Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

17.02.2015 року позивач звернувся з позовом, в якому просив визнати недійсним з моменту укладення додаткову угоду від 01.12.2008 року до договору оренди земельної ділянки площею 4,04 га яка зареєстрована в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді від 05.05.2009 року за реєстровим номером № 040902200228 та зобовязати ПСП «Корпорація України» в особі голови правління [PERSON] повернути зазначену земельну ділянку площею 4,04 га за відповідним актом, у придатному для використання агротехнологічному стані та стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.10.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки на 7 років , який був зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді від 15.04.2005 року за реєстровим номером № 040050022000157. За місяць до закінчення терміну договору оренди позивач звернувся до відповідача із заявою про небажання продовжувати термін дії договору, але усною відповіддю голови правління ПСП «Корпорація України» [PERSON] було повідомлено про те, що мало місце укладання додаткової угоди від 01.12.2008 року. Вказану додаткову угоду позивач не підписував і про її існування йому було не відомо. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON]Ж позов підтримали повністю та просили його задовольнити, так як позивач додаткову угоду не підписував. Крім того, [PERSON] в останнє судове засідання надав заяву з проханням розглядати справу у відсутність його та позивача, а позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і просив в його задоволенні відмовити, а в останнє судове засідання надав заяву про розгляд справи в його відсутність, в задоволенні позову відмовити. Представник Управління Держземагенства у Первомайському районі Миколаївської області в судове засідання повторно не зявився, пояснень по суті позову не надав. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 15.09.2004 року серії МК № 091362 (а.с.5) [PERSON] належить земельна ділянка площею 4,04 га в межах території Лукашівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4825484200:01:000:0009. Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 14.10.2004 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,04 га строком на 7 років (а.с.6-9). Вказаний договір був зареєстрований в Книзі записів реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді 15.04.2005 року за реєстровим № 040502200157. Із додаткової угоди до договору оренди від 15.04.2005 року за № 040502200157 ( а.с.34) видно, що 01.12.2008 року [PERSON] з одного боку та ПСП «Корпорація України» з другого боку, дійшли згоди що строк дії договору сторони продовжують на 10 років, терміном з 01.12.2008 року по 01.12.2018 року та підписана сторонами. Вказана угода була зареєстрована в Книзі записів реєстрації договорів оренди землі по Лукашівській сільській раді 05.05.2009 року за реєстровим № 040902200167. Наполягаючи на задоволенні позову, [PERSON] зазначав, що вказану додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки він не підписував. Доводи позивача підтверджуються висновком судової почеркознавчої експертизи №580 від 09.11.2015 року ( а.с.49-51), в якому вказано, що підпис від імені [PERSON] в графі Орендодавець додаткової угоди від 01.12.2008 року до договору оренди землі від 14.10.2004 року зареєстрованого за № 040902200167 від 05.05.2009 виконаний не самим [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст. 203 ч.3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ст. 215 ч.ч.1, 3 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ч.ч. 1-3, 5-6 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа, заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведені обставини та докази, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 60 ч.1 ЦПК України саме позивачем доведені підстави передбачені ст. 215 ч.ч.1, 3 ЦК України для визнання оспорюваної угоди додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, оскільки вказану угоду позивач не підписував. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Судом відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України встановлено що належна позивачу земельна ділянка знаходиться у користуванні відповідача і тому обґрунтованими є вимоги [PERSON] про покладення обовязку на ПСП Корпорація України повернути належну позивачу земельну ділянку площею 4,04 га розташовану в межах Лукашівської сільської ради Первомайського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст. 88 ч.ч.1,5 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 487,20 грн. судового збору та 2211,84 грн. за проведення судово-почеркознавчої експертизи і вказані суми необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved