Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

16.12.2015р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користування будинком шляхом вселення, про зобов'язання не чинити перешкод в користуванні житлом та надати ключі від спірного будинку. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26.02.2005 року відділом РАГС м.Красноармійська Донецької області був зареєстрований шлюб між ним і відповідачкою [PERSON] Від даного шлюбу дітей не мають. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.09.2014 року шлюб розірвано. 01 жовтня 2014 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області задоволені його позовні вимоги до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, за ним та відповідачкою [PERSON] визнано право особистої приватної власності по 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] кожному. Відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS] де він зареєстрований та ? частина якого належить йому на праві особистої приватної власності. До зазначеного будинку вона його не впускає, замінила замки від вхідних дверей, ключі не надає, коли він приходить до будинку викликає поліцію, виганяє його. 15.11.2015 року відповідачка самовільно вивезла з будинку всю техніку, яка є спільним майном подружжя. Тобто відповідачка одноособово користується та володіє будинком, який належить їм обом, а його позбавила можливості користуватися будинком, що є порушенням його прав співвласника. Посилаючись на норми статей 150 ЖК України, ч.1 ст.316, ст. 317, ч.1, ст.319, ч.3 ст.368, ч.1 ст.383 ЦК України, ст.47 Конституції України та з врахуванням того, що відповідачка [PERSON] перешкоджає йому користуватися належним йому будинком, позивач просить суд вселити його у будинок [ADDRESS] зобов'язавши [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні вказаним будинком шляхом його доступу до будинку з усіма приміщеннями та господарсько-побутовими будівлями та передати йому ключів від вхідних дверей даного будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги і просив суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти позову мотивуючи тим, що у позивача є ключ від вхідних дверей будинку, ніхто його не забирав, замок на дверях не змінював. Позивач дійсно приїздив з батьком, щоб забрати майно, яке ще не поділене в судовому порядку, але вона його не впустила. На цей час в Красноармійському міськрайонному суді розглядається спір про розподіл їх майна, що є спільним майном подружжя, а тому до розподілу майна вона не бажає, щоб позивач вивозив частину майна з будинку. Крім того, позивач має на цей час іншу сім»ю, дружину та її доньку, з якими проживає в квартирі своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , тобто має інше житло для проживання. В спірному будинку вона проживає зі своїм цивільним чоловіком і вселення позивача в будинок та його сумісне проживання і користування, на її думку, неможливе. Тому відповідачка просить суд відмовити в задоволенні вимог позивача [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], який в судовому засіданні під присягою підтвердив, що колишня дружина його сина - [PERSON] не впускає позивача до будинку [ADDRESS] що належить йому на праві власності, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі знаходились в юридичному шлюбі з 26.02.2005 року по 05.09.2014 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.09.2014 року, яке набрало чинності 16.09.2014 року, шлюб між сторонами розірвано( а.с.20). 01 жовтня 2014 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, за позивачем та відповідачкою [PERSON] визнано право особистої приватної власності по 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], кожному. Рішення набрало законної сили 19 жовтня 2014 року (а.с.18-19). Із пояснень сторін по справі та свідка [PERSON] вбачається, що відповідачка [PERSON] на надає позивачеві доступ до будинку [ADDRESS] що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.155 ЖК України жилі будинки(квартири), що є у власності громадян, не можуть бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком( квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. Статтею 316 ЦК України визначено поняття права власності, зокрема правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до вимог закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЖК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ч.1 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки судом встановлено, що будинок [ADDRESS] що є спільною сумісною власністю подружжя і позивачеві, як і відповідачці в цьому будинку належить на праві власності ? частина будинку з відповідними господарськими будівлями та побутовими спорудами, а відповідачка [PERSON] чинить перешкоди позивачеві в користуванні будинком, не впускаючи його до будинку та не надаючи ключ від вхідних дверей будинку, суд вважає, що вимоги позивача про вселення до спірного будинку, зобов'язання відповідачки [PERSON] не чинити перешкод в користуванні спірним житловим приміщенням -будинком [ADDRESS] надати ключі від вхідних дверей спірного будинку, є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved