Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

15.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.12.2016 року помер її батько [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в м. Буринь по вулиці 8 Березня, 17. Вона є спадкоємцем за законом і прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до органів нотаріату. Однак нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки правовстановлюючих документів на будинок [PERSON]А за життя не отримував. Просила визнати за нею право власності на будинок з господарськими спорудами. Позивачка досудового засідання не зявилася, надала суду заву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача [PERSON] міської ради Сумської області надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсягу, просив справу розглянути без його участі. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень\~ ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши представлені докази та давши їм оцінку, суд\~ приходить до наступних висновків. [PERSON] на підставі рішення виконкому [PERSON] депутатів трудящих №5 від 02.03.1965 року надано дозвіл перебудови житлового будинку на старій присадибній ділянці (а.с 29). У 1965-1980 роках на зазначеній земельній ділянці був побудував житловий будинок з господарськими спорудами та йому було присвоєно адресу: Сумська область, м. Буринь, вулиця 8 Березня, 11, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок ( а.с.19-24). У відповідності до довідки [PERSON] міської ради №5733 нумерація даного домоволодіння змінювалась із №11 на №15, а потім із №15 на №17. При цьому в 1973-1980 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від\~\~26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.\~ Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.\~ Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.\~\~\~ Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок на той час був сам факт збудування або купівлі ним будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.\~ Тобто [PERSON] побудувавши у 1973-1980 роках житловий будинок та надвірні споруди набув статусу власника житлового будинку та, згідно зі ст.86 ЦК Української РСР 1963 року, набув право, в межах, установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном. 28 грудня 2016 року помер [PERSON]А, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БП № 273112 від 30.12.2016 року (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої ввійшло, в тому числі право на спірний будинок. Як вже було встановлено судом раніше, спадкодавцем за життя правовстановлюючих документів на будинок не було отримано, що унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право власності на будинок шляхом нотаріального оформлення спадщини, що вбачається з листа приватного нотаріуса [PERSON] № 508/01-16 від 18.07.2017 року (а.с.41) [PERSON], як єдина спадкоємиця померлого [PERSON], звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте, свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок [PERSON] не отримала через відсутність правовстановлюючих документів, що вбачається з листа № 508/01-16 від 18.07.2017 року приватного нотаріуса [PERSON] а також інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 49978651 від 22.11.2017 року. 25.09.2017 року ТОВ « [PERSON] бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами, згідно якого вбачається, що за адресою: Сумська область, Буринський район, м. Буринь, вулиця 8 Березня, 17 розташовані житловий будинок «А-1» з верандою «а», тамбуром «а1», сараєм «Б», убиральнею «Г», сараєм «Д», літньою кухнею «Е» з верандою до літньої кухні. «е» огорожею №1-2 (а.с.19-24). Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж, виконаного ФОП [PERSON], (сертифікат серії АЕ № 001081 від 14.01.2013 року) вбачається, що спірний житловий будинок збудований відповідно до державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зазначене, приймаючи до уваги факт визнання позову відповідачем та, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому, за позивачкою слід визнати право власності на вказаний житловий будинок.

Outcome: approved