Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

16.10.2019 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Першої миколаївської державної нотаріальної контори про зняття арешту з квартири [ADDRESS] , накладений ухвалою Народного суду Заводського району м.Миколаєва від 13.06.1996 року. В обґрунтування позову зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2001 року вона є власником квартири [ADDRESS] . У жовтні 2019, звернувшись до приватного нотаріуса, з метою розпорядитися належним майном, їй стало відомо, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження за №3522975 від 27.07.2006, про арешт квартири [ADDRESS] , власником якої вказана [PERSON] , який зареєстрований Першою миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали 2- 1364 від 13.09.1996 Народного суду Заводського району. В зв`язку з тим, що арешт майна порушує її права як власника, просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений ухвалою Народного суду Заводського району м.Миколаєва від 13.06.1996 року. Ухвалою суду від 10.01.2019 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 05.02.2020 державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Миколаївської області надала суду відзив на позов, в якому зазначила, що позивач у своєму позові не оскаржує законність дій нотаріальної контори, а просить скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті Народним судом Заводського району. Перша Миколаївська державна нотаріальна контора лише вносить дані до реєстру обтяжень, а не приймає рішень по суті щодо накладення арешту. Враховуючи викладене просить суд прийняти рішення на свій розсуд, провести судове засідання за відсутності представника, та відмовити в частині вимог до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. В провадженні Заводського районного суду м.Миколаєва перебувала цивільна справа №2-93/1997 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення та визнання права користування житловим приміщенням. В процесу розгляду зазначеної справи, з метою забезпечення позову, ухвалою 2- 1364 від 13.09.1996 Народного суду Заводського району було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.01.2020, цивільна справа №2-93/1997 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення та визнання права користування житловим приміщенням передана до Державної архівної установи Миколаївської області для знищення та упорядкування. Крім того, судом встановлено, що 01.11.2001 на Універсальній біржі «Південь» між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , було укладено договір №3096 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 05.12.2013 вищезазначений договір купівлі-продажу №3096 від 01.11.2001 було визнано дійсним. На теперішній час позивач не має можливості розпорядитися належною їй квартирою, оскільки згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - 27.07.2006 Першою миколаївською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження (№3522975) на квартиру [ADDRESS] , на підставі ухвали 2-1364 від 13.09.1996 Народного суду Заводського району. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2\~ст. 321 ЦК України\~регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. За правилами ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~(чинна редакція) особа, яка вважає,що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. \~ \~ \~ \~Частиною 5\~статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником арештованого майна і має намір розпорядитися належним їй правом, а саме розпоряджатися цим майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, суд враховує, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на розпорядження майном, проте підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб, а саме шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved