Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

16 січня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначила, що у період з 10.07.1999 по 27.04.2004 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі 05.02.2000 у них народився син [PERSON]. На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Харківському національному університеті радіоелектроніки за денною формою навчання, а тому не має змоги працевлаштуватися з метою свого самостійного матеріального забезпечення. Щомісячні витрати на сина у звязку із його навчанням складають близько 5210,00 гривень. При цьому позивач самостійно не має змоги утримувати сина, а відповідач у добровільному порядку відмовляється від надання матеріальної допомоги. Просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання повнолітнього сина аліменти у розмірі 2500,00 гривень, що складає 50% від щомісячних витрат, щомісячно і до закінчення ним навчання. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримували у повному обсязі, надаючи пояснення аналогічні тим, що викладены у позові. У судове засідання позивач та її представник не прибули, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, якими заявлені позовні вимоги підтримали, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи неодноразово у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин. Відзиву на позовну заяву, будь-яких інших заяв чи клопотань, що стосуються суті справи, суду не надав. З урахуванням наведених обставин, зважаючи на наявність письмової згоди позивача та її представника, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних письмових доказів та ухвалити рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Аналіз зазначеної норми на думку суду свідчить про те, що дане аліментне зобовязання це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність таких фактів, як продовження навчання дитиною після досягнення нею повноліття; не досягнення дитиною встановленого законом віку двадцяти трьох років; наявність потреби в матеріальній допомозі у дитини у звязку із навчанням; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Так, встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 10 липня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2004 року, яке набрало чинності 28 травня 2004 року, шлюб між ними розірвано. Разом із тим, як вбачається зі свідоцтва про народження серії І-НО № 131300, виданого Орджонікідзевським відділом РАГС міста Маріуполя від 31.01.2000, [PERSON] народився 05 січня 2000 року, про що вчинено актовий запис № 59. Батьками зазначені: батьком - [PERSON], матірю - [PERSON]. З довідки за № 48/141, виданої Харківським національним Університетом радіоелектроніки від 05.09.2017, вбачається, що [PERSON] дійсно є студентом 1 курсу даного освітнього закладу за денною формою навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і тим самим його не оспорює. Дослідивши надані докази та обставини, передбачені ст. 182 СК України, вбачаючи потребу [PERSON] у матеріальній допомозі через неможливість самостійно і повно себе забезпечувати у звязку із навчанням, а також можливість [PERSON] таку матеріальну допомогу надавати, суд вважає за можливе стягнути з останнього на користь позивача аліменти у розмірі 2500,00 гривень щомісячно і до закінчення дитиною навчання, але не пізніше досягнення 23-річного віку, тим самим задовольнивши предявлений позов по суті. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору, що стосується розгляду заяви про забезпечення доказів, у сумі 352,40 гривень, а також на користь держави судовий збір у сумі 704,80 гривень, що стосується розгляду справи, оскільки позивача звільнено від його сплати при зверненні до суду. На підставі ст.ст. 181, 182, 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved