; загальна площа 83,9 кв.м., житлова площа 45,6 кв.м. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області № 67 від 01.08.2013 житловому будинку [PERSON] присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] , замість старої адреси: [ADDRESS] , землі Сонячної сільської ради Запорізького району. 05 вересня 2013 Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції Запорізької області видала [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 8971458 на житловий будинок [ADDRESS] . Право власності на зазначений житловий будинок зареєстроване 19.08.2013, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 8971753, виданим Реєстраційною службою Запорізького районного управління юстиції Запорізької області 05.09.2013, номер запису про право власності 2376934. У цей час у зареєстрованому шлюбі він не перебував. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Запорізькій області 02.02.2019, актовий запис № 885. [PERSON] заповіт не залишив \~ \~ \~ \~. Спадкоємцями за законом [PERSON] є його дочка, [PERSON] , та його мати, [PERSON] . У встановлений законом 6-ти місячний строк [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Банковської Ю.В. із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем. Зазначене підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Запорізькій області 13.06.2019, актовий запис № 1424 від 26.02.2019. Отже, [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого сина, [PERSON] , але права на спадщину оформити не встигла. [PERSON] заповіт не залишила. Згідно зі ст. 1261, 1266 ЦК України, спадкоємцями за законом [PERSON] є відповідачі у справі: внучка, [PERSON] , та син, [PERSON] . Спадкоємці [PERSON] прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України шляхом подання до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Банковської Ю.В. заяв про прийняття спадщини. Ці обставини підтверджуються копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . 06 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до [PERSON] , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, зі зверненням щодо можливості видачі їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на підставі ст. 71 Закону України «Про нотаріат». Згідно із листом приватного нотаріуса вих. № 568/02-14 від 06.09.2019 підстав для видачі позивачу вказаного свідоцтва немає, позаяк на момент смерті [PERSON] шлюб між ними був припинений. Для вирішення цього питання запропонували звернутися до суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності суд дійшов таких висновків. Згідно із ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України (далі СК України) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Системний аналіз положень ст. 57 СК України дає підстави для висновку про те, що майно, набуте особою у той час, коли вона ні з ким у шлюбі не перебувала, належить їй на праві особистої приватної власності. Отже, норми указаних статей СК України установлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна. Утім, питання належності майна до особистої приватної чи спільної сумісної власності визначається не тільки фактом придбання у шлюбі чи поза ним, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті. Правова природа набуття права власності на новобудову відрізняється від набуття права власності на інше майно, оскільки новобудова може бути здійснена за рахунок інших осіб, у тому числі й за рахунок колишнього подружжя, а прийнята в експлуатацію вже після розірвання шлюбу. Визначення частки права власності подружжя в новобудові здійснюється відповідно до часток вкладу у зведення будівлі у період шлюбу. Тому сам по собі факт оформлення права власності на новобудову після розірвання шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права особистої приватної власності. Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України у справі № 716/53/15-ц від 15.11.2017. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спірний житловий будинок був побудований у період перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, за рахунок спільних подружніх коштів. Указане підтверджується згаданою вище декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, а також технічним паспортом, складеним приватним підприємством «ЗБТІ» 08.06.2013. В обох цих документах вказаний рік побудови будинку. Окрім цього, зазначені вище обставини підтверджуються показами свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які допитані у судовому засіданні. З огляду на викладене, [PERSON] вважає спірний будинок об`єктом права спільної сумісної власності, а тому, виходячи з презумпції рівності часток, їй належить 1/2 (одна друга) частка у праві власності на нього. Відповідачі не визнають це право, а відтак оформити його у позасудовому порядку позивач не може, що істотно звужує його правомочності як власника. Саме невизнання права власності з боку відповідачів змусило позивача звернутися до суду із цим позовом. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, [PERSON] , на підтвердження своїх вимог надала суду належні та допустимі докази того, що спірний будинок був побудований під час зареєстрованого шлюбу за спільні кошти та спільною працею подружжя. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі. Не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не подав відзиву на позов та не надав суду жодних доказів, якщо у нього такі існували, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог. У підготовчому засіданні відповідач проти задоволення позову не заперечував. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved