Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

15 жовтня 2019 року виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позовній заяві покликаються на ту обставину, що малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у службі у справах дітей з 18.10.2018 року. Проте про дану сім`ю службі у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради та Володимир- Волинського міському центру соціальних служб було відомо з 2009 року.? Батько малолітньої [PERSON] помер в [INFO]. Відомості про батька малолітньої [PERSON] внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Матір дівчаток зловживає спиртними напоями, не працевлаштована. Матір одружена з [PERSON] , який був неодноразово засуджений за крадіжки та фізичні розправи, відбував покарання в місцях позбавлення волі за ч.2 ст.156 Кримінального кодексу України. У 2018році під час обстежень виявили жахливі санітарно-гігієнічні умови (грибок на стінах та стелі, обдерта підлога та стіни, побиті вікна), відсутність продуктів харчування. У житлі періодично відключають водо-, газо- та електропостачання за несплату. На даний момент підключене лише електропостачання, за яке відповідач та її чоловік не сплачують. [PERSON] разом з дітьми постійно зачинені в будинку. В помешкання потрапити важко, так як ворота зачинені і на подвір`ї відв`язаний великий пес, який нікому не дає пройти до будинку. Зі слів сусідів, діти ніколи не гуляють. Старшу дівчинку випускають лише для відвідування школи. Відповідач відмовляється влаштувати молодшу дочку Вероніку в дошкільний заклад. [PERSON] любить відвідувати школу, має високий рівень знань. Школу без поважних причин не пропускає. Постійно хвалить матір та батька, проте у педагогів виникли підозри, що до цього її змушують самі батьки. 06.06.2019 року було обстежено сім`ю по місцю проживання службою у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, Володимир-Волинським міським центром соціальних служб та поліцією. При обстеженні виявлено, що матір (в стані алкогольного сп`яніння) з молодшою дочкою спала в одній з кімнат будинку, а вітчим (в стані алкогольного сп`яніння) вибіг в нижній білизні з іншої кімнати, де перебував з 10-річною [PERSON] . У будинку були відключені усі комунальні зручності. Готували їсти на цеглинах в дворі будинку. Матір та дітей було вирішено госпіталізувати в стаціонарне педіатричне відділення Володимир- Волинського територіального медичного об`єднання до вирішення подальшої долі дітей на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Проте [PERSON] сказала, що на протязі години переїдуть тимчасово жити до матері чоловіка, де є усі належні умови для утримання дітей. Житлові умови матері [PERSON] були перевірені соціальними службами. Зі слів відповідача, діти спали на ліжку, а троє дорослих на підлозі однокімнатної квартири. Відповідача було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини 10.06.2019 року, проте вона не прийшла, хоча була попереджена належним чином. На засіданні було прийнято рішення щодо підготовки рішення виконавчого комітету про відібрання малолітніх у матері та направлення в притулок м.Рожища. Проте [PERSON] прийшла в службу у справах дітей з проханням помістити дітей в притулок для дітей ССД Волинської ОДА терміном на 1 місяць. За цей час відповідач з чоловіком мали зробити в будинку ремонт, облаштувати окрему дитячу кімнату, сплатити комунальні борги та підключити комунікації. Володимир-Волинський міський центр соціальних служб запропонував взяти сім`ю під соціальний супровід для допомоги проте вони відмовилися. 13.07.2019 року [PERSON] та [PERSON] було влаштовано в притулок м.Рожище. Проте протягом місяця [PERSON] уникала соціальних служб, не відчиняла двері, не з`являлася в службу у справах дітей (неодноразово в вхідних дверях залишали повідомлення). Телефонували відповідач та її чоловік виключно в стані схожому на алкогольне сп`яніння, погрожуючи вимагали повернути дітей. 12.07.2019 року соціальним службам м.Володимир-Волинський вдалося потрапити до будинку, де виявлено матір в стані сильного алкогольного сп`яніння. Ремонт не розпочатий. Матір повідомила, що чоловік вчиняє над нею фізичне та психологічне насилля і визнала, що дітям буде краще жити без неї. 13.07.2019 року педагоги та вихователі притулку, де перебували діти, в телефонному режимі повідомили службі у справах дітей про те, що вітчим [PERSON] занадто часто телефонує малолітній [PERSON] , ставить некоректні питання, постійно перепитує чи чує хтось їх розмову. За три місяці (з 13.06.2019 року до 10.08.2019 року ) перебування дітей в притулку матір жодного разу їх не відвідала, телефонувала рідко. В телефонних розмовах відповідач постійно плачучи, розповідала старшій дочці про свої труднощі. Вітчим та його дружина часто телефонували до працівників притулку в стані схожому на алкогольне сп`яніння. 10.09.2019 року [PERSON] та [PERSON] були переведені з притулку у центр соціально-психологічної реабілітації м. Ковель. Лише 11.09.2019 року матір в стані алкогольного сп`яніння відвідала доньок в центрі реабілітації. Просять позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі по 800грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідно до віку на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на користь установи або особи, під опікою якої перебуватимуть малолітні. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання. 15 листопада 2019 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому вона заперечила обставини, викладені у тексті позовної заяви, вважає їх надуманими, просить суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. 