Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

17.01.2018р. до місцевого суду звернулась [PERSON] із позовом до Управління ВД ФСС України у Вінницькій області (вх. № 471/18), де просила поновити на роботі на посаді начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов'язати відповідача внести до трудової книжки відповідні записи про поновлення на роботі. В обґрунтування цих вимог зазначила, що 17.10.2001р. була прийнята на роботу до Виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на посаду директора Калинівської районної виконавчої дирекції. 04.07.2017р. між нею та управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області було укладено Контракт № 7, відповідно до умов якого, її було призначено на посаду начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, строком з 01.08.2017р. по 14.12.2017р. В зв'язку з цим, 31.07.2017р. вона була звільнена із посади директора Калинівської районної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в порядку переведення, а з 01.08.2017р. призначена на посаду начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області за контрактом. Надалі, в зв'язку із закінченням строку дії Контракту № 7, наказом управління виконавчої дирекції № 297-к/тр від 11.12.2017р. її було звільнено з посади начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з 14.12.2017р. на підставі п.8 ст.36 КЗпП. Натомість наказом № 324-к/тр від 12.12.2017р. її призначено на посаду виконуючого обов'язки начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області з 15.12.2017р. по 29.12.2017р. Наказом від 18.12.2017р. за № 366-к/тр її було звільнено з посади виконуючого обов'язки начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з 29.12.2017р., у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП. Вважає, що і Контракт № 7 від 04.07.2017р. в частині строку закінчення його дії, і наказ № 366-к/тр від 18.12.2017р. в повному обсязі є незаконними та безпідставними. Так, законних підстав для закінчення строку дії Контракту саме 14.12.2017р. на момент його укладення не було, оскільки при його підписанні її запевнили, що така дата є необхідною по тій причині, що 15.12.2017р. закінчується строк дії контракту начальника управління Фонду соціального страхування у Вінницькій області і він не має права укладати контракти поза межами цієї дати, завіривши, що по закінченні строку цього Контракту, буде укладений інший. Будучи незгодною із строком дії Контракту, вона пропрацювавши в Фонді більше 16 років, маючи бажання та надію працювати і надалі, була вимушена написати заяву, як того вимагало керівництво, та підписати його. Цю дію вона вчинила вимушено, під впливом обставин та психологічного тиску з боку керівництва, оскільки добровільно вона б ніколи на це не погодилась би, так як у неї не було такого бажання та потреби. Таким чином, при укладенні Контракту, було відсутнє її вільне волевиявлення, а тому звільнення її в зв'язку із закінченням строку дії Контракту № 7 на підставі п.8 ст.36 КЗпП є неправомірним та безпідставним. Крім цього, і наказ № 324-к/тр від 12.12.2017р. в частині встановлення строку дії трудового договору до 29.12.2017р. є неправомірним, оскільки в заяві, яка була підставою для його винесення, вона не зазначала кінцевого строку прийняття її на роботу. Звідси не відбулось передбаченого законом «погодження сторін», обов'язкової умови для укладення строкового трудового договору, який до того ж не був таким, що укладався з урахуванням якогось особливого характеру її роботи, або умов її виконання, чи на захист її інтересів як працівника. Таким чином, її незаконно та безпідставно було звільнено з роботи з формулюванням «в зв'язку із закінченням строку дії трудового договору згідно з п.2 ст.36 КЗпП». Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 19.01.2018р. за вказаною позовною заяву було відкрите провадження, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 07.02.2018. на адресу суду надійшов письмовий відзив Управління ВД ФСС України у Вінницькій області на позовну заяву (вх. № 1161/18), де відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що дійсно між роботодавцем - управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області та найманим працівником - [PERSON] був укладений Контракт № 7 від 04.07.2017р., згідно якого [PERSON] на підставі наказу від 04.07.2017р. № 13-к/тр було призначено на посаду начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області. За погодженням сторін, цей Контракт був укладений на визначений строк, а саме на період з 01.08.2017р. по 14.12.2017р. До підписання Контракту, на [PERSON] жодного психологічного чи фізичного тиску, а також примушування з боку керівництва Фонду не здійснювалось, вона особисто погодилась на такі умови, що підтверджується її заявою та фактом підписанням цього документу. На підставі Контракту та наказу між сторонами виникли трудові відносини, [PERSON] були надані певні повноваження та покладені на неї певні обов'язки, встановлена заробітна плата та інші соціальні гарантії, передбачені трудовим законодавством. Листом від 05.10.2017р. за вих. № 01-1071 [PERSON] було надіслано письмове попередження про припинення трудових відносин згідно діючого Контракту. Наказом № 297-к/тр від 11.12.2017р. [PERSON] була звільнена у зв'язку із закінчення строку дії Контракту, згідно п.8 ст.36 КЗпП, з яким остання була ознайомлена та з нею були проведені всі розрахунки. На підставі заяви [PERSON] від 11.12.2017р., тобто за її згодою, начальником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійником М.П. був виданий наказ від 12.12.2017р. № 324-к/тр, яким [PERSON] було призначено виконуючою обов'язки начальника Калинівського відділення з 15.12.2017р. по 29.12.2017р., відповідно до п.2 ч.1 ст.23 КЗпП. Підставою для визначення кінцевого терміну призначення до 29.12.2017р., була постанова правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017р. № 50 «Про затвердження структури органів Фонду», а в подальшому і постанова правління Фонду від 14.12.2017р. № 63 «Про внесення змін до структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду», згідно додатку 1 якої затверджувалась та вводилась в дію з 01.01.2018р. нова структура робочих органів, за якою відсутнє Калинівське відділення у його складі. Із наказом № 324-к/тр від 12.12.2017р. [PERSON] була ознайомлена 13.12.2017р., про що свідчить її особистий підпис про ознайомлення, тобто погодження працівника [PERSON] на укладення строкового трудового договору з 15.12.2017р. по 29.12.2017р. засвідчено підписом про ознайомлення з наказом. Таким чином, позовна вимога про поновлення на роботі на посаді начальника Калинівського відділення не підлягає задоволенню, оскільки Калинівського відділення з 01.01.2018р. не існує, а відповідно і інші вимоги не можуть бути задоволені. Відповіддю на відзив відповідача від 08.02.2018р., позивачка підкреслює, що при укладенні (підписанні) Контракту, її вільного волевиявлення не було, роботодавець не мав права диктувати їй несправедливі умови, оскільки вона не вперше поступала на роботу, а уже працювала на займаній посаді до укладення Контракту досить тривалий час. Підсисавши Контракт із визначеним строком його дії, вона не вважала, що закінчить свою трудову діяльність, оскільки відповідач її переконливо запевнив, що з нею буде продовжено трудовий договір шляхом укладення нового Контракту, а не вірити його словам, вона не могла. Щодо строкового трудового договору, то вона у своїй заяві не вказувала кінцевого терміну його дії, а керівник обласного управління Фонду навмисно його встановив, щоб вона не могла претендувати на посаду в робочих органах Фонду після скорочення чисельності працівників у цих органах. Заявою від 21.02.2018р. (вх. № 1463/18) позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила: визнати недійсним та скасувати наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 324-к/тр від 12.12.2017р. в частині визначення строку трудового договору до 29.12.2017р.; визнати недійсним та скасувати наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 366-к/тр від 18.12.2017р. про звільнення її з роботи; поновити її на роботі на посаді начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов'язати відповідача внести до її трудової книжки відповідні записи про поновлення на роботі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві проти позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійника М.П. від 04.07.2017р. № 13-к/тр, прийнято [PERSON] на посаду начальника Калинівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області з 01.08.2017р. на підставі контракту № 7 від 04.07.2017р. в порядку переведення за її згодою з Калинівської районної виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з ТВП з посадовим окладом згідно штатного розпису. Наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійника М.П. від 11.12.2017р. № 297-к/тр, звільнено [PERSON] з посади начальника Калинівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області 14.12.2017р. у зв'язку з підставами, передбаченими в контракті від 04.07.2017р. № 7 (закінчення строку дії контракту), згідно п.8 ст.36 КЗпП. Наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійника М.П. від 12.12.2017р. № 324-к/тр, призначено [PERSON] виконуючим обов'язки начальника Калинівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області з 15.12.2017р. по 29.12.2017р. Наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійника М.П. від 18.12.2017р. № 366-к/тр, звільнено [PERSON], виконуючого обов'язки начальника Калинівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області 29.12.2017р. у зв'язку із закінчення строку дії трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП. Статтею 43 Конституції України проголошено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до частини 2 статті 2 КЗпП, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно статті 21 КЗпП, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. За статтею 23 КЗпП, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Як зазначено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Відповідно до частини 1 статті 24 КЗпП, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: при укладенні контракту; при укладенні трудового договору з фізичною особою. За пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст.21 КЗпП). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст.9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України. Згідно пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП, підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. За статтею 39-1 КЗпП, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Щодо міжнародного законодавства, то Конвенція Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, ратифікована постановою Верховної ради України від 04 лютого 1994 року, закріпила загальне правило, відповідно до якого трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Одночасно, в статі 2 даної Конвенції зазначено, що член організації може вилучити зі сфери застосування всіх або деяких положень цієї Конвенції такі категорії осіб, які працюють за наймом: a) працівників, найнятих за договором про найняття на певний термін чи для виконання певної роботи; b) працівників, які проходять іспитовий строк або набувають потрібного стажу, що заздалегідь визначений і має розумну тривалість; с) працівників, найнятих на нетривалий термін для виконання випадкової роботи. Таким чином, положення Конвенції Міжнародної організації праці № 158 передбачають за державою - учасницею МОП право на національному законодавчому рівні передбачати випадки укладення з працівниками трудових договорів на певний термін. Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідно до частини 4 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», керівники управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень виконують свої повноваження на умовах контракту. Виходячи з цього, контрактна форма роботи керівника відділення управління виконавчої дирекції Фонду, запроваджена спеціальним Законом, який є обов'язковим для виконання. Так, 04.07.2017р. між Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, в особі начальника управління Олійника Михайла Петровича, з одного боку, та громадянкою України [PERSON], з другого боку, був укладений контракт № 7, за умовами якого [PERSON] призначається на посаду начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на строк з 01.08.2017р. до 14.12.2017р. включно. За п.1.2 р.1 Контракту, цей контракт є трудовим договором та підставою для видачі наказу про призначення Керівника на посаду. На підставі контракту виникають трудові відносини між Керівником та Фондом, які з боку останнього реалізуються Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області. На виконання цих приписів, начальник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області Олійник М.П. видав наказ від 04.07.2017р. № 13-к/тр, яким прийняв позивачку [PERSON] на посаду начальника Калинівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області з 01.08.2017р. Пунктом 6.1 р.6 Контракту визначено, що він діє з 01.08.2017р. по 14.12.2017р. Підписавши даний контракт без застережень та зауважень, та поставивши особистий підпис про ознайомлення з наказом від 04.07.2017р. № 13-к/тр, позивачка [PERSON] погодилась з умовами контракту, у тому числі і щодо його терміну дії, що підтвердила своїм виходом на роботу та виконанням покладених на неї обов'язків. Умови контракту можуть бути змінені тільки за угодою сторін у письмовій формі (п.6.3 р.6). Зміни та доповнення до контракту приймаються шляхом підписання додаткових угод (п.5.1 р.5). Спори між сторонами вирішуються в порядку, установленому чинним законодавством (п.4.2 р.4). Як встановлено судом, умови Контракту № 7 від 04.07.2017р. не переглядались, зміни та доповнення до нього не вносились. Позивачка в передбаченому законом порядку його не оспорювала. За п.5.6 р.5 Контракту, за два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший строк. Дія даного контракту, як встановлено судовим розглядом, не продовжувалась, та новий контракт на інший строк не укладався. Натомість, листом від 05.10.2017р. за вих. № 01-1071, [PERSON] була письмово попереджена про припинення трудових відносин згідно діючого Контракту. Відповідно до п.п.«а» п.5.2 р.5 Контракту, цей контракт припиняється після закінчення строку дії контракту. Наказом від 11.12.2017р. № 297-к/тр, [PERSON] було звільнено з посади начальника Калинівського відділення 14.12.2017р. у зв'язку з підставами, передбаченими в контракті від 04.07.2017р. № 7 (закінчення строку дії контракту), згідно п.8 ст.36 КЗпП. Постановами Правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017р. № 50 «Про затвердження структури Фонду» та від 14.12.2017р. № 63 «Про внесення змін до структури робочих органів виконавчої дирекції Фонду», було передбачено припинення діяльності Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області у термін до 28.12.2017р. та створення у строк до 01.01.2018р. Козятинського відділення із розповсюдженням його діяльності на Калинівський район. Наказом від 12.12.2017р. № 324-к/тр, [PERSON] була призначена виконуючим обов'язки начальника Калинівського відділення з 15.12.2017р. по 29.12.2017р. Підставою для винесення цього наказу стала заява [PERSON] від 11.12.2017р., тобто вільне волевиявлення останньої. Твердження позивача [PERSON] про відсутність «погодження сторін» при укладенні строкового трудового договору, оскільки вона у подані заяві не зазначила кінцевого терміну його дії, судом не приймаються оскільки, будучи завчасно повідомленою та обізнаною про припинення з 01.01.2018р. діяльності Калинівського відділення, вона у поданій письмовій заяві від 11.12.2017р. просила призначити її саме виконуючим обов'язки начальника даного відділення, чим власноручно засвідчила тимчасовий характер цієї роботи. Суд звертає увагу, що діючим трудовим законодавством не передбачені обов'язкові вимоги для написання заяви про прийняття на роботу. Така заява пишеться у довільній формі. А тому, не зазначення [PERSON] кінцевого терміну строкового трудового договору у поданій заяві, не може свідчити про відсутність її вільного волевиявлення на укладення такого договору. Поставивши свій особистий підпис про ознайомлення з наказом від 12.12.2017р. № 324-к/тр, без застережень та зауважень, вийшовши на роботу та приступивши до виконання покладених на неї обов'язків, не оскаржуючи останній в передбаченому законом порядку, позивачка [PERSON] своїми діями підтвердила його строковий характер. По закінченні строку дії цього строкового трудового договору, [PERSON] наказом від 18.12.2017р. № 366-к/тр, була звільнена 29.12.2017р., згідно п.2 ст.36 КЗпП. Таким чином, укладаючи з позивачем строковий трудовий договір від 12.12.2017р. та після закінчення його дії, звільняючи її на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП, відповідач діяв у відповідності до вимог чинного національного законодавства. Щодо обраного позивачем способу захисту її прав шляхом визнання недійсними та скасування наказів про прийняття на роботу (наказ від 12.12.2017р. № 324-к/тр) в частині визначення строку дії трудового договору та про звільнення (наказ від 18.12.2017р. № 366-к/тр), поновлення на роботі на посаді начальника Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, то він на думку суду не може призвести до поновлення її трудових прав, оскільки по-перше, остання була прийнята з 15.12.2017р. на роботу для тимчасового виконання обов'язків начальника Калинівського відділення, не перебуваючи у постійних трудових відносинах із роботодавцем, зокрема як того вимагає ч.4 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а по-друге, Калинівське відділення як структурний підрозділ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області припинило свою діяльність з 01.01.2018р. В судовому засіданні не знайшли підтвердження твердження позивача про психологічний тиск, а також примушування з боку відповідача до укладення Контракту, а тому до цих пояснень суд відноситься критично. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсними та скасування наказів про прийняття на роботу в частині визначення строку дії трудового договору та про звільнення, поновлення на роботі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не доведені та не підлягають до задоволення. А відтак, і підстав для задоволення вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внесення змін до трудової книжки не має.

Outcome: dismissed