Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

15 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Державного нотаріуса Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Грошевої О.Ю. та [PERSON] , в якій просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті бабусі - [PERSON] , померлої [INFO] , право на спадкове майно. Ухвалою від 17.12.2020 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У порядку усунення недоліків позовної заяви [PERSON] подала позовну заяву, у якій просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті бабусі - [PERSON] , померлої [INFO] , право на 16/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина. Оскільки позивач все своє життя прожила у домі своєї бабусі разом з нею, вона звернулася до державного нотаріуса Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Грошевої О.Ю. та подала документи щодо оформлення спадкових справ після померлої [INFO] бабусі [PERSON] , на частку померлої [INFO] своєї матері [PERSON] , дочки спадкодавця. У відповідь отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що крім позивача фактично прийняли спадщину інші спадкоємці померлої [PERSON] . Через відсутність документів, які містять повні відомості про осіб, які проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, нотаріус позбавлений можливості перевірити коло всіх осіб, що прийняли спадщину та визначити частку заявниці в спадковому майні. Вищенаведене стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. Ухвалою від 21.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 16.02.2021. 15.02.2021 відповідач державний нотаріус Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Грошева О.Ю. подала до Червонозаводського районного суду м. Харкова, засобами поштового зв`язку,відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи відзив зазначила, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки у неї відсутній будь-який правовий інтерес щодо предмету спору. Вважає, що ні державна нотаріальна контора, ні державний нотаріус, не є зацікавленими особами у правовідносинах, стосовно яких пред`явлено позов і тому не можуть виказувати будь-яких суджень та міркувань стосовно пред`явлених позовних вимог, та надавати оцінку доказам та обставинам якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Просить виключити її з кола відповідачів, справу слухати у відсутність представника нотаріальної контори. Разом з тим, зазначає, що згідно відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, чоловік спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , на час своєї смерті - [INFO] проживав за тією ж самою адресою, що і спадкодавець [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . Проте, документальні дані про його місце проживання саме на час відкриття спадщини разом з [PERSON] відсутні. Також згідно Державного реєстру актів цивільного стану громадян убачається інформація про наявність у спадкодавця сина, [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого на час звернення заявниці до нотаріуса зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Проте, відомості щодо його проживання за цією адресою станом на день відкриття спадщини, ним до нотаріальної контори не надано. Крім того, вбачається наявність у спадкодавця ще однієї онуки [PERSON] , [INFO] , дочки померлої [INFO] [PERSON] , яка в свою чергу приходиться дочкою спадкодавцю - [PERSON] . Місце проживання [PERSON] на момент смерті спадкодавця [PERSON] не відомо. Неможливість встановити місце проживання [PERSON] та [PERSON] станом на момент смерті спадкодавця [PERSON] викликана відсутністю домової книги. Так, позивачка не надала нотаріусу домової книги будинку [ADDRESS] . З інших джерел встановити їх місце проживання станом на момент відкриття спадщини не уявляється можливим. Аналіз вищезазначених документів дозволяє зробити опосередкований висновок, що окрім заявниці [PERSON] , фактично прийняли спадщину інші спадкоємці померлої [INFO] [PERSON] : [PERSON] - її чоловік, [PERSON] - її син, [PERSON] - її онука (а.с. 65-67). 15 березня 2021 року позивач подала клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, яке ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.03.2021 було задоволено, замінено первісного відповідача Державного нотаріуса Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Грошеву О.Ю. на належного відповідача Харківську міську раду. 05.05.2021 представник відповідача Харківської міської ради - Грічаніченко В.О. подав до Червонозаводського районного суду м. Харкова, засобами поштового зв`язку, відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Обґрунтовуючи відзив зазначив, що як убачається з відзиву поданого нотаріусом, окрім заявниці [PERSON] фактично прийняли спадщину інші спадкоємці, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач до своєї позовної заяви додає свідоцтва про смерть [PERSON] та [PERSON] . Проте, у позові не міститься жодної інформації щодо наявності/відсутності інших спадкоємців після смерті вищезазначених осіб та прийняття або неприйняття ними спадщини. Також позивач у своєму позові зазначає, що [PERSON] на момент смерті [PERSON] постійно не проживав по [ADDRESS] та на даний час місцезнаходження його невідомо. Проте позивач позиваючись саме до [PERSON] зазначає, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Жодних доказів, окрім ствердження позивача щодо неприйняття спадщини [PERSON] у позовній заяві не міститься. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] може порушити права третіх осіб щодо спадкового майна. Разом з тим, враховуючи, що станом на 2016 рік виявлено самовільні прибудови, позивачем не подана технічна документація на вищезазначений будинок, відсутня документація на теперішній час існування житлового будинку по [ADDRESS] та збереження його технічних характеристик ставиться під сумнів. Ухвалою від 30.04.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 27.05.2021. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, у якій просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, а також викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] народилася [INFO] в м. Харкові. З 27.10.1995 її місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Матір`ю [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 06.06.1984 Червонозаводським ЗАЦС м. Харкова (а.с. 152). [PERSON] , яка народилася [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с. 153). Рішенням Червонозаводського районного народного суду м. Харкова від 19.12.1985 визнано за « [PERSON] и [PERSON] » право власності на 32/100 ч. домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] у рівних частках за кожним (а.с. 17-18). Отже, оскільки долі [PERSON] та [PERSON] є рівними, то кожному з них належить по 16/100 частин від вищевказаного домоволодіння, що також підтверджується довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 20.01.2020 про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів, відповідно до якої «Алексеевой Лидии Михайловне» на праві спільної часткової власності належить 16/100 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-15). [INFO] померла [PERSON] , яка є рідною бабусею позивача по материнській лінії, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 14.01.2020 (а.с. 10). [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 14.01.2020 (а.с. 19)). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що встановлено зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 14.01.2020 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 21). Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 13.07.2020 та 25.03.2021, [PERSON] станом на день смерті - [PERSON] ( [INFO] ) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.16, 97). Станом на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) [PERSON] також була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 02.03.2021 (а.с. 80). Постановою державного нотаріуса Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м, Харків) Грошевої О.Ю. від 04.08.2020 №2082/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , оскільки нею не подані документи, які містять повні відомості про осіб, які проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, отже нотаріус позбавлений можливості перевірити коло всіх осіб, що прийняли спадщину та визначити частку заявниці в спадковому майні (а.с. 11-13). [INFO] померла сестра позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 14.01.2020 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 20). Відповідно до відповіді Першої Харківської міської державної нотаріальної контори від 14.04.2021 № 1139/01-16 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до нотаріальної контори надійшли: - 21 травня 2020 року заява № 529 про фактичне прийняття спадщини від [PERSON] , [INFO] , яка проживає в [ADDRESS] , на підставі якої було заведено спадкову справу № 200/2020, - 04 серпня 2020 року заява про видачу свідоцтва про право на спадщину від [PERSON] , на підставі якої було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії 04 серпня 2020 року. Інші заяви в матеріалах спадкової справи відсутні. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] було заведено спадкову справу №299/02, до нотаріальної контори надійшли: - 23 травня 2002 року заява про неприйняття спадщини від [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , - 28 травня 2002 року заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , на підставі якої було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на прості іменні акції. Інші заяви в матеріалах спадкової справи відсутні. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не заведено спадкову справу. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] до нотаріальної контори надійшли: - 27 липня 2020 року заява про фактичне прийняття спадщини від [PERSON] , на підставі якої було заведено спадкову справу № 322/2020, - 04 серпня 2020 року заява про видачу свідоцтва про право на спадщину від [PERSON] на підставі якої було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії 04 серпня 2020 року. Інші заяви в матеріалах спадкової справи відсутні. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно положень п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в редакції 2004 року, цей Цивільний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. На час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , був чинним Цивільний кодекс Української РСР 1963 року, тому на правовідносини щодо спадкування майна після смерті [PERSON] поширюється дія ЦК в редакції 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР у редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. За змістом ст.ст. 548, 549 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому про фактичне прийняття спадщини може свідчити спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю, наявність у спадкоємця документів померлого, квитанції, свідоцтв тощо. Судом встановлено, що на час смерті [PERSON] її донька [PERSON] вже померла, тобто в даному випадку онуки спадкують за правом представлення в рівних частках майно, яке б успадкувала їх мати [PERSON] . Таким чином, з вищевказаних норм законодавства випливає, що спадкоємцями за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] є наступні особи: - чоловік померлої [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги; - син померлої (відповідач по справі) [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги; - онука померлої (позивач по справі) [PERSON] . [PERSON] має право на спадщину [PERSON] за правом представлення як онука померлої спадкодавиці, оскільки її матері належала б частина у спадщині після смерті її матері, якби вона була би жива на час відкриття спадщини. Однак, мати позивача [PERSON] , яка є донькою померлої спадкодавиці, померла на 1 рік раніше своєї матері, а саме: [INFO] . Позивач зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] з 27.10.1995, отже фактично вступила у спадщину, оскільки на момент смерті бабусі була зареєстрована, мешкала та володіла спірним домоволодінням повністю. У відповідності до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, в судовому засіданні доведено той факт, що [PERSON] на день смерті [PERSON] постійно проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , що об`єктивно підтверджується матеріалами цивільної справи. На час відкриття спадщини за вказаною адресою також проживали чоловік спадкодавиці [PERSON] та син спадкодавиці [PERSON] . Таким чином, спадщина у вигляді 16/100 часток домоволодіння, які за життя належали [PERSON] , мала бути розподілені між трьома вищевказаними спадкоємцями порівну як це закріплено у ч. 2 ст. 529 Української РСР. Отже, спадкоємці: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мали б отримати кожний по 16/300 часток спадкового домоволодіння. Позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували факти прийняття спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] своїх часток спадщини після померлої [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладе, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за нею права власності на 16/300 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: partial