Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

17.02.2021р. [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 29.10.2011р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого [INFO] у них народився син [PERSON] . Під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, що призвело до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, син проживає біля позивача, а відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги на його утримання. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить суд розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] до його повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а справу просила розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов та/або заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, син проживає біля позивача і остання на примирення не згодна. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи, що позивач не заявила вимогу про відновлення свого дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу, вважає, що остання надалі бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Також, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення аліментів, оскільки відповідач у добровільному порядку не надає позивачу належної матеріальної допомоги на утримання сина та між позивачем і відповідачем відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць (п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України). На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з урахуванням положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 цього Закону суд стягує з відповідача судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів в сумі 908,00грн.. Також, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 908,80грн..

Outcome: approved