Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

16 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 23 липня 2020 року №14157, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем та зняти арешт з його рахунків. В обґрунтування позову зазначив, що в січні 2021 року від працівників акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» йому стало відомо про накладення арешту на всі його відкриті рахунки за постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, який виконував вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем виконавчий напис від 23 липня 2020 року №14157 про стягнення з нього заборгованості в сумі 69098,29 грн на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс». Уважав, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки нотаріусом належним чином не перевірено безспірність заявлених до стягнення банком вимог, що свідчить про існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Крім цього, додав, що він з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» договорів не укладав та жодних правовідносин не мав. Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року заявнику [PERSON] повернуто заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 22 березня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано докази. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року вжито заходи\~для забезпечення\~позову шляхом\~зупинення стягнення у виконавчому провадженні від 06 серпня 2020 року №62740442. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Федорова Інна Валеріївна надіслала суду заяву, в якій позовну заяву підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просила справу розглядати за її відсутності та відсутності позивача, не заперечувала щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Сіті\~Фінанс» у судове засідання 14 червня 2021 року свого представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки представника в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не відомі. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Ухвалою суду від 14 червня 2021 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального та відеозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 18 червня 2021 року. Дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши в\~сукупності докази\~по справі\~суд установив\~наступне. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами та\~посадовими особами\~органів місцевого\~самоврядування встановлюється\~Законом України\~«Про нотаріат»\~та іншими\~актами законодавства\~України (частина\~перша статті\~39\~Закону України\~«Про нотаріат»),\~зокрема,\~Порядком вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженим наказом\~Міністерства юстиції\~України 22\~лютого 2012\~року №296/5\~та зареєстрованим\~у Міністерстві\~юстиції України\~22\~лютого 2012\~року за\~№282/20595\~(далі\~ Порядок\~вчинення нотаріальних\~дій). Виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість вчиняються нотаріусами для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»). Згідно приписів статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пунктів 1, 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (підпункт 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (підпункт 3.3 Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, безспірність заборгованості підтверджується документами, чітко визначеними Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Як убачається з Правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі за №6-887цс17, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості. \~ \~ \~ \~Проте, не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як установлено в судовому засіданні, 04 квітня 2016 року між публічним акціонерним товариством банком «ТРАСТ» та [PERSON] був укладений кредитний договір №R151.0068780 шляхом підписання заяви-опитувальника про надання кредиту на споживчі цілі (а.с.94-96). Згідно договору про відступлення прав вимоги від 04 червня 2019 року №БТ-ПВ-01 та акту №1 прийому-передачі документів від 04 червня 2019 року, публічне акціонерне товариство банк «ТРАСТ» за результатами відкритих торгів (аукціону) оформлених протоколом від 06 травня 2019 року №UA-ЕA-2019-04-15-000001-b відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» право вимоги за кредитним договором №R151.0068780 (а.с.102-103,104, 106-107). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором від 04 квітня 2016 року №R151.0068780, заборгованість станом на 07 березня 2020 року за вказаним кредитним договором боржником не погашено та складає 68598,29 грн (а.с.98). 20 липня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» звернулось до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича із заявою на вчинення виконавчого напису (а.с.97). 23 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №14157, про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором від 04 квітня 2016 року R151.0068780 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», заборгованості за період з 04 червня 2019 року по 07 березня 2020 року в сумі 68598,29 грн, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в сумі 35778,30 грн, простроченої заборгованості за комісією в сумі 32816,27 грн, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 3,72 грн (а.с.8). 06 серпня 2020 року на підставі вище вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем відкрито виконавче провадження №62740442 (а.с.22-23). Представник позивача в письмових поясненнях від 11 червня 2021 року не заперечувала факту наявності у відповідача кредитних правовідносин між публічним акціонерним товариством банком «ТРАСТ», однак заперечувала факт наявності будь-якої заборгованості по кредитному договору. Згідно квитанцій від 17 травня 2016 року №cash_R151.0068780, від 14 червня 2016 року №cash_R151.0068780, від 13 липня 2016 року №cash_R151.0068780, від 15 серпня 2016 року №cash_R151.0068780, від 09 вересня 2016 року №cash_R151.0068780, від 12 жовтня 2016 року №№cash_R151.0068780, від 11 листопада 2016 року №cash_R151.0068780, від 14 грудня 2016 року №cash_R151.0068780, від 13 січня 2017 року, від 14 лютого 2017 року №11429739 позивачем сплачено на рахунок ПАТ «Банк «Траст» заборгованість на загальну суму на суму 30 000,00 грн (а.с.127-131). Крім цього, позивач зазначив, що кредитних договорів з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» він не укладав, не є клієнтом зазначеної фінансової установи, їх послугами не користується, листів та претензій щодо наявності та необхідності сплати боргу йому не надходило. З урахуванням вище викладеного, зважаючи на те, що позивачем доведено факт часткової сплати заборгованості публічному акціонерному товариству банку «Траст», а сума заборгованості, яка міститься в особовому рахунку за кредитним договором від 04 квітня 2016 року №R151.0068780 є відмінною від суми, що сплачена позивачем та не врахована відповідачем, суд дійшов висновку про відсутність безспірності зобов`язання боржника. Згідно з частинами 14 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доказування міститься й в приписах статті 81 ЦПК України. Відповідач не довів належними та допустимими доказами безспірність заборгованості, що не визнається позивачем. Ураховуючи викладені обставини суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання виконавчого напису від 23 липня 2020 року №14157, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем таким, що не підлягає виконанню. Позовна вимога про зняття арешту з рахунків позивача задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі написи нотаріуса. Згідно пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження підлягає закінченню. Одним із правових наслідків закінчення виконавчого провадження є зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (частина перша статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»). Після набрання рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, арешт з рахунків знімається постановою державного (приватного) виконавця в порядку виконання судового рішення, що кореспондується з приписами частини другої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, вимога про зняття арешту з рахунків є необґрунтованою. Щодо вжитих заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні від 06 серпня 2020 року №62740442. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Оскільки позов в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено, вжиті заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, а у разі якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137\~ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої та частини четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 березня 2019 року по справі №753/23491/16-ц виклав правовий висновок, згідно якого При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»,\~від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 лютого 2020 року по справі №648/1102/19 витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено\~стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем наданий ордер серії ВЕ №1018141 від 27 січня 2021 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Мельник І.В. серії МК №000942 від 16 грудня 2015 року, договір про надання правової допомоги від 27 січня 2021 року без номеру та квитанцію до прибуткового касового ордера від 27 січня «201 року» (а.с.9 ,10-11, 15, 16). Відповідно до пункту 2.2. договору про надання правової допомоги від 27 січня 2021 року №36, адвокат бере на себе виконання дій з надання правової допомоги, що включає представництво інтересів клієнта в будь-яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, міліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об`єднань, керівних органах об`єднань громадян; збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення; використання засобів захисту, передбачених КПК України, ЦПК України та іншими законами України; виконання інших дій, передбачених законодавством. Пунктами 4.1., 4.2. та 4.3. указаного договору передбачено, що вартість послуг адвоката складає 15\~000,00 грн, які клієнт стовідсотково сплачує у день укладення договору, а при визначенні вартості послуг враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосується доручення, вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката. З квитанції до прибуткового касового ордера від 27 січня «201 року» №35 убачається, що від [PERSON] прийнято гонорар в сумі 15\~000,00 грн по цивільній справі за договором про надання правової допомоги від 27 січня 2021 року №36 (а.с.16). У порушення частини третьої статті 137 ЦПК України позивачем взагалі не надано розрахунку витрат, в тому числі, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги в межах цієї справи. Указані обставини дають підстави зробити висновок про недоведеність понесених по справі судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу. Ураховуючи положення статті 141 ЦПК України та приписи Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по справі в загальному розмірі 1362,00 грн, що складаються з судового збору за подання позову за вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: partial