Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

15 січня 2018 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом, яким просить визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» (далі по тексту - ТОВ «Нова пошта») № 246-К від 27 грудня 2017 року, яким звільнено позивача з посади директора філії в м. Бориспіль ТОВ «Нова пошта»; поновити [PERSON] на посаді директора філії м. Бориспіль ТОВ «Нова пошта»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного з незаконним звільненням та моральну шкоду в розмірі 88100 грн. 00 коп.; судові витрати покласти на ТОВ «Нова пошта». В обгрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач в період з 01 червня 2016 року по 27 грудня 2017 року працювала в ТОВ «Нова пошта» на посаді директора філії м. Бориспіль. Наказом відповідача № 246-К від 27 грудня 2017 року [PERSON] звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним виходячи з наступного. 20 червня 2017 року [PERSON] було доведено товариством до відома про наказ № 96-К/тр від 20 червня 2017 року, згідно якого у ТОВ «Нова пошта» 21 серпня 2017 року заплановано провести скорочення штату департаменту філіальної мережі в кількості однієї штатної одиниці, а саме директора філії товариства в м. Бориспіль. У зв'язку з чим зобов'язано начальника відділу кадрового обліку [PERSON] 01 липня 2017 року провести переведення працівників філії в м. Бориспіль у філію в м. Бровари; погодити скорочення штатної одиниці з головою ВПСП; у термін до 21 червня 2017 року ознайомити під підпис з цим наказом і попередженням про скорочення посади відповідного працівника; у термін з 21 червня 2017 року по 21 серпня 2017 року пропонувати працівнику переведення на інші вакантні посади. Проте, в період з 21 червня 2017 року по 21 серпня 2017 року позивачу не пропонували жодної посад та не було погоджено скорочення штатної одиниці з головою ВПСП. Крім того, 21 серпня 2017 року скорочення посади [PERSON] так і не відбулось, у зв'язку з чим вона вважала, що наказ ТОВ «Нова пошта» № 96-К/тр від 20 червня 2017 року втратив свою чинність і до грудня 2017 року продовжувала працювати на посаді директора філії в м. Бориспіль та отримувала заробітну плату. 11 грудня 2017 року позивачці на виконання умов наказу № 96-К/тр від 20 червня 2017 року запропоновано три посади, від яких вона відмовилась, оскільки посади не відповідали рівню її кваліфікації, досвіду та даний наказ, на її переконання втратив свою чинність. Наказом ТОВ «Нова пошта» № 246-К від 27 грудня 2017 року [PERSON] звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, який вона вважає незаконним, оскільки звільнення відбулось без законної підстави з чисельними порушеннями. Зважаючи на вказане, [PERSON] звернулась до суду за захистом порушених прав до суду та просить скасувати наказ про звільнення, поновити її на посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного з незаконним звільненням та моральну шкоду в розмірі 88100 грн. 00 коп., а судові витрати покласти на ТОВ «Нова пошта». Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з'явилась. Натомість уповноважила представляти свої інтереси в суді [PERSON], який позов підтримав та просив задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, відповіді на відзив та вступному слові викладеному у письмовому формі. Представник відповідача в судове засідання зявився, позов не визнав та просив відмовити в задоволенні з підстав наведених в відзиві на нього. Додатково пояснив, що [PERSON] знала про те, що наказ від 20 червня 2017 року не втратив чинність, оскільки на його виконання, всіх підлеглих їй працівників перевели або звільнили в той час. І ці дії товариства продовжувались навіть після серпня 2017 року. Позивач, врешті - решт, лишилась одна на відділені і фактично ніякої роботи не виконувала, хоча на роботу виходила та отримувала заробітну плату. Скорочення [PERSON] не відбулось у вказані в наказі від 20 червня 2017 року строки, оскільки начальник відділу кадрового обліку [PERSON], яка контролювала та виконувала це питання, пішла у відпустку, а згодом взагалі звільнилась. Саме з цієї підстави це питання не було предметом розгляду і вирішення на товаристиві до грудня 2017 року. 11 грудня [PERSON] запропонували три посади керівника відділення ТОВ «Нова пошта» в м. Бориспіль, м. Бровари та в м. Київ. Ці посади є високооплачуваними та такими, що відповідали її освіті, навикам та досвіду, проте і від них позивач відмовилась не пояснюючи причин. Цими вакансіями їй фактично на вибір пропонувались всі вакантні посади керівників відділень, які були навні у м. Бориспіль, м. Бровари та в м. Київ, а не виключно якісь з них. На засіданні профспілкового органу [PERSON] була присутня, підтвердила відмову від запропонованих посад, у звязку з чим було надано погодження на її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Далі, її звільнили, а відокремлений підрозділ у м. Бориспіль закрили. Наразі посади директора філії в м. Бориспіль не існує, а наказ № 96-К/тр від 20 червня 2017 року виконано. Допитаний в якості свідка [PERSON], повідомив суду, що обіймає посаду заступника директора з персоналу в ТОВ «Нова пошта». До повноважень свідка відноситься питання корпоративної культури, умов праці та рекрутинг. Позивача знає особисто, оскільки близько трьох років тому саме він брав її на посаду директора філії в м. Бориспіль. Охарактеризував її як посереднього працівника. Зазначив, що близько року тому Бориспільська філія ТОВ «Нова пошта» була реорганізована і тому посада директора філії в м. Бориспіль, яку обіймала [PERSON], мала бути скорочена. Дану посаду скорочено в грудні 2017 року та звільнено позивача. Повідомив, що [PERSON] була обізнана про наказ товариства № 96-К/тр від 20 червня 2017 року, згідно якого заплановано провести скорочення штату департаменту філіальної мережі в кількості однієї штатної одиниці, а саме директора філії товариства в м. Бориспіль. З цим наказом її ознайомили під підпис 20 червня 2017 року, в той же день запропонували вакантну посаду. [PERSON] відмовилась від запропонованої посади та відмовилась підписувати письмову пропозицію щодо цього. У зв'язку з цим 20 червня 2017 за участі та підписів свідка, [PERSON] та [PERSON] було складено акт, яким засвідчено обставини відмови [PERSON] від запропонованих вакансій. Позивач була присутня та відмовилась від запропонованої посади рівня територіального менеджера. З яких підстав позивач відмовилась від вакансії не пам'ятає, проте обставини наведені в Акті, підтвердив. Чи пропонували [PERSON] в період з 20 червня до 21 серпня 2017 року інші вакансії, не знає, оскільки це питання не віднесено до його посадових обов'язків. Повідомити у зв'язку з чим в період з серпня по грудень 2017 року скорочення проведено не було, пояснити не зміг, оскільки в той час вже не працював там і не відслідковував розвиток цього питання. З серпня по грудень 2017 року [PERSON] продовжувала ходити на роботу, отримувала заробітну плату, проте фактично жодних обов'язків не виконувала. Чи були в наявності вакантні посади директора філії ТОВ «Нова пошта» в період з червня по серпень 2017 року включно, повідомити не зміг. Зазначив, що позивача звільнено за погодженням профспілкового органу в грудні 2017 року. [PERSON] приймала особисту участь на засіданні профспілкового органу. В день звільнення їй видали наказ про звільнення та трудову книжку. Наприкінці грудня 2017 року, після її звільнення, філію ТОВ «Нова пошта» у м. Бориспіль ліквідовано. Допитаний в якості свідка [PERSON], повідомив суду, що обіймає посаду директора філії ТОВ «Нова пошта» у м. Києві «Київ - Схід». Влітку 2017 року по ТОВ «Нова пошта» відбувалась оптимізація організаційної структури, у зв'язку з чим проводили укрупнення відділень. У зв'язку з чим на відділеннях створювались робочі групи і до відома працівників доводились ці обставини. В червні 2017 року було створено комісію у складі свідка, [PERSON] та [PERSON] та запрошено на її засідання [PERSON]. Останній під підпис було доведено до відома наказ Товариства про скорочення штатної одиниці директора філії в м. Бориспіль та повідомлено про наступне вивільнення. Також, на цьому ж засіданні позивачу запропонували посаду, яку саме свідок не памятає. Запропонована вакансія була однією з найкращих на той час, з високим рівнем заробітної плати та відповідала рівню освіти, вмінням та навикам позивача. [PERSON] відмовилась від запропонованої посади, оскільки хотіла обіймати виключно посаду директора філії, а не якусь іншу. За наслідком відмови позивача від запропонованої вакансії, вищевказаною комісією складено та підписано Акт, в якому ці всі обставини зафіксовано та відображено. Крім того, свідок зазначив, що [PERSON] була категорично проти скорочення відділення ТОВ «Нова пошта» саме у м. Бориспіль Київської області. Станом з 01 липня 2017 року свідок вже не працював в.о. директора філіальної мережі, а тому не супроводжував процесс щодо проведення скорочення посади директора філії, яку обіймала [PERSON]. Разом з тим зазначив, що незважаючи на той факт, що скорочення не було проведено у серпні 2017 року, наказ, на підставі якого погодженого проведення цих дій у товаристві, не втратив своєї сили та підлягав виконанню. Повідомив також, що навіть після серпня 2017 року [PERSON] продовжувала отримувати заробітню плату, ходити на роботу, проте чим вона там займалась, свідку невідомо, оскільки фактично роботи у відділенні ніякої вже не було. Про те, що скорочення посади позивача відбудеться у будь-якому випадку, можливо після серпня 2017 року, свідок неоднорозово повідомляв [PERSON] при особистому спілкуванні. Як працівника, виходячи з показників результативності, мвзаємодії з підлеглими та структурними підрозділами, охарактеризував позивача посередньо та як таку, що не володіла особливими здібностями. Зазначив також, що в період підписання в червні 2017 року наказу про скорочення штатної одиниці директора філії у м. Бориспіль всього було 37 директорів філій товариства, з яких через аналогічне скорочення лишилось всього 29. Через укрупнення філіалів відбулось скорочення 8 посад директорів філій. Дійсно, були вільними 3-4 аналогічних посади, проте їх не пропонували [PERSON], оскільки їх також скорочували. Вільних посад директора філії, які б не підпадали під скорочення, на той час не було, а тому їх і не могли запропонувати позивачу. Інші посади крім цієї, [PERSON] обіймати не хотіла. У звязку з тим, що в період з липня 2017 року свідок вже не працював на попередній посаді і був переведеним до м. Києва, повідомити чи було проведено засідання профспілкового органу з питання погодження скорочення штатної одиниці директора філії у м. Бориспіль, не зміг. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд прийшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, підтверджується доказами у справі та показами свідків, що про своє звільнення позивач дізналась у день звільнення, а саме 27 грудня 2017 року та цього ж дня отримала наказ про звільнення і трудову книжку. З даним позовом [PERSON] звернулась до суду 15 січня 2018 року, відтак строк для подачі позову щодо вимог про незаконність її звільнення, не пропущено. Пунктом 19 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992 року встановлено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, з'ясуванню підлягають наступні обставини: чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не спростовується і не заперечується сторонами, що з 01 червня 2016 року і по 27 грудня 2017 року [PERSON] працювала у ТОВ «Нова пошта» на посаді директора філії м. Бориспіль. Наказом ТОВ «Нова пошта» за № 246-К від 27 грудня 2017 року позивача звільнено з вказаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 84 т. 1). Наведене в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки визнається сторонами і у суду відсутні сумніви щодо добровільності визнання наведених обставин. В ч. 1-3 ст. 49 - 2 КЗпП України вказано, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Звільненню [PERSON] передували наступні обставини. Так, 20 червня 2017 року на товаристві було видано наказ № 96-К/тр, яким у зв'язку з ліквідацією філії ТОВ «Нова пошта» в м. Бориспіль та змінами в організації виробництва і праці зобов'язано провести 21 серпня 2017 року скорочення штату департаменту філіальної мережі в кількості однієї штатної одиниці, а саме - директора філії товариства в м. Бориспіль. Також начальника відділу кадрового обліку [PERSON] зобов'язано : 01 липня 2017 року провести переведення працівників вказаної філії у філію ТОВ «Нова пошта» в м. Бровари; погодити скорочення штатної одиниці з головою ВПСП [PERSON]; у термін до 21 червня 2017 року ознайомити під підпис з цим наказом і попередженням про скорочення посади відповідного працівника; у термін з 21 червня по 21 серпня 2017 року пропонувати працівнику переведення на інші вакантні посади; за відсутності можливості переведення або відмови працівника від переведення на іншу роботу звільнити його згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги відповідно чинного законодавства. Після скорочення штату внести відповідні зміни до штатного розпису товариства (а.с. 78 т. 1). Цього ж дня, позивачу під підпис доведено до відома вищевказаний наказ за № 96-К/тр. Наведене підтверджується персональним повідомленням директору філії м. Бориспіль [PERSON] від 20 червня 2017 року (а.с. 79). Також, 20 червня 2017 року одночасно з попередженням про звільнення в зв'язку зі скороченням посади, позивачу запропонували вакантну посаду менеджера територіальної філії в ТОВ «Нова пошта» в м. Києві з посадовим окладом в розмірі 16011 грн. 00 коп., від якої [PERSON] відмовилась. Наведене підтверджується Актом комісії у складі : заступника директора з персоналу [PERSON], в.о. директора філіальної мережі [PERSON], начальника відділу кадрового обліку [PERSON] (а.с. 80 т. 1). Згідно наведеного акту [PERSON] відмовилась від запропонованої посади та підписання акту, посилаючись на те, що її не влаштовує розмір заробітної плати та повідомила, що її цікавлять посади не нижче рівня директора філії. В акті зазначено також, що інші вакантні посади, які б відповідали вимогам позивача, на товаристві відсутні. В пункті 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. В пункті 17 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992 року встановлено правило про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Судом враховано, що сторонами не надано доказів та не повідомлено фактів щодо звільнення позивача у період її тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприєм-стві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Відповідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що відображені в Акті від 20 червня 2017 року обставини відповідають дійсності, оскільки, крім іншого, підтверджуються показами свідків [PERSON] та [PERSON]. Доказів протилежного суду не надано. Разом з тим, твердження представника позивача про відсутність будь-яких пропозицій та пропонування вакантних посад [PERSON] в період з 20 червня по 21 серпня 2017 року, нічим не обґрунтовані та доказами не підтверджені. Крім того, [PERSON] пропонувались вакантні посади не лише 20 червня 2017 року, а також 11 грудня 2017 року, а саме : посади керівника відділення ТОВ «Нова пошта» в м. Бориспіль, м. Бровари та в м. Київ. Проте від вказаних вакансій позивач також відмовилась. Наведене підтверджується пропозицією вакантних посад від 11 грудня 2017 року (а.с. 81 т. 1). Зважаючи на вказані обставини, суд приходить висновку, що роботодавцем виконано вимоги ст. 49-2 КЗпП України, оскільки в строк не пізніш як за дві місяці [PERSON] було повідомлено про наступне вивільнення та запропоновано вакантні посади, що відповідали її освіті, кваліфікації та досвіду. Також судом встановлено, що в період з червня по серпень 2017 року включно у товаристві були відсутні вакантні посади директора філії, у зв'язку з чим позивачу не було можливості запропонувати їх для переведення. Наведене підтверджується переліком вакантних посад у період з 20 червня по 21 серпня 2017 року (а.с. 88- 99 т. 1). Частинами 1-3, 8 ст. 43 КЗпП України та п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992 року встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Встановлено, що в.о. начальника відділу кадрів [PERSON] звертався до голови ВПСП [PERSON] з поданням, яким просив на засіданні профспілкової спілки розглянути питання скорочення посади директора філії м. Бориспіль, яку обіймала [PERSON], та надати згоду на її вивільнення за скороченням штату відповідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 100 т. 1). На засіданні профспілкового комітету Київської первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки працівників ТОВ «Нова пошта» від 20 грудня 2017 року в присутності позивача та за отримання її пояснень, було надано згоду на звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наведене підтверджується протоколом № 20122017 (а.с.101-102 т. 1). Наказом ТОВ «Нова пошта» від 27 грудня 2017 року за № 246-К позивача звільнено з посади директора філії в м. Бориспіль у звязку зі скороченням на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 84-87 т. 1). Зважаючи на вказане, суд приводить висновку, що при звільнення позивача роботодавцем виконано вимоги ст. 43, 49-2 КЗпП України та дотримано відповідного порядку вивільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 вказаного Кодексу. Щодо непроведення звільнення [PERSON] та скорочення посади директора філії в м. Бориспіль у визначений наказом від 20 червня 2017 року строк - 21 серпня 2017 року, суд зважає на наступне. В період з 20 червня і по день фактичного звільнення, позивач достеменно знала про те, що у ТОВ «Нова пошта» відбувалась оптимізація організаційної структури, у зв'язку з чим проводили укрупнення відділень. Також була обізнана про скорочення займаної посади. Доказів протилежного суду не надано. Навіть після 21 серпня 2017 року, вимоги наказу від № 96-К/тр від 20 червня 2017 року, продовжували дію та виконувались, оскільки всіх підлеглих [PERSON] працівників було звільнено або переведено на інші вакантні посади. Наведене також підтверджено показами свідків. У зв'язку з чим суд приходить висновку про обізнаність [PERSON] щодо пролонгації дії вищевказаного наказу. Згідно правової позиції викладеній у постанові Вищого спеціалізованого суду України від 15 листопада 2017 року у справі № 752/15056/15-ц обов'язковому з'ясуванні при звільненні працівника у зв'язку з скороченням підлягає чи дійсно відбулось скорочення на підприємстві. Судом встановлено, що на ТОВ «Нова пошта» дійсно відбулось скорочення чисельності та штату працівників. Наведене підтверджується штатним розписом товариства станом на 01 червня, липня, серпня 2017 року (а.с. 123-211 т. 1, а.с. 1-82, 83 - 160 т. 2). Крім того, грудня 2017 року загальними зборами учасників ТОВ «Нова пошта» прийнято рішення про припинення діяльності Бориспільської філії товариства. Наведене підтверджує-ться протоколом № 281 (а.с. 82 т. 1). На виконання вказаного рішення зборів державному реєстратору 28 грудня 2017 року подано для проведення реєстраційної дії «Внесення відомостей про закриття відокремленого підрозділу юридичної особи» необхідний пакет документів та, у зв'язку з цим, заведено реєстраційну справу № 1_588_001718_19 (а.с. 83). Наведене свідчить про те, що в період з червня по грудень 2017 року у ТОВ «Нова пошта» дійсно відбувалась ліквідація філії в м. Бориспіль та зміна в організації виробництва і праці, у зв'язку з чим скорочено штат департаменту філіальної мережі в кількості однієї штатної одиниці, а саме - директора філії товариства в м. Бориспіль. Зважаючи на вказане вище, суд приходить висновку, що доводи [PERSON] не знайшли свого підтвердження, а поз ов не підлягає задоволенню. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в задоволені позову судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed