Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

17.07.2020 представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 13622,93 грн. та судового збору в розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] звернувся до Банку (позивача) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву б/н від 03.11.2011 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. 03.11.2011 відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій відповідач своїм підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Відповідач отримав у користування кредитну картку із початковим кредитним лімітом, зазначеним у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10 000 грн, на підставі п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору. Банк свої зобов`язання за договором, а саме надання відповідачу можливості розпоряджатися кредитними коштами на умовах Договору та в межах встановленого кредитного ліміту виконав, а відповідач [PERSON] в порушення умов договору своєчасно не погасив заборгованість за кредитом. У зв`язку з цим, станом на 31.05.2020 заборгованість [PERSON] становить 13 622,93 грн, яка складається з наступного: 9406,96 грн - заборгованість за тілом кредиту (в тому числі 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту та 9406,96 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту); 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками та 0,00 - заборгованість за простроченими відсотками; 4215,97 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно з ст. 625; 00,00 - нарахована пеня; 0,00 - нараховано комісії. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13.08.2020, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін, визнано явку представника позивача обов`язковою. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, подав клопотання, згідно якого просить справу розглядати у відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 80). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що у 2011 році підписав Анкету-заяву та Довідку про умови кредитування та отримав від Банку кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 10000 грн. Спочатку він своєчасно оплачував кредит та користувався кредитною карткою, проте в подальшому не зміг повністю оплачувати кредит. У 2018 році Банком був заблокований кредитний ліміт. Він звертався до представників Банку з заявою про реструктуризацію заборгованості, проте йому було відмовлено. Визнає позов в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 9406,96 грн, в частині вимог Банку про стягнення 4215,97 грн заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно зі ст. 625 ЦК України, заперечує. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 1. Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція) Банк було створено відповідно до установчого договору від 07.02.1992 у формі ТзОВ КБ «ПриватБанк», 06.07.2000 реорганізовано у ЗАТ КБ «ПриватБанк», а згідно рішення зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ЗАТ КБ «ПриватБанк». В подальшому, за рішенням єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування на АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 78-79) та проведено державну реєстрацію зміни найменування, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 (а.с. 77). Відповідно до Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.11.2011 (далі по тексту Анкета-Заява від 03.11.2011) [PERSON] , звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету - Заяву № б/н від 03.11.2011, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 44). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] 03.11.2011 йому було встановлено кредитний ліміт на картку у розмірі 300 грн 11.07.2018 - кредитний ліміт збільшено до 10 000 грн (а.с. 42). Відповідач [PERSON] у Анкеті-Заяві підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 44). У вказаній Анкеті-Заяві відповідач просив банк надати йому платіжну карту кредитка «Універсальна». 03.11.2011 відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої застосовується базова процентна ставка 2,5 %, передбачено пільговий період, розмір щомісячних платежів, комісії за зняття коштів, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с. 45, 93). Вказана Довідка підписана відповідачем і в сукупності із Анкетою-Заявою підтверджує умови укладеного договору між ним та позивачем. Таким чином, 03.11.2011 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-Заяви та Довідки про умови кредитування, у яких відповідач погодився з умовами кредитування, визначеними у даних документах, що складають договір сторін. Відповідно до ч. 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Таким чином, сторони в належній формі, погодили умови договору щодо предмету, порядку та розміру сплати процентів та уклали договір на умовах, передбачених у Анкеті-Заяві від 03.11.2011 та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», що не заперечував відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частинами 1,2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином - відкрив кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за договором (а.с. 20-41) та встановив початковий кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] (а.с. 42). Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 31.05.2020 становить 13622,93 грн, яку позивач просив стягнути. Заборгованість відповідача [PERSON] складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9406,96 грн та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно зі ст. 625 ЦК України у розмірі 4215,97 грн. Заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9406,96 грн, визнана відповідачем в судовому засіданні та повністю підтверджена доказами, дослідженими судом у встановленому законом порядку, в тому числі розрахунками заборгованості за договором (а.с. 7-19) та випискою по рахунку [PERSON] за договором (а.с. 20-41). Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03.11.2011 у вигляді підписання Анкети-Заяви та Довідки про умови кредитування, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а згідно довідки про видачу кредитних карт термін дії кредитної картки встановлений до червня 2022 року. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9406,96 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо тверджень позивача, що відповідач при підписанні Анкети-Заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом із «Умовами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua , складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг та є договором приєднання суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач банківських послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим Банком у період з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, які є найбільш сприятливими для задоволення позову. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, за відсутності в Анкеті-Заяві та Довідці про умови кредитування домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. З огляду на вказане, а також за відсутності належних та допустимих доказів про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи обслуговування кредитної карти «Універсальна», Умови та Правила банківських послуг, які б містили підпис відповідача, враховуючи, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому суд не може вважати Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил складовою кредитного договору, укладеного між сторонами 03.11.2011. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Щодо вимоги про стягнення відсотків згідно зі ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне. Згідно розрахунку заборгованості наданої позивачем станом на 31.05.2020 заборгованість [PERSON] складається, в тому числі, і з заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 4215,97 грн. Згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Представник позивача у позовні заяві зазначає, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019, згідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181 - го дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 84,6% - для картки «Універсальна» та 84,0% - для картки «Універсальна голд». Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-Заяві позичальника та Довідці про умови кредитування, тому не можуть свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Разом з тим, ні Анкета-Заява від 03.11.2011, ні Довідка про умови кредитування, які визнані судом як Договір, не містять умов щодо розміру відсотків, що нараховуються на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 86,4 % (для картки «Універсальна»). Тобто, кредитним договором від 03.11.2011 стягнення 86,4 % річних від простроченої суми не передбачено, а відтак у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати таких процентів і така вимога позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач вимогу не заявляв. А тому, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості у розмірі 4215,97 грн, до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у сумі 9406,96 грн. (тобто 69,05 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1451,43 грн., а судовий збір у сумі 650,57 грн. суд покладає на позивача.

Outcome: partial