Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~15 липня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , про встановлення порядку користування квартирою. 11 вересня 2020 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій він просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити у користування [PERSON] : ізольовану кімнату площею 12,6 м2 з лоджією площею 3,6м2 ( за планом літ. 6); виділити у користування відповідачу: ізольовану кімнату площею 15,6 м2 (за планом літ. 5); в спільному користуванні співвласників залишити: приміщення 2 (2,7 м2) ванна, приміщення 3 (1,2 м2) вбиральня, приміщення 4 (7,5 м2) кухня, приміщення 1(7,6 м2) коридор, вбудована шафа літ. 7 (0,5 м2).\~Стягнути з\~відповідача на\~корись [PERSON] \~понесені судові\~витрати пов`язані\~з залученням\~судового експерта\~для проведенням\~будівельно-технічної\~експертизи у\~розмірі 3500\~грн.\~(три\~тисячі п`ятсот\~гривень 00\~коп.);\~Стягнути з\~відповідача на\~користь [PERSON] \~судовий збір\~у розмірі\~840,80грн.\~(вісімсот\~сорок гривень\~80\~коп.)\~(а.с.\~63-67).\~ \~ \~ \~ \~14 серпня 2020 року [PERSON] до Самарського районного суду м. Дніпропетровська було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , про встановлення порядку користування квартирою, у якій вона просить суд ухвалити рішення, яким встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] таким чином: виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 15,6 кв.м. з лоджією І площею 1,7 кв.м.; виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 12,6 кв.м. з лоджією ІІ площею 1,9 кв.м.; допоміжні приміщення: 4 кухню площею 7,5 кв.м., 2 ванну кімнату площею 2,7 кв.м., 3 туалет площею 1,2 кв.м., 1 коридор площею 8,1 кв.м. залишити в спільному користуванні співвласників (а.с. 39,40). \~ \~ \~ \~ І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. \~ \~ \~ \~В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на те, що він перебуває у родинних відносинах з відповідачем, яка йому доводиться колишньою дружиною, шлюб між ними розірвано відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2018 року. Після розлучення між ними постійно виникають конфліктні ситуації щодо порядку користування їхнім спільним майном квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить їм на праві спільної часткової власності по Ѕ частки кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.01.1997 року. У вказаній вище квартирі вони спільно проживають з 1984 року та зареєстровані за цією адресою. Також ними здійснюється спільне утримання цієї квартири та все майно, що знаходиться в спірній квартирі, належить їм. Згідно наданого відповідачем технічного паспорту спірна квартира складається з двох відокремлених житлових кімнат та підсобних приміщень згідно плану квартири. Загальна площа квартири становить 51,3 кв.м., житлова площа 28,2 кв.м., кімнати: 1-а кімната (за планом прим. 5) 15,6 кв.м.; 2а кімната (за планом прим. 6) 12,6 кв.м. В квартирі 2 а кімната за планом прим. 6, яка межує з лоджією І площею 1,7 кв.м. та лоджією ІІ площею 1,9 кв.м, загальна площа лоджій 3,6 кв.м, як було зазначено в плані квартири, що вказаний у технічному паспорті Дніпропетровського МБТІ, реєстровий №294п-88. Також вказана квартира має допоміжні приміщення: кухню площею 7,5 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., вбиральню 1,2 кв.м., вбудовану шафу площею - 0,5 кв.м., коридор площею 7,6 кв.м. особливий рахунок на квартиру оформлений на ім`я відповідача. 15.04.2020 року позивачем на ім`я відповідача було направлено лист пропозицію за змістом, якого пропонується в досудовому порядку вирішити питання, щодо визначення порядку користування спірною квартирою, шляхом укладення нотаріально посвідченого договору про встановлення порядку користування квартирою між ними. Однак відповідач жодної відповіді на даний лист-пропозицію не надала та повністю його проігнорувала. Він на постійній основі фактично користується 2-ою кімнатою за планом прим. 6, яка межує з лоджією ІІ площею 1,9 кв.м., також він має бажання користуватися лоджією І площею 1,7 кв.м., оскільки це буде більш справедливим визначенням порядку користування з урахуванням рівних часток власності, пропорційно до загальної площі квартири, у зв`язку із тим, що відповідач, останнім часом ігнорує та порушує його права в користуванні квартирою, що призводить до конфліктів. Його неодноразові звернення з проханням дотримуватися встановленого порядку користування квартирою відповідач постійно ігнорує. Вважає, що кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його участі у праві спільної часткової власності. Проте, спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають домовитися про порядок користування квартирою. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги (а.с. 63-67). \~ \~ \~ \~В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на те, що відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірваний рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року. Їй та відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 січня 1997 року належить квартира [ADDRESS] . Їхні частки є рівними, кожному належить по Ѕ частині квартири. Згідно технічного паспорту, виготовленого за станом на 06 серпня 2020 року, спірна квартира складається з двох відокремлених житлових кімнат та підсобних приміщень. Загальна площа квартири становить 51,3 кв.м., а житлова площа 28,2 кв.м., квартира має дві лоджії І, ІІ. В квартирі проживає вона та відповідач, вона займає кімнату площею 15,6 кв.м., з лоджією І, а відповідач кімнату площею 12,6 кв.м. з лоджією ІІ. На лоджію І, якою користується вона, відповідач виходу не має. Такий порядок користування склався після припинення спільного проживання. Між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, відповідач неодноразово влаштовував сварки та скандали, погрожував застосувати фізичне насильство, виганяє її з квартири, що призвело до того, що вона не може спокійно проживати в спірній квартирі. Вона неодноразово була змушена звертатися в поліцію в зв`язку з неправомірними діями відповідача щодо неї. Так як офіційно порядок користування квартирою не закріплений, вона не може задля своєї безпеки зачиняти кімнату на замок. Вважає, що кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тією частиною спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Проте спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають домовитися про порядок користування квартирою. Вважає, що встановлення порядку користування квартирою не порушить прав іншого співвласника квартири та в повній мірі захистить її права на користування своєю власністю. Встановлення порядку користування квартирою необхідне їй для того, щоб уникнути постійних суперечок та конфліктів з відповідачем, забезпечити собі безпечне проживання у власній квартирі. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги (а.с. 39,40). \~ \~ \~ \~17.08.2020 року [PERSON] до канцелярії сулу було подано відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивачу при зверненні до суду було достовірно відомо про те, що план квартири згідно технічного паспорту, який був виданий при приватизації квартири, не відповідає фактичним обставинам. В технічному паспорті було допущено помилки, необхідності у виправленні яких до цього часу не було. Для виготовлення технічного паспорту з правильним планом квартири вона після отримання позовної заяви з додатками звернулася до спеціалістів для виготовлення технічного паспорту на спірну квартиру. Станом на 11.08.2020 року технічний паспорт ще не виготовлений. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 50,51). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач за первісним позовом позов підтримав та просив його задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити первісний позов в задоволенні зустрічного позову відмовити. \~ \~ \~ \~Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, також пояснила, що у 1978 році вона отримала квартиру з сином, у 1983 році стала жити з позивачем, він погано до неї відноситься, у неї до сих пір конфлікт з сином з цього приводу. Він хоче її розорити, просила виділити їй кімнату та лоджію, вона на БАМі заробила на дану частину квартири. Наголосила на тому, що позивач за первісним позовом приховав від суду наявність у квартирі другої лоджії та фактичне сполучення кожної з двох житлових кімнат з відповідними лоджіями, при цьому кожна кімната сполучається лише з однією із двох лоджій. Просила задовольнити зустрічні позовні вимоги. \~ \~ \~ \~Представник відповідача за первісним позовом адвокат Маркело В.О. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні первісного позову, також пояснила, що експертне дослідження не може бути прийнято судом як доказ, бо експерт неналежно виконав свої обов`язки, не вийшов на місце, не впевнившись у відповідності наданих документів плану квартири, фактичним обставинам, оскільки технічний паспорт складено з помилками. Відповідач важко працювала та отримувала цю квартиру сама, позивач в квартирі був зареєстрований пізніше тому в задоволенні первісного позову слід відмовити а задовольнити зустрічний позов. \~ \~ \~ \~ ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2020 року по даній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 29). 04.08.2020 року [PERSON] подано заяву про відкладення підготовчого судового засідання призначеного на 06.08.2020 року (а.с. 31). 14.08.2020 року [PERSON] подано заяву про прийняття зустрічної позовної заяви (а.с. 37). 14.08.2020 [PERSON] подано клопотання в якому вона просить суд постановити ухвалу про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви, визнавши причину його пропуску поважною (а.с. 49). Під час судового засідання зустрічна позовна заява була прийнята до розгляду. 25.08.2020 року представником позивача за первісним позовом [PERSON] до канцелярії суду було подано заяву про відкладення судового засідання призначеного на 26.08.2020 року (а.с. 53) Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 68). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно технічного паспорту, який складений комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», реєстровий номер №294п-88 від 05.08.1997 року зазначена квартира [ADDRESS] обладнана: центральним водопроводом, газопостачанням, електропостачанням, каналізацією, центральним водяним опаленням. Квартира [ADDRESS] знаходиться на п`ятому поверсі дев`ятиповерхового панельного будинку [ADDRESS] та складається з 2-х кімнат житловою площею 28,2кв.м., в тому числі 1-а кімната 15,6 кв.м., 2-а кімната 12,6 кв.м., кухні площею 7,5 кв.м., ванної кімнати 2,7 кв.м., вбиральні (суміщеної) 1,2 кв.м., коридора 7,6 кв.м., вбудована шафа 2,5 кв.м., лоджією 3,6 кв.м., загальна площа квартири 51,3 кв.м. (а.с. 7). З свідоцтва про права власності на житло виданого 17 січня 1997 року за №7/128-97, виданого на квартиру [ADDRESS] , знаходиться у спільній сумісній власності у [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). З листа комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 5787 від 19.04.2019 року, вбачається, що частка квартири [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] , зареєстровано КП «ДМБТІ`ДОР в реєстрову книгу №294п за реєстровим №88 (а.с. 17). У висновку експерта Рибкіна В.П. №2 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи квартири [ADDRESS] , складеного 07.02.2020 року зазначено, що квартира [ADDRESS] є неподільною річчю. Визначити порядок користування можливо двома варіантами. Перший варіант: першому співвласнику в ізольоване користування пропонується виділити другу кімнату (літ. 6) площею 12,6м2 з лоджією площею 3,6м2, а також місце під платтяну шафу (або вбудовану шафу) 0,6м2 в коридорі. Місце під шафу першому співвласнику примикає до кімнати (літ. 6) площею 12,6м2 з лоджією площею 3,6м2. Всього в його ізольованому користуванні буде 16,8 м2 (зазначеними приміщеннями та площею користується тільки перший з співвласників, хоча вони належать на праві спільної сумісної власності обом співвласникам). Решта площі квартири буде знаходитися в сумісному користуванні обох співвласників. Це приміщення 2(2,7 м2) ванна, приміщення 3 (1,2 м2) вбиральня, приміщення 4 (7,5 м2) кухня, приміщення 1 (6,9 м2) коридор. Другому співвласнику в ізольоване користування пропонується виділити першу кімнату (літ. 5) площею 15,6 м2 а також місце в коридорі під платяну шафу (або вбудовану шафу) 0,6 м2. Всього в його ізольованому користуванні буде 16,2 м2. (Зазначеним приміщенням і площею користується тільки другий з співвласників, хоча вся квартира належить на праві спільної сумісної власності обом співвласникам). Решта площі квартири буде знаходитися в сумісному користуванні обох співвласників, це приміщення 2 (2,7 м2) ванна, приміщення 3 (1,2 м2) вбиральня, приміщення 4 (7,5 м2) кухня, приміщення 1 (6,9 м2) коридор. Другий варіант: першому співвласнику в ізольоване користування пропонується виділити втору кімнату (літ.6) площею 12,6 м2 з лоджією площею 3,6 м2. Всього в його ізольованому користуванні буде 16,2 м2. (Зазначеними приміщеннями користується тільки перший з співвласників, хоча вони належать на права спільної сумісної власності обом співвласникам). Решта площі квартири буде знаходитися в сумісному користуванні обох співвласників. Це приміщення 2 (2,7 м2) ванна, приміщення 3 (1,2 м2) вбиральня, приміщення 4 (7,5 м2) кухня, приміщення 1 (7,6 м2) коридор, вбудована шафа літ.7 (0,5 м2). Другому співвласнику в ізольоване користування пропонується виділити першу кімнату (літ.5) площею 15,6 м2. Всього в його ізольованому користуванні буде 15,6 м2. (Зазначеним приміщенням користується тільки другий з співвласників, хоча вона належить на праві спільної сумісної власності обом співвласникам). Решта площі квартири буде знаходитися в спільному користуванні обох співвласників. Це приміщення 2 (2,7 м2) ванна, приміщення 3 (1,2 м2) вбиральня, приміщення 4 (7,5 м2) кухня, приміщення 1 (7,6 м2) коридор. Вбудована шафа літ. 7 (0,5 м2) (а.с. 10-14). В технічному паспорті, який складений фізичною особою-підприємцем [PERSON] 06 серпня 2020 року, інвентаризаційна справа №ДМР17244, зазначено, що квартира [ADDRESS] , складається з: 1 коридор 8,1 м2; 2 ванна 2,7 м2; 3 туалет 1,2 м2; 4 кухня 7,5 м2; 5 житлова 15,6 м2; 6 житлова 12,6 м2; І лоджія 1,7 м2; ІІ лоджія 1,9 м2. Усього по квартирі [ADDRESS] , з них житлова площа 28,2 м2, дпоміжна (підсобна) площа 19,5 м2, літніх, неопалюваних приміщень площа приміщень 3,6 м2. (а.с. 41-44). ІV. Мотивована оцінка\~кожного\~аргументу,\~наведеного\~учасниками\~справи,\~щодо\~наявності\~чи відсутності\~підстав\~для\~задоволення позову.\~Норми\~права,\~які\~застосував\~суд,\~та\~мотиви\~їх застосування. Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд доходить до наступного. \~ \~ \~ \~Згідно п.1\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК України\~способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~можуть бути: визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.\~1,\~2\~ст.\~319\~ЦК України,\~\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідйно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За положенням ч 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди Відповідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом не береться до уваги висновок експерта, який був долучений первісним позивачем, оскільки висновок було зроблено на підставі документів, які не відповідають дійсності не було враховано наявність ще однієї лоджії, без виходу експерта на об`єкт дослідження. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Питання користування певними житловими кімнатами є усталеним, оскільки сторони заявили, що тривалий час кожен з них фактично користується однією з двох житлових кімнат. Разом з тим з кожною окремою житловою кімнатою безпосередньо сполучається одна з двох лоджій відповідно актуального плану квартири, про що позивач за первісним позовом [PERSON] не повідомив суду, одночасно претендуючи саме на лоджію, яка з його кімнатою не сполучається дверима, і приховав факт наявності іншої лоджії, яка насправді сполучається з кімнатою, якою він фактично користується. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] : виділити в користування [PERSON] ізольовану житлову кімнату 6 площею 12,6 кв.м. з лоджією ІІ площею 1,9 кв.м. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю, виділити [PERSON] в користування ізольовану житлову кімнату 5 площею 15,6 кв.м. з лоджією І площею 1,7 кв.м. Допоміжні приміщення: кухню 4 площею 7,5 кв.м, ванну кімнату 2 площею 2,7 кв.м, туалет 3 площею 1,2 кв., коридор 1 площею 8,1 кв.м залишити у спільному користуванні співвласників. На думку суду саме такий порядок користування даної квартири, є більш доцільним, відповідає порядку, який протягом тривалого часу склався між співвласниками, і не буде перешкоджати кожній з сторін на власний розсуд користуватися виділеною частиною вказаної квартири та сприятиме мінімізації конфліктних ситуацій між сторонами. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141,142 ЦПК України. При вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження\~понесених витрат\~на правову\~допомогу позивачем\~за зустрічним\~позовом надано\~квитанції про\~отримання адвокатом\~грошових коштів,\~договір №\~22\~про надання\~правової допомоги,\~акт виконаних\~робіт.\~Заальна сума\~понесених витрат\~яку просить\~стягнути позивач\~за зустрічним\~позовом складає\~3000\~грн.\~(а.с. 71-76). Таким чином, враховуючи умови договору про надання правової допомоги, складність справи, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає за доцільне позов в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесених витрат на правничу допомогу та стягнення сплаченого збору задовольнити, а саме стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80коп. та 1000, грн.. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. У задоволенні решти вимог [PERSON] щодо стягнення судових витрат, враховуючи також часткове задоволення первісних позовних вимог [PERSON] , слід відмовити.

Outcome: partial