Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

16.09.2021 р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягувати з останнього аліменти на її утримання, як дружини, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову. В обґрунтування позову зазначає, що 06.10.2007 року позивачка уклала шлюб із відповідачем. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час вони із відповідачем та дітьми проживають разом. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 29.03.2018 року з відповідача було вирішено стягувати аліменти в користь позивачки на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісяця і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.04.2019 року з відповідача було також вирішено стягувати аліменти в користь позивачки на навчання доньки [PERSON] , в розмірі ј частини від усіх його доходів щомісяця і до закінчення навчання, але не пізніше як до досягнення нею 23 років. На даний час відповідач різко змінив своє відношення до їхньої сім`ї, не бере жодної участі у її житті, не допомагає позивачці, ні в побуті, ні матеріально. Вирішення усіх питань, що стосуються сім`ї покладено виключно на позивачку. Позивачка хворіє з 2001 року і через це не працює. Їй було присвоєно другу групу інвалідності. Єдиним її доходом є пенсія по інвалідності в розмірі 2200 грн. на місяць. Цих коштів позивачці не вистачає, оскільки вона постійно купує ліки, сплачує кошти за житло та комунальні послуги. Відповідач щомісяця отримує значний розмір пенсії та виплати за ушкодження здоров`я і має можливість надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. Тому, покликаючись на ст. ст. 75 СК України, просить позов задовольнити. Ухвалою від 27.09.2021 р. судом відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд на 01.11.2021 р. на 12:00 год. в залі судового засідання Червоноградського міського суду Львівської області,. 22.10.2021 року представник відповідача адвокат Золочівський В. П. подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що розмір пенсії позивачки є вищим, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а тому вважає, що позивач не є особою, що потребує матеріальної допомоги у розумінні ч.4 ст. 75 СК України. Також зазначив, що відповідач працював на шахті «Лісова» ДП «Львіввугілля» в шкідливих умовах. Внаслідок такої роботи відповідачу встановлено 40 % втрати працездатності, що в свою чергу вимагає щоденної реабілітації та додаткових матеріальних ресурсів. На утриманні відповідача перебувають його батьки, яким відповідач надає кошти на утримання. Крім того, відповідач вважає твердження позивачки про те, що саме вона оплачує за комунальні послуги хибним, оскільки відповідач системно та одноособово сплачує за комунальні послуги. Також, при змозі відповідач надає позиваці кошти на утримання дітей. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не має змоги сплачувати позивачці аліменти на її утримання за станом свого здоров`я та у зв`язку із сплатою ним відповідачці 41,67 % від свого щомісячного доходу аліментів по двох виконавчих провадженнях та у зв`язку із перебуванням на його утриманні батьків, які є пенсіонерами, інвалідами, а також оплатою одноособово всіх комунальних платежів, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. 29.10.2021 року позивачка подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що хоча й розмір її пенсії по інвалідності є вищим, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, однак його недостатньо для забезпечення її потреб, оскільки вона є інвалідом ІІ групи у зв`язку із чим постійно проходить лікування та потребує сторонньої допомоги та піклування, через що і не працює. Щодо зазначення відповідачем того факту, що на його утриманні перебувають його батьки, позивачка вказала, що таке утримання носить добровільний характер. Щодо сплати комунальних платежів відповідачем, то позивачка вказала, що станом на час подання позовної заяви комунальні платежі вносилися нею. Тому просила твердження відповідача вказані у відзиві не брати до уваги. 01.11.2021 року розгляд справи відкладався за клопотанням представника позивачки у зв`язку із необхідністю витребування інформації про доходи відповідача. Наступне судове засідання було призначено на 29.11.2021 року, яке відкладалося у зв`язку із неявкою сторін на 24.12.2021 року. 24.12.2021 року сторони в судове засідання не з`явилися. Позивачка в судове засідання не з`явилась, проте її представник подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, у якій також зазначив, що позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, позовні вимоги заперечив, просив в задоволенні позову відмовити. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності усіх учасників, є дата складання повного рішення. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського управління юстиції Львівської області (а. с. 5). Сторони є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а. с. 6, 7). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.03.2018 року з відповідача присуджено до стягнення на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.02.2018 року у до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.04.2019 року з відповідача присуджено до стягнення на користь позивачки аліменти на нас навчання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, починаючи з 14.02.2019 року до 30.06.2022 року, але не довше ніж до досягнення дитиною 23 років. Згідно з довідкою про склад сім`ї №5244 від 16.03.2018 року, позивачка разом із відповідачем та дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с.8). \~ \~ \~ \~Із довідки Міжрайонної спеціалізованої психіатричної комісії (МСЕК) №1 Львівського обласного центру МСЕ Комунального закладу Львівської обласної ради Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації серії 12 ААА № 362291 від 10.11.2016 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , встановлена друга група інвалідності загального захворювання терміном до 01.12.2018 року (а. с.11). Із довідки МСЕК №1 Львівського обласного центру МСЕ Комунального закладу Львівської обласної ради Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації серії 12 ААА № 821856 від 15.11.2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , встановлена друга група інвалідності загального захворювання терміном до 01.12.2021 року (а.с.12). Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК Міжрайонної спеціалізованої психіатричною МСЕК №1 Львівського обласного центру МСЕ Комунального закладу Львівської обласної ради Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації серії 12 ААВ № 053269 від 12.11.2021 року [PERSON] , [INFO] , встановлена друга група інвалідності загального захворювання безтерміново (а. с. 98). Як вбачається із довідки про доходи №9335 5232 3432 0310 відділу обслуговування громадян №5 Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області [PERSON] перебуває на обліку в ПФУ та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2200 грн. щомісячно (а. с. 13). Як вбачається із матеріалів справи позивачка хворіє та регулярно потребує коштів на лікування, що підтверджується випискою з медичної карти (а. с. 26, 27) та квитанціями про оплату за придбані ліки (а. с. 28, 29). Крім того, згідно поетапного епікризу відділення анестезіології та інтенсивної терапії Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні» [PERSON] , [INFO] , в період з 03.09.2021 року по 07.09.20221 року перебувала у відділенні інтенсивної терапії та реанімації (а. с. 75). Згідно виписного епікризу Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні» [PERSON] в період з 23.09.2021 року по 12.10.2021 року перебувала на стаціонарному лікуванні в даній клініці з (а. с.76 - 77). Із копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що останній працював у ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» та був звільнений 18.03.2021 року у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я (а. с. 39-41). Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА №094561 від 20.04.2021 [PERSON] 20.04.2021 року вперше та безтерміново встановлено 40 % ступеня втрати професійної працездатності внаслідок роботи в шкідливих умовах (а. с. 37). Як вбачається із довідки №409 від 01.12.2021 року управління обслуговування громадян відділу обслуговування громадян №5 ГУ ПФУ у Львівській області [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області з 18.06.2020 року і отримує пенсію за віком в розмірі 19\~340,00 грн. Згідно відповіді Червоноградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Львівській області Фонду соціального страхування України від 03.12.2021 року №30.02.1-09-2254 [PERSON] перебуває на обліку в Червоноградському відділенні УВД ФССУ у Львівській області з 19.04.2021 року та отримує щомісячні страхові виплати внаслідок втрати професійної працездатності в щомісячному розмірі 13 097,36 грн. Як зазначив відповідач, він несе обов`язки зі сплати комунальних послуг, що підтверджується квитанціями та платіжними дорученнями (а.с.51-70, 89-90), з яких вбачається, що відповідач сплачував комунальні послуги, а саме: послуги водопостачання, утримання житла, теплопостачання та вивезення сміття за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідач вказав що на його добровільному утриманні перебувають його батьки: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із платіжних доручень від 11.10.2021р, 18.10.2021р., 10.11.2021,19.11.2021р. (а. с. 43, 44, 92, 94) відповідачем були надіслані кошти на рахунок [PERSON] . Проте доказів того, що вказані особи являються батьками відповідача суду надано не було. Також суд враховує і те, що такі кошти були перераховані вказаній особи лише після звернення позивача до суду. Також відповідач зазначив, що добровільно надавав позивачці кошти на її потреби та потреби дітей, на підтвердження чого надав платіжні дорученнями від 04.07.2021р, 19.08.2021, 19.10.2021р. про переказ коштів на рахунок позивачки та дочки [PERSON] (а.с.48-50). При ухваленні рішення суд керується наступними нормами чинного законодавства. Відповідно до положень статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (частина 1). Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (частина 2). Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи (частина 3). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина 4). Чинне законодавство у частині другій статті 75\~СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати. При цьому відповідно до частини четвертої статті 75\~СК України\~один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Як видно з матеріалів справи, позивач є непрацездатною за станом здоров`я, оскільки має ІІ групу інвалідності, яка встановлена їй безтерміново. Крім цього, вона стверджує, що постійно потребує матеріальної допомоги, оскільки регулярно хворіє і змушена витрачати кошти на лікування. Проте, позивач отримує пенсію в сумі 2200 грн, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для непрацездатних осіб, оскільки відповідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум на непрацездатну особу в розрахунку на місяць встановлено на рівні: 01.01.2021-30.06.2021 1769 грн, 01.07.2021- 30.11.2021 1854 грн, 01.12.2021-31.12.2021 -1934 грн. При вирішенні питання чи являється позивач особою, яка потребує матеріальної допомоги суд враховує висновки, зазначені у постанові ВС від 24.06.2021 року у справі № 759/6629/19, де вказано наступне. Відповідно до частини четвертої статті 75\~СК України\~один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати. Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини. В розумінні положень частини четвертої статті 75\~СК України\~один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування. З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України. Згідно з частинами першою, другою статті 77\~СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Таким чином, зміст частини четвертої статті 75\~СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги. Одним з найважливіших соціально-економічних прав людини є право на достатній життєвий рівень для особи та її сім`ї (стаття 48), між тим поняття «достатній життєвий рівень» в Конституції України не розкривається і не визначається, як він співвідноситься із прожитковим мінімумом. В той же час у Рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року зазначено, що «у державі, яку проголошено соціальною, визначений законодавцем розмір прожиткового мінімуму має реально забезпечувати гідний рівень життя людини» (речення друге абз.1 пп. 2.3 п. 2 мотивувальної частини). Це зобов`язує державу створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, яка сприяла б узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абз.4-5 пп.2.3 п. 2 мотивувальної частини Рішення Великої палати Конституційного Суду України). Обґрунтовуючи підстави даного позову, позивачка посилалась на те, що за станом здоров`я її майновий стан є вкрай нужденним у зв`язку із чим просить стягнути з відповідача, з яким перебуває у зареєстрованому шлюбі, аліменти на її утримання. Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вартість лікування позивачки перебільшує розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою, та фактичного розміру пенсії, який вона отримує. В результаті цього, право останньої на достатній життєвий рівень для себе, гарантований статтею 48 Конституції України, буде порушене і обов`язок держави щодо створення умов, які б забезпечували всім медичну допомогу і медичний догляд у разі хвороби, буде невиконаний (стаття 12 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права).\~\~ Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії не може впливати на призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його. Окрім цього, аналіз норм СК України свідчить, що ще однією істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України, згідно з якою рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час; непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення; непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу;\~одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги. Під час розгляду даної справи судом таких обставин встановлено не було. Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, суд дійшов висновку, що непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України. Вирішуючи питання щодо здатності другого з подружжя надавати матеріальну допомогу судом встановлено, що відповідач має регулярний дохід, оскільки щомісячно отримує пенсію за віком та страхові виплати на загальну суму, що перевищує 30 тис. грн, а тому має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання непрацездатної дружини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання непрацездатної дружини, судом враховується, зокрема, те, що останній сплачує аліменти на утримання та навчання своїх дітей, а також те, що він також має втрату працездатності в розмірі 40 % і потребує лікування та те, що він додатково добровільно допомагав дружині матеріально. А тому стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно суд вважає надмірним. З урахуванням наведеного, враховуючи принцип співмірності та потреби непрацездатної дружини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання в розмірі 1/8 частини доходів відповідача. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1\~ст. 79 СК України). Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь 16.09.2021р., що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві, тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до\~Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial