Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

16.10.2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: розірвати договір позики, укладений 09.04.2020 року між сторонами на суму 80 000,00 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача 160 121,00 грн. з яких: 80 000,00 грн. - сума позики, 32 000,00 грн. - проценти від суми позики, 121,00 грн. - сума нарахована за прострочення відповідачем своїх зобов'язань за боргом у виді процентів в розмірі 3% річних відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України; 48 000,00 грн. - упущеної вигоди. Вимоги обгрунтовані тим, що 09.04.2020 року між сторонами був укладений договір позики за яким позивач передала відповідачу 80 000,00 грн. строком на 12 місяців. Як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору лише двічі - 08 травня та 17 червня 2020 року виплатив проценти по 8 000,00 грн. готівкою. На підставі положень статей 611, 610, 651, 653, 1048 ЦК України та враховуючи що відповідач не виконував зобов`язання шляхом виплати процентів за користування коштами, позивач вважає, що є підстави для розірвання договору, стягнення суми наданої позики, процентів за користування коштами липень-жовтень 2020 року, що складає 32 000,00 грн. У відповідності до положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних, нараховані на невиплачені проценти, що в загальній сумі становить 121,00 грн. Крім того, посилаючись на положення ч.5 ст.653, 22 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача упущену вигоду, оскільки в період по 09.04.2021 року вона могла отримати проценти в сумі 96 000,00 грн., проте так як відповідач не виконував власні зобов`язання та позивач вимушена розірвати договір, упущена вигода за період з 10.10.2020 року по 09.04.2021 року становить 48 000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не надходив. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.ст.223, 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та представника позивача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 09.04.2020 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та Державним підприємством «Оборона України» (далі - Позичальник) був укладений Договір позики №005751 за умовами якого Позикодавець передав Позичальнику позику в сумі 80 000,00 грн. строком користування - 12 місяців та зі сплатою процентної ставки у розмірі 10% на місяць з дати отримання Позичальником позики (п.п.1.1, 1.2, 1.3, 1.5 Договору). Як домовились сторони та зазначили в п.1.6 Договору, виплата процентів за договором відбувається щомісячно шляхом перерахування Позичальником відповідних грошових коштів Позикодавцю на реквізити, що вказані в особистому кабінеті Позикодавця на офіційному інтернет сайті Позичальника за адресою: oborukr.org.ua. Як зазначила позивач в позовній заяві, необхідної сторінки на сайті для створення особистого кабінету вона не знайшла. Відповідач не надав суду доказів на спростування зазначеного. З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконала власні зобов`язання та 09.04.2020 року в користування відповідачу передала грошові кошти в сумі 80 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера Серія 12 АААД 002808. Крім того, в цей же день позивачу був наданий Сертифікат строкової позики №005751 на суму 80 000,00 грн. Відповідач не надав суду доказів належного виконання зобов`язань щодо сплати процентів за користування коштами та повернення суми позики. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1048 ЦК України визначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. В той же час згідно із положеннями статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Крім того, згідно з положеннями статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору, позивач зазначала, що вона розраховувала на отримання процентів за користування коштами, проте з боку відповідача зобов`язання в цій частині не виконувалось, крім двох платежів (кошти передавались готівкою) на суму по 8 000,00 грн., які відбулись 08 травня та 17 червня 2020 року. Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив та не надав доказів належного виконання зобов`язань, а тому суд враховуючи що позивач позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору (отримання процентів за користування коштами), вважає за можливе задовольнити вимоги позову в частині розірвання договору, стягнути позику в розмірі 80 000,00 грн. та проценти за користування коштами за липень-жовтень 2020 року, що становить 32 000,00 грн. Крім того, позивач звертаючись із позовом, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України просила стягнути з відповідача на свою користь 3% річних, нарахованих на суму невиплачених процентів. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. З врахуванням зазначеного та невиконання відповідачем зобов'язань, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача 121,00 грн. нарахованих 3% річних згідно із проведеним розрахунком позивача, який перевірений судом. Також позивач на підставі положень ч.5 ст.653, ст.22 ЦК України просила стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди. Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони. Враховуючи припис частини четвертої статті 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином. Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Отже, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував. Позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 червня 2019 року справа № 910/422/18. Таким чином, оскільки відповідач в односторонньому порядку фактично відмовився від виконання зобов`язання, не повідомивши позивача про такі причини, не виконував зобов`язання у строки та спосіб, визначений умовами договору, враховуючи що позивач передаючи в позику кошти, могла б отримати доходи в загальному розмірі 96 000,00 грн. (12 місяців х 8 000,00 грн.), проте внаслідок неналежного виконання зобов`язань відповідачем договір було розірвано за рішенням суду, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 48 000,00 грн. (винагорода згідно з умовами договору за період з 10.10.2020 року по 09.04.2021 року). На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача: 80 000,00 грн. - сума позики, 32 000,00 грн. - проценти за користування коштами, 48 000,00 грн. - упущена вигода та 121,00 грн. - 3% річних, нараховані на несплачені проценти, а всього до стягнення підлягає 161 121,00 грн. Крім того, у відповідності з положеннями статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved