Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

16 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, указуючи наступне. [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Ясинівський коксохімічний завод» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок загибелі її батька - [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що її мати [PERSON] та батько [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 1992 року. В свідоцтві про народження її батьком вказаний [PERSON] У 1997 році її батько працював на ПАТ «Ясинівський коксохімічний завод» у м. Макіївка електромонтером. 29 травня 1997 року при виконанні ним своїх трудових обов'язків з ним трапився нещасний випадок на виробництві - був смертельно уражений електричним током, що підтверджується актом про нещасний випадок, протоколом роботодавця та свідоцтвом про смерть. У смерті її батька винен роботодавець, який не забезпечив йому належні та безпечні умови праці. Смерть [PERSON], який трагічно загинув на підприємстві, заподіяла їй фізичні та моральні страждання, оскільки вона у ранньому віці залишилася без рідного батька. Позивачка перенесла, продовжує переносити і буде переносити особливі моральні страждання у зв'язку з самим фактом смерті батька. Через смерть батька вона не має можливості вести повноцінне життя, мусить застосовувати додаткові зусилля, були частково порушені відносини з оточуючими людьми, близькими, друзям та знайомими, а також були порушені плани на подальше життя. На підставі викладеного, просила суд стягнути з ПАТ «Ясинівський коксохімічний завод» на її користь 500.000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач по справі ПАТ «Ясиновський коксохімічний завод», був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомили, позовні вимоги представники заводу не визнають та вважають їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим винести заочне рішення у справі на підставі наданих документів та встановив наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON], запис акту про народження № 351 від 12 травня 1993 року (а.с.6) Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві № 4 від 11.06.1997 року, складеного за формою Н-1, встановлено, що під час виконання [PERSON] своїх трудових обов'язків з останнім стався нещасний випадок, а саме 29 травня 1997 року під час проведення ремонтних робіт був уражений електричним струмом (а.с. 7-8). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29 травня 1997 року причиною [PERSON] було ураження електричним струмом (а.с. 10). Згідно з протоколом засідання комісії по розслідуванню причин нещасного випадку на виробництві, який трапився з електромонтером [PERSON], було встановлено, що на час смерті загиблого членами сім'ї були дружина - [PERSON], дочка - [PERSON] (а.с. 9). Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених ст.ст. 7, 440-1 Цивільного кодексу Української PCP та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджені Постановою Кабінету Міністрі України від 23 червня 1993 року № 472, які діяли на момент виникнення правовідносин, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи, або рішення комісії по трудових спорах, чи рішення суду. Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР (1963 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла моральну шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. На підставі ст. 440-1 ЦК України 1963 року заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Норма ст. 237-1 КЗпП України, на яку посилалася позивачка в позові, застосуванню до виниклих правовідносин не підлягає, оскільки зазначена норма передбачає право на відшкодування моральної шкоди особі, яка знаходиться в трудових відносинах з роботодавцем в разі порушення трудових прав, а не право на відшкодування членам його сім'ї. Коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи встановлено ч. 2 ст. 1168 ЦК України 2003 року. Законодавець відносить до них: чоловіка, дружину, батьків, дітей а також осіб, які проживали з померлою особою однією сім'єю. Проте зазначена норма не може бути застосована, оскільки правовідносини сторін виникли в 1997 році, а Цивільний кодекс 2003 року набрав чинності 1 січня 2004 року. Таким чином, положення Закону, який діяв на час виникнення правовідносин сторін, не регулюють правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам його сім'ї. Таким чином, позивач не правильно скористався нормою матеріального права, що є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed