Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

16.08.2016 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на гараж. В направленому на адресу суду позові позивач [PERSON] посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 07 березня 2008 року він придбав у відповідачки [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями розташований в м. Миргороді по вул. Я.Усика,17. Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений і зареєстрований в ДКП Миргородтехінвентаризація. Серед господарських будівель придбаних ним разом з житловим будинком на підставі договору купівлі-продажу був і гараж розташований за адресою будинковолодіння. Право власності на гараж окремо не реєструвалося в звязку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів. На даний час він не може вільно розпорядитися своєю власністю, а тому просить суд визнати за ним право власності на гараж розташований в м. Миргороді по вул. Я.Усика 17. Відповідачка [PERSON] повідомлена про день та час судового розгляду справи у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, за місцем реєстрації. В судове засідання не зявилася. Відповідно до положень ст.ст. 77, 225 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився, але направив на адресу суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності. При розгляді справи покладався на розсуд суду. Третя особа Відділ реєстрації прав на нерухоме майно виконавчого комітету Миргородської міської ради в судове засідання не зявився. З направленого на адресу суду листа вбачається, що позивач [PERSON] звертався до державного реєстратора щодо реєстрації права власності на гараж. Правовстановлюючі документи та технічний паспорт на гараж (як окремий обєкт нерухомого майна) заявником подані не були в звязку з чим позивачеві було відмовлено в державній реєстрації права власності на гараж. Справу просили розглянути у відсутності представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 07 березня 2008 року позивач [PERSON] придбав у відповідачки [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Миргороді по вул. Я.Усика №17 та вцілому складається з: жилого будинку А-1, житловою площею 43,5 кв.м., загальною площею 59,9 кв.м., вбиральні «В», гаража «Г», сараю «Д», погреба «Ж», споруд №1-3 на приватизованій земельній ділянці, площею 926 кв.м. Даний договір є нотаріально посвідченим (а.с.23). Позивачем зареєстровано своє право власності на житловий будинок розташований в м. Миргороді по вул. Я.Усика 17 в ДКП «Миргородтехінвентаризація» (а.с.23 на звороті). За договором купівлі-продажу від 07 березня 2008 року позивач [PERSON] придбав у відповідачки [PERSON] земельну ділянку, що знаходиться в м. Миргороді по вул. Я.Усика,17 надану для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, розміром 0,0926 га. Даний договір нотаріально посвідчений (а.с.25). 22 липня 2016 року позивачем [PERSON] виготовлено технічний паспорт на гараж, що розташований в м. Миргороді по вул. Я.Усика,17, як на окремий обєкт права власності (а.с.32). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 11 серпня 2016 року позивачеві [PERSON] відмовлено в державній реєстрації права власності на гараж оскільки гараж є складовою частиною обєкта нерухомого майна, а не самостійним обєктом (а.с.33). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в редакції від 25.05.1998 року різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобнимми будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Позивачем було придбано житловий будинок та земельну ділянку у відповідачки [PERSON] за договорами купівлі-продажу. Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку). В договорі купівлі-продажу житлового будинку гараж зазначений як приналежність головної речі право власності на яку набув позивач. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідачкою не допущено порушення права власності позивача на гараж, оскільки він є його власником на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2008 року, (право власності зареєстроване в ДКП «Миргородтехінвентаризація») в якому спірний гараж виступає приналежністю головної речі. Зважаючи на вище викладене, відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON]

Outcome: dismissed