Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

17.01.2019 року представник позивача [PERSON] адвокат Шкіль Іван Васильович (проживає: [ADDRESS] ) звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Лєскова, 9), третя особа Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області (місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Лягіна, 2) про припинення обтяження нерухомого майна, посилаючись на те, що зобов`язань позивача перед відповідачем на сьогоднішній день не існує, рішення суду, яке стало підставою для відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно позивача, скасовано, але арешти з майна позивача не знято, чим порушуються майнові права та інтереси позивача. Представник Шкіль І.В. надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідачав судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно дост. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правиламист. 12 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1ст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. На примусовому виконанні у ВПВР управління ДВС ГУ юстиції у Миколаївській області перебувало виконавче провадження №41019519 з виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013р. по справі №2/487/2261/13 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції заборгованості за кредитним договором №010-/42-0-1/11- 164 від 08.09.2011р. в розмірі 1390274,11грн. та заборгованості за кредитним договором №010/42-0-1/11-169 від 13.09.2011р. у розмірі 3683473,8грн. При примусовому виконанні виконавчого листа №2/487/2261/13 від 08.11.2013р., державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.04.2015р. було задоволено заяву про перегляд заочного рішення Заводського районного суду по справі №2/487/2261/13 від 06.09.2013р., зазначене рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитної заборгованості скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку Корабельним районним судом м. Миколаєва (по територіальній підсудності). Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.09.2015р. у задоволені позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 16.11.2015р. рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.09.2015р. залишено без змін. Зазначене рішення суду набрало законної сили 16.11.2015р. Таким чином, зобов`язання [PERSON] перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» припинені на підставі рішення суду; заочне рішення Заводського суду м. Миколаєва від 06.09.2013р., на підставі якого було видано виконавчий лист від 08.11.2013р. по справі №2/487/2261/13 та відкрито виконавче провадження N041019519, накладено арешт на все майно Позивача, скасоване. Завершення виконавчого провадження №41019519 відбулось 14.08.2014р. на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на той час), що не передбачало на той час зняття арешту накладеного на майно боржника та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів, відповідно до положень ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на той час). Так, статтею 15 ЦПК Українипередбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно дост. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно достатті 388 цього Кодексумайно не може бути витребуване у нього. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним набувачем. Частиною 1статті 316 ЦК Українивизначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1ст. 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК Українивстановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 28 Закону України Про заставу від 02.10.1992 року № 2654-XII, застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; вінших випадках припинення зобов`язань, установлених законом. Згідност. 42 Закону України N 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 43 вказаного Законувизначені підстави реєстрації відомостей про обтяження майна та припинення обтяжень. Відповідно ч. 5 ст. 43Закону N 1255-IVвідомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Відповідно ж до ст. 41 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»публічне обтяження припиняється на підставі рішення уповноваженого органу з дня набрання ним законної сили. Публічне обтяження також припиняється внаслідок реалізації прав, що випливають зі змісту публічного обтяження. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом пяти днів із дня його припинення. Обовязок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу. Уповноважений орган несе відповідальність у встановленому законом порядку за порушення обовязку щодо реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження. Таким чином, оскільки [PERSON] на підставіст. 330 ЦК України набув права власності на майно, закон надає йому право вимагати виключення свого майна із реєстру обтяжень. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно дост. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1536,80 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved