overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

16 травня 2014 року до суду подано цю заяву, в якій зазначено, що [INFO] помер батько заявника [PERSON], після якого відкрилася спадщина у виді права на земельну частку (пай) розміром 2,07 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Дзюньківської сільської ради та іншого майна. У встановлений законом строк заявник прийняв спадщину, що належала спадкодавцю, оскільки фактично вступив в користування, управління і володіння спадковим майном, здійснив поховання померлого, користується його предметами повсякденного вжитку. Заявник в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій справу просив розглянути за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Дзюньківської сільської ради в судове засідання не з'явився також, у телефонному режимі повідомив, що вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе, заяву задовольнити повністю з таких міркувань. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що після смерті [INFO] [PERSON] (свідоцтво про смерть а.с.10) заявник прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в користування, управління і володіння спадковим майном, користується його предметами повсякденного вжитку, здійснив поховання спадкодавця. Дані правовідносини регулюються: - ч. 2 ст. 256 ЦПК України, згідно з яким у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення; - п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, згідно з якою спадкоємець прийняв спадщину, якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON] після смерті [INFO] батька [PERSON] прийняв спадщину, то цей факт необхідно встановити на підставі ч.2 ст.256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

16 травня 2014 року Маріупольська міська рада в особі Катан І.М. звернулася до суду з заявою про визнання спадщини у вигляді однокімнатної квартири [ADDRESS], що відкрилася після смерті [PERSON], відумерлої, та визнання права власності на зазначену квартиру за територіальною громадою в особі Маріупольської міської ради. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що однокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 42,50 кв.м., жилою - 20,90 кв.м., належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1105 від 04 травня 2002 року. Згідно з копією особистого рахунку [NUMBER] від 28 квітня 2014 року, складного Приватним підприємством «Альянс-ГіС», на даний час в квартирі ніхто не проживає і не зареєстрований. Власник нерухомого майна помер [INFO], про що зроблені відповідні записи в особистому рахунку. Право власності на квартиру в порядку спадкування ніхто не оформлював. Відповідно інформаційним даним довідки № 107 від 28 квітня 2014 року, виданої приватним підприємством «Альянс-ГіС», заборгованість по квартирі на період 01 квітня 2014 року, складає 6592,25 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

16 травня 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що між сторонами укладений договір № А2Р-0000261-Ф/13 PLT, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 5 766 грн. на строк з 27 вересня 2013 року по 25 вересня 2015 року , зі сплатою 29 % річних. У зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань, сума заборгованості по кредиту складає 6 812 грн. 68 коп., яку просили стягнути разом з судовими витратами. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином , причина неявки невідома. Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 вересня 2013 року між сторонами укладений договір № А2Р-0000261-Ф/13 PLT на відкриття карткового рахунку, випуск платіжної картки АБ «Укргазбанк», встановлення ліміту дозволеного овердрафту та їх обслуговування , відповідно до якого [PERSON] виданий кредит у сумі 5 766 грн. на строк з 27 вересня 2013 року по 25 вересня 2015 року зі сплатою процентів за користування дозволеним овердрафтом та овердрафтом виходячи з 29, % річних. Відповідно до п. 2.4 договору на суму простроченої заборгованості за дозволеним овердрафтом та суму заборгованості за овердрафтом (кредитом) нараховуються проценти в розмірі 48 % річних. Банк взяті на себе зобов'язання за договором виконав, надав [PERSON] кредитні кошти, проте відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач не виконує умови договору, станом на 14 квітня 2014 року заборгованість по кредитному договору складає заборгованість по овердрафту (кредиту) 5 823 грн. 80 коп., заборгованість по відсоткам 988 грн. 88 коп. , які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім суми заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати сплачені позивачем при подачі позову до суду, а саме 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

16 травня 2014року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 28 квітня 1990року у Новоодеському районному відділі РАГС Миколаївської області він уклав шлюб з відповідачем. Близько 8 років тому відповідач пішла з сім'ї , знялася з реєстрації місця проживання, проживає окремо та перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Позивач проживає з сином [PERSON] 1990року народження. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Позивач вказав, що вважає подальше перебування у шлюбі не можливим і таким, що суперечить його інтересам, оскільки шлюб існує формально. Позивач в судове засідання не з'явився. Відповідач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати без її участі та вказала що позов визнає, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]» Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.04.1990року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданим 28.04.1990року Новоодеським районним відділом РАГС Миколаївської області. Шлюбні стосунки між подружжям не склалися, через відсутність розуміння з питань ведення спільного господарства, не прийняття позиції іншого з подружжя, втрату поваги та любові. Близько 8 років тому відповідач пішла з сім'ї, знялася з реєстрації місця проживання, проживає окремо, спільного господарства з того часу сторони не ведуть. Позивач проживає з сином [PERSON] 1990року народження. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Позивач на примирення не згоден та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач згодна на розірвання шлюбу. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Клопотання відповідача про залишення шлюбного прізвища слід задовольнити та залишити їй прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

16 травня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явилась, надіслала заяву відповідно до якої вимоги підтримала повністю , просить шлюб розірвати. Зазначила в позовній заяві, що 05 червня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Малинського району Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Позивач до примирення не прагне, між сторонами з травня 2014 року припинились шлюбні відносини. Під час шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], яких просить залишити проживати з нею. Відповідач в судове засідання не з'явився , направив до суду заяву про розгляд справи без його участі , з позовом згоден повністю. Суд, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про укладення шлюбу підтверджується те, що сторони з 05 червня 1999 року перебувають у шлюбі. ( арк.с. 6). У сторін маються діти: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. ( арк.с. 7-9). Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає , що сім'я розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

16 травня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 12 серпня 2000 року та стягнути на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця до її повноліття, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду. Позивач у судове засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 12 серпня 2000 року, який зареєстрований Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області, актовий запис № 947 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а/с 4). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги закону та визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

16 травня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання племінниці [PERSON], яка є громадянкою Туркменістану. Відповідач у цій квартирі не проживає з 10 травня 2010 року, фактичне місцезнаходження їх не відоме. З огляду на викладене, позивач, зазначивши, що відповідач у квартирі не проживає понад один рік без поважних причин, просить визнати її такою, що втратила право на користування квартирою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в тому обсязі, що визначений у позовній заяві, не заперечив, щодо заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, заяви про розгляд справи без її участі не надсилала, про причини неявки суд не повідомила. Із згоди представника позивача суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення позивача, свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. №36 Як встановлено в судовому засіданні власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджуються копією договору купівлі-продажу від 14 квітня 1993 року витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 жовтня 2013 року. В квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], що підтверджується копією довідки ЖЕК №6. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, ті обставини, що відповідач з травня 2010 року не проживає у квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин. В силу ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в силу ч.2 ст. 405 ЦК України, відповідач втратила право на користування цим житлом оскільки відсутні без поважних причин понад один рік, оскільки іншого не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судові витрати по справі становлять 423 грн. 60 коп. та складаються з витрат за публікацію оголошення в пресі в сумі 180 грн. та судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., які відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

16 травня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 04 серпня 2012 року сторони перебувають у шлюбі. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Зазначивши, що спільне життя не склалось, сторони припинили шлюбні стосунки, з лютого 2014 року проживає з іншим чоловіком, з огляду на що примирення є неможливим, а тому позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2012 року. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, з лютого 2014 року позивачка проживає однією сім'єю з іншим чоловіком, з огляду на що, примирення між подружжям є неможливим, що підтверджується їх поясненнями, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

16 травня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 18 грудня 1999 року сторони перебувають у шлюбі. Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що спільне життя із відповідачем не склалося, оскільки останній зловживає спиртними напоями, постійно проявляв неповагу, внаслідок чого подружжя припинило шлюбні відносини, вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, а оскільки відповідач в добровільному порядку звернутися до органів РАЦС не бажає, [PERSON] просить суд розірвати шлюб. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вимоги викладені у позові підтримала, у випадку неявки відповідача не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Із письмової згоди позивача суд ухвалив заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 1999 року. Спільних дітей сторони не мають. Дані факти підтверджуються свідоцтвом про одруження. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, на чому наполягає у своєму позові позивач, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

16 травня 2014 року позивач звернулася до суду с позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі з 27.09.1997 року, який було зареєстровано Первомайським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківський області України, за актовим записом № 257. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Основною причиною розірвання шлюбу є те, що через систематичні сварки подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. Шлюбних стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть. Позивач у судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Від відповідача до суду надійшла заява, з якої вбачається, що він згоден на розірвання шлюбу, просить розглянути справу без його участі. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сім'ї на які посилається позивач, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. На підставі зазначеного та

Outcome: approved