27 листопада 2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, а 06 грудня 2019 року відповідач подала свої заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити, в своїх поясненнях послалась на обставини, викладені у тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили проти позову, вважають обставини, викладені у тексті позовної заяви, надуманими, та не підтвердженими належними доказами, просять відмовити в задоволенні позову повністю. Пояснили, що матір дітей [PERSON] піклується про дітей, виховує їх та дбає про них, разом з чоловіком намагаються створити належні умови для їх життя та навчання та належним чином виконувати батьківські обов`язки. Зазначила, що спиртними напоями не зловживає, перебуває на обліку в центрі зайнятості в пошуках роботи, в даний час стажується на роботі касира в супермаркеті «Сіті». Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є доньками відповідача [PERSON] та перебувають на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у службі у справах дітей з 18.10.2018 року. Батько малолітньої [PERSON] помер в [INFO]. Відомості про батька малолітньої [PERSON] внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Дані обставини стверджуються копіями свідоцтв про народження дітей, про смерть [PERSON] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. Згідно висновку Володимир-Волинської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 232 від 22.08.2019 року, виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.( ст. 150 СК України) Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Покликання позивача, як на підставу задоволення позову, на висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно двох її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради №232 від 22.08.2019 року, суд розцінює критично, оскільки з його змісту вбачається, при його складенні відсутні відомості щодо заходів, які приймалися службою у справах дітей для з`ясування причин невиконання відповідачем батьківських обов`язків. При цьому, як пояснила в судовому засіданні відповідач, позивачем не встановлювались взаємовідносини, що виникли між нею як матір`ю дітей, та малолітніми дітьми. Відповідач ствердила, що ніколи не втрачала інтересу до доньок та хоче приймати участь у їх житті. Такі пояснення відповідача позивачем не спростовані. За таких обставин суд вважає даний висновок необґрунтованим та однобоким, таким який не відображає реальних обставин щодо виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дочок або ж причин не можливості їх виконання. Також суд критично оцінює висновок психологічного дослідження та психолого-педагогічну характеристику на [PERSON] , а також численні повідомлення та листи, оскільки всі вони базуються на припущеннях і не відображають фактів ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, свідоме нехтування нею своїми обов`язками. Численні акти обстежень умов проживання відповідача, показання свідків позивача, також не містять достатньої доказової бази для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки базуються на припущеннях. Та обставина, що відповідач [PERSON] скористалась правом на безоплатну допомогу, подала до суду відзив на позов, збирала та надала суду докази на спростування доводів позивача, певною мірою також свідчать про її відношення до дітей та її небажання втрачати родинні відносини з ними. Окрім цього, суд враховує також ту обставину, що відповідач перебуває на обліку в центрі зайнятості в пошуках роботи, в даний час стажується на роботі касира в супермаркеті «Сіті», за час, що минув після поміщення дітей в КУ «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», відповідач 10 разів відвідувала дітей за місцем їх перебування. Матеріали справи не містять належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б характеризували [PERSON] як особу, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, або ж негативно відноситься до доньок. Суд звертає увагу, що альтернативні заходи реагування держави до відповідача не вживалися, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. З урахуванням того, що відповідач виражала та виражає в даний час своє стійке бажання, у зв`язку із усіма її життєвими обставинами, змінити поведінку щодо дітей в кращу сторону, суд дійшов висновку про те, що позбавлення її батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною - є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Отже, суду не надано доказів, які б свідчили про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, свідоме нехтування нею своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, суд, проаналізувавши обставини та матеріали справи, надавши оцінку висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, в сукупності з іншими наявними у справі доказами, поясненнями сторін та показаннями свідків, встановивши під час судового розгляду що відповідач [PERSON] виявляє стійке бажання приймати участь у вихованні своїх дітей та виконанні батьківських обов`язків та вживає ряд заходів для цього, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі по 800 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідно до віку на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на користь установи або особи, під опікою якої перебуватимуть малолітні. Суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги, з огляду на положення ч.3 ст.166 СК України, відповідно до якої при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. На підставі ст.ст. 7, 164, 165, 166 СК України,

Outcome: dismissed