Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

16 травня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позовній заяві [PERSON] просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 28.04.2012 року виконкомом Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області; після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище - [PERSON]; стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору. Зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, близько 5 місяців тому назад позивач припинила спільне проживання з відповідачем. Рішення позивача щодо розірвання шлюбу є виваженим та остаточним. Відповідач, проживає окремо, є працездатним та отримує дохід, працює комплектувальником в ТОВ «СВІТЛОТЕК ТРЕЙД». В добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивач та відповідач не вирішили. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог [PERSON] Судом встановлено, що 28 квітня 2012 року виконавчим комітетом Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. За час перебування у шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], а також донька [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Суд, дослідивши обставини справи на підставі наявних доказів, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. За змістом ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується те, що сторони з 28 квітня 2012 року перебувають у шлюбі (а.с.5). У сторін є спільні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.6,7). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач та відповідач проживають окремо, позивач до примирення не прагне, сторони не ведуть спільне господарство, не мають спільного сімейного бюджету, оскільки понад п'ять місяців спільно не проживають, а тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно. Також, враховуючи спільний обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обов'язку сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved