Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

15 травня 2020 року\~\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом, \~в якому просила стягнути з відповідача на її користь 181877,03 грн. заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наказом від 13.08.2018 року № 121-к її прийнято у штат Державного проектно-вишукувального\~та науково-дослідного\~інституту «Укренергомережпроект» на посаду начальника договірного відділу. Наказом від 13.08.2018 року № 31/18 їй доручено виконувати обов`язки юрисконсульта без звільнення від основної роботи з доплатою за суміщення у розмірі 50% від посадового окладу юрисконсульта. Внаслідок невиплати заробітної плати протягом тривалого періоду утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати. Відповідачем їй нарахована та не виплачена заробітна плата за період з 14.08.2018 року по 15.05.2020 року в загальному розмірі 181877,03 грн. Крім того, просила стягнути 15000,00 грн. в якості компенсації моральної шкоди за невчасну сплату заробітної плати, оскільки внаслідок протиправних та незаконних дій відповідача вона зазнала душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 07 липня 2020 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та моральної шкоди. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] з 14.08.2018 року працює у Державному проектно-вишукувальному\~та науково-дослідному\~інституті «Укренергомережпроект» на посаді начальника договірного відділу, що підтверджується наказом №121-к від 13.08.2018 року(а.с.10) та копією трудової книжки (а.с.5). Наказом №31/18 від 13.08.2018 року [PERSON] з 14.08.2018 року доручено виконання без звільнення від основної роботи обов`язків юрисконсульта договірного відділу з доплатою за суміщення в розмірі 50% від посадового окладу юрисконсульта (а.с. 12). Відповідач не належним чином виконує обов`язки по виплаті заробітної плати, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі. З довідки про нараховану та не виплачену заробітну плату [PERSON] за період з серпня 2018 року по травень 2020 року вбачається, що станом на 15.05.2020 року загальна сума заборгованості по заробітній платі становить 181877,03 грн. (а.с. 11). Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч.1\~ст.94 КЗпП України). Відповідно до ч.\~ст. 7 Кодексу законів про працю,\~ст. 15 Закону України «Про оплату праці»\~оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до\~ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку в порядку наказного або спрощеного позовного провадження. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1\~ст.81 ЦПК України). Згідно із ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивачем доведено та не спростовано відповідачем, що Державний проектно-вишукувальний\~та науково-дослідний\~інститут «Укренергомережпроект» має заборгованість перед [PERSON] у виплаті нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 181877,03 грн., в зв`язку з чим, ці позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 14.12.2016 у справі № 428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно\~статтею 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено позивачем, істотне та триваюче порушення трудових прав щодо виплати заробітної плати призвело до сильних душевних страждань, що вимагало неабияких додаткових зусиль для організації свого життя та захисту свого порушеного права, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 у справі № 362/7161/15-ц зазначив: враховуючи, що\~КЗпП України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а\~стаття 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним. При вирішенні питання щодо розміру моральної шкоди, суди вірно врахували характер порушень та дій вчинених власником, а також те, що порушення законних прав позивача призвели до його душевних страждань, втрати ним нормальних життєвих зав`язків, які полягали у постійному страху залишитись без засобів існування, а також стресі, пов`язаному з неможливістю на самореалізацію суспільно-корисною працею, що очевидно позбавляє позивача стану внутрішньої рівноваги та сенсу соціального буття і завдає почуття незахищеності перед необґрунтованими діями власника. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення з Державного проектно-вишукувального\~та науково-дослідного\~інституту «Укренергомережпроект» на користь позивача у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 15000 грн. Відповідно до правил\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved