Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

15.07.2019р. до суду звернувся [PERSON] із позовом до АТ «Українська залізниця» в особі ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця», в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 74305грн., а також витрати на професійну правничу допомогу. На обґрунтування цієї вимоги у позовній заяві зазначив, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21.11.2018р, зобов`язано АТ «Українська залізниця» в особі ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» видати наказ про звільнення його з роботи за ст.38 КЗпП України з 03.07.2018р., провести розрахунок при звільненні та видати трудову книжку. На виконання цього судового рішення, ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця» видало 05.12.2018р. наказ № 324/ос, на підставі якого його звільнено з роботи за ст.38 КЗпП України з 03.07.2018р., видано трудову книжку та проведено розрахунок при звільненні. Виходячи з тієї обставини, що трудову книжку і розрахунок при звільненні він отримав лише 05.12.2018р., вважає, що відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, який обраховує з дати звільнення по дату прийняття рішення про зобов`язання видати трудову книжку в розмірі 74305грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2019р., вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 19.07.2019р. відкрив по ньому провадження у порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву, АТ «Українська залізниця» в особі ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі, мотивуючи дану позицію тим, що 03.12.2018р. ВП «Фастівська дистанція колії» отримав копію рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21.11.2018р. у цивільній справі № 132/3662/18 про зобов`язання видати наказ про звільнення позивача, проведення розрахунку та видачу трудової книжки, на підставі якого видав наказ № 324/ос від 05.12.2018р., яким звільнив [PERSON] з роботи за ст.38 КЗпП України з 03.07.2018р., та у день видання цього наказу провів розрахунок при звільненні та видав трудову книжку. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та посилаючись на вимоги ч.2 ст.235 КЗпП, позивач не врахував, що дана норма закону застосовується виключно при винесенні рішення про поновлення на роботі, а тому позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Шляхом подання письмової заяви позивач [PERSON] зменшив розмір позовних вимог, згідно якої просив стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 62302,22грн., а також витрати на професійну правничу допомогу. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, його інтереси під час розгляду даної цивільної справи представляє адвокат Куций Р.А., який діє на підставі Ордеру серії ВН № 008539 від 09.07.2019р. Представник позивача [PERSON] - адвокат КУЦИЙ Р.А. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити, з урахуваннях відповідних уточнень, з підстав зазначених в заявах по суті справи. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в особі ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» - адвокат БУДОВА Н.М., яка діє на підставі Ордеру серії КС № 584850 від 01.08.2019р., в судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення позову, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця», та займав посаду майстра шляхового четвертого околодку першої виробничої дільниці згідно наказу № 242/ос від 30.10.2015р. 18.06.2018р. [PERSON] подав на ім`я начальника ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Остапчука М.С. письмову заяву, згідно якої просив звільнити його з роботи за власним бажанням. Відповідачем ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця» вказана заява була залишена без належного реагування, у зв`язку із чим [PERSON] був вимушений повторно 30.07.2018р., 01.08.2018р. та 18.09.2018р. звернутися до роботодавця із письмовими заявами, в яких просив звільнити його з роботи відповідно до поданої ним заяви від 18.06.2018р., видати трудову книжку та провести розрахунок при звільнені. Через порушення ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця» вимог трудового законодавства, позивач [PERSON] звернувся 11.10.2018р. до Калинівського районного суду Вінницької області із позовною заявою, де просив зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення його з роботи за ст.38 КЗпП України з 03.07.2018р., провести розрахунок прим звільненні та видати трудову книжку. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 21.11.2018р. у цивільній справі № 132/3662/18, позов [PERSON] був задоволений частково. Зобов`язано АТ «Українська залізниця» в особі ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» видати наказ про звільнено з роботи [PERSON] за ст.38 КЗпП України з 03.07.2018р., провести розрахунок при звільненні та видати трудову книжку. В цій частині зазначене судове рішення, залишено без змін Вінницьким апеляційним судом згідно постанови від 21.03.2019р. у цивільній справі № 132/3662/18. 03.12.2018р. відповідач ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця» отримав копію рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21.11.2018р. у цивільній справі № 132/3662/18 про зобов`язання видати наказ про звільнення позивача [PERSON] , проведення розрахунку та видачу трудової книжки. Наказом начальника ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця» Антоненко О.В. № 324/ос від 05.12.2018р., [PERSON] звільнено з роботи з 03.07.2018р., за власним бажанням, за ст.38 КЗпП України, на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 21.11.2018р. у цивільній справі № 132/3662/18. В день видання наказу, а саме 05.12.2018р. позивачу [PERSON] видано трудову книжку та проведено розрахунок при звільненні, що визнається учасниками справи, та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилаючись на вимоги ч.2 ст.235 КЗпП України, просить стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, який обраховує з дати звільнення по дату прийняття рішення про зобов`язання видати трудову книжку в уточненому розмірі 62302,22грн. Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З огляду на те, що рішення про поновлення на роботі відносно позивача [PERSON] не приймалось, його позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату прийняття рішення про зобов`язання видати трудову книжку, не ґрунтується на вимогах ч.2 ст.235 КЗпП України (на підставі та в межах якої поданий зазначений цивільний позов), а тому і не підлягає до задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Визначення предмету та підстав позову лежить виключно на позивачеві. Згідно п.2 ч.2, ч.3 ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Позивачем [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Куций Р.А., заяву про фактично зміну предмету та підстав позову, згідно якого заявником ставиться питання про стягнення з АТ «Українська залізниця» в особі ВП «Фастівська дистанція колії» РФ «Південно-західна залізниця» компенсації за невикористану відпустку при звільнення в розмірі 29217грн., заявлено після дослідження доказів у справі, а тому суд виходячи з вимог ст.49 ЦПК України, своєю ухвалою, постановленою в протокольній формі, без виходу до нарадчої кімнати, дану заяву залишив без розгляду. При цьому, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду із вказаним позовом в окремому порядку. За наявності встановлених судом обставин, підстав для задоволення позову суд не вбачає. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як свідчать матеріали справи, позивач [PERSON] при подачі позовної заяви судовий збір не сплачував, зазначивши, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Проте згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Тобто, заявлені позивачем вимоги не пов`язані із виплатою заробітної плати та поновлення його на роботі, у зв`язку з чим він не є особою, яка має пільги щодо сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». У зв`язку з чим належну суму судового збору слід стягнути за результатами вирішення спору з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, про що роз`яснено у п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляджу цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено у повному обсязі, з[PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768грн. 40коп

Outcome: approved