Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

16 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього франшизу в розмірі 1000,00 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди, а також 3000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 29 жовтня 2019 року в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки RENAULT TRAFIC, державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , і яким керувала його дружина [PERSON] , та автомобіля ЗАЗ VIDA, державний номер [NUMBER] , яким на законних підставах керувала [PERSON] .. Внаслідок зіткнення, автомобіль марки ЗАЗ отримав механічні пошкодження. Особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, визнано [PERSON] , що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2020 року по справі № 205/9786/19. Відповідальність водія [PERSON] була застрахована страховиком Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», що підтверджується полісом ОСЦПВ №АО/0297615, в якому визначено наступні розміри страхових сум (ліміт відповідальності): за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00 грн.; за шкоду заподіяну майну - 100000,00 грн.; розмір франшизи - 1000,00 грн.. За зверненням позивача до страховика, останнім було виплачене страхове відшкодування за вирахуванням розміру страхової франшизи у розмірі 1000,00 грн. Для отримання франшизи позивач звернулась до відповідача, як власника транспортного засобу, однак отримала відмову. Тож, оскільки страхове відшкодування повністю виплачене не було, а також оскільки позивач вважає, що їй було завдано моральну шкоду в результаті дорожньо-транспортної пригоди на суму 3000,00 грн., позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрите загальне позовне провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду невідомі, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, не спростовано сторонами, що 29 жовтня 2019 року в м. Дніпро відбуласядорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки RENAULT TRAFIC, державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , і яким керувала [PERSON] , та автомобіля ЗАЗ VIDA, державний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Внаслідок зіткнення, автомобіль марки ЗАЗ отримав механічні пошкодження. [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2020 року по справі № 205/9786/19 (а.с.10). Згідно ст.9 Закону України «Про страхування», страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Франшиза, цечастина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Суду надано копію полісу № АО/0297615 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.11), яким визначено, що розмір франшизи становить 1000,00 грн. Крім того, судом встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 4285,18 грн., однак страховою компанію, з урахуванням суми франшизи, сплачено 3285,18 грн. Вказане підтверджується відповіддю на адвокатський запит вих. № 51-8157 від 28.12.2020 року (а.с.27). Тож, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення франшизи обґрунтовані та підлягають задоволенню. Позов в частині стягнення моральної шкоди, на думку суду, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За приписами ст. 23, ч.1 ст.1167, ч. 2 ст. 1187 ЦК Ук раїни, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи це, суд вважає, що позивачем не доведено факт наявності фізичних, душевних або психічних страждань, які потребують грошового відшкодування. Щодо стягнення сплаченого судового збору, суд враховує, що позивачем про подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 840.80 грн. за позовну вимогу майнового характеру (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial