Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

16 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, за яким все належне йому майно після своєї смерті заповів позивачу. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] , який побудували батьки позивача [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі, однак за життя не ввели даний будинок в експлуатацію та не отримали на нього правовстановлюючі документи. Позивач прийняв спадщину за законом після померлої матері. Коли позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно, нотаріус відмовив посилаючись на те, що спадкодавець за життя не оформила відповідні правовстановлюючі документи на домоволодіння. Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого [INFO] батька [PERSON] та після померлої [INFO] матері [PERSON] . Ухвалою суду від 17.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 13.12.2021 року. Позивач в підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач Куликівська селищна рада надала відзив на позовну заяву, в якому вказує про повне визнання позову, просить справу розглянути за відсутності свого представника. Третя особа приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренко Є.П. надав суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову, просить справу розглянути без його участі. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за результатами підготовчого судового засідання за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши заяви по суті справи, надані сторонами докази та матеріали спадкових справ № 249/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] та № 250/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яку надав приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренко Є.П, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебував з листопада 1951 року в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 18.03.1951 року серії [NUMBER] (а. с.10). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] (а.с. 9). Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] побудували в 1960 році житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] (а.с. 29-31) За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав та обов`язків, що виникли після набрання ними чинності. Ці права і обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. Отже, правовий режим майна подружжя регулюється нормативними актами, які були чинними на момент створення або придбання такого майна. Як встановлено судом з наданих позивачами доказів, будинок з господарськими будівлями та спорудами п за адресою [ADDRESS] було побудовано в 1960 році під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Майнові відносини, які виникли між [PERSON] та [PERSON] після реєстрації шлюбу на момент побудови житлового будинку з надвірними спорудами, що входить до складу спадщини, регулювались Кодексом законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану 1926 року, в редакції Указу Президії Верховної Ради УРСР від 15 вересня 1945 року. Статтею 125 вказаного Кодексу передбачалось, що майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. З 01.01.1970 по 01.01.2004 року майнові відносини подружжя регулювались Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, статтею 22 якого майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю. Отже, судом встановлено, що домоволодіння, яке входить до складу спадщини, належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки було побудовано під час шлюбу між ними. За життя [PERSON] та [PERSON] не ввели вказаний вище будинок з надвірними будівлями та спорудами в експлуатацію та не оформили правовстановлюючі документи на нього. Згідно довідки КП «Чернігівське МБТІ» від 22.09.2021 року станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 27) [INFO] помер [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідки Куликівської селищної ради Чернігівської області, на день смерті [PERSON] згідно до погосподарської книги №1 на 1996-2000 роки був зареєстрований та проживав в с. Хибалівка, Куликівського району Чернігівської області разом з дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , невісткою [PERSON] , внуками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). З витягів з погосподарських книг Хибалівської сільської ради на 1991 - 2005 роки, вбачається, що головою домогосподарства по [ADDRESS] значився [PERSON] , а після його смерті [PERSON] (а.с. 13-20). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема входить домоволодіння за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 31.07.1996 року виконавчим комітетом Хибалівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області (а.с.23). Після смерті [PERSON] прийняла спадщину його дружина [PERSON] та його син [PERSON] на підставі ст. 549 УК УРСР (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) оскільки постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактично вступила в володіння спадковим майном. (а.с. 11) [INFO] померла [PERSON] (а.с. 8). З довідки Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області вбачається, що на день смерті [PERSON] згідно до погосподарської книги №1 на 1996-2005 роки була зареєстрована та проживала в с. Хибалівка, Куликівського району Чернігівської області разом з сином [PERSON] , невісткою [PERSON] , внуками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). За життя [PERSON] заповіту не складала (а.с.58) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема входить домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту, до складу вищевказаного домоволодіння входять житловий будинок (літ. А-1, а-1, а1-1) загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м., гараж (Б-1), сарай (літ. В-1, в-1, Д-1, Е-1, Ж-1, З-1, з-1) погріб (літ. Г-1), які були побудовані в 1960 році (а.с. 29-31). Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Позивач звернувся до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за заповітом після померлого батька [PERSON] та за законом після померлої матері [PERSON] на підставі яких були заведені спадкові справи № 249/2016 та 250/2016 (а.с. 50, 59). Відомості щодо інших осіб, які претендують на спадщину після померлого [PERSON] та [PERSON] , в тому числі на обов`язкову частку у спадщині, у спадковій справі відсутні. Разом з тим, своєю постановою від 01.11.2021 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого документа, що посвідчує право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 24). Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» в Чернігівській області ліквідовано Куликівський район та одночасно утворено Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій, в тому числі, Куликівської селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Надані судом докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи зазначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України) Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу відповідну заяву (ст. 1269 ЦК України) Спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом (ст. 1274 ЦК України) Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 6 вищевказаної Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Позивач позбавлений можливості оформити своє право на спадщину у нотаріуса у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно та у зв`язку із відсутністю у позивача документів, які підтверджують право власності на вищевказане нерухоме майно за спадкодавцем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, враховуючи, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було збудоване до 05.08.1992 року, а саме в 1960 році, належало спадкодавцям на праві спільної сумісної власності, за життя спадкодавці [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували у встановленому порядку право власності та не отримали правовстановлюючі документи на домоволодіння, що позбавляє позивача можливості оформити право на спадщину у нотаріуса, позивач спадщину прийняв, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами садиби [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] та за законом після померлої [INFO] [PERSON] .

Outcome: approved