Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його батьком її малолітнього сина [PERSON], 2013 року народження, та стягнення на її користь аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на ухилення відповідача від подання спільної заяви про реєстрацію народження сина та надання матеріальної допомоги на утримання дитини. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Будучи допитаною в якості свідка підтвердила, що вона завагітніла від відповідача і, що до вагітності з іншими чоловіками не зустрічалася. Відповідач не з'явився про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що в період з початку 2012 року по лютий 2013 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, внаслідок чого позивач завагітніла і [INFO] народила сина [PERSON]. Зазначене підтверджуються показаннями позивача як свідка, показаннями інших свідків та матеріалами справи, які в сукупності узгоджуються між собою, а тому вважається доведеним. Зокрема, свідок [PERSON] показала, що до народження позиача дитини вона постійно проживала зі сторонами в однієї кімнаті, при цьому сторони спали завжди разом. Сторони також вели спільне господарство, разом відпочивали, їздили на природу. Коли позивач вже знаходилася в пологовому будинку вона обговорювала з відповідачем які необхідно придбати речі для дитини і як вони будуть святкувати день народження сина. Свідок [PERSON], яка працювала разом із позивачем, показала, що відповідач завжди підвозив позивача на роботу і забирав її з роботи навіть у той час, коли вона вже була вагітною. Позивач розповідала їй, що батьком дитини є відповідач. У матеріалах справи є фотокартки спільного відпочинку і проживання сторін, що свідчить про існування між ними сімейних відносин. За таких обставин, суд вважає батьківство відповідача по відношенню до сина позивача [PERSON] доведеним. Відповідно до частини першої статті 128 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визначене за рішенням суду. У зв'язку з тим, що після народження дитини відповідач припинив спілкування з позивачем і ухилився від подання спільної з позивачем заяви про реєстрацію народження, його слід визнати батьком її дитини в судовому порядку. Згідно статті 180 Кодексу батьки зобов'язані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що відповідач покинув свою сім'єю і не надає позивачеві матеріальної допомоги на утримання дитини, суд, з урахуванням матеріального стану позивача, вважає можливим стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved