Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

16.04.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві сторона позивача посилається на те, що 19.08.2019 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] було передано в борг, а [PERSON] було прийнято в борг позику, а саме грошові кошти у розмірі 11900 доларів США, що підтверджується розпискою від 19.08.2019 року. За умовами позики відповідач зобов`язався повернути кошти до 19.10.2019 року, однак не повернув. Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору, у зв`язку з чим відповідачем 21.10.2019 року та 04.11.2019 року було повернуто лише частину боргу у розмірі 3000 та 2000 доларів США. Станом на день подання позову заборгованість складає 6900 доларів США, що на момент подання позовної заяви відповідно до курсу НБУ становить 192890,88 грн. У зв`язку з чим, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача: 1. заборгованість у розмірі 211974,25 грн., з яких: 192890,88 грн. - заборгованість за договором позики; 16562,37 грн. - проценти від суми позики; 2521,00 грн. - 3% річних; 2. судові витрати у розмірі 2119,74 грн. судового збору за подання позовної заяви, 420,40 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.04.2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. У судове засідання позивач не з`явився, представником позивача через канцелярію суду подано заяву, в якій він просить розглядати справу за відсутності сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 53). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 19.08.2019 року відповідно до розписки [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 11900 доларів США та зобов`язався повернути їх до 19.10.2019 року, яка як і вимагає чинне законодавство є письмовим документом, відображає зміст правочину та підписана сторонам (а.с. 10). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується розпискою від 19.08.2019 року. Згідно положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка від 19.08.2019 року є документом, що підтверджує боргове зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] . Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З розписки вбачається, що позивачу було повернуто частину коштів, а саме: 3000 доларів США - 21.10.2019 року, 2000 доларів США - 04.11.2019 року. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Станом на день подачі позову до суду відповідачем не повернуто частину боргу у розмірі 6900 доларів США, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 192890,88 грн., що в еквіваленті дорівнює 6900 доларів США за курсом НБУ станом на день подання позову - 26.03.2020 року. Нормами ст.ст. 524, 533 ЦК України визначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Однак, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Так, положеннями ст.ст. 625, 629 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 19.08.2019 року в розмірі 192890,88 грн. (6900 х 27,9552 = 192890,88 грн.). Крім того, позивач просить стягнути проценти від суми позики та три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Вбачається, що в договором позики між сторонами розмір процентів не встановлений. З урахуванням викладеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача проценти на рівні облікової ставки НБУ за період з 19.08.2019 року по 26.03.2020 року в розмірі 16562,37 грн. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних за період з 19.10.2019 року по 26.03.2020 року в розмірі 2521,00 грн. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2119,74 грн. та судового збору за подання заяви про забезпечення позову 420,40 грн.

Outcome: approved