Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

16.05.2017 року до суду звернувся представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією №001-16094-040213 на загальну суму 59 265, 52 грн., яка складається з тіла кредиту 0,00 грн., простроченого тіла кредиту 37 879,90 грн., заборгованість за відсотками 21 385, 62 грн., заборгованість за комісіями 0, 00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 04.02.2013 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , шляхом акцептування Банком пропозиції Клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви №001-16094-040213. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, відкривши відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні та встановивши ліміт кредитної лінії в розмірі 43 600,00 грн. Відповідач же скористався кредитною лінією, але станом на 04.04.2017 року на думку позивача не виконує належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Таким чином, станом на 04.04.2017 року за відповідачем по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» договором №001-16094-040213 від 04.02.2013 року заборгованість становить загальною сумою 59 265, 52 грн. Ухвалою суду від 16.05.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 19.01.2018 року постановлено дану цивільну справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 06.02.2018 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 26.02.2019 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій прохав розглянути справу за його відсутності, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, в заяві про витребування доказів прохав розглянути справу за його відсутності. Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 04.02.2013 року позивачем ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитну угоду відповідно до умов Заяви № 001-16094-040213 (а.с.5) шляхом акцептування банком пропозиції клієнта Банк відкрив клієнту рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні з використанням платіжної картки «Visa International та/або MasterCard Wordwide та/або ВОПС Дельта» (тарифний пакет «Кредитна картка «Постійного покупця» Вікотек) з встановленням ліміту кредитної лінії 43 600,00 гривень та із строком дії договору 364 календарні дні. Умови та характеристика тарифного пакету «Кредитна картка «Постійного покупця» Вікотек визначені у тарифах на обслуговування платіжних карток, а також правилами надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб. Про те, що клієнт попередньо ознайомлений з Правилами та Тарифами банку, які є складовою та невід`ємною частиною цієї пропозиції, повністю згоден, їх зміст розуміє й положення яких зобов`язується виконувати зазначено у п. 7.1. заяви-пропозиції. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилами ч. 1 ст. 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, шляхом підписання відповідачем заяви-пропозиції про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Дельта Банк» (частина перша статті 634 ЦК України) між сторонами укладено письмовій формі кредитний договір. На підставі зазначеного договору позичальник [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 43 600,00 грн. на строк користування лімітом кредитної лінії 364 календарних дні. Згідно з умовами укладеного договору відповідач зобов`язувався щомісяця у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітний місяць та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць, у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лініює та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та овердрафтом. Позивач виконав зобов`язання перед відповідачем, надавши йому передбачену договором суму кредиту, яка знімалась [PERSON] з виданої йому банком платіжної картки, починаючи з 07.02.2013 року (а.с. 4). Частина 1 статті 81 ЦПК України визначає,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо укладання договору, наявності та розміру заборгованості відповідача перед ним, надано письмові докази: заява № 001-16094-040213 від 04.02.2013 року; виписка по рахунку; які відповідачем спростовані не були. При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що сам відповідач своїми діями по систематичному зняттю та погашенню коштів за наявною у нього карткою визнав факт наявності між ним та банком договірних відносин. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Станом на 04.04.2017 року за відповідачем по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» Договору рахується заборгованість на загальну суму 59 265, 52 грн., яка складається із тіла кредиту 0,00 грн., простроченого тіла кредиту 37 879,90 грн., заборгованість за відсотками 21 385, 62 грн., заборгованість за комісіями 0, 00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Стосовно доводів відповідача щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне: Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 686/6697/16-ц. При цьому, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання, що підтверджено висновком, викладеним у постанові ВП Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18). У відповідності до п. 2.4 частини 3 Заяви № 001-16094-040213 від 04.02.2013 року, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4 Частини 2 Пропозиції (364 дні). Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цій Пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до цієї Пропозиції. У відповідності до п. 2.5 Частини 3 Договору, відповідач до підписання Пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України. Як вбачається із поданої представником позивача виписки по відкритому рахунку та розрахунку заборгованості, відповідачем останній платіж за використання кредитного ліміту здійснено 25.11.2014 року на суму 6 765, грн. Отже, строк дії ліміту кредитної лінії закінчився 03.02.2014 року, останній платіж здійснено 25.11.2014 року та саме з цього часу ПАТ «Дельта Банк» був обізнаний про порушення свого права. ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із вказаним позовом про захист свого порушеного права 16.05.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Щодо заявленої вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 21 385, 62 грн., то, враховуючи, що сторони визначили строк дії договору у 364 календарних дні, тобто по лютий 2014 року, і інформація про перевипуск кредитної картки у матеріалах справи відсутня, суд вважає, що позивач необґрунтовано нараховував відповідачу відсотки за користування кредитом, починаючи з березня 2014 року, тобто після закінчення строку дії договору, оскільки права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання. Виходячи з наданого Банком розрахунку (а.с.4), заборгованість по відсотками за користування кредитом від 04.04.2017 року в сумі 21 385, 62 грн. утворилась за період з березня 03.03.2014 року по 03.04.2017 року. Однак, оскільки зі спливом строку кредитування (липень 2014 року) припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами за період з 03.03.2014 року по 03.04.2017 року, що є поза межами строку кредитування, тому такі вимоги задоволенню не підлягають. Даний висновок суду повністю відповідає правовій позиції Верховного суду висловленій в постанові від 06.02.2019 року по справі №175/4753/15-ц, « право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.» Тобто, вимоги банку про стягнення процентів після березня 2014 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. У ст.1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, але таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. Крім того у вищевказаний період відповідач здійснював платежі за даним договором і позивачем з них зараховано відсотки за період 03.03.2014 року по 31.03.2014 року в сумі 2 071, 95 грн., за період 01.04.2014 року по 30.04.2014 року в сумі 1 771, 29 грн., за період 03.11.2014 року по 28.11.2014 року в сумі 11 124, 26 грн. Оскільки дані кошти загальною сумою 14 967, 50 неправомірно зараховані позивачем як сплата відсотків їх необхідно відняти від суми простроченого тіла кредиту, тому що банк повинен був зарахувати вищевказану суму, як сплату тіла кредиту. Враховуючи наведене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за прострочене тіло кредиту в розмірі 22 912, 40 грн., що становить 37 879,90 грн. - 14 967, 50 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 618, 56 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 509, 526, 627, 629, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial