Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

15 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: заборона використання звуковідтворювальної апаратури на території літнього майданчика кафе «Імперіал», розташованого за адресою: м. Очаків, вул. 60 Років СРСР, буд. 6; стягнення з відповідачки 50\~000 гривень в якості компенсації моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він є мешканцем квартири [ADDRESS]. Вікна його квартири розташовані навпроти кафе «Імперіал», в якому здійснює свою підприємницьку діяльність відповідачка. В період літнього сезону, з 2012 року по 2014 рік включно, в кафе працює літній майданчик, де систематично (2-4 рази на тиждень) після 22 години використовується потужна звуковідтворювальна апаратура. Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів та міського голови з приводу порушення вказаним кафе «режиму тиші» після 22 години, однак належного реагування з боку правоохоронців не було, у звязку із чим він звернуся з позовом до суду. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та пояснив, що, починаючи з 2012 року на літньому майданчику кафе «Імперіал» постійно використовується звуковідтворювальна апаратура, що є порушенням вимог Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Так, використання звуковідтворювальної апаратури після 22 години взагалі заборонено, а в денний час рівень шуму не має перевищувати 40 [PERSON] із тим, кафе постійно порушувало вказані вимоги нормативного акту, а тому позивач просить заборонити відповідачці взагалі використання звуковідтворювальної апаратури. Крім того, за три роки роботи кафе позивачу було завдано моральну шкоду. Так, він переніс два нервові зриви, неодноразово скаржився до правоохоронних органів, що підтверджується випискою телефонних дзвінків на лінію «102» та письмовими скаргами начальнику міліції та прокурору. В червні 2013 року на виконавця музики в кафе «Імперіал» [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 182 КУпАП, тобто порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях. Відповідачка в судових засіданнях проти позову заперечувала та пояснила, що кафе дійсно використовує звуковідтворювальну апаратуру на літньому майданчику, однак жодного підтвердження того факту, що рівень шуму в жилих приміщеннях розташованих поблизу кафе будинків перевищує допустимі норми, немає. Кафе розташовано в окремій будівлі, яка належить їй на праві приватної власності, а будинок, в якому живе позивач, знаходиться по діагоналі через дорогу. В літній період часу функцію звукоізоляції виконують зелені насадження дерева та кущі, що відокремлюють літній майданчик кафе від дороги. Щодо вимоги про заборону використання звуковідтворювальної апаратури, [PERSON] зазначила, що Очаків є курортним містом, куди влітку приїжджає чимало відвідувачів. За відсутності музичного супроводу жодного сенсу відкривати кафе немає, адже в літній період там проходять святкування днів народжень, весіль, корпоративів тощо. Крім того, кафе бар «Імперіал» - це не єдиний заклад, який використовує музичний супровід, адже навпроти вікон позивача розташоване інше кафе, де грає музика. Також, вздовж узбережжя моря знаходяться бази відпочинку та дискотеки, де в нічний час музика грає значно гучніше. Відповідачка також пояснила, що скарги [PERSON] є спробою виправдати свої хуліганські дії, які мали місце 29 червня 2013 року. Так, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, [PERSON] прийшов до кафе, тримаючи в руках палицю (биту). Не зважаючи на те, що всі столики на літньому майданчику були зайняті відвідувачами, позивач підійшов до місця, де стояв виконавець пісень, та, грубо висловлюючись на його адресу, розбив ноутбук. Після цього музика припинилася, а відвідувачі покинули заклад. Вказані обставини підтверджуються відеозаписом. Коли відповідачка звернулася із заявою до правоохоронних органів і за вказаним вище фактом було розпочато досудове розслідування, [PERSON] намагався переконати її забрати заяву з міліції, а після її відмови почав писати скарги і врешті решт звернувся з позовом до суду. Про неадекватну поведінку позивача свідчить також той факт, що він постійно чергує біля кафе та при початку роботи музиканта або увімкненні звуковідтворювальної апаратури викликає міліцію з інтервалом у кілька хвилин. При спробі відповідачки зафіксувати зазначений факт на відеоапаратуру, остання зафіксувала непристойну поведінку родича [PERSON], з яким позивач разом обходив територію кафе. Так, молодий чоловік в денну пору доби, відійшовши на зупинку громадського транспорту, зняв шорти разом із спідньою білизною, розгорнувшись спиною до відповідачки, що підтверджується відеозаписом. В судове засідання, що відбулося 26 січня 2016 року, відповідачка та її представник не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, надані в судових засіданнях, допитавши свідків та спеціалістів, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). [PERSON] є фізичною особою підприємцем, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про державну реєстрацію (а.с. 119). Відповідачці на праві приватної власності належить нежитлова будівля, кафе-бар «Імперіал», розташований за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. 60 років СРСР, буд. 6, та земельна ділянка площею 0, 0367 га з цільовим призначенням для обслуговування кафе-бару «Імперіал. В підтвердження цих фактів до матеріалів справи долучено копію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ №442230, виданого відділом Держкомзему у місті Очаків Миколаївської області 18 серпня 2009 року, та копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 04 березня 2009 року, виданого Очаківською міської філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с. 120, 121). Крім того, в користуванні відповідачки на підставі договору оренди від 26 січня 2010 року, укладеного строком на 10 років, перебуває земельна ділянка для розташування літнього майданчику кафе-бару «Імперіал» (а.с. 122-123). Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Очаківської міської ради №142 від 31 липня 2012 року «Про погодження режиму роботи кафе-бару «Імперіал», погоджено режим роботи закладу, що знаходиться за адресою: м. Очаків, вул. 60 Років СРСР, будинок 6, та належить на праві приватної власності [PERSON], з 11 години до 02 години, без перерви та вихідних. Зобовязано ФОП [PERSON] дотримуватися Правил дотримання тиші в громадських місцях на території міста Очакова, затверджених рішенням сесії Очаківської міської ради №12 від 29 квітня 2011 року «Про затвердження Правил дотримання тиші в громадських місцях міста Очаків», а саме забезпечити в закладах громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального бізнесу, культури при проведенні концертів, дискотек, масових ансамблів до 22 години, та дотримуватися таких рівнів шуму, щоб у прилеглих житлових будинках він становив не більше 40 ДБА в денний час і 30 ДБА в нічний час (а.с. 138). Сторони не заперечують, що на території належного відповідачці кафе працює літній майданчик із використанням звуковідтворювальної апаратури та живої музики. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року визначено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров'я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов'язані, зокрема, вживати заходів щодо недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами, в таких приміщеннях і на таких територіях (захищені об'єкти) розташованих у межах населених пунктів закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу. Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону, шум на захищених об'єктах при здійсненні будь-яких видів діяльності не повинен перевищувати рівнів, установлених санітарними нормами для відповідного часу доби. У нічний час, із двадцять другої до восьмої години на захищених об'єктах забороняються гучний спів і викрики, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів (ч. 3 ст. 24 Закону). Частиною 5 ст. 24 вказаного Закону визначено, що сільські, селищні, міські ради затверджують правила додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, якими з урахуванням особливостей окремих територій (курортні, лікувально-оздоровчі, рекреаційні, заповідні тощо) установлюються заборони та обмеження щодо певних видів діяльності, що супроводжуються утворенням шуму, а також установлюється порядок проведення салютів, феєрверків, інших заходів із використанням вибухових речовин і піротехнічних засобів. Рішенням Очаківської міської ради №12 від 29 квітня 2011 року затверджені Правила дотримання тиші у громадських місцях на території міста Очакова (а.с. 10). Так, п.п. 3 п. 2.1 Розділу ІІ Правил на керівників підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців покладений обовязок забезпечувати в закладах громадського харчування, розважального бізнесу, культури при проведенні концертів, дискотек, масових заходів тощо, обмеження часу роботи музичних ансамблів до 22 години та дотримуватися таких рівнів шуму, щоб у прилеглих житлових будинках він становив не більше 40 ДБА в денний час і 30 ДБА в нічний час. В разі розміщення джерел шуму в житлових будинках заходи повинні закінчуватися до 22 години (а.с. 12). Зазначене положення Правил дотримання тиші у громадських місцях на території міста Очакова також закріплено в акті індивідуальної дії рішенні виконавчого комітету Очаківської міської ради №142 від 31 липня 2012 року «Про погодження режиму роботи кафе-бару «Імперіал». Вказані рішення органів місцевого самоврядування не оскаржені та є чинними. З комплексного аналізу положень ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», рішення Очаківської міської ради №12 «Про затвердження Правил дотримання тиші в громадських місцях міста Очакова» та рішення виконавчого комітету Очаківської міської ради №142 «Про погодження режиму роботи кафе-бару «Імперіал» слідує, що викладені норми не суперечать одна одній, оскільки Закон надає органам місцевого самоврядування право, з урахуванням особливостей місцевості, а Очаків є курортним містом, визначати правила дотримання тиші. При цьому міською радою враховано права жителів житлових будинків, адже в розважальних закладах, які розташовані в житлових будинках, заходи мають закінчуватися до 22 години. Сторони не заперечують, що кафе-бар «Імперіал» - це відокремлена будівля, розташована на призначеній для його обслуговування земельній ділянці. Навкруги літнього майданчика є зелені насадження у вигляді кущів та дерев. Відтак, заборона розважальних заходів після 22 години, визначена в п.п.3 п. 2.1 Розділу ІІ Правил дотримання тиші в громадський місцях міста Очакова, на вказаний обєкт не поширюється. При цьому, рішеннями органів місцевого самоврядування встановлено, що до 22 години має закінчуватися виступ музичних ансамблів, а рівень шуму від діяльності бару у прилеглих житлових приміщеннях з 22 години до 08 години не має перевищувати 30 ДБА. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що музика, яка лунає з бару до 22 години є дуже гучною та заважає відпочивати, а та, що вмикається після 22 години, її влаштовує. Свідок [PERSON] під час допиту в судовому засіданні дала показання, що жива музика звучить до 22 години, а після 22 години вмикається магнітофон. Свідок також пояснила, що заміри рівня шуму вона не проводила, однак музику від бару «Імперіал» відрізняє від музики з інших розважальних закладів, зокрема курорту «Очаків», «Борисфен», «Кебаб», - за репертуаром. Отже, з показань допитаних за клопотанням позивача свідків вбачається, що після 22 години в барі «Імперіал» здійснюється музичний супровід за допомогою магнітофону. Обгрунтовуючи вимогу про заборону використання звуковідтворювальної апаратури, позивач звернувся до суду з клопотанням про призначенням лабораторного дослідження рівня шуму від діяльності кафе-бару «Імперіал». Ухвалою суду від 03 лютого 2015 року у справі було призначене лабораторне дослідження, проведення якого доручено ДУ «Миколаївський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» (а.с. 144). Згідно з актом, наданим вказаною установою, провести призначене лабораторне дослідження виявилося неможливим через відсутність згоди між зацікавленими особами щодо кількості колонок та потужності звуковідтворювальної апаратури (а.с. 168). Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона проживає з позивачем в одній квартирі і разом з ним приходила до бару «Імперіал», де бачила 4 колонки, 2 з яких великі, і ще 2 поменше. При цьому, колонки розгорнуті в бік житлового будинку, де мешкає позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є головою ОСББ і разом з позивачем приходила до бару «Імперіал». Бачила ноутбук, підсилювач та чотири колонки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є підприємцем та надає послуги із супроводу свят. Він часто працює в кафе-барі «Імперіал», використовуючи частково свою апаратуру, а частково апаратуру бару. При цьому, потужність колонок становить 250 Вт. На майданчику розміщені кілька колонок, однак при живому виконанні використовується одна, друга є запасною. Щодо звуковідтворювальної апаратури, то вона підключена до інших колонок. Так, свідок виконує пісні протягом 40 хвилин, після чого протягом 15 хвилин відпочиває. В цей час включається звуковідтворювальна апаратура, яка підключена до інших колонок. Свідок також пояснив, що за весь період часу він використовував різні колонки, як за параметрами, так і за кількістю. Одні продає, купує інші тощо. Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста працівник ДУ «Миколаївський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» [PERSON] пояснив, що для визначення порушення санітарних норм, тобто шкідливого впливу завищеного рівня шуму, вимірювання проводиться в жилих приміщеннях зацікавлених осіб. При цьому, для визначення рівня шуму значення має рівень фонового шуму (звук з вулиці, шум від роботи побутової техніки), звукоізоляція, функцію якої виконують, в тому числі, зелені насадження. Згідно з санітарними нормами заміри проводяться у жилих приміщеннях в декількох точках. При цьому забезпечується нормальна вентиляція, зокрема відкриваються кватирки або фрамуги. Ухвалою суду від 26 серпня 2015 року у справі було призначено лабораторне дослідження. Проведеним дослідженням встановлено, що рівень шуму від звуковідтворювальної апаратури та живої музики, яка застосовується у кафе-барі «Імперіал», в жилих кімнатах квартири позивача, а саме в залі, спальній та дитячій кімнатах, не перевищує допустимих санітарними нормами рівнів шуму. При цьому, в деяких кімнатах рівень фонових шумів є навіть більшим за рівень шуму від апаратури, що використовується в барі. Вказані обставини підтверджуються протоколами проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку (а.с. 234-237). Також, до протоколів додано порівняльну таблицю, з якої вбачається, що рівень шуму в спальній кімнаті від живої музики значно вищий, ніж в інших кімнатах, хоча і не перевищує допустимих норм (а.с. 235). В судовому засіданні спеціаліст [PERSON] пояснив, що під час проведення дослідження в зазначеній кімнаті, раптово заграла музика на сусідній базі і значення рівня шуму підвищилося. Позивач з результатами проведеного дослідження не погодився та пояснив, що кількість колонок зазвичай більша, ніж в день проведення дослідження, розгорнуті вони, як правило, в бік вікон позивача, гучність звуку більша. Крім того, правила замірів вимагають забезпечення нормальної вентиляції. Оскільки в квартирі позивача пластикові вікна, які відкриваються на провітрювання, однак не мають кватирок, вказані вікна мали бути відкриті повністю, а не на провітрювання. За таких умов проведення замірів, рівень шуму був би більшим. Позивач також пояснив, що бланки протоколів, на яких викладені результати дослідження, не відповідають чинному законодавству, а в деяких протоколах містяться арифметичні помилки. Спеціаліст [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що форма протоколу, на якій викладені результати, є єдиною, затвердженою законодавцем, інших немає, вони не розроблені і не затверджені. Щодо провітрювання, то воно було забезпечене шляхом відкриття вікон на провітрювання, а тому доводи позивача про порушення вимог закону під час здійснення замірів не відповідають дійсності. Спеціалісти [PERSON] та [PERSON], які безпосередньо проводили лабораторне дослідження, дали пояснення, що в протоколах №89, 85, 84, 86 дійсно допущені арифметичні помилки. При цьому в судовому засіданні вони здійснили перерахунок показників, з якими позивач погодився, однак вважав, що результати дослідження слід визнати неналежним доказом. Належними, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а допустимість доказів визначає законність їх одержання. Незгода позивача з результатом дослідження не є, на думку суду, підставою для визнання доказу неналежним, адже він стосується предмету спору, а наявність арифметичних помилок, які виправлені в судовому засіданні за згодою самого позивача, цих результатів не спростовують. Крім того, клопотань щодо проведення досліджень та доручення їх іншим установам позивач не заявляв. В судовому засіданні за клопотанням позивача досліджено зроблені ним відеозаписи, на яких зафіксовані жилі кімнати його квартири та чутно музику. [PERSON] із тим, позивачем не доведено той факт, що рівень шуму перевищує допустимі норми і що джерелом цього шуму є виключно належний відповідачці бар. До початку судового розгляду сторонам було розяснено їх обовязок доказування, визначений ч. 1 ст. 60 ЦПК України, а також обовязок надавати суду докази, про які їм відомо, до початку судового розгляду. Так, відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті (ч. 2 ст. 27 ЦПК України). Всупереч припису ч. 2 ст. 27 ЦПК України позивачем лише 04 грудня 2015 року було заявлено клопотання про виклик свідка [PERSON], про якого позивачу було відомо і до звернення до суду. У звязку з несвоєчасним наданням доказу без поважних причин, в задоволенні клопотання про виклик свідка було відмовлено. Оскільки інших доказів, які б свідчили про перевищення рівнів шуму у денний час доби (з 08 до 22 години) понад 40 ДБА, а в нічний час (з 22 до 08 години) понад 30 ДБА позивачем не надано, суд дійшов висновку про недоведеність зазначених фактів. [PERSON] із тим, задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що п.п.3 п. 2.1 Розділу ІІ Правил дотримання тиші у громадських місцях на території міста Очакова та рішенням «Про погодження режиму роботи кафе-бару «Імперіал» в останньому забороняється робота музичних ансамблів після 22 години. Оскільки діяльність музичних ансамблів повязана із роботою звуковідтворювальної апаратури, позов в частині заборони роботи музичних ансамблів в період часу з 22 до 08 години підлягає задоволенню. Суд також звертає увагу, що цивільно-правову відповідальність за порушення санітарного законодавства встановлено ст. 48 спеціального Закону. Так, підприємці, які порушили санітарне законодавство, що призвело до виникнення захворювань, отруєнь, радіаційних уражень, тривалої або тимчасової втрати працездатності, інвалідності чи смерті людей, зобовязані відшкодувати збитки громадянам, а також компенсувати додаткові витрати органів санітарно-епідеміологічної служби на проведення санітарних та протиепідемічних заходів і витрати лікувально-профілактичних закладів на подання медичної допомоги потерпіли. Зі змісту вказаної правової норми вбачається, що обєктивну сторону делікту становить винна поведінка підприємця у вигляді порушення встановлених санітарних норм, шкідливий результат для здоровя та причинно-наслідковий звязок між порушенням та результатом. Задовольняючи частково вимогу про стягнення з відповідачки моральної шкоди, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, зокрема листам секретарю Очаківської міської ради та начальнику Очаківського МВ УМВС України в Миколаївській області із підписами мешканців, за змістом яких 28 червня 2013 року та 30 червня 2013 року жива музика грала після 23 години. При цьому, музикант, звертався безпосередньо до позивача: «[PERSON], подлий трус, [PERSON], виходь…» (а.с. 177-181). Той факт, що музика заважала позивачу, а таке звернення сприйнято останнім як образа підтверджується телефонними дзвінками позивача та зазначеними вище скаргами від 02 липня 2013 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання моральної шкоди особі. Одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування моральної шкоди (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї або у приниженні честі та гідності фізичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). З огляду на те, що образливе привселюдне звернення до позивача доведено останнім і не спростовано відповідачем, однак зазначений випадок був одиничним, враховуючи вимоги закону щодо розумності та справедливості при визначенні розміру морального відшкодування, вважаючи, що моральна компенсація не має призводити до збагачення особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині вимог. Суд також звертає увагу на те, що позивач не довів наявність тяжких наслідків, жодних доказів, які б свідчили про погіршення стану його здоровя [PERSON] суду не надав. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи ту обставину, що позов в частині вимог підлягає задоволенню, суд стягує з відповідачки частину судового збору та витрати на правову допомогу. Щодо витрат на проведення дослідження, суд відносить їх на рахунок позивача, оскільки зазначене дослідження було призначене за його клопотанням, проте результати цього дослідження не доводять факт перевищення відповідачкою рівня шуму, дозволеного законодавством, а тому не мають доказового значення для обґрунтування вимог позивача.

Outcome: partial