Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

15 червня 2020 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач на підтвердження позовних вимог вказав, що 06.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 50 про надання представницьких послуг. Предметом даного договору виступало доручення [PERSON] (замовника) [PERSON] (виконавцю) по стягненню з [PERSON] боргу, визначеного Шишацьким райсудом у справі №22-ц1690/1725/2012 (номер справи за апеляційною інстанцією) та інших боргів, які є і які можуть виникнути у цієї особи перед Замовником під час дії цього договору. Договір укладено на умовах оплатності, а саме, вартість даних послуг сторонами погодження у розмірі 50 % від реальних сум реального стягнення по справах, за позовами та виконавчими провадженнями і інтересах осіб, вказаних в предметі цього договору, або від продажу майна боржника, отриманого внаслідок стягнення або вилучення за вирахуванням половини витрат замовника (з виплачуваної виконавцеві суми) в зв`язку з забезпеченням всього комплексу судово-претензійної роботи (п.2.1 Договору). Позивачем вказується, що на виконання умов договору, ним було вчинено комплекс дій, що в подальшому призвели до відкриття виконавчого провадження стосовно боржника [PERSON] . З сайту Міністерства юстиції України, позивач виявив, що виконавче провадження стосовно боржника [PERSON] є завершеним. Разом з тим, коштів обумовлених договором від відповідача він не отримав. На письмову вимогу про сплату, обумовлених договором сум, відповідач не відреагував. У зв`язку з наведеним, позивач був змушений звернутися до суду. Прохав суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору № 50 від 06.03.2018 року в розмірі 58\~817,50 гривень, яка складається з тіла боргу- 56\~900,00 грн., інфляційних втрат 1490,75 грн, 3 % річних 426,75 грн. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с.99). У встановлений судом строк, відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, звернувся до суду з телефонограмою, в якій прохав розгляд справи провести у його відсутність. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду від 22.12.2020 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено що 06.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 50 про надання представницьких послуг. Предметом даного договору виступало доручення [PERSON] (замовника) [PERSON] (виконавцю) по стягненню з [PERSON] боргу, визначеного Шишацьким райсудом у справі №22-ц1690/1725/2012 (номер справи за апеляційною інстанцією) та інших боргів, які є і які можуть виникнути у цієї особи перед Замовником під час дії цього договору. Договір укладено на умовах оплатності, а саме, вартість даних послуг сторонами погодження у розмірі 50 % від реальних сум реального стягнення по справах, за позовами та виконавчими провадженнями і інтересах осіб, вказаних в предметі цього договору, або від продажу майна боржника, отриманого внаслідок стягнення або вилучення за вирахуванням половини витрат замовника (з виплачуваної виконавцеві суми) в зв`язку з забезпеченням всього комплексу судово-претензійної роботи (п.2.1 Договору). Сторони погодили виконання зобов`язання, зокрема договір діє до моменту фактичного виконання зобов`язань, але не раніше ніж 31.12.2019 року (п. 4.1) (а.с.7) З копії заочного рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 07.05.2018 року № 551/227/18 (а.с.9-11) та постанови Апеляційного суду Полтавської області від 19.07.2018 року (а.с.12-13) вбачається, що [PERSON] брав участь у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якості представника позивача. Окрім того, [PERSON] здійснювалося відправлення заяви [PERSON] від 14.12.2018 на примусове виконання до Шишацького РВДВС ГТУЮ у Полтавській області (а.с.15). Також позивача вказано в якості платника (із зазначенням «за [PERSON] ») авансового збору у виконавчого провадженні. (а.с.14, зворот). На виконання вищевказаних судових рішень, [PERSON] було видано виконавчі листи (а.с.119, 162). В подальшому виконавчі провадження № 57966230 та №57966617, постановою державного виконавця були об`єднані у зведене виконавче провадження № 58169789(а.с.115) З копій виконавчих проваджень вбачається, що виконавчі документи по справі № 551/227/18 були повернуті стягувачу 24.12.2019 року з підстав п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Разом з тим, в ході виконавчого провадження з боржника [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 47\~337,30 грн, які стягувачу були перераховані платіжним дорученням № 2358 від 12.06.2019 (а.с.128). За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. У відповідності до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з договору про надання представницьких послуг № 50 від 06.03.2018 року сторони дійшли домовленості з приводу того, що позивач взяв на себе зобов`язання по стягненню з [PERSON] боргу по рішенню Шишацького райсуду у справі №22-ц1690/1725/2012 (номер справи за апеляційною інстанцією). Окрім того, сторони погодили, надання представницьких послуг і по іншим боргам які є і які можуть виникнути у [PERSON] перед Замовником, [PERSON] під час дії цього договору (п.п.1.1). Окрім того, сторонами погоджено перелік зобов`язань виконавця, а саме: здійснює консультації замовниці стосовно можливих варіантів захисту прав в межах предмету договору; оцінює судові перспективи в той чи інший спосіб; формує додаткові позови у необхідній кількості, для досягнення мети; здійснює правове оцінювання документів замовниці; розробляє тактику захисту прав та інтересів Замовниці; готує, подає та супроводжує процесуальні документи Замовниці; представляє інтереси Замовниці в органах влади України, у тому числі судової, в підприємствах, установах, організаціях, щодо зазначеної справи; від імені замовниці заявляє клопотання, надає пояснення, та веде справу в судах на основі належним чином оформленої довіреності; здійснює правове супроводження судової справи; інформує Заявницю про перебіг справи, в тому числі щодо можливих наслідків обов`язків і прав, що виникають відповідно до ухвал або рішень судів у зазначеній в предметі договору справі. Сторони погодили виконання зобов`язання, зокрема договір діє до моменту фактичного виконання зобов`язань, але не раніше ніж 31.12.2019 року (п. 4.1). Договір укладено на умовах оплатності, а саме, вартість даних послуг сторонами погодження у розмірі 50 % від реальних сум реального стягнення по справах, за позовами та виконавчими провадженнями і інтересах осіб, вказаних в предметі цього договору, або від продажу майна боржника, отриманого внаслідок стягнення або вилучення за вирахуванням половини витрат замовника (з виплачуваної виконавцеві суми) в зв`язку з забезпеченням всього комплексу судово-претензійної роботи (п.2.1 Договору). Таким чином, документально підтверджується, що в межах дії строку договору, позивач вчинив ряд, попередньо узгоджених договором, процесуальних дій (а саме представництво інтересів в суді першої та апеляційної інстанції, надіслання заяви [PERSON] до належного відділу Державної виконавчої служби) спрямованих на організацію стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] . Результатом вказаних дій, стало те, що стягувач отримав частину боргу. Стягнення решти суми боргу наразі неможливе, з підстав які не залежать ні від волі позивача, ні від волі відповідача, так як виконавчий документ повернутий на підставі, п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). Таким чином, строк виконання [PERSON] зобов`язань по оплаті, наданих за договором послуг, настав. На письмову вимогу позивача, відповідач [PERSON] ухиляється від його виконання. Оскільки одностороння відмова від зобов`язань не допускається, суд вважає, що вимоги позивача грунтуються на законі. Разом з тим, позовні вимоги підлягають задоволенню в меншому розмірі, з огляду на наступне. Позивач, здійснюючи розрахунок суми боргу брав за основу вартість майна боржника, визначеної під час проведення експертної оцінки, що складала 113\~800,00 грн. Матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що під час реалізації майна, воно було неодноразово уцінено. У зв`язку з цим, в ході виконавчого провадження з боржника [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто лише 47 337,30 грн. Враховуючи, що оплата послуг, сторонами погоджена «у розмірі 50 % від реального стягнення…. або від продажу майна боржника, отриманих внаслідок стягнення» суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 23668,65 грн. Окрім того, стягненню підлягають інфляційні витрати та 3 % річних (у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України), однак у розмірі пропорційно зменшеному до розміру тіла боргу. Зважаючи на вищенаведене, виходячи з розрахунку позивача, інфляційні витрати підлягають стягненню у розмірі 620,12 грн, а 3% річних у розмірі 177,51 грн. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до\~розміру задоволених\~позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач, був звільнений судом від сплати судового збору, судові витрати понесені під час розгляду справи в суді першої інстанції, підлягають стягненню з відповідача на користь держави, у розмірі пропорційному до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 346,98 грн. Разом з тим, судові витрати позивача, понесені під час апеляційного перегляду ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.07.2020 підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі пропорційному до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 173,49 грн.

Outcome: partial