Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

15 березня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, яку надалі вточнив та просить ухвалити рішення, яким: скасувати обтяження з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване 05.07.2018 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. на підставі Іпотечного договору, за номером обтяження 26913549; скасувати обтяження з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване 13.07.2018 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю. на підставі Іпотечного договору, за номером обтяження 27037545; скасувати арешт з земельної ділянки, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства,кадастровий номер [NUMBER] , накладений на підставі Ухвали Суворовського районного суду по справі №2-223/11 від 24.03.2011 року, реєстраційний номер обтяження [NUMBER] ; скасувати арешт з земельної ділянки, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , накладений на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси по справі №2-12731/10 від 28.10.2010 р.; скасувати арешт з земельної ділянки, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] ,накладений на підставі ухвали Суворовського районного суду по справі №2-223/11 від 24.03.2011 р., реєстраційний номер обтяження [NUMBER] ; скасувати арешт з земельної ділянки, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , накладений на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси по справі №2-12731/10 від 28.10.2010 р., реєстраційний номер обтяження [NUMBER] ; скасувати арешт з земельної ділянки, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №37261093 від 29.03.2013 р. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, номер запису про обтяження 588652; скасувати арешт з земельної ділянки, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , накладений на підставі Ухвали Суворовського районного суду по справі №2-223/11 від 24.03.2011 р., реєстраційний номер обтяження [NUMBER] ;скасувати арешт з земельної ділянки, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , накладений на підставі УхвалиПриморського районного суду м. Одеси по справі №2-12731/10 від 28.10.2010 р.;скасувати арешт з земельної ділянки, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , накладений на підставі Постанови про накладення арешту б/н від 16.06.2010 р. Слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВСУ в Одеській області, реєстраційний номер обтяження 9958135;скасувати арешт з земельної ділянки, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , накладений на підставі Постанови про накладення арешту б/н від 16.06.2010 р. Слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВСУ в Одеській області, реєстраційний номер обтяження 9957984; скасувати арешт з земельної ділянки, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , накладений на підставі Постанови про накладення арешту б/н від 16.06.2010 р. Слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВСУ в Одеській області, реєстраційний номер обтяження 9957658, посилаючись на те, що зазначені арешти перешкоджають позивачеві розпоряджатися своїм майном. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Відділ примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ВАТ «КБ «Одеса-Банк`у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що, 31 березня 2006 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «УКРСОЦБАНК», яке є правонаступником АКЦІОНЕРНО-КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ СОЦІАЛЬНОГО РОЗВИТКУ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №2006/13-2.06/246. З метою забезпечення Кредитного договору, 31 березня 2006 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «УКРСОЦБАНК», яке є правонаступником АКЦІОНЕРНО-КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ СОЦІАЛЬНОГО РОЗВИТКУ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений [PERSON] , державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області за реєстровим № 2-803 Іпотечний договір, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 1,78 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] . Також, [PERSON] є майновим поручителем за Кредитним договором № 2006/13-2.06/242 від 31 березня 2006 року, укладеним з [PERSON] , згідно Іпотечного договору (з майновим поручителем), посвідченого Зезик В. А., державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області 31.03.2006 р. за реєстровим №2-804; за Кредитним договором № 2006/13-2.06/243 від 31 березня 2006 року, укладеним з [PERSON] , згідно Іпотечного договору (з майновим поручителем), посвідченого Зезик В. А., державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області 31 березня 2006 року зареєстровим №2-805; за Кредитним договором №2006/13-2.06/247 від 31 березня 2006 року, укладеним з [PERSON] , згідно Іпотечного договору (з майновим поручителем), посвідченого Зезик В. А., державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області за реєстровим 31 березня 2006 року №2-806; за Кредитним договором №2006/13-2.06/248 від 31 березня 2006 року, укладеним з [PERSON] , згідно Іпотечного договору (з майновим поручителем), посвідченого Зезик В. А., державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області 31 березня 2006 року за реєстровим № 2-807, що були укладені з ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «УКРСОЦБАНК», яке є правонаступником АКЦІОНЕРНО-КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ СОЦІАЛЬНОГО РОЗВИТКУ «УКРСОЦБАНК», за якими забезпеченням виступають земельні ділянки, а саме: земельна ділянка, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] ; земельна ділянка, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] ; земельна ділянка, площею 1,78 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] . На підставі договорів відступлення права вимоги №1, №2, №3, №4, №5 від 28 лютого 2019 року та договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчених Савченко С. В ., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 28 лютого 2019 року за реєстровими № 200,203, 206, 209, 212 [PERSON] набув право вимоги за всіма цими договорами. Також 05.07.2018 р. між Позивачем та [PERSON] укладено Договір позики, з метою забезпечення якого, 05 липня 2018 року між сторонами укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н . Ю., предметом забезпечення якого виступає квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Наявні арешти та обтяження на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки порушують права Позивача, які він набув відповідно до наведених вище договорів, оскільки Позивач, який є Іпотекодержателем за Іпотечними договорами має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки. Це право передбачене ч. 1 ст. 33, ст. 36 Закону України «Про іпотеку», так у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, Іпотекодержатель задовольняє свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на Предмет іпотеки може бути здійснене на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом -ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку». Згідно з ч. 4 ст. З Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту реєстрації іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника. І тільки у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно. В силу частин 1, 2, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з п. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Відповідно до п. 2. ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд вважає, що слід задовольнити позовну заяву частково, скасувати арешти на земельні ділянки, як доведені та обґрунтовані. У той же час, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог щодо скасування арештів з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки позивачем не надано жодних належних доказів правомірності задоволення зазначених вимог. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial