Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

17. 02. 2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 08. 11. 2002 № 1-53, та проживає у вказаному житлі. У зазначеній квартирі, окрім позивачів та членів його сім'ї, зареєстрована також і відповідачка [PERSON], але остання в даній квартирі не проживає, оплату за комунальні послуги не здійснює. Позивач разом членами своєї сім'ї самостійно утримують вказану квартиру, здійснюють оплату за комунальні послуги, однак змушені сплачувати рахунки і за відповідачку, оскільки остання зареєстрована в квартирі. Вказані обставини стали підставою для звернення позивачів до суду з даним позовом. До судового засідання позивач не з'явився, суду надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день розгляду справи був належним чином повідомлений. Справу розглянуто відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 08. 11. 2002 № 1-53, копія якого міститься в матеріалах справи. За даною адресою, окрім позивача та членів його сім'ї, зареєстрована також і також і відповідач у справі [PERSON], що підтверджується копією довідки про зареєстрованих осіб від 10. 02. 2015 № 655. Відповідач в квартирі не проживає з моменту реєстрації (2006), що підтверджується актами від 05. 01. 2010, 10. 01. 2011, 05. 01. 2012, 19. 12. 2014, за участю свідків (сусідів), які підтвердили факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач не проживає у квартирі більше 1 року без поважних причин, суд вважає його особою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартири [ADDRESS], тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вимог про відшкодування судового збору позивачем не заявлялося. На підставі викладеного,

Outcome: approved