Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

16 січня 2020 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . З січня 2007 року відповідач в квартирі не проживає, його речі відсутні, комунальні послуги не сплачує та фактично перешкоджає позивачу вільно реалізовувати його право власності та розпорядження квартирою, яку останній має намір продати, що і стало підставою для звернення до суду. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, в позовній заяві представник позивача просив справу розглядати без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечували (а.с. 3). Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Про час розгляду справи відповідач повідомлявся також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Таким чином, враховуючи вжиття судом всіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідача, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про розгляд справи. У визначений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не направив, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. З урахуванням положень ст. ст.\~223,\~280\~ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири з побудовами від 16 грудня 2006 року (а.с. 5-6). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27 грудня 2019 року № 30389 вбачається, що станом на 26 грудня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - власник; [PERSON] , [INFO] , син (а.с. 7). З довідки підписаної Головою вуличного комітету [PERSON] та адміністратором Центру надання адміністративних послуг у м. Лисичанську вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , однак фактично за вказаною адресою не проживає з січня 2007 року по теперішній час (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Положення ст. 321 ЦК України встановлюють непорушність права власності та закліплюють, що ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з травня 2014 року, також що реєстрація відповідача у квартири позивача обмежує останнього у праві вільного користування та розпорядження власністю, тому суд вбачає підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 316, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України та ст. ст.\~10-13,\~81,\~141,\~258-259,\~263-265,\~280-282 ЦПК України, суд -

Outcome: approved