Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

16 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій зазначила, що 06 серпня 1994 року уклала шлюб з відповідачем, який 14 березня 2014 року в судовому порядку розірвано. Під час спільного проживання народилося троє дітей: [INFO] син [PERSON], [INFO] та [INFO] - відповідно дочки [PERSON] і [PERSON]. Зазначила, що діти перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає, добровільно надавати відмовляється. [PERSON] є фізично здоровим, отримує пристойну заробітну плату, працюючи на посаді начальника ВДАІ з обслуговування Камінь-Каширського району, тому спроможний сплачувати аліменти. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/2 частки зі всіх видів його заробітків та доходів, але не менше як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у заяві. Пояснила, що відповідач приїздить до будинку, де вона проживає із дітьми, лише на вихідні, протягом останніх двох років матеріальної допомоги на їх утримання не надає, продуктами харчування не забезпечує. Визнала, що інколи [PERSON] надавав грошові кошти для придбання дочці [PERSON] одягу, однак вважає таку допомогу не достатньою для задоволення потреб 16-річної дочки. Дочці [PERSON] відповідач будь-якої щонайменшої допомоги не надає, жодної участі в її вихованні та утриманні не бере. Просить позов задовольнити. Відповідач позов не визнав. Пояснив, що він допомогу на утримання дочки [PERSON] надає, придбаває їй одяг, оплачує додаткові заняття дочки із репетитором, надає їй готівкові кошти на її особисті витрати. Вважає, що систематично виконує свій батьківський обов'язок із утримання дочки [PERSON]. Визнав, що жодної участі в утриманні дочки [PERSON] не бере, бо не вважає себе її батьком, оскільки дитина народжена після спливу десяти місяців з часу розірвання шлюбу, а відомості про батька дитини зазначені у актовому записі про її народження за вказівкою матері - позивачки у справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], дослідивши подані докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Судом установлено, стверджено рішенням Ратнівського районного суду від 14 березня 2013 року, яке набрало законної сили 26 березня 2013 року, що укладений сторонами 06 серпня 1994 року шлюб розірвано. Як вбачається із свідоцтва про народження [NUMBER] за час перебування сторін у шлюбі, а саме [INFO] народилася [PERSON], батьками якої є позивач та відповідач. Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER] [INFO] народилася [PERSON]. У вказаному документі її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи, що [PERSON] народилася по спливу 10 місяців з часу розірвання шлюбу між сторонами, тому передбачена ст..122 Сімейного Кодексу України презумпція батьківства чоловіка, який перебуває у шлюбі з матір'ю дитини, не діє. У силу ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або ж за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу у разі відсутності спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Як вбачається із листа відділу РАЦСу Ратнівського районного управління юстиції від 25.12.14 саме за прізвищем позивача «[PERSON]» та вказівкою останньої на ім'я і по батькові батька дитини «[PERSON]» було внесено відомості про батька до актового запису про народження [PERSON] №39 від 03.04.14. За таких обставин, враховуючи відсутність заяви відповідача чи судового рішення про визнання [PERSON] батьком [PERSON], недоведеним на даний час є батьківство відповідача щодо цієї дитини. Тому, на думку суду, [PERSON] жодних особистих немайнових чи майнових прав та обов'язків щодо [PERSON], у тому числі з її утримання, не має, відтак позов у частині стягнення аліментів на її утримання є безпідставним. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки Іванни суд виходить із наступного. Так, в силу ст.141 СК України відповідач як батько дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні поряд із позивачкою, а його проживання окремо від дитини не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 цього Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні свідок [PERSON] - дочка сторін показала, що відповідач - її батько протягом останніх двох років з часу розлучення батьків періодично щомісяця надає їй грошові кошти на придбання одягу, взуття, дає готівку на особисті потреби, відвідування школи, протягом останнього року - для оплати додаткових занять із репетитором. Так, зокрема востаннє у грудні 2014 року батько надав більше 3 тисяч гривень на придбання одягу. Показала, що на її прохання відповідач завжди надає їй грошову допомогу. Зазначила, що усіма продуктами харчування, частково одягом, її також забезпечує мати. Факт придбання дочці [PERSON] одягу та оплати послуг репетитора визнала сама відповідач, однак вказала на непостійне виконання останнім свого обов'язку із утримання дитини. Таким чином на підставі пояснень відповідача та узгоджених із ними показань свідка [PERSON] судом установлений факт систематичної участі відповідача в матеріальному забезпеченні дочки шляхом надання їй фінансової допомоги. Враховуючи рівність обов'язків кожного із батьків щодо дитини, беручи до уваги показання свідка [PERSON] про її утримання обома батьками, з огляду на передбачений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для дітей до 18 років (1286 гривень на місяць) суд приходить до висновку про виконання відповідачем свого обов'язку із забезпечення розумних матеріальних потреб дочки [PERSON], у зв'язку із цим - про безпідставність позову в цій частині.

Outcome: dismissed