Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

16 січня 2015 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності, на підставі того, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON].[INFO] помер батько позивача - [PERSON].При житті батьки залишили на ім'я позивача заповіти, за якими заповіли йому належну їм частку квартири [ADDRESS].Після смерті батьків відкрилася спадщина, зокрема на відповідні частки квартири [ADDRESS].Позивач у встановлений законом строк звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини в зв'язку з тим, що правовстановлюючих документах на квартиру [ADDRESS] не визначений розмір часток кожного із співвласників. Вказана квартира належить померлим на правах спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів за номером 3-1882.В зв'язку з тим, що позивач не може отримати Свідоцтво про право на спадщину, він вимушений звернутися до суду з позовом про визначення розміру часток кожного із співвласників в зазначеній квартирі. Позивач у судове засідання не з'явився, представник позивача надала до суду заяву від 05 травня 2015 року, в якій вимоги позову підтримала у повному обсязі, просила розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань про порядок розгляду справи до суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи згоду представника позивача та відсутність відповідача, суд постановляє заочне рішення. У судовому засіданні встановлено, [INFO] померла мати позивача - [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 6690 від 09 липня 2013 року. [INFO] помер батько позивача - [PERSON], про що [INFO] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №83 від 03 січня 2014 року. При житті батьки залишили на ім'я позивача заповіти, за якими заповіли йому належну їм частку квартири [ADDRESS]. Після смерті батьків відкрилася спадщина, зокрема на відповідні частки квартири [ADDRESS]. Позивач у встановлений законом строк звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та матері, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини в зв'язку з тим, що правовстановлюючих документах на квартиру [ADDRESS] не визначений розмір часток кожного із співвласників, що вбачається із відповіді Державного нотаріуса [PERSON] №2489/02-14 від 11.07.2014 року. Вказана квартира належала померлим [PERSON] та [PERSON] на правах спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів за номером 3-1882. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк в шість місяців. При житті батьки залишили на ім'я позивача заповіти, за якими заповіли йому належну їм частку квартири [ADDRESS]. Після смерті батьків відкрилася спадщина, зокрема на відповідні частки квартири [ADDRESS]. Позивач у встановлений законом строк звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та матері, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини в зв'язку з тим, що правовстановлюючих документах на квартиру [ADDRESS] не визначений розмір часток кожного із співвласників, що вбачається із відповіді Державного нотаріуса [PERSON] №2489/02-14 від 11.07.2014 року. Згідно з ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 2 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З урахуванням викладеного, можливо зробити висновок, що частка кожного із співвласників у зазначеному майні є рівною та складає 1/2 квартири за кожним. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Крім того, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач в повній мірі довів суду обставини, на які посилається в позовній заяві, суд не має жодних підстав вважати надані йому докази неналежними та недопустимими, оскільки стороною відповідача не надано жодного доказу, які б спростовували доводи представника позивача. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Outcome: approved