Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

15.05.2017. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який укладено 25.10.1996 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе і неповнолітньої дочки [PERSON] , та [PERSON] , яка діяла за [PERSON] , посвідченого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою, частково недійсним в частині зазначення в договорі покупцем тільки [PERSON] ; перевести на [PERSON] права і обов`язки покупця 1/3 частини квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з купівлею квартири, в тому числі, за гроші, які належали останньому від продажу частки\~ квартири [ADDRESS] .\~ Стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він та його батьки [PERSON] і [PERSON] були власниками квартири [ADDRESS] . Ця квартира належала сторонам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке було видано Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 23 вересня 1996 року. Оскільки квартира належала сторонам на праві спільної сумісної власності, то вважається, що у випадку поділу майна долі всіх співвласників є рівними, тобто кожному з них належить по 1/3 частині вказаної квартири. 25 жовтня 1996 року квартира була продана [PERSON] за Договором купівлі-продажу, посвідченим Дванадцятою ХДНК. Оскільки позивачу на час продажу квартири було 10 років, тобто він був неповнолітнім, то для продажу квартири батьки звернулися до Опікунської ради з заявлю на згоду продажу частки квартири позивача та зазначили, що купують іншу трикімнатну квартиру. Рішенням виконкому Московської районної ради народних депутатів м. Харкова від 15.10.1996 р. 318/1 було дозволено матері позивача [PERSON] оформити і підписати від його імені договір купівлі-продажу № 72 в [ADDRESS] . Позивач вважає, що батьки використали отриманий від опікунської ради дозвіл на продаж належної йому нерухомості не на його корить, а всупереч його інтересам. За отримані від продажу зазначеної квартири гроші, мати позивача відповідач [PERSON] в той же день 25 жовтня 1996 року купила у гр.гр. [PERSON] і [PERSON] трикімнатну ізольовану квартиру за адресою: [ADDRESS] . Цей договір також було посвідчено Дванадцятою ХДНК. Згідно з умовами вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири мати позивача при укладенні договору діяла за його батька [PERSON] по його довіреності, він був вказаний в договорі як єдиний покупець квартири. Право власності на придбану квартиру, в тому числі, і за належні позивачу гроші від продажу його нерухомості було оформлено тільки на ім`я його батька [PERSON] . Таким чином, батьки позивача використали належні йому гроші від продажу його власності в своїх інтересах, а йому не лише не оформили право власності на частину придбаної квартири, а й не придбали йому ніякого іншого житла. Батько позивача [PERSON] в лютому 2017 року звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до матері позивача [PERSON] про розірвання шлюбу, а також став погрожувати позивачу, що він є єдиним господарем квартири, і що після розірвання його шлюбу з матір`ю позивача, він вижене їх з квартири. Після цього позивачу стало відомо, що квартира, яка є його єдиним, постійним місцем мешкання, зареєстрована на праві власності тільки на ім`я його батька. До цього часу позивач вважав, що спірна квартира є спільною власністю його та його батьків. Вважає, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки копії документів на квартиру позивач отримав в Дванадцятій ХДНК 15.02.2017 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.11.2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Постановою Верховного Суду від 16 травня 2018 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 9 січня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 133-136). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Маслова О.Г. підтримали позовні вимоги позивача, посилаючись на вищенаведене та просили позов задовольнити у повному обсязі. Крім того зазначили, що на час продажу частки в приватизованій на ім`я позивача квартирі останньому було 10 років. Тому позивач не був обізнаний щодо питань власників спірної квартири. Батьки документи не показували, нічого йому стосовно власності не роз`яснювали. Відповідач [PERSON] має автомайстерню та позивач працював у нього автомаляром з 14 років. В лютому 2017 року батько став погрожувати, що виставить з квартири, тоді позивач і дізнався, що не є співвласником квартири. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Крім того зазначила, що в 1984 році одружилися з [PERSON] . В 1985 році отримали квартиру [ADDRESS] та у них народився син [PERSON] . Цю квартиру приватизували на трьох осіб, в тому числі і на сина [PERSON] . Потім відкрили фірму та працювали, щоб поміняти квартиру на квартиру більшої площі. Син в квартирі [ADDRESS] прописаний, тому вважала, що він має право на квартиру. Всі гроші від продажу попередньої квартири витратили на придбання нової квартири. На час між нею та чоловіком розглядається судом спір про поділ квартири та на спірну квартиру накладений арешт. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та просив застосувати до вимог позивача строки позовної давності та в задоволенні позову відмовити. Раніше вони сім`єю мешкали в будинку, а після його зносу надали їм двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Його дружина [PERSON] до 2009 року не працювала. Гроші на утримання сім`ї та на сплату комунальних послуг надавав він. Про те, що квартира [ADDRESS] оформлена на батька, його син знав з часу її придбання. Рішення про продаж квартири приймалося на сімейній нараді за участю його дружини та сина. [PERSON] з дружиною вживали спиртні напої. Замість частки квартири для сина він придбав автомобіль «Шевроле каприз» американського виробництва. Ініціатором розірвання шлюбу відповідачів був їх син [PERSON] , оскільки він постійно вмішував у спори між батьками. Третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора направила суду лист, в якому просила розглядати справу за відсутністю представника нотаріальної контори. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 вересня 1996 року, реєстраційний № 5А [NUMBER] -Р2, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду (а.с. 15). Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів м. Харкова Харківської області від 15 жовтня 1996 року дозволено [PERSON] від імені неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оформити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 16). 25 жовтня 1996 року між [PERSON] , яка діяла за себе і свого сина [PERSON] , по довіреності за [PERSON] , та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . [PERSON] одержала для свого неповнолітнього сина та для свого довірителя (чоловіка) від покупця повністю гроші від продажу квартири, що підтверджується пунктом 3 договору купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Дванадцятої Харківської держаної нотаріальної контори 25 жовтня 1996 року (а.с. 31). 25 жовтня 1996 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 69,3 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Дванадцятої Харківської держаної нотаріальної контори 25 жовтня 1996 року (а.с. 11). Статтею 60 КпШС України, що діяв на час продажу квартири, обовязком батьків визначено захист прав та інтересів їх неповнолітніх дітей. Згідно зі статтею 78 КпШС України, якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування. Відповідно до положень частини першої статті 128 КпШС України, завданням опіки і піклування є, зокрема, захист особистих і майнових прав та інтересів неповнолітніх дітей. У частині першій статті 145 КпШС України передбачено, що опікун не вправі без дозволу органів опіки та піклування укладати угоди, а піклувальник давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових. В обгрунтування позову позивач [PERSON] зазначив, що укладенням договору купівлі-продажу суттєво порушено його майнові права, оскільки він був неповнолітнім, співвласником проданої квартири, й такою угодою його позбавлено права власності на частину квартири. Враховуючи, що [PERSON] одержала для свого неповнолітнього сина та для свого довірителя (чоловіка) від покупця повністю гроші від продажу квартири [ADDRESS] , а іншого житла на ім`я позивача його батьки не придбали, то суд вважає, що батьки позивача [PERSON] та [PERSON] , з огляду на положення статей 60, 78 КпШС України, оспорюваним договором купівлі-продажу порушили майнові права їх неповнолітньої дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає колишню сім`ю [PERSON] більше 30 років, вони були сусідами за адресою: [ADDRESS] , вона на четвертому поверсі, Щербіни на першому, та друзями. Часто буває у гостях за нинішнім місцем проживання сторін по [ADDRESS] , що нова квартира належить всім трьом членам сім`ї [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] працював, приносив гроші та надавав на сплату комунальних послуг. [PERSON] заповнювала квитанції, а свідок за їх прохання ходила до каси. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом, позивач [PERSON] дізнався про порушення свого цивільного права в лютому 2017 року під час розлучення батьків, коли його батько повідомив його, що він не має ніяких прав на квартиру та погрожував вигнати його, незважаючи на те, що попередня квартира, яка належала йому на праві спільної сумісної власності, була продана і він вважав себе співвласником нової квартири, придбаної за кошти від тієї квартири, проживав у ній. З заявою про отримання документів, а саме копії договору купівлі-продажу квартири, копії свідоцтва про право власності на квартиру і дозволу Опікунської ради Московського району м. Харкова на продаж квартири, частина якої належала неповнолітньому [PERSON] , останній звернувся 14 лютого 2017 року, де зазначив, що тільки зараз під час розірвання шлюбу між батьками йому стало відомо, що він не є співвласником спірної квартири, а на час укладення договору купівлі-продажу квартири був неповнолітнім. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.10.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.151). Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні підстави для застосування до позовних вимог [PERSON] строків позовної давності. На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який укладено 25.10.1996 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе і неповнолітньої дочки [PERSON] , та [PERSON] , яка діяла за [PERSON] , посвідченого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою, частково недійсним в частині зазначення в договорі покупцем тільки [PERSON] ; перевести на [PERSON] права і обов`язки покупця 1/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 69,3 кв.м, за договором купівлі-продажу, який укладено 25.10.1996 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе і неповнолітньої дочки [PERSON] , та [PERSON] , яка діяла за [PERSON] , посвідченого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 69,3 кв.м, у зв`язку з купівлею квартири, в тому числі, за гроші, які належали останньому від продажу частки\~ квартири [ADDRESS] .\~ Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд стягує з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в рівних долях по 1333 грн. 33 коп., а всього 2666 грн. 66 коп., що підтверджується квитанцією від 11.05.2017 р. (а.с. 1).

Outcome: approved