Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

17.09.2020 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якому просить суд визнати відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , на тій підставі, що відповідачі більше року не проживають за вказаною адресою. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] з 2005 року є одноособовою власницею житлового будинку [ADDRESS] . У належному їй будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , яка вже була зареєстрована там на момент набуття позивачкою права власності на житловий будинок, а також [PERSON] та [PERSON] , місце проживання яких за вказаною адресою було зареєстровано після набуття позивачкою права власності на будинок. Позивачка стверджує, що відповідачі не є членами її сім`ї або родичами, фактично не проживають в спірному будинку, будь?яких прав на будинок не мають. Зняти з реєстрації відповідачів у відділі реєстрації позивач не змогла, тому звернулась за захистом своїх прав до суду. 09.10.2020 ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 06.04.2021 надійшли пояснення третьої особи Служби у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на позовну заяву, у яких представник третьої особи заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заперечень зазначено, що задоволення позову в цій частині суперечить інтересам дитини [PERSON] та може призвести до зменшення обсягу існуючих її прав. 01.12.2021 ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що проживає в житловому будинку [ADDRESS] вже більше 15?ти років і є його одноособовою власницею, дозволила [PERSON] залишитись проживати в одній частині будинку, тому що в них були усні домовленості і він був приятелем її чоловіка. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що виїхала зі спірного будинку близько 30 років тому, коли її батьки розлучилися. Позивачку знає у зв`язку з тим, що вона давно переїхала до спірного будинку, оскільки сестра батька відповідача продала позивачці свою половину будинку. Відповідач оспорює право власності позивачки на другу половину будинку, що належала її батькові - [PERSON] . Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, підтримав позицію своєї матері [PERSON] . Представник третьої особи проти задоволення позову у відношенні малолітньої [PERSON] заперечувала, зазначила, що це суперечить інтересам останньої, звужує її права. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників, показання свідків, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 20.12.2005 позивачка [PERSON] набула у особисту приватну власність на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.10.2005 по справі № 2?4432 житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] , що підтверджується вказаним рішенням, Витягом КП «ХМБТІ» про реєстрацію права власності № 9348416 від 20.12.2005 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 220518129 від 17.08.2020. Згідно довідки про склад сім`ї від 21.04.2016 № 372/о/192 у будинку [ADDRESS] мешкає сім`я, яка складається з трьох осіб - [PERSON] , яка є власницею, її доньки [PERSON] та її матір [PERSON] . Також у будинку згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від09.10.2020 зареєстровані відповідачі у справі - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту щодо проживання від 31.08.2020, складеного сусідами [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS] на даний час не проживають і ніколи не проживали. 13.08.2020 рішенням Головного спеціаліста відділу реєстрації місця проживання Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради [PERSON] , оформленим довідкою № 11?001561?2020, [PERSON] відмовлено у зняття з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 08.07.2019 постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н. В. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після її батька [PERSON] , померлого [INFO] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є чоловіком позивачки, вони перебувають у шлюбі близько 15 років. Знає [PERSON] , оскільки її батько був знайомим свідка. Свідок зазначив, що позивачка [PERSON] купила земельну ділянку під спірним будинком ще до реєстрації шлюбу зі свідком. За вказаною адресою мешкав [PERSON] - батько відповідачки [PERSON] . Остання мешкала за вказаною адресою з батьком лише в дитинстві, до того, як її батьки розлучилися. Після розлучення [PERSON] весь час проживав один. Свідок знає, що [PERSON] мешкає у будинку по [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був сусідом позивачки [PERSON] та був однокласником відповідачки по справі - [PERSON] . Близько 40 років свідок проживав по [ADDRESS] , звідки переїхав лише минулого року. Йому відомо, що у спірному будинку [ADDRESS] проживав [PERSON] зі своєю родиною. Фактично будинок поділений на дві частини з окремими виходами. [PERSON] , дочка [PERSON] , після розлучення батьків вже близько 30 років за вказаною адресою не проживає, у будинку батька після розлучення батьків вона не з`являлася. Свідок бачив її після того часу лише один раз - на похороні батька [PERSON] . За вказаною адресою в одній частині будинку приблизно 15 років тому стала проживати позивачка [PERSON] з родиною, яка дозволила залишитись [PERSON] проживати там же в іншій частині будинку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з позивачкою з 2000 року. Знає, що у спірному будинку [ADDRESS] , проживав [PERSON] , який був товаришем свідка. Свідку відомо, що позивачка [PERSON] давно повністю викупила будинок, але дозволила [PERSON] залишитися в ньому проживати після переходу до неї права власності. [PERSON] проживав один, донька [PERSON] майже не навідувалася до батька, за весь час заїжджала лише декілька разів, він провідував доньку у квартирі його колишньої дружини по [ADDRESS] у будинку мешкає [PERSON] з донькою. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 20.08.2021 № 467 орган опіки та піклування вважає за недоцільне визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом (ч. 1 ст. 401 ЦК України). Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України). Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч. 2 ст. 406 ЦК України). При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК Української РСР). Зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них (п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України № 1871-IX від 05.11.2021 «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», набув чинності з 01.12.2021). Відповідно до ст. 7 Закону України № 1382-IV від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка була чинної на момент виникнення спірних правовідносин, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно абз. 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Одна з особливостей найму житла полягає, зокрема, у тому, що наймач має право тимчасового володіння (detentio) ним. Право володіння (possessio) житлом залишається в його власника, який не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. У постанові у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 по справі № 6?57цс11 зроблено висновок, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням». У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Судом встановлено, що право користування спірним житловим будинком виникло у відповідачки [PERSON] як у члена сім`ї її батька [PERSON] , який проживав у спірному будинку. Право користування спірним житловим будинком у відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виникло у 2014 році в силу їх народження - за зареєстрованим місцем проживання матері - [PERSON] , без згоди власника житлового будинку [PERSON] . До досягнення повнолітня після розлучення батьків [PERSON] почала проживати з матір`ю за іншою адресою. Після досягнення повноліття [PERSON] не реалізувала свої права на користування спірним житловим будинком - за адресою батька, залишилася проживати за іншою адресою. А її діти у спірному будинку від народженн фактично ніколи не мешкали. Право власності на спірний будинок з 2005 року повністю належить позивачці [PERSON] . Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 15.08.2018 по справі № 595/1271/16-ц, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Враховуючи, що позивачка [PERSON] є єдиною власницею будинку [ADDRESS] , у якому зареєстрували своє місце проживання відповідачі, що відповідачі у вказаному будинку в фактично не проживають вже протягом дуже тривалого часу (більше, як 1 рік), що ними не заперечується, та про що дали показання допитані судом свідки, оскільки позивачка заперечує проти залишення за відповідачами права користуватися належним позивачці житловим будинком і відповідачі не є родичами чи близькими особами позивачки, не пов`язані з нею спільним побутом, беручи до уваги, що у знятті відповідачів з реєстраційного обліку в позасудовому порядку їй було відмовлено відділом реєстрації, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи, що місце проживання малолітньої [PERSON] у будинку позивачки було зареєстровано за місцем реєстрації місця проживання її матері - [PERSON] , але в дійсності за вказаною адресою вона від народження ніколи не проживала, суд вважає, що задоволення позову [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, не призведе до непропорційного втручання в її права. Так, фактично вона не є родичкою позивачки, за вказаною адресою не мешкає, і після визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком, вона не залишиться без житла (не стане безхатченко), і обставин, що вона може претендувати на спірний житловий будинок (в тому числі, на частку у праві власності) судом не встановлено, а малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, оскільки набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками, а підстав збереження права користування спірним будинком за матір`ю малолітньої судом не вбачається. Щодо доводів відповідачки що нею оскаржується право власності позивачки на спірний будинок в рамках іншої судової справи, суд зауважує, що у випадку оспорення відповідачкою права власності позивачки на спірний будинок з визнанням за нею прав на спірний будинок в рамках спору про право власності, визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим будинком за даним судовим рішенням, не перешкоджатиме їй потім зареєструвати своє місце проживання в ньому за наявності передбачених законодавством підстав. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved