Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

17.05.2021 року [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , звернувся з позовом до суду до ДП «Нафтогазова компанія «Фактор», що знаходиться в м. Київ по вул. Жилянська, 9-11, в якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 39964,21 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.12.2020 року по 10.05.2021 року в сумі 57406,50 грн., а всього 97370,71 грн.. Мотивуючи тим, що він працював у відповідача з 04.02.2020 року по 24.12.2020 року. При звільненні з ним не був проведений повний розрахунок. Борг відповідача по заробітній платі складає 39964,21 грн.. У зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати вважає, що має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження отримав 31.05.2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення, що містяться в матеріалах справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Позивач у період з 04.02.2020 року по 24.12.2020 року працював у відповідача на посаді механіка, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] (а.с.6). При звільненні позивача, відповідач з ним не розрахувався, а саме за листопад та грудень 2020 року заборгованість по заробітній платі з відрахуваннями податків згідно довідки № НГК00000011 від 15.02.2021 року становить 25058,95 грн.. (а.с. 7). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України « Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, не виплачуючи заборговану позивачеві заробітну плату, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмежив право на використання його власності для задоволення життєвих потреб грошових коштів. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі підлягає частковому задоволенню в сумі 25058,95 грн.. Водночас, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до п.3 ч.2 вказаного Порядку збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Тому, на підставі викладеного, розрахунок середнього заробітку за час затримки слід проводити за весь час затримки з 25.12.2020 року по 29.06.2021 року, який за розрахунком суду складає: 623,03 грн. (середньоденна заробітна плата ) х 126 (робочі дні з часу звільнення по день розгляду справи в суді) = 78498,38 грн. (середній заробіток за весь час затримки), однак до стягнення підлягає сума в межах позовних вимог - 57406,50 грн.. За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обов`язок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Доводи позивача відповідачем не спростовано, правом на подання відзиву останній не скористався. З огляду на викладені обставини, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Позивач від сплати судового за вимогу стягнення заборгованості по заробітній платі звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 569,41 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно задоволених вимог. Позивачем понесені судові витрати за вимогу про стягнення середнього заробітку в сумі 908,00 грн, які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial