Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

15 серпня 2016 року прокурор звернувся до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] в інтересах держави в особі відповідних органів, а саме в інтересах ГУ Держгеокадастру та [PERSON] РДА. Прокурор вказав, що 29 грудня 2009 року між [PERSON] РДА та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано у [PERSON] відділі Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі РВ ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 січня 2010 року за №041027900003 (далі - Договір оренди). Відповідно до Договору оренди [PERSON] передано в оренду земельну ділянку (пасовища) площею 23,8000 гектара (далі га) з індивідуальним кадастровим номером 2324981800:01:002:0051, що розташована за межами населених пунктів на території Карло-Лібкнехтівської сільської ради Розівського району Запорізької області (далі - Карло-Лібкнехтівська сільрада), для сінокосіння та випасання худоби. Проте, всупереч умов Договору оренди [PERSON] самостійно змінив цільове призначення орендованої земельної ділянки, засіявши її соняшником. За таких обставин, прокурор прохає розірвати вказаний Договір оренди, зобовязавши відповідача повернути її державі в особі ГУ Держгеокадастру. Крім того, у заяві прокурор просить стягнути з [PERSON] суму понесених судових витрат. В судовому засіданні прокурор Тімченко В.М. підтримав вимоги, заявлені в інтересах ГУ Держгеокадастру та [PERSON] РДА,по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, надавши судові відповідні пояснення, позов прохав задовольнити. Представник позивача ГУ Держгеокадастру [PERSON] в судовому засіданні вимоги, заявлені прокурором, підтримав в повному обсязі по тих підставах, які були викладені в позовній заяві, надавши судові відповідні пояснення, позов прохав задовольнити. Представник [PERSON] РДА, як позивача у справі, в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином (а.с.88). Разом з тим, представник позивача [PERSON] письмово повідомив судові про те, що [PERSON] РДА вимоги, заявлені прокурором, підтримує в повному обсязі, надавши до суду письмове клопотання з проханням розглянути справу без участі представника позивача(а.с.96-102). За таких обставин, виходячи з положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача - [PERSON] РДА. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином (а.с.95), причини своєї неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. За наявності усної згоди прокурора і представника позивача ГУ Держгеокадастру [PERSON], а також за письмової згоди представника позивача [PERSON] РДА [PERSON], суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності відповідача [PERSON] при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення прокурора та представника позивача ГУ Держгеокадастру, зясувавши позицію представника позивача [PERSON] РДА, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази, а також надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Так, розпорядженням голови [PERSON] РДА № 228 від 10 липня 2009 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON]М.» надано [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 25,0000 га (пасовища) для сінокосіння та випасання худоби за межами населених пунктів Карло-Лібкнехтівської сільради (а.с.14). Розпорядженням голови [PERSON] РДА № 451 від 29 грудня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 23,8000 га пасовищ та надання її в оренду гр. [PERSON] строком до 01 листопада 2029 року» гр. [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та вирішено надати в оренду земельну ділянку площею 23,8000 га пасовищ для сінокосіння та випасання худоби, строком до 01 листопада 2029 року, яка знаходиться на землях запасу за межами населених пунктів Карло-Лібкнехтівської сільради (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] використовує земельну ділянку з індивідуальним кадастровим номером 2324981800:01:002:0051 загальною площею 23,8000 га, в тому числі пасовища 23,8000 га, відповідно до Договору оренди від 29 грудня 2009 року, який зареєстрований у РВ ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21 січня 2010 року за №041027900003 (а.с.16-19). Як встановлено в судовому засіданні з пояснень учасників процесу та з матеріалів справи, Договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] РДА та [PERSON], \~на час розгляду справи в суді не визнано недійсним, не розірвано і не припинено, додаткових угод відповідно до вимог чинного законодавства сторонами укладено не було (а.с.21). Відповідно до п.1 Договору оренди дана земельна ділянка передавалась відповідачу для сінокосіння та випасання худоби на підставі розпорядження голови [PERSON] РДА від 29 грудня 2009 року за №451 в строкове платне користування. Договір оренди укладено терміном до 01 листопада 2029 року (п.8 Договору оренди) (а.с.16). У пунктах 2,15,16 Договору оренди, схемі місця розташування земельної ділянки, кадастровому плані земельної ділянки, акті встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ділянки, акті прийому-передачі земельної ділянки, розпорядженні голови [PERSON] РДА №451 від 29 грудня 2009 року, витягу з технічної документації та довідці про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також інших документах, визначено цільове призначення орендованої [PERSON] земельної ділянки, а саме, для сінокосіння та випасання худоби (а.с.16-19,20,21,22-31,32,39-62). Тобто, приписи щодо цільового призначення земельної ділянки мають місце у технічній документації, яка розроблялась саме за заявою відповідача [PERSON]. За результатами перевірки дотримання вимог земельного законодавства [PERSON], проведеної в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016080270000364 від 06 липня 2016 року, державним інспектором управління контролю за використанням і охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області, виявлено факт використання [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки проведено обробіток ґрунту та посів соняшнику (а.с.22-31). Земельним кодексом України (далі - ЗК України) встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (чч.1,3 ст.1 ЗК України). До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (чч.1,2 ст.18 ЗК України). Відповідно до п.а ч.1 ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі сільськогосподарського призначення. При цьому, землями сільськогосподарського \~призначення визнаються, у тому числі, землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції (ч.1 ст.22 ЗК України). Відповідно до п.а ч.2 ст.22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Отже, земельне законодавство України визначає чітке розмежування всієї землі на категорії за цільовим призначенням. Цільове призначення землі відіграє визначальну роль у способі використання конкретної земельної ділянки. Закон, відносячи земельну ділянку до того чи іншого цільового призначення, тим самим визначає способи використання цієї земельної ділянки, права і обов'язки осіб щодо його використання, а також може встановлювати певні обмеження. Виходячи з цільового призначення конкретної земельної ділянки, особи не мають права відступати від правил його використання, не мають права виходити за рамки тих прав, встановлених законодавством для такої земельної ділянки. Якщо ж спосіб використання земельної ділянки, застосовуваний конкретною особою, не відповідає цільовому призначенню, встановленому законодавством, то наступають наслідки передбачені земельним та цивільним законодавством. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] орендовану земельну ділянку (пасовище), цільове призначення якої згідно умов Договору оренди визначено як для сінокосіння та випасання худоби, систематично на протязі 2014-2016 років розробляв і засіював соняшником для отримання врожаю насіння, а отже самостійно змінив цільове призначення орендованої земельної ділянки (а.с.33-37). При цьому, відповідач [PERSON] упродовж 2009-2016 років не перебував та не перебуває на обліку як особа, яка займалася чи займається розведенням та вирощуванням свійських тварин (а.с.38). Таким чином, орендар [PERSON] вчинив дії, які вказують на суттєве порушення ним умов використання орендованої земельної ділянки, встановлених Договором оренди. Крім того, сторони в Договорі оренди передбачили цивільно-правову відповідальність за порушення умов використання земельної ділянки, у тому числі не за цільовим призначенням (пп.31,42 Договору оренди). Відповідно до ст.25 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) орендар земельної ділянки зобов'язаний виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі, та дотримуватись режиму використання земельної ділянки. Згідно ст.32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання стороною обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому, договір може бути, зокрема, розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч.1 ст.651 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких між сторонами досягнуто згоди (абз.2 ч.1 ст.638 ЦК України). За змістом ст.15 Закону умови використання земельної ділянки є істотними умовами договору оренди земельної ділянки. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову у будь-якій формі не надав, а також не надав доказів, які б спростовували доводи, викладені в позовній заяві, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про доведеність тих обставин, на які посилається прокурор як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON], тому позов підлягає задоволенню. Оскільки позовні вимоги прокурора задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 2756 грн. 00 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved