Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

15.06.2015 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. З позовної заяви вбачається, що 06.10.2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 300937/61279/3-14 про банківський строковий вклад в іноземній валюті. Відповідно до умов Договору позивач внесла на рахунок банку 10\~000 доларів США з процентною ставкою 10%, строком на 3 місяці. По закінченні терміну депозиту договір був продовжений на тримісячний строк до 07.04.2015 року. 03.04.2015 р. [PERSON] звернулась до банку з вимогою повернути кошти за банківським вкладом після закінчення строку депозиту. Листом № 17/2 від 30.04.2015 р. відповідач повідомив, що не може повернути банківський вклад, у звязку із набуття чинності постанови правління НБУ від 03.03.2015 р. №160 та відсутністю коштів у касі. Позивач просила стягнути з відповідача: суму вкладу 10000 дол. США; відсотки за період з 07.04.2015 року по 08.06.2015 року в сумі 175 дол. США; 1088,73 грн. 3% річних за той же період; 50000 грн. відшкодування моральної шкоди за порушення договору. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заяв на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.\~\~\~\~ Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 06.10.2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №54 Філії «Центральне РУ» було укладено договір №300937/61279/3-14 про банківський строковий вклад на 3 три місяці в іноземній валюті. Згідно п. 1 Договору позивач внесла на рахунок відповідача 10\~000 доларів США. Відповідно до п. 6 договору, після закінчення строку визначеного в п. 1 договору, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5 Основних умов. Позивачем надано «Основні умови залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків», на які є посилання у договорі. Згідно п. 5.1 зазначених умов, у випадку, коли Вкладник не вимагає отримання Строкового вкладу після закінчення строку розміщення, визначеного Договором-заявою, Договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу та нарахування процентів здійснюється за ставкою, що діє на момент продовження договору. Довідкою відповідача від 13.07.2015 року підтверджується укладання договору з позивачем, внесення вкладу в сумі 10000 дол. США на строк з 07.10.2014 року до 06.01.2015 року та його продовження за згодою сторін до 07.04.2015 року. При цьому процентна ставка за договором зменшена з 10,25% до 10,0 % річних. Довідкою також підтверджується, що депозит не повернуто і він обліковується на рахунку банку (а.с. 19). Згідно заяви від 03.04.2015 р. позивач зверталась до банку з вимогою повернути банківський вклад (а.с. 5) Згідно листа № 17/2 від 30.04.2015 р. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомили, що не можуть виплати кошти [PERSON] (а.с. 6). Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. \~\~Згідно ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України (в редакції, що діяла на момент укладання договору) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. За договором № 300937/61279/3-14 від 06.10.2014 року позивач внесла в касу банку 10\~000 доларів США. Термін повернення вкладу після продовження його дії визначено 07.04.2015 року. З листування між позивачем та відповідачем вбачається, що суму вкладу позивачу не повернуто. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів та заперечень. З пояснень представника позивача встановлено, що відповідачем виплачено позивачу лише проценти на вклад за період дії договору. З розрахунку наданого позивачем вбачається наступне: З урахуванням суми вкладу і процентної ставки за договором, відповідач зобовязаний виплатити позивачу за період з 07.04.2015 року по 08.06.2015 року 175 доларів США процентів за користування коштами та 1088,73 грн. 3% річних за той же період. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно курсу НБУ станом на 08.06.2015 р. 1 долар США складав 21,025806 грн., таким чином 10\~000 доларів США 210\~256,08 грн., на яку здійснюється нарахування 3% річних за період з 07.04.2015 р. по 08.06.2015 р. Відповідно до вищевказаного, розрахунок 3 % річних складатиме 1088,73 грн. У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів за договором банківського вкладу, процентів за користування коштами та три відсотка річних за весь час прострочення є обґрунтованими та не підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 50 000 грн. моральної шкоди на користь позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі порушення строків повернення вкладу. Не передбачають такої відповідальності й нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини: статті 1058-1061 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (затверджено Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року N 516). Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з надання банківських послуг, споживачем яких є [PERSON] Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Таким чином, закон передбачає можливість відшкодування моральної шкоди завданої споживачу лише недоліками продукції, а не будь-яких послуг. Суд також зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує завдання моральної шкоди. Правовідносини між сторонами склались у звязку з наданням позивачу банківських послуг, на які поширюється законодавство про захист прав споживачів, у тому числі щодо вибору підсудності (ч. 5 ст. 110 ЦПК України) та звільнення від сплати судового збору (п. 7 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно сумі задоволених вимог в розмірі 2229,03 грн.

Outcome: partial