Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

16.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 16 червня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області України, актовий запис № 93, мотивуючи свій позов тим, що подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного через непорозуміння та різні погляди на життя, що стало суперечити інтересам подружжя, внаслідок чого подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливе. Фактично сім'я розпалась, спільне господарство не ведеться, подружжя мешкає окремо один від одного у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву повністю підтримує, просить її задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Після розірвання шлюбу просить змінити прізвище [PERSON] на дошлюбне [PERSON] Відповідач у судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, за таких обставин суд не має відомостей про причини його неявки, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, отримавши згоду позивача, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи неявку у судове засідання повідомлених сторін, наявність заяви позивача про розгляд справи без його участі, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Стосовно витрат на правову допомогу у сумі 500,00 грн. за складання позовної заяви, то тут суд вважає, що позивачу слід відмовити в цій частині позовних вимог відповідно до норм ч.4 ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного. Згідно з п.47 та п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу компенсуються стороною відповідача у випадку надання належних доказів, що такі витрати стороні по справі (позивачу) надавалися. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач, окрім квитанції (а.с.9), яка не відповідає нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (не містить номер за порядком та даних про організаційно-правову форму здійснення діяльності (наприклад, фізична особа-підприємець, самозайнята особа, тощо), інших доказів надання правової допомоги суду не надав, зокрема і щодо розрахунку, в якому саме процентному відношенні від мінімальної заробітної плати особа, яка складала позовну заяву, встановила розмір винагороди (5, 10, 40 або іншій процент від мінімальної заробітної плати, відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах) та за який час позовна заява була складена і які відповідні дії проведені (вивчення документів, безпосереднє складання заяви, тощо), тому вказана вимога підлягає відхиленню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки причини розпаду сім'ї на які посилається позивач, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного та

Outcome: partial