Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

16 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18 вересня 2015 року зареєструвала шлюб із відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх, малолітніх дітей не мають. З 2016 року шлюбні стосунки із відповідачем фактично припинено, відповідач залишив місце проживання, спільне господарство не ведеться. Зазначає, що подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 21 березня 2018 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 23 травня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 22 червня 2018 року, яке в подальшому відкладено на 18 липня 2018 року. Ухвалою суду від 18 липня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.08.2018, яке в подальшому відкладено на 05.09.2018. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, у разі неявки відповідача просив проводи заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 18 вересня 2015 року укладено шлюб між громадянкою України [PERSON], [INFO] та громадянином [PERSON] [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-СИ №314576, виданого 18 вересня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с.8) Від шлюбу сторони малолітніх, неповнолітніх дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили у 2016 році. Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності-правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний звязок іншим чином. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Так позивач [PERSON] є громадянкою України, має зареєстроване у встановленому порядку місце проживання на території України, реєстрація шлюбу між сторонами проведена на території України, а тому у даному випадку застосовується чинне законодавство України та вимоги Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений до суду одним з подружжя. Відповідно до\~ч.1\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до розяснень викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Так, судом встановлено, що з 2016 року сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам дійсно допоможе збереженню сім`ї, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Відповідно до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до положень ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, зважаючи, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, а шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved