Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

15 квітня 2015 року, представник ПАТ КБ «ПриватБанк», які згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. є правонаступниками прав і обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до кредитного договору № OD30AE00000058 від 23.08.2007 р., ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а відповідач [PERSON] отримав кредит для придбання автомобілю у сумі 17385,05 дол. США з терміном повернення до 22.08.2012 р. під 10,8 % річних з періодом сплати з 23 по 27 число кожного місяця з відкриттям позичальнику рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороді та інших платежів. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за вищевказаним договором, між банком та відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки від 23.08.2007 р., у відповідності з умовами якого, остання несе солідарну відповідальність перед банком за невиконання кредитних зобов'язань позичальника [PERSON] у повному обсязі та на тих самих умовах, що й останній. В порушення умов договору, відповідач, свої кредитні зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 05.03.2015 р., у відповідачів перед банком утворилась заборгованість у розмірі 70915,22 дол. США, яка складається з : 13618,70 дол. США - заборгованості за кредитом, 14554,18 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 805,92 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 41936,42 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, які представник банку, просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку у гривневому еквіваленті в сумі 1637432,43 грн. (згідно службового розпорядження НБУ від 05.03.2015 р. за курсом 23,09 грн. за 1 дол.) та солідарно стягнути з відповідачів суму судового збору у розмірі 3654 грн. на користь банку. Представниця позивачів свій позов підтримала повністю. Відповідачка [PERSON], вона же представниця відповідача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю позов не визнала повністю з мотивів, викладених у запереченнях на позов та просила суд, застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, який позивачі пропустили з неповажних причин. Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні - але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 р. № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій - має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання). Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Частинами 1 та 2 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (частина 1), поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (ч.2). Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, статтею 617 ЦК України передбачено - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд встановив, що відповідно до кредитного договору № OD30AE00000058 від 23.08.2007 р., ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а відповідач [PERSON] отримав кредит для придбання автомобілю у сумі 17385,05 дол. США з терміном повернення до 22.08.2012 р. під 10,8 % річних з періодом сплати з 23 по 27 число кожного місяця з відкриттям позичальнику рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороді та інших платежів (а.с. 12-14). При чому, в п. 7 (особливі умови) кредитного договору були чітко розтлумачена сума кредиту для придбання автомобілю, що видається на руки, для оплати страховки на автомобіль, на оплату особисто страхування, на оплату страхових платежів за умовами передбаченими п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору, винагороди банку та на оплату реєстрації предмета застави (автомобілю) (а.с. 14,52-55). В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за вищевказаним договором, між банком та відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки від 23.08.2007 р., у відповідності з умовами якого, остання несе солідарну відповідальність перед банком за невиконання кредитних зобов'язань позичальника [PERSON] у повному обсязі та на тих самих умовах, що й останній та договір застави рухомого майна (а.с. 15). В порушення умов договору, відповідач, свої кредитні зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 05.03.2015 р., у відповідачів перед банком утворилась заборгованість у розмірі 70915,22 дол. США, яка складається з : 13618,70 дол. США - заборгованості за кредитом, 14554,18 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 805,92 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 41936,42 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, обґрунтований та зроблений у відповідності до діючого законодавства України розрахунок якої, був зроблений позивачами, наданий суду і перевірений судом, а також виписку по рахунку позичальника щодо руху грошових коштів, яка була також в судовому засіданні досліджена судом (а.с. 5-6,65-77). 07.03.2015 р. на адреси обох відповідачів, банком було направлено повідомлення з вимогою щодо погашення боргу, яка була залишена відповідачами без відповіді та задоволення (а.с. 8). Станом на дату винесення рішення, доказів погашення заборгованості, відповідачами суду не надано і відповідно у суду вони відсутні. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими, доведеними документально, які найшли своє підтвердження в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню частково з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 14.07.2015 р., який становить за 1 дол. США = 21,96 грн. і відповідного перерахунку боргу у гривнях, а саме : 1557298,23 грн. При чому, у зв'язку з неспроможностю позичальником погасити борг перед банком, після укладення між позивачами та відповідачем [PERSON] акту прийому-передачі заставного автомобілю від 16.03.2012 р., банк у липні 2012 р. звернувся до Індустріального суду м. Дніпропетровська, заочним рішенням якого від 07.08.2012 р., яке набрало законної сили 17.08.2012 р. - в рахунок часткового погашення заборгованості, яка на той час складала 269923,33 грн. звернуто стягнення на предмет застави за вищевказаним кредитним договором на а/м «Dodge» д/н [NUMBER], що належить [PERSON], шляхом його продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Продаж був здійснений за ціною 48000 грн., що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 03.12.2014 р., і сума якого не покрила суми заборгованості [PERSON] перед банком (а.с. 36,81-83). Суд вважає безпідставними твердження відповідачки [PERSON], вона же представниця відповідача [PERSON] про нібито повне виконання ними кредитних зобов'язань перед позивачами без надання суду свого власного розрахунку нібито погашеного [PERSON] кредитного боргу. Також, суд вважає необґрунтованими посилання представниці відповідачки на нібито ознаки злочину в діях представників банку, враховуючи відсутність вироку суду, який би встановлював та підтверджував доведеність вини представників банку, враховуючи приписи ст. 62 Конституції України, згідно якої - особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Крім того, суд вважає безпідставними посилання відповідачки за застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, який нібито пропущений позивачами без поважних причин з огляду на п. 5 кредитного договору, яким передбачено, що вказаний договір в частині винагороди за надання фінансового інструменту згідно п. 7.1 вступає в силу з моменту його підписання сторонами, в останніх частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах вказаних в них сум та діє в об'ємі виданих позичальнику грошей - до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором, закінчення дії даного договору здійснюється згідно діючому законодавству України, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України. Заперечення відповідачки щодо обчислення банком пені понад 1 рік є неспроможними з огляду на розрахунок суми позову, який здійснений позивачами в межах вказаного строку та згідно ст. 258 ЦК України. Крім суми заборгованості за невиконання умов кредитного договору, з відповідачів у дольовому порядку, на користь банку, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи 3654 грн., по 1827 грн. з кожного, які були підтверджені банком документально (а.с. 22).

Outcome: approved