Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

16 лютого 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Шепетівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на самочинно побудований будинок, що знаходиться в [ADDRESS] на належній їм на праві приватної власності земельній ділянці за цільовим призначенням «будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що 01.03.1997 року за договором дарування отримали у власність 44/100 частини житлового будинку, житловою площею 42,9 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Отримавши дозвіл на побудову житлового будинку, розміром 8х10м, виданий рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №257 від 17 вересня 1998 року, у 2006 році за вказаною адресою завершили будівництво житлового будинку загальною площею135,3 кв.м., вартістю 298090 грн., що підтверджується виготовленою земельно-аграрним центром «Карат» довідкою про технічний стан нерухомого майна від 28.11.2016 року. Будинок побудований з дотриманням протипожежних та санітарних вимог, після його будівництва не порушено права інших осіб, що підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження №05-98/2/16 від 15.11.2016 року. Після завершення будівництва позивачі звернулись в порядку, визначеному законодавством до Шепетівської міської ради для прийняття житлового будинку до експлуатації. За результатами розгляду заяви позивачам роз'яснено, що будівництво житлового будинку ними здійснено самочинно та його узаконення неможливо. Просили суд визнати за ними право власності на самочинно збудований житловий будинок, загальною площею 135,3 кв.м. по [ADDRESS] по ? частині за кожним. Представник позивачів [PERSON] в судому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, зазначив, що будинок не прийнятий в експлуатацію. Представник відповідача Буценко Р.В. проти позову заперечував, вказав, що позивачі здійснили будівництво будинку не отримавши відповідного дозволу, будинок не відповідає будівельним нормам, відстань із сусіднім будинком становить менше 5 м. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками земельної ділянки площею 0,0656 га, кадастровий номер [NUMBER], за цільовим призначенням «будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» яка розташована в [ADDRESS] та належить їм спільної часткової власності відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 18.02.2014 року та серії [NUMBER] від 18.02.2014 року по ? частині кожному. Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №257 від 17.09.1998 року позивачу [PERSON], який володів 44/100 частинами будинку [ADDRESS], надано дозвіл на перебудову двохповерхового житлового будинку розміром 8х10м. У 2006 році позивачі самочинно без належно оформленої проектної та дозвільної документації побудували жилий будинок, загальною площею 135,3 кв.м, житловою - 56,3 кв.м, та сарай з літньою кухнею, що підтверджується виготовленою земельно-аграрним центром «Карат» довідкою про технічний стан нерухомого майна від 28.11.2016 року. 11 січня 2017 року позивачі звернулись до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області про прийняття в експлуатацію двоповерхового будинку по [ADDRESS] та видачу декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Листом Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області від 23 січня 2017 року №1022-3/179-17 позивачам роз'яснено, що виконання функцій державного архітектурно-будівельного контролю покладено на відповідний орган Шепетівської міської ради - сектор з питань державного архітектурно-будівельного контролю. На звернення прозивачів від 31 січня 2017 року листом Шепетівської міської ради від 07 лютого 2017 року № Ц-257 позивачам роз'яснено, що після отримання відповідного дозволу на здійснення перебудови житлового будинку та будівництва господарських споруд, їм необхідно виготовити проектну документацію та отримати дозвіл на виконання будівельних робіт в інспекції ДАБК, а тому здійснене ними будівництво є самочинним, що перешкоджає його узаконенню. Фактично позивачам відмовлено в можливості реалізації ними їх права власності на новостворене майно, з чого вбачається спір про право. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно з ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, передбачено ст.331 ЦК України. Зокрема, установлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил. Відповідно до п.3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності у порядку, передбаченому ч.3 ст.376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Як вбачається з матеріалів справи, будівництво житлового будинку здійснено без належно затвердженого проекту та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, не прийнятий в експлуатацію у встановленому порядку. Згідно висновку експерта №1/17 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 24 травня 2017 року ступінь готовності житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 135,3 кв.м. становить 100%. Самочинно збудований житловий будинок, а також сарай з літньою кухнею не відповідають вимогам державних архітектурних, будівельних санітарних та протипожежних правил та норм, а саме: -протипожежні відстані між житловим будинком по [ADDRESS] та житловим будинком по [ADDRESS], з хлівом та літньою кухнею не відповідають вимогам додатку 3.1. (обов'язків) ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських ісільських поселень»; -розміщення житлового будинку по [ADDRESS] відносно «червоної лінії» забудови не відповідає вимогам п.3.32 ДБН360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських ісільських поселень»; -розміщення сараю з літньою ухнею по [ADDRESS] відносно межі сусідньої земельної ділянки не відповідає вимогам п.3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських ісільських поселень»; -розміщення двоповерхового житлового будинку відносно міської каналізації не відповідає вимогам таблиці1 додатку 8.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських ісільських поселень»; -ширина туалету 1-12, що знаходиться на другому поверсі житлового будинку не відповідає вимогам п.2.30 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Будівництво двоповерхового будинку, сараю з літньою кухнею по [ADDRESS] здійснювалось з порушенням державних будівельних норм та правил, які діяли на той час і регламентували порядок забудови земельної ділянки. Відповідно до висновку експерта порушення в сфері містобудування не розділяються законодавством на істотні та не істотні, однак частина виявлених порушень може бути усунута без руйнування побудованих будівель, решту порушень, що стосуються місця розташування будівель щодо відстаней до меж земельної ділянки, червоних ліній, пожежних розривів не можливо виправити без руйнування побудованих будівель. Висновок експерта суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки експертиза призначалася для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, а сам висновок мотивований, у ньому зазначено, які матеріали експерт використав, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. Наданий позивачами висновок експертного дослідження №05-98/2/16 від 15 листопада 2016 року є неналежним доказом, оскільки відповідно до ст.143 ЦПК України експертиза призначається судом за клопотанням сторін, кількість і зміст питань за якими має бути проведена експертиза, визначається судом. Крім того перед проведенням експертизи експерт попереджається про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України. Враховуючи, що технічний стан самочинно зведеного нерухомого майна не відповідає державним будівельним нормам, зазначене будівництво порушує права інших осіб, будинок не введений в експлуатацію, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності за ними на самочинно збудований житловий будинок не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed