Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

15 січня 2014 року позивач [PERSON] заявив позов до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що його батько [PERSON] працював на шахті «Ювілейна», правонаступником якої є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та отримав професійне захворювання, у зв'язку з чим йому було встановлено стійку втрату професійної працездатності. [INFO] року його батько помер від професійного хронічного захворювання - пиловий бронхіт, що встановлено довідкою МСЕК від 15 вересня 2010 року. Смерть батька є для нього великим горем, тяжкою втратою, яку нічим не можна компенсувати та замінити. Вважає, що йому смертю батька було спричинено моральну шкоду, які він оцінює в 25000 гривень. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, з врахуванням наданих нею заперечень, відповідно до яких позов [PERSON] не визнала та прохала суд в його задоволенні відмовити. Вважає, що батько позивача, укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений під розпис, в порядку передбаченому ст.29 КЗпП України про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан здоров'я та пов'язані з цими умовами праці пільги та компенсації та свідомо погодився на зазначені умови праці. Статті 233,234,237-1 КЗпП України, не поширюються на правовідносини осіб, які працюють на умовах трудового договору ( контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форми власності та господарювання, і які підлягають загальнообов'язковому державному страхуванню, пов'язані з відшкодуванням моральної шкоди. Застосовуючи норми ст.237-1 КЗпП України, які поширюються на правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, позивач не врахував положення ст.9 цього Закону та те, що ці правовідносини регулюються законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного страхування, іншими нормативно-правовими актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового державного страхування, зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Зазначений закон визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві та поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового контракту на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форми власності, господарювання, у фізичних осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності. Норми Закону, яка передбачає такий обов'язок роботодавця по відшкодуванню шкоди завданої здоров'ю працівника при виконанні ним трудових обов'язків поряд з Фондом (чи окремо від нього) немає, оскільки параграф 2 глави 82 ЦК України про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи не поширюється на випадки, які виникли на виробництві із застрахованими особами. Згідно з розділом ХІ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їхніх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року. Крім того, одним з важливіших моментів є те, що згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали однією сім'єю. Згідно ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, тобто особа, яка досягла віку 18 років автоматично втрачає статус дитини. Позивачу на момент подачі позовної заяви було більше 18 років, тому він не підпадає під дію ст.1168 ЦКУ та не має права на відшкодування моральної шкоди. Вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого міським бюро ЗАГС м.Новогродівка, Селідовського району, Донецької області [PERSON], народився [INFO] року. Батьком [PERSON] зазначено [PERSON]. Батько позивача [PERSON], при виконанні трудових обов'язків на підприємствах вугільної промисловості ВАТ «Павлоградвугілля», правонаступник ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», захворів на професійне захворювання - антракосилікоз, емфізему легень про що було складено акт форми П-4 №52 від 13.02.2004 року. [INFO] року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області 30 березня 2010 року). Згідно довідки КЗ «Обласної медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської області про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням ДНА-03 №000331 від 15 вересня 2010 року встановлено причинний зв'язок смерті потерпілого [PERSON] з раніше отриманим ним професійним захворюванням під час роботи на шахті «Ювілейна» правонаступником якої є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» дія цього Закону поширюється на осіб які працюють в умовах трудового договору (контракту) на підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, а тому цей закон не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, завданої його загибеллю в результаті трудового каліцтва, отриманого на виробництві, і такі відносини регулюються ст.ст.1167,1168 ЦК України. Положеннями ст.1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Насамперед право на відшкодування моральної шкоди мають вдова чи вдівець, тобто чоловік чи жінка, з якими було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку (в органах РАЦС). Батьки та діти виступають суб'єктами права на відшкодування, якщо батьківство (материнство) встановлено у визначеному законом порядку й відображено у книгах реєстрації актів цивільного стану. У даному випадку батьківство померлого [PERSON] у відношенні позивача встановлено на підставі актового запису про народження №364 від 31 жовтня 1967 року, зробленого міським бюро ЗАГС м.Новогродівка, Селідовського району, Донецької області. Посилання відповідача на те, що [PERSON] на момент смерті [PERSON] досяг 18 років, а тому не має права на відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю батька, так як втратив правовий статус «дитина», суд вважає безпідставними, так як ч.2 ст.1168 ЦК України не передбачає таких умов, та не обмежує осіб які мають право на відшкодування моральної шкоди віковим цензом. За таких обставин суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги [PERSON], стягнувши на його користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди 10000 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. У відповідність до ст.88 ЦПК України стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved