Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

15.06.2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що їй на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На житловій площі зазначеної квартири зареєстровано проживання відповідача [PERSON] . Стверджує, що відповідач не проживає в даній квартирі понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою відповідач не цікавиться. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, що позбавляє можливості оформити субсидію. Тому просить суд, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання подломлен належним чином, відповідно ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про право власності від 03 грудня 2003 року Серія [NUMBER] , позивачка [PERSON] є власником квартитри, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до Акту ЖБК «Обчислювач-14», вбачається, що відповідач [PERSON] [INFO] на протязі семи років не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись до суду з позовом, позивачка стверджувала, що відповідач на житловій площі належній їй не проживає сім років, витрат по утриманню житлового приміщення не несе. Зазначені позивачем обставини, як підстави позову не можуть бути перевірені судом через відсутність у судовому засіданні відповідача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що судом установлено на підставі зібраних по справі доказів те, що [PERSON] зареєстрован у спірній квартирі, однак фактично в ній не проживає без поважних причин понад рік, домовленості про порядок користування спірним житлом між сторонами не існує, суд дійшов висновку про те, що відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням в указаній квартирі. За таких обставин позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Outcome: approved