Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

15.06.2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 23.02.2012 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписав заяву № б/н. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Відповідач своїм підписом в анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач надав свою згоду на встановлення кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою Банку і надав Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Він, як власник картрахунку, зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобов`язання за договором. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, не надав своєчасно Банку грошей для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами згідно Умов, тобто порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на 02.04.2020 року відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 50 666 грн. 36 коп., яка складається із: 37 653 грн. 24 коп. - простроченого тіла кредиту; 10 124 грн. 25 коп. - відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов: 500 грн. - фіксована частина та 2 388 грн. 87 коп. - процентна складова. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 50 666 грн. 36 коп. за кредитним договором № б/н від 23.02.2012 року та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 16.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження на підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з особливостями, передбаченими ст. 279 ЦПК України. Ухвалою суду від 16.07.2020 року відкладено розгляд справи для подачі представником позивача доказів та пояснень по справі. Представник відповідач подав відзив на позов разом з письмовими доказами. Позовні вимоги відповідач визнав частково, визнав наявність заборгованості за тілом кредиту в сумі 27 653 грн. 24 коп. Свої заперечення представник обгрунтовує тим, що нарахування відсотків за користування кредитом і штрафних санкцій не відповідає Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», оскільки [PERSON] з 15.03.2016 року був прийнятий на військову службу за контрактом, а 14.03.2020 року звільнений у зв`язку і закінченням строку контракту. Крім того, ніякі Умови та правила надання банківських послуг або Тарифи під час укладення анкети-заяви у 2012 році працівниками Банку до відома відповідача взагалі не доводились, він лише ставив підпис, де йому вказували. Посилаючись на правовий висновок Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, просив відмовити у стягненні відсотків та штрафних санкцій. Також відповідачем за час перебування справи в суді добровільно сплачено на погашення кредиту 10 000 грн. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій він наголошує на тому, що Умови і Правила кредитування відповідачу були відомі; до 2018 року він правильно і вчасно погашав кредит; Банком було враховано статус відповідача як військовослужбовця, відсотки та штрафні санкції йому не нараховувались. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, враховуючи письмові позиції сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Правовідносини, за якими суд вирішує спір, врегульовані такими нормами закону. За положеннями статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтями 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) відповідно до ст. 1054 ЦК України зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України в разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що 23.02.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, за умовами якого відповідач отримав платіжну картку «Універсальна». У заяві вказано, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, які розміщено на офіційному сайті, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідачем факт укладання договору не оспорюється. За своєю сутністю укладений кредитний договір є договором приєднання. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частинами 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Разом з тим, пам`ятку клієнта, яка містить у тому числі Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування він не отримував та з нею не ознайомився, про що свідчить відсутність його підпису в анкеті-заяві. В зазначеній анкеті розмір кредитного ліміту вказано 2 000 грн. без зазначення відсоткової ставки. Банком [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено, а потім зменшено, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти та довідкою про наданні кредитних карток. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD». Натомість доказів того, який пільговий період, відсоткова ставка, пеня, а також штрафи встановлені для отриманої відповідачем картки «Універсальна», позивачем суду не надано. Така інформація в анкеті-заяві відсутня. Наданий Банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. З огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Крім того, умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Великою Палатою Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-1131цс19 у постанові від 03.07.2019 року вказано на те, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Разом з тим, з наданого розрахунку Банку та виписки з рахунку про рух коштів вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом: отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів та частково сплачував заборгованість по кредитному договору. Такі обставини свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому Банком умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору на узгоджених сторонами конкретних умовах кредитування. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 02.04.2020 року сума заборгованості відповідача перед Банком становить 50 666 грн. 36 коп., яка складається із: 37 653 грн. 24 коп. - простроченого тіла кредиту; 10 124 грн. 25 коп. - відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов: 500 грн. - фіксована частина та 2 388 грн. 87 коп. - процентна складова. Оскільки відповідач визнав заборгованість по тілу кредиту, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача залишку простроченої заборгованості по тілу кредиту. При цьому суд враховує, що під час перебування справи в суді відповідач сплатив на погашення кредиту 10 000 грн., що підтверджується квитанцією від 26.06.2020 року. Тож розмір заборгованості має бути зменшеним на таку суму. Заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками за користування кредитом відсутня, а тому суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо незаконного нарахування таких сум. Що стосується нарахування штрафів, то у заяві позичальника від 23.02.2012 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Суд не вбачає підстав для стягнення відсотків на прострочений кредит на підставі ст. 625 ЦК України через необґрунтованість такої вимоги, а тому позовна вимога в цій частині не підлягає задоволенню. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищезазначене з відповідача на користь Банку підлягає стягненню лише заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 27 653 грн. 24 коп. За наведених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial