Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

17.04.2015 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], треті особи: Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Селидівської міської ради Донецької області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Гірницької міської ради, Орган опіки та піклування Красноармійської міської ради Донецької області, про позбавлення його батьківських прав щодо його сина [PERSON], 14.04.2013р.народження. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона є матірю неповнолітнього [PERSON], 14.04.2013р.народження, відповідач є його батьком. Вона самостійно виховує та повністю опікує свого сина, який є інвалідом дитинства, та перебуває на «Д» обліку з діагноз «[PERSON], явище дисгенезу кута передньої камери. Вроджене субтотальне бельмо роговиці. Мікровтальм». Шлюб з відповідачем розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.05.2014р., справа за №2/235/1137/14 за позовом відповідача. Відповідач ніяким чином не приймає участі у вихованні свого хворого сина та не приймає участі у його лікуванні. Дитина фактично позбавлена уваги батька. Ставлення до рідної дитини у Відповідача байдуже, він ухиляється також від сплати обов'язкових аліментів на утримання дитини. Дитина на цей час захищена, охайна та доглянута, але відповідачу син не потрібен, нагляд за станом здоровя дитини з моменту її виродження і по сьогоднішній день здійснює вона сама, відповідач участі в вихованні дитини не приймає. Вона діє відповідно до Закону України «Про охорону дитинства». Її матеріальний стан, умови мешкання, фізичний та психічний стан здоровя дозволяє виховувати, доглядати та лікувати її сина. Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування її та дитини, вона ніколи не створювала перешкоди відповідачеві у спілкуванні з дитиною та у вихованні дитини , але відповідач не бажає виконувати батьківські обовязки , покладених на нього законом, щодо дитини. Нехтування батьківськими обовязками з боку відповідача може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. В березні 2015р. вона звернулася за місцем свого постійного проживання до Відділу опіки та піклування Селидівського міськвиконкому з відповідною заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина - [PERSON]. Згідно висновку Органу опіки та піклування позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] є доцільним. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його сина [PERSON], 14.04.2013р.народження. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав , просив суд відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що він бажає займатись вихованням дитини, але позивачка йому в цьому перешкоджає. Коли народилась дитина, він надавав допомогу позивачці, привіз її з лікарні додому, але 22.05.2013 року позивачку разом з дитиною забрала її мати та перевезла її в м. Гірник Донецької області, де та і мешкає по цей час. З того часу відносини вони з відповідачкою не підтримують. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06 травня 2014 року(за його заявою) шлюб між ними розірвано. Востаннє дитину бачив в 2013 році. За рішенням Красноармійського міськрайонного суду з нього на утримання дитини стягнуті аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, на утримання дружини 1/6 частину всіх видів заробітку(доходів). Аліменти він сплачував до вересня 2014 року, поки працював на ПАТ ШУ «Покровське». Після звільнення з цього підприємства, він працевлаштувався електромонтером міського телефонного електрозвязку Цеху телекомунікаційних послуг №14 м. Красноармійськ, про що повідомив виконавчу службу, але до цього часу виконавчий лист на направлено за новим місцем його роботи (підприємство було зареєстроване в [INFO]) і аліменти з нього не стягуються. Фактично з вересня 2014 року по травень 2015 року аліменти з нього не вираховувались і добровільно матеріальну допомогу він не надавав, але вважає, що в цьому відсутня його провина. Щодо виховання дитини, суду пояснив, що в жовтні 2013 року він звернувся з заявою до виконавчого комітету Гірницької міської ради про визначення ступеню участі його у вихованні сина і таке рішення було прийняте 18.10.2013 року, але позивачка не виконувала його, тому він звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 16.01.2014 року його вимоги були задоволені, позивачку [PERSON](після розірвання шлюбу Брик) було зобовязано не чинити йому перешкоди у вихованні дитини та встановлено дні і години для спілкування. Після набрання чинності рішенням суду, він 1 раз за участю представника Органу опіки та піклування виконкому Гірницької міської ради бачився з дитиною, приходив також з дільничним інспектором ( прізвища якого він не памятає), але позивачка не відкрила йому та не відповідає на його телефонні дзвінки. Представники третьої особи Служби в справах дітей Селидівської міської ради Донецької області [PERSON]О та Органу опіки і піклування Гірницької міської ради Донецької області [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримали, вважають, що є всі підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його сина [PERSON], [INFO], що також відповідає інтересам дитини. Представник Органу опіки і піклування виконкому Красноармійської міської ради Донецької області [PERSON] просить рішення винести на розсуд суду, оскільки в судовому засіданні були з»ясовані обставини, раніше їм не відомі, а тому комісія дійшла невірного висновку з приводу недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Суд заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, що підтримала заявлені вимоги, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про народження дитини, що позивачка [PERSON] є матірю неповнолітнього [PERSON], 14.04.2013р.народження, відповідач [PERSON] є його батьком. (а.с.13). [PERSON] є інвалідом дитинства, та перебуває на «Д» обліку з діагноз «[PERSON], явище дисгенезу кута передньої камери. Вроджене субтотальне більмо роговиці. Мікровтальм».(а.с.4,12). Шлюб з відповідачем розірвано рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.05.2014р., справа за №2/235/1137/14 за позовом відповідача. Після розірвання шлюбу прізвище дружини змінено на дівоче Брик(а.с.7). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконкому Гірницької міської ради Донецької області № 02-34-55 від 26.03.2015р., визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON]. щодо його сина [PERSON], [INFO] оскільки зясовано, що батько - [PERSON] не займається вихованням сина, не відвідує його, не приділяє увагу дитині, матеріально не підтримує (аліменти не сплачує), кошти на лікування не надає, участі у лікуванні дитини не приймає(а.с.25). Зі змісту ст.164 Сімейного Кодексу України вбачається, що мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки відповідач [PERSON] не займається вихованням сина, не відвідує його, не приділяє увагу дитині, матеріально не підтримує, аліменти не сплачує з вересня 2014 року, кошти на лікування сина не надає, участі у лікуванні дитини не приймаєсуд дійшов висновку, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, його слід позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO] . Суд не може прийняти за основу заперечення відповідача [PERSON]О про те, що він бажає приймати участь у вихованні дитини, але позивачка перешкоджає йому в цьому, оскільки ці заперечення спростовуються матеріалами цивільної справи. Із матеріалів справи, зокрема рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16.01.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, яким були задоволені вимоги позивача(а.с.49) вбачається, що позивачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позову [PERSON] Тобто, фактично на час судового розгляду підстав для звернення до суду не було, але позивачеві необхідно було визначити конкретні дні та часи спілкування з дитиною, що рішенням суду і було зроблено. Разом з тим, після набрання чинності рішенням суду, відповідач [PERSON] ні своє відношення до дитини, ні свою поведінку не змінив, ніяких заходів щодо побачення з дитиною, чи бажання приймати участь в її вихованні та утриманні не приймав, доказів того, що позивачка [PERSON]О.) не виконувала рішення суду, суду не надав, до державної виконавчої служби з приводу невиконання рішення суду позивачкою не звертався. Знаючи про те, що виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та дружини зупинене і виконавчий лист не можливо направити за місцем його нової роботи (в м. Донецьк) у звязку з проведенням АТО та відсутністю поштового звязку, він довгий час( з вересня 2014 року по травень 2015 року) не надавав ніякої допомоги на утримання дитини та дружини, що, на думку суду, свідчить про його навмисне ухилення від виховання та утримання дитини. Заяви позивачки до ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції, до Служби у справах дітей Красноармійської міської ради Донецької області та Селидівського МВ ГУМВС України в Донецькій області і відповіді на ці листи(а.с.29-32) свідчать про те, що позивачка в 2014 році неодноразово зверталася до різних інстанцій з приводу вжиття заходів до [PERSON] щодо ненадання ним матеріальної допомоги на утримання та лікування сина, а також з приводу того, що він ухиляється від виховання сина. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 243,60грн.

Outcome: approved