Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

16 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що 03 лютого 2016 року у м. Донецьку помер її чоловік, [PERSON]. Заявник вказує, що викладені обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження II АГ № 139700, лікарським свідоцтвом про смерть № 45, виданим Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Донецька ДНР 03.02.2016 р., довідкою про причину смерті № 45 від 03.02.2016 р., свідоцтвом про смерть [PERSON] ДНР № 023454, виданим Калінінським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька Державної [PERSON] Міністерства юстиції ДНР 04.02.2016 р., а також письмовою відмовою ВДРАЦС по м. Красноармійську у проведенні державної реєстрації смерті чоловіка від 25.02.2016 р. № 775/03.2-09.4. З огляду на вищенаведене, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт смерті [PERSON], яка настала 03 лютого 2016 року у м. Донецьку. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала через канцелярію суду заяву про розгляд заяви про встановлення факту у її відсутності, наполягає на задоволені заяви. Представник заінтересованої особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Донецької області належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності та просять ухвалити рішення, відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності заявника, та заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами ст..ст.57-60 ЦПК України,кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Відповідно до роз'яснень п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому, слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35ЦПК. Однак, всупереч наведених норм чинного законодавства, заявницею не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б встановити факт смерті [PERSON] в судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На підтвердження факту смерті свого чоловіка [PERSON], заявницею [PERSON] додано до заяви: свідоцтво про смерть серії ДНР № 023454 від 04 лютого.2015 р., лікарське свідоцтво про смерть № 45 від 03 лютого 2016 року, копію накладної від 05 лютого 2016 року, копію договору № 433 від 05 лютого 2016 року про організацію і проведення поховання померлого [PERSON] із печаткою ДНР, копію посвідчення № 470 від 05 лютого 2016 року про місце поховання [PERSON] із печаткою ДНР, копії фотографій невідомого цвинтаря. Зазначені документи видані на тимчасово окупованій території та засвідчені печатками так званої «ДНР», а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження факту смерті [PERSON], оскільки є недійсними та не створюють правових наслідків. Прізвища та контактні дані свідків, які б могли підтвердити факт смерті [PERSON] заявницею суду повідомлені не були, з клопотанням про виклик даних свідків до суду для допиту або про витребування додаткових доказів заявниця та її представник не зверталися та й взагалі не скористалися своїм правом приймати участь у судовому засіданні та додатково обґрунтувати свою заяву. Недійсність даних документів усвідомлює і сама заявниця, зазначаючи про це у своїй заяві по встановлення факту смерті в судовому порядку, однак, звертаючись до суду із даною заявою, будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт смерті [PERSON], не надала, зокрема, не звертаючись із клопотанням про виклик свідків. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], як необґрунтованої. На підставі Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та

Outcome: dismissed