Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

15 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. Позовна заява обгрунтована наступним. 03 березня 2014 року відповідачем вчинено нотаріальну дію виконавчий напис № 772 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу за кредитним договором шляхом звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Виконавчий напис предявлено до примусового виконання до відділу ДВС Голосіївського РУЮ м. Києва. Зазначає, що від дня виникнення права вимоги, тобто від дня здійснення останнього платежу за кредитним договором 23.10.2009 року до дня вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років. Крім того, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.01.2013 року було стягнуто заборгованість з [PERSON] за тим самим кредитним договором, а при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив, що існував судовий спір, тобто вимога не була безспірною. З огляду на викладене, позивач просить суд визнати протиправною нотаріальну дію приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] щодо вчинення виконавчого напису № 772, виданого 03.03.2014 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу за кредитним договором № ML-400/262/2007 від 22.08.2007 року шляхом звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Виконавчий напис скасувати. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, просив розглядати справу в його відсутність, надав суду письмові заперечення на позов. У письмових запереченнях відповідач зазначив, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Необхідними документами є оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що встановлюють безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення зобовязання. Безспірність це не доведеність боргу, а факт існування між кредитором та боржником відносин, при яких презюмується наявність боргу. Також вважає, що позивачем невірно визначено процесуальний статус нотаріуса як відповідача. Просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не зявилась, про дату та час судового засідання сповіщена належним чином, надала суду письмові заперечення проти позовної заяви, в яких зазначила, що трирічний строк з дня виникнення права вимоги до дня вчинення виконавчого напису не сплив, оскільки строком виникнення права вимоги є не несплата чергового платежу, а настання строку погашення зобовязання у повному обсязі, або застосування права на повернення платежу достроково. Крім того, на час вчинення виконавчого напису у судах були відсутні судові справи за спорами між [PERSON] та ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Також зазначає, що [PERSON] подавала до Голосіївського районного суду м. Києва позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з тих самих підстав та аргументів, що і в даній справі, та у задоволенні позову було відмовлено. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. [PERSON] на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно частини 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено наступне. 22 серпня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № PCL-400/262/2007, посвідчений приватним Київського міського нотаріального округу [PERSON] Вказаний договір укладено в забезпечення зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором № ML-400/262/2007. 21 травня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено додатковий договір № 1 до договору іпотеки № PCL-400/262/2007. Згідно п. 3.1. і 3.2. Договору іпотеки предметом іпотеки є квартира № 4, що знаходиться за адресою м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок № 70б, що належить іпотекодавцю [PERSON] на праві власності. Позивач стверджує, що останній платіж за кредитним договором нею здійснено 23 жовтня 2009 року, на підтвердження чого надала квитанцію. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві [PERSON] від 24.07.2014 року відкрито виконавче провадження ВП № 44132767 з виконання виконавчого напису № 772, виданого 03.03.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок № 70б, кв.№ 4, що належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1. Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за № 1172, визначено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.07.2015 року у справі № 752/6960/15-ц відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У вказаному рішенні дано оцінку доводам [PERSON] щодо вчинення виконавчого напису відносно заборгованості, яка не є безспірною, та щодо вчинення виконавчого напису після закінчення трирічного строку від дня виникнення права вимоги, тобто тим обставинам та фактам, якими вона обґрунтовує позов, поданий до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Так, Голосіївський районний суд м. Києва вказав, що зпостанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що виконавчий напис було вчинено 03.03.2014 року. Разом з тим, з копії заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.01.2013 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, вбачається, що останнє набуло законної сили 26.07.2013 року. Мотивуючи своє рішення, суд враховує, що в листі Верховного суду України від 01.02.2015 «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» вказано, що суди повинні мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, про недоведеність позивачем тієї обставини, що на момент вчинення виконавчого напису існував спір між сторонами у суді. Стосовно доводів позивача щодо строку давності для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, суд зазначив, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.01.2013 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором встановлено, що строк дії кредитного договору визначено до 22.08.2027 року. Враховуючи зазначене та умови Кредитного договору відповідач як кредитор наділений правом пред'явити позивачу вимогу про виконання порушеного зобов'язання достроково у будь-який період часу до 22.08.2027 року, а також протягом трьох років після настання зазначеного терміну і закінчення строку дії договору. Крім того, звернення стягнення на предмет іпотеки за оскаржуваним виконавчим написом відбулося у зв'язку з невиконанням позивачем як іпотекодавцем обов'язку за Договором іпотеки щодо погашення наявної заборгованості за Кредитним договором на письмову вимого відповідача, яка датується 16.05.2013, а отже виконавчий напис вчинено без пропуску строку, визначеного законодавством. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача та необхідність відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає встановленими та такими, що не потребують доказування, факти, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON],не пропущено трирічний строк від дня виникнення права вимоги до дня вчинення виконавчого напису, та те, що на момент вчинення виконавчого напису спору у суді стосовно боргу [PERSON] за кредитним договором не існувало. Інших підстав в обґрунтування позовних вимог позивач не навів та доказів не надав, в звязку з чим суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed