Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

16.02.2021 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Томашівської сільської територіальної громади Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , заповіту після своєї смерті не залишила. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала у будинку за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON] та [PERSON] . Позивач проживала за іншою адресою та із заявою про прийняття спадщини не зверталася, тому спадщину прийняли тільки [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] і на момент його смерті у вищевказаному будинку проживав та був зареєстрований [PERSON] , позивач проживала за іншою адресою, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась. [PERSON] одружений не був та дітей в нього не було, заповіту після себе не залишив, спадкоємцем після його смерті був [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, на момент смерті був зареєстрований та проживав у вказаному будинку. За життя заповіту на залишив. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підставі зазначеного, представник позивача просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися, через канцелярію суду представник позивача подав клопотання, в якому позовні вимоги позивача підтримав та просив їх задовольнити, просив справу розглянути в їх відсутність, проти винесення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечував. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про слухання справи у її відсутність, проти позову не заперечує. Відповідно дост. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.10.2002 року виданим Виконкомом Дідівщинської сільської ради Фастівського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №20. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадкодавець заповіту не залишила, спадщину фактично прийняли її сини [PERSON] та [PERSON] , оскільки проживали та були зареєстровані в житловому будинку з спадкодавцем на день її смерті. [INFO] помер [PERSON] . Заповіту за життя [PERSON] не залишив. Спадкоємців які б належали до першої черги не було. [PERSON] на момент його смерті був зареєстрований та проживав разом з спадкодавцем. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Дідівщинської сільської ради Фастівського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №4. Спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Позивач є сестрою спадкодавця, що підтверджується наданими письмовими доказами, зокрема, свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] було присвоєне прізвище « [PERSON] », наданою Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) інформацією, згідно якої батьками [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] . Позивач, реалізуючи своє право на спадщину, звернулася з заявою до державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] , однак отримала постанову від 02.12.2020 року про відмову у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований на території [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Виходячи з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова нотаріуса є обґрунтованою. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем. Перевіряючи доводи позивача судом встановлено, що до складу спадкового майна увійшов житловий будинок [ADDRESS] , який, як зазначає представник позивача, належав матері позивача та спадкодавця - [PERSON] . Відповідно до довідки Комунального підприємства «Фастівське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок [ADDRESS] станом на 01.01.2013 року по праву приватної власності не зареєстрований. Первинна інвентаризація домоволодіння була проведена на ім`я [PERSON] станом на 21.07.1993 року. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення`було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 5 серпня 1992 року. У листі Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» визначено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Враховуючи те, що в технічному паспорті на спірний будинок «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» у графі «рік побудови» зазначено «1965», тобто, спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами побудовано до 05 серпня 1992 року, [PERSON] , яка померла [INFO] набула за життя право власності, яке переходить у порядку спадкування, відповідно до вимог ст. 6, 524-525, 549 ЦК УРСР. Крім того, згідно довідки Дідівщинського старостинського округу Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області від 07.12.2020 року № 12-06/105 [PERSON] була зареєстрована та проживала в житловому будинку [ADDRESS] . На момент її смерті в будинку був зареєстрований її син [PERSON] та син [PERSON] . Відповідно до запису погосподарської книги № 4 на 2001-2005 роки - форма № 1 сільрадівського обліку, затвердженого наказом Держкомстату України 17.07.200 № 234 [PERSON] записана головою домоволодіння за вищевказаною адресою. [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] був зареєстрований та проживав в спадковому будинку до дня своєї смерті до [INFO] . Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок - право власності на спадковий будинок виникло у [PERSON] . Суд вважає доведеним, що спадкоємцем після смерті [PERSON] був її син [PERSON] , а після смерті [PERSON] - [PERSON] , так як вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, як передбачає законодавство. В свою чергу позивач є спадкоємцем за законом після смерті брата [PERSON] та має право на спадкування житлового будинку, тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при підтвердження факту прийняття спадщини не існує. За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на викладене та враховуючи з`ясовані обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були надані сторонами та досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved