Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

15 листопада 2020 року [PERSON] звернулась до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 20 серпня 2019 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого остання отримала від неї грошову суму еквівалентну 47500 грн., яку зобов`язалась повернути до 01 вересня 2019 року. До цього часу позичені кошти [PERSON] не повернула. Вважає, що в зв`язку з порушенням зобов`язання з повернення коштів, відповідач зобов`язана сплатити на її користь 50 відсотків річних в порядку статті 625 ЦК України у сумі 2537 грн. та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 1680 грн. Загальна сума, яку просить стягнути з [PERSON] , становить 51717 грн. 04 березня 2020 року до суду надійшов відзив на позов, згідно якого не погоджуючись з позовними вимогами відповідач зазначила, що суму 47500 грн. ніколи у позивача не отримувала. Разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] працювала у позивача продавцем в продуктовому магазині, розташованому по [ADDRESS] та вказана сума є нібито виявленою у серпні 2019 року недостачею. Погрозами та шантажем [PERSON] примусила її та інших продавців підписати договори позики та розписки про нібито отримання вказаних грошових сум. Позивач також з аналогічними позовами звернулась до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Справи на даний час не розглянуто. Просила відмовити в задоволені позову. Позивач\~\~та її представник надали до суду письмові пояснення, в яких стверджують, що між позивачем та відповідачем не було будь-яких трудових відносин, факту наявності недостачі та її документування немає, сама розписка є доказом не лише укладення договору, а й посвідчує факт передачі коштів позичальнику. Вважають правовою природою правовідносин, відносини, що виникли на підставі договору позики. Доводи відповідача щодо відсутності факту передачі грошей мають бути відхилені. Доказів того, що зазначену у договорі суму позики відповідачем отримано не було, таких як аудіо-, відеозапису та інших, остання не надала. Вважають показання свідків неналежними доказами у справах про стягнення боргу за договором позики. Сам договір позики відповідач не оспорювала, з позовом про визнання договору недійсним, укладеним під тиском, всупереч її волі до суду не зверталась. 29 липня 2020 року разом із додатковими поясненнями представника позивача, позивачем надано оригінал договору позики та додаток до нього - розписку. Позивач в судовому засідання пояснила, що на початку літа 2019 року познайомилась з відповідачем, яка працювала продавцем у магазині, що належить її сестрі. На прохання відповідача позичила їй гроші, які остання до цього часу не повернула. Представник позивача просив позов задовольнити. Вважає, що відповідачем не доведено наявність між сторонами трудових відносин, не доведено, що був факт недостачі та насильство. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Допитана як свідок в судовому засіданні пояснила, що протягом двох з половиною місяців працювала продавцем у [PERSON] . Працевлаштована була офіційно. Заробітну плату отримувала готівкою після переобліку. Ревізія була з 15:00 до 18:00 години. В ході ревізії була виявлена недостача та роботодавець погрозами змусила підписати бланки договору позики та розписки. 19 серпня 2019 року нею було підписано пустий договір, написано лише прізвище число та підпис. Розписку заповнювала не вона. На момент підписання, розписка не була заповнена. Договір підписала не читаючи, оскільки була налякана. З приводу зазначеного зверталась в поліцію, однак заяву не прийняли, повідомили, що це цивільно-правові відносини. Представник відповідача позовні вимоги не визнала. Крім викладеного у відзиві на позов на підтвердження позиції додала, що крім цього позову, позивач стягувала грошові кошти за договорами позики з іншими особами. Аналогічні справи розглядались Центральним, Ленінським, Заводським та Корабельним судами м. Миколаєва про стягнення коштів за договорами позики. Вислухавши думку сторін та їх представників, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до наданого оригіналу договору позики №1/1 від 20 серпня 2019 року, укладеного в м. Миколаїв, [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір, відповідно до якого позикодавець передала у власність позичальнику грошові кошти в сумі 47500 грн., а позичальник зобов`язалась передати таку ж суму грошей до 01 вересня 2019 року. Пунктом 3 Договору зазначено, що до повного повернення боргу примірник договору зберігається у позикодавця, а після його повернення, з відміткою про одержання грошей повертається позичальнику. \~ \~ \~ \~Пунктом 4 договору передбачено, що за прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка прострочена за кожен день прострочення, а також позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 50 відсотків річних від простроченої суми, у порядку ст. 625 ЦК України /т.1 а.с. 212/. \~ \~ \~ \~20 серпня 2019 року [PERSON] було підписано розписку про отримання від [PERSON] грошей в сумі 47500 грн. на виконання договору позики 1/1 від 20 серпня 2019 року /т.1 а.с. 213/. \~ \~ \~ \~Згідно інформації з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, видом діяльності [PERSON] є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах, переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний) /т.1 а.с. 74-75/. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] суду пояснила, що з березня по кінець серпня 2019 року разом з [PERSON] працювали у підприємця [PERSON] у магазині [INFO] , розташованому по [ADDRESS] . В зв`язку з виявленими недостачами їм, для підпису, на території магазину у присутності служби безпеки надали надруковані бланки з пустими графами для прізвища числа та дати. Гадаючи, що текст стосується недостачі, сам бланк не читала та підписала. В борг у [PERSON] не брали, зазначені кошти - це виявлена в магазині недостача. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики, який згідно зі\~ст. 1047 цього ж Кодексу\~був укладений в письмові формі, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно положень\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. В даному випадку сторони обумовили строк повернення боргу, а саме до 01 вересня 2019 року. З урахуванням пояснень позивача, суд дійшов висновку, що договір позики був вчинений відповідно до умов чинного законодавства та між сторонами виникли відносини позики. Дані обставини підтвердилися в судовому засіданні письмовим договором та розпискою. Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини\~першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов (постанова Верховного Суду №752/2345/16-ц від 20 березня 2019 року). Що стосується заперечень відповідача з посиланням на неотримання вказаних коштів від позивача, то суд не може прийняти до уваги вказані заперечення, оскільки жодними належними доказами факт неотримання грошових коштів відповідачем не підтверджено. Також суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] , оскільки вони співпадають із поясненнями відповідача та не узгоджуються з іншими доказами у справі в сукупності. Положеннями\~статті 1051 ЦК України\~визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Ані відповідачем, ані її представником не оспорено зазначений договір позики. Письмові докази щодо передачі коштів позикодавцем подані в оригіналах та судом їх оцінено з урахуванням вимог ЦПК України. Згідно зі\~статтею 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Згідно до\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позивальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором позики в сумі 47500 грн. та 50% річних за період з 02 вересня 2019 року по 10 жовтня 2019 року в сумі 2537 грн. обґрунтовані та на підставі\~ст. 526 ЦК України\~підлягають задоволенню. При цьому судом взято до уваги розрахунок /а.с.5/, який надано позивачем та перевірено судом. Щодо стягнення пені, суд виходить з положень ст.1048 ЦК України. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки договором встановлено, що розмір процентів річних складає 50 % від простроченої суми, то вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ\~1680 грн. задоволенню не підлягає. За викладеного позов підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення суми позики та 50% річних. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 743,43 грн. (96,75% від сплаченого судового збору 768,40 грн.)

Outcome: partial