Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

15.09.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що сторони знаходились у фактичних шлюбних відносинах, від яких народилась донька - [PERSON], [INFO]. Відповідач є працездатною особою, має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки, але добровільно надавати матеріальну допомогу відмовляється. Враховуючи, що позивач має тяжкий матеріальний стан, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 800 грн. щомісячно і до повноліття дитини. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що вона не працює, так як знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною - донькою [PERSON], [INFO]. Мешкає разом зі своїм чоловіком та двома дітьми. Відповідач інших осіб на утриманні не має, тому позивач вважає, що останній має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 800 гривень, саме таку суму позивач витрачає щомісячно на утримання доньки [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов не визнав у повному обсязі, так як не може влаштуватись на роботу та сплачувати аліменти на утримання доньки. Не працює близько п'яти років, мешкає разом зі своєю матір'ю, яка отримує пенсію та знаходиться у неї на утриманні. Інших осіб на утриманні немає, медичні застереження до праці відсутні. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 02.07.2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). 08.02.2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджено Свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] (актовий запис № 47) (а.с. 5). Згідно довідки № 130 від 22.09.2014 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Автомобіліст» [PERSON] не зареєстрована, але мешкає разом зі своїми доньками - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Таким чином, судом встановлено, що на цей час неповнолітня [PERSON] знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає, хоча є працездатним. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч.ч. 7,8 ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За поданням Міністерства фінансів України Законом України «Про Державний бюджет 2014 року» встановлюються прожиткові мінімуми для різних категорій населення України, для дитини віком до 6 років (з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року) встановлено прожитковий мінімуму 1032 гривень. Таким чином, приймаючи до уваги інтереси неповнолітньої [PERSON], її стан здоров'я та матеріальне становище позивача, суми щомісячних витрат на дитину, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, відсутність на утриманні у відповідача інших осіб, враховуючи прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, встановлений ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік», суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], що підлягає стягненню з [PERSON] повинен щомісячно складати 400 гривень, починаючи з дати подачі позову. Так як, позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст.88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial