Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

17.08.2020 [PERSON] звернулася до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що на підставі рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29.01.2008 з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів доходу відповідача. Через ухилення відповідача від регулярної сплати аліментів за період з 07.08.2012 по 01.07.2020 утворилася заборгованість у розмірі 135 780, 08 грн., отже розмір пені за 2920 днів прострочки сплати аліментів складає 3 964 776,00 грн (1357,80 грн - заборгованість за 1 день помножена на 2920 днів). На підставі ст. 196 Сімейного кодексу України позивач просила стягнути на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі ста відсотків заборгованості. Ухвалою суду від 19.08.2020 провадження по зазначеній справі відкрито та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем [PERSON] подано заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та ініційовано перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.10.2020 в порядку ч.4 ст. 274 ЦПК України постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 16.10.2020 відповідачем [PERSON] подано відзив, у якому він у задоволенні позову [PERSON] просив відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду від 29.01.2008 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей ним виконувалося, він регулярно сплачував аліменти, приймав участь у житті і вихованні своїх дітей, ніс додаткові витрати - медичні обстеження та лікування, оздоровлення, забезпечення продуктами харчування та одягом, засобами мобільного зв`язку тощо, тому відсутня його вина у виникненні заборгованості, що виключає можливість нарахування пені. Крім того, як на підставу відсутності його вини у виникнення заборгованості вказує на те, що у 2011 році він одружився та в нього народився син [PERSON] , який також перебуває на його утриманні; з 2012 року відповідач перебуває на обліку у медичному закладі з приводу гіпертонічної хвороби та потребує регулярного лікування; у період 2015-2017рр на його утриманні знаходився онкохворий батько, на лікування якого витрачені значні кошти; у 2018 році він втратив роботу з офіційним працевлаштуванням та його доходи мали мінливий характер; з березня 2020 року через введення на території України карантинних заходів мав нестабільний невеликий заробіток, тому сплачував аліменти з урахуванням свого матеріального стану. Крім того зазначає, що позовна заява [PERSON] не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки містить ряд недоліків, а саме: у тексті позовної заяви здійснюється посилання на відповідача, який вказаний як « [PERSON] »; зазначено, що відповідач має утримувати свою дитину, натомість, як він є батьком трьох дітей, а не однієї дитини. Вважає, що рішення суду від 29.01.2008, яким стягнуто з нього аліменти на утримання дітей, ухвалено з порушенням норм матеріального права, оскільки у ньому невірно визначено частку його доходу, яку він має сплачувати на утримання дітей, що на цей час зумовило неправильний розрахунок заборгованості по аліментам, у зв`язку з чим ним подано апеляцій скаргу на це рішення суду. Також вказав на те, що розрахунок заборгованості по аліментам, складений 17.07.2020 державним виконавцем, який покладений позивачем в основу обрахунку суми пені, є не вірним, оскільки після його звернення із запитом від 24.09.2020 до державного виконавця, ним отримано розрахунок, відповідно до якого станом на 04.09.2020 заборгованість складає 52375,17грн. Вважає, що розрахунок пені, здійснений позивачем, не узгоджується із правовою позицією Верховного Суду та не відповідає правилам її обрахунку та вказаній у цій позиції формулі (а.с.106-110). 19.10.2020 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог та стягнення з відповідача пені за період з 01.06.2012 по 04.09.2020 у сумі 69 245,49грн., що дорівнює ста відсоткам заборгованості по аліментам (а.с.121-122). 18.12.2020 відповідачем подано доповнення до відзиву, у якому [PERSON] зазначив, що сума заборгованості у сумі 69 245,49грн., яка зазначена позивачкою у заяві про уточнення позовних вимог, нічим не обґрунтована та відповідним розрахунком державного виконавця не підтверджена. У зв`язку з тим, що державним виконавцем не розглянуті його звернення щодо перерахунку заборгованості з урахуванням наданих ним документів про доходи, він вимушений був провести незалежну аудиторську перевірку та згідно з висновком аудитора визначено суму заборгованості за період з вересня 2012 року до вересня 2020 року у сумі 16 823,81 грн. 05.01.2021 Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янську Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) для огляду надано матеріали виконавчого провадження № 36695259 та уточнений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 31.12.2020 (а.с.187-189). Ухвалою суду від 05.01.2021 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. 18.01.2021 відповідачем [PERSON] до суду надано копію квитанції про сплату заборгованості по аліментам на користь [PERSON] у сумі 48 723, 20 грн (а.с.201). У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. При цьому, не заперечувала факт отримання суми заборгованості по аліментам у розмірі 48 723, 20 грн та просила стягнути на її користь з відповідача пеню у розмірі 69 245,49грн. та 2 500грн. понесених витрат на правничу допомогу, наполягаючи на тому, що сам факт погашення відповідачем заборгованості по аліментам не позбавляє її права на отримання пені. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Саутенко С.О. у задоволенні позову просили відмовити з підстав, зазначених у відзивах, та просили суд врахувати, що вина відповідача у виникненні заборгованості відсутня, а на день розгляду справи заборгованість по аліментам сплачена у повному обсязі. Суд, заслухавши доводи позивачки та її представника, з`ясувавши позицію відповідача та думку його представника, дослідивши матеріали, справи встановив обставини та відповідні правовідносини, що виникли у справі. Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29.01.2008 у справі № 2-526/2008, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини всіх видів доходу [PERSON] , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення повноліття останньої дитини, починаючи з 16.01.2008 (а.с.8). За положеннями частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на підставі рішення суду та вказано, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. З розрахунку заборгованості, складеного 31.12.2020 державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та місту Куп`янську Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Тіміршиною Л.І., встановлено, що за період з вересня 2012 року по 04.09.2020, тобто день досягнення повноліття найменшою дитиною, заборгованість [PERSON] становить 48 723,24 грн (а.с.187-189). Враховуючи, що позивачем [PERSON] позовних вимог щодо визначення розміру заборгованості по аліментам не заявлено, а відповідачем [PERSON] 19.01.2021 особисто на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби перераховано грошові кошти в сумі 48 723,20 грн. з призначенням платежу «сплата аліментів за виконавчим провадженням», та приймаючи до уваги, що після приєднання до матеріалів справи відповідного розрахунку від 31.12.2020 та доказів, підтверджуючих виконання боржником розміру заборгованості у повному обсязі, від сторін зауважень щодо визначення розміру заборгованості та правильності її нарахування не надійшло, суд дійшов висновку про необхідність прийняття до уваги саме цього розрахунку державного виконавця від 31.12.2020 при вирішенні позовних вимог, оскільки його здійснено з урахуванням наданих платником аліментів доказів про сплату аліментів в період 2008 - 2020 рр та він відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5) . Відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Положеннями статті 196 Сімейного кодексу України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд з`ясовує розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установлює строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислює розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня звернення до суду з позовом про стягнення пені, підсумовує розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначає її загальну суму. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З розрахунку державного виконавця на а.с.187-189 встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у вересні 2012 року, сплаті підлягали аліменти у розмірі 662грн., відповідачем сплачено - 0 грн., отже за період з 01.10.2012 по 04.09.2020 прострочення тривало 2895 днів; у жовтні 2012 року сплаті підлягали аліменти у розмірі 662грн., сплачено - 0 грн., отже за період з 01.11.2012 по 04.09.2020 прострочення тривало 2864 дня; у листопаді 2012 року сплаті підлягали аліменти у розмірі 662 грн., сплачено 200грн., отже за період з 01.12.2012 по 04.09.2020 прострочення тривало 2834 дні; у грудні 2012 року сплаті підлягали аліменти у розмірі 350грн., сплачено 0 грн., отже за період з 01.01.2013 по 04.09.2020 тривало 2803 дні. Отже, приймаючи до уваги вищевказану формулу обрахунку, пеня за несплачені у вересні 2012 року аліменти становить 662грн.х0,01х2895=19164,90рн., у жовтні 2012 року - 662грн.х0,01х2864=18959,68грн., у листопаді 2012 року - 462 грн.х0,01х2834=13093,08грн., у грудні 2012 року - 350х0,01х2803=9810,50грн. Підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму лише за період з 01.09.2012 по 01.01.2013, встановлено, що вона дорівнює 61028,16 грн., суд дійшов висновку, що загальний розмір пені за весь час прострочення значно перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментам, який утворився станом на 04.09.2020, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, тобто у сумі, яка дорівнює 100 відсоткам заборгованості. Судовим розглядом встановлено, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що у свою чергу свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Суд не приймає до уваги доводи відповідача в частині відсутності його вини у виникненні заборгованості, з огляду на те, що відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 47 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, однак [PERSON] за час перебування цієї справи на розгляді у суді не надано будь-яких доказів, підтверджуючих відсутність його вини у прострочені платежів зі сплати аліментів. Крім того, його посилання на знаходження на його утриманні сина [PERSON] від іншого шлюбу, онкохворого батька, його особисте лікування жодним доказом не підтверджені. Відповідач, будучи обізнаним про обов`язок сплачувати аліменти, аліменти на утримання дітей сплачував нерегулярно, жодних належних та допустимих доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини суду не надав. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відомостей про несвоєчасну виплату заробітної плати, затримку або неправильне перерахування аліментів банками чи відділеннями поштового зв`язку матеріали справи не містять, не посилався на такі обставини і відповідач під час судового розгляду справи, а тому за відсутності будь-яких належних доказів неможливості сплачувати аліменти суд доходить висновку про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів у вигляді пені. Посилання [PERSON] на технічну помилку у зазначенні прізвища в описовій частині позовної заяви не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позовна заява та докази, якими вона обґрунтовується, містять анкетні дані відповідача та при уточненні позовних вимог позивачкою зазначений недолік було виправлено. Щодо заперечень відповідача в частині відсутності його вини у несвоєчасній сплаті аліментів, що підтверджується, на його думку, участю у додаткових витратах на утримання дітей - медичних обстеженнях, лікуванні, оздоровленні дітей, придбання їм мобільних телефонів, забезпечення час від часу одягом та продуктами харчування, суд відхиляє їх з огляду на те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дітей, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, а участь боржника у вихованні дітей сприяла його обізнаності щодо потреб дітей, пов`язаних з їх матеріальним забезпеченням. Обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей ґрунтується на законі, а рішення суду в цьому контексті лише змушує відповідача до виконання цього обов`язку у примусовому порядку, тому відповідач повинен був вживати заходів для своєчасного перерахування аліментів. Положеннями частини 1 статті 179 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Наявність заборгованості зі сплати аліментів свідчить про те, що діти були позбавлені майна, що належить їм за законом. Стягнення пені за прострочення виконання аліментних зобов`язань є механізмом захисту порушених прав дітей на належне утримання. Крім цього, суд зазначає, що саме по собі погашення заборгованості по аліментам не спростовує наявності періодів прострочення виплати аліментів та не виключає права позивачки на отримання пені за несвоєчасне виконання [PERSON] аліментних зобов`язань. Оглянувши у судовому засіданні матеріали виконавчого провадження АСВП 36695259, судом встановлено, що відповідач як боржник у виконавчому провадженні впродовж примусового виконання виконавчого документа, до вересня 2020 року, тобто часу звернення [PERSON] до суду з цим позовом, не скористався правом отримати розрахунок заборгованості по аліментах від виконавця та перевірити повноту та правильність сплати ним аліментів. Крім того, матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що у зв`язку з виникненням у [PERSON] , як платника аліментів, заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяця, постановами державного виконавця накладені арешти на грошові кошти боржника, щодо нього встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами тощо (а.с.221-226), що у свою чергу також підтверджує наявність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення на її користь пені у розмірі 100 відсотків заборгованості, що мала місце станом на 04.09.2020, тобто у розмірі 48 723, 24 грн. Крім цього, за положеннями статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На правничу допомогу, надану у виді складання позовної заяви, [PERSON] понесено витрати у розмірі 2 500 грн, що підтверджується квитанцією від 10.08.2020, договором про надання правової допомоги від 10.08.2020 (а.с.210-212), які на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у мінімальному розмірі, визначеному пп.1.1. п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач при зверненні до суду з цією позовною заявою від його сплати була звільнена.

Outcome: partial