Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

15.08.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із цим позовом посилаючись на те, що рішенням позачергової сесії п'ятого скликання Стрілківської сільської ради Старосамбірського району від 15.05.2007 року № 127 [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0.1822 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS]. На підставі цього рішення виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 478673 від 01.11. 2007 року, кадастровий номер земельної ділянки 4625185700:10:002:0122. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014 року рішення Стрілківської сільської ради № 127 від 15.05.2007 року в частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки загального користування розміром 6.0м х 22.0м х 23.22м х 5.8м скасовано. Оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] виданий та зареєстрований на підставі скасованого судом рішення органу місцевого самоврядування, то просили визнати цей Державний акт недійсним та зняти його з реєстрації. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник Стрілківської сільської ради, [PERSON] та представник третьої особи - управління Держземагенства у Старосамбірському районі проти позову заперечили посилаючись на те, що підстави для визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 478673 від 01.11.2007 року відсутні, право [PERSON] на спірну земельну ділянку не порушує права та законні інтереси позивачів чи інших осіб, оскільки ця ділянка є заїздом до господарства [ADDRESS] а позивачі - власники сусідніх господарств № 63 та № 65 мають кожний власний заїзд до своїх господарств, мають перед власними заїздами майданчик для розвороту транспорту, мають доступ до потічка та газогону. Вислухавши сторони, дослідивши докази суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав: У відповідності із Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 478673 від 01.11.2007 року(а.с.4) [PERSON] на підставі рішення позачергової сесії п'ятого скликання Стрілківської сільської ради від 15.05.2007 року № 127 є власником земельної ділянки площею 0.1822 га, що розташована у [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки 4625185700:10:002:0122. Постановою Старосамбірського районного суду від 17.12.2010 року було визнано незаконним Рішення Стрілківської сільської ради № 127 від 15.05.2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» [PERSON], жительці села Лопушанка-Хомина Старосамбірського району Львівської області для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0.1822 га, яке вона використала для виготовлення технічної документації та видачі державного акту на право приватної власності на землю. Проте Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014 року постанова Старосамбірського районного суду від 17.12.2010 року скасована, і постановлено визнати протиправним та скасувати Рішення Стрілківської сільської ради № 127 від 15.05.2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» тільки в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки загального користування розміром 6.0м х 22.0м х 23.22м х 5.8м. Позивачі у відповідності зі ст.378 Цивільного Кодексу України та ст.116,141,143 Земельного Кодексу України вимагають визнати недійсним та зняти з реєстрації Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 478673 від 01.11.2007 року площею 0.1822 га, виданий на підставі визнаного постановою суду частково протиправним рішення позачергової сесії п'ятого скликання Стрілківської сільської ради від 15.05.2007 року № 127. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до принципу диспозитивності (стаття 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (стаття 31 ЦПК України). Статтею 378 ЦК України встановлено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. У відповідності зі ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Статтею 143 ЗК України встановлено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-закідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів свідчить про відсутність передбачених наведеними нормами підстав припинення права [PERSON] на спірну земельну ділянку. У відповідності зі ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Вимога позивачів про визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 478673 від 01.11.2007 року площею 0.1822 га (за цільовим призначенням будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель), якою [PERSON] на підставі оспорюваного акту володіє більше семи років без порушення їх прав, грунтується на твердженні про часткову протиправність рішення органу місцевого самоврядування (відносно передачі у власність [PERSON] частини цієї ділянки - периметром 6.0м х 22.0м х 5.8м х 23.22м, або 134 квадратні метри). При цьому факт прийняття рішення від 15.05.2007 року № 127 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» в межах повноважень органу місцевого самоврядування не оспорюється; посилання на вчинення при прийнятті згаданого рішення винних дій окремими посадовими особами чи відповідачкою [PERSON] відсутнє; вимога про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку обгрунтовується твердженням про приєднання до ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку 134 квадратних метрів із земель загального користування, що заборонено п.«а» ч.4 ст.83 ЗК України. Статтею 153 Земельного Кодексу України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У позовній заяві відсутнє посилання на відповідну норму Земельного Кодексу України чи інший закон України, що допускає позбавлення [PERSON] права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, передбачено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» визнання недійсним правового акту органу влади, згідно якого особа набула права власності на майно та позбавлення її цього майна на підставі того, що орган влади порушив закон, є неприпустимим. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що визнання частково недійсним правового акту органу влади - рішення Стрілківської сільської ради № 127 від 15.05.2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування», згідно якого [PERSON] набула права власності на майно та подальше позбавлення її цього майна на підставі того, що орган влади порушив закон, є неприпустимим, а тому позов є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити. А тому,

Outcome: dismissed