Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

17.04.2019 р. позивач первісно звернувся до суду позовом про «відшкодування матеріальної шкоди, уточнивши його у червні 2019 р. та просить стягнути з відповідача на відшкодування вартості безпідставно набутого майна - 92884,35 грн.. В обґрунтування позову зазначив, що в липні 2016 р. захворів і думав, що не одужає та помре. У зв`язку з цим він передав своєму брату - [PERSON] грошові кошти в розмірі 50000 грн., 1116 доларів США, що на день звернення до суду відповідно до офіційного курсу Національного Банку України складає 29384 грн., та золоту печатку вартістю 13500 грн.. Всього ним було передано грошових коштів та майна на загальну суму 92884,35 грн.. Після одужання він звернувся до відповідача з проханням повернути йому грошові кошти та майно, але відповідач пояснив, що ні грошей, ні печатки у нього немає, але він йому все поверне в найближчий час. У зв`язку з тим, що йому не було повернуто відповідачем грошові кошти та золоту печатку, він 15.06.2018 р. звернувся до Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, з заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Відповідач був опитаний працівником поліції та пояснив, що він дійсно отримав 50000 грн., 1000 доларів США, золоту печатку, та розпорядився цим на власний розсуд, а саме: грошові кошти поділив порівну з сестрою - [PERSON] , а золоту печатку передав своєму сину - [PERSON] .. Вказане майно обіцяв повернути до 31.07.2018 р.. На підставі його заяви, 03.10.2018 р. слідчим Тернівського ВП, були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12018040760001773 за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України, а також № 12018040760001772 за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України. Але, вказані кримінальні провадження були закриті за відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки вбачаються цивільно-правові відносини. До цього часу грошові кошти та золота печатка відповідачем не повернуті. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов він не визнає, так як не надано належних доказів про те, що позивач захворів в липні 2016 р.. Копії виписного епікризу та копії виписки з медичної картки стаціонарного хворого датовані квітнем 2018 р.. Позивачем не надано документ, який би підтвердив, що [PERSON] володів золотою печаткою, де було б вказано пробу золота та вага. В 2013 р. [PERSON] захворів на психічне захворювання та перебував на стаціонарному лікуванні в Криворізькому психоневрологічному диспансері, потім захворів на цукровий діабет. З 2013 р. до 2015 р., він зі своєю дружиною [PERSON] та зі своєю рідною сестрою [PERSON] , доглядали за позивачем. Під час його хвороби вони витрачали свої особисті кошти. Ніяких грошових коштів та золотих виробів від позивача він та їхня сестра не отримували. В кримінальних провадженнях, на які посилається в позові позивач, [PERSON] не був допитаний та відповідно в скоєнні кримінальних правопорушень не зізнався. У зв`язку з цим, кримінальні провадження були закриті у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Крім цього, пояснення на яке також посилається позивач не є процесуальним документом і не зрозуміло в матеріалах якого з кримінальних проваджень знаходиться. Його пояснення ( [PERSON] ) від 23.07.2018 р. було отримано під психологічним тиском працівника поліції - оперуповноваженого сектору карного розшуку [PERSON] , який незважаючи на те, що він - [PERSON] переніс інфаркт головного мозку та знаходився в тяжкому стані, ледве розмовляв та пересувався, примусив зізнатися, що нібито він отримав від позивача гроші. Після цього, він - [PERSON] , повернувшись з відділу поліції, намагався покінчити життя самогубством. Вважає, що витяги з ЄРДР та пояснення, не є належним доказом отримання ним грошових коштів і майна. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, так як позивач не надав жодного письмового доказу на твердження своїх вимог. Перевіривши матеріали справи, дослідивши матеріали кримінальних проваджень № № 12018040760001773, 12018040760001772, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи зі слідуючих мотивів. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Тобто, у даній цивільній справі, позивач повинен у першу чергу довести, що: - він мав майно з конкретними індивідуальними ознаками, а також грошові кошти в конкретній сумі, які нібито передав відповідачу та був його, їх власником; - відповідач отримав саме вказане майно, грошові кошти в зазначеній сумі, про яке, яку стверджує позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Але позивачем не надано взагалі ніяких належних, допустимих, достовірних доказів на підтвердження вказаних фактів (обставин), а відповідно й відповідач не визнає ці факти (обставини). При цьому, судом враховується, що «пояснення» відповідача, які він дав при опитуванні працівником поліції у кримінальному провадженні, внесеному 03.10.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040760001772, не є доказом навіть в порядку КПК України, так як не відносяться до доказів згідно до ст. ст. 84, 93, 95 КПК України (а.с. 8, 95, 97,137, 151, 158). Згідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 3, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто постанови працівника поліції (слідчого) про закриття кримінальних проваджень за заявами позивача до поліції стосовно відповідача за відсутністю складу злочину теж не є доказами фактів (обставин) на які посилається позивач (а.с. 185, 231). Відповідно, судом не перевіряються факти (обставини), що є похідними від фактів (обставин), які зазначав раніше суд як ті, що підлягають доведенню в першу чергу, та які не доведені позивачем, оскільки вони ніяким чином не впливають на зроблений судом висновок про необхідність відмови в позові. На підставі викладеного, ст. ст. 1212 України,

Outcome: dismissed