overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

16 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовної заяви, пояснила, що з 24 серпня 2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Відповідач, [PERSON], добровільно матеріальної допомоги не надає. За таких підстав [PERSON] звернулася з даним позовом до суду. [PERSON] просить суд стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання донькив розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала заяву в якій просила розгляд справи провести без своєї участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення засідання повідомлений належним чином за місцем реєстрації відповідно ч.5 ст. 74 ЦПК України. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що справу необхідно розглянути з постановленням заочного рішення, на підставі доказів, що містяться в справі, позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 24 серпня 2013 року (а.с.2), від цього шлюбу у сторін народилася донька: [PERSON], [INFO] (свідоцтво по народження, а.с.3), яка проживає разом з позивачем (а.с.4). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

16 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 23 листопада 2002 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Березнегуватського районного управління юстиції Микола-ївської області, актовий запис № 53. Мають малолітню [PERSON],[INFO]., [PERSON],[INFO]. Подружнє життя в сторін не склалося . Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Позивачка в судове засідання не з'явилася. Надіслала заяву про розгляд справи в її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Згодна на винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, але своєчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Про причини своєї неявки не повідомив. Судом, за згоди позивачки, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.224 ЦПК України. Позивачка та відповідач уклали шлюб 23 листопада 2002 року, який зареєстро-вано відділом реєстрації актів громадянського стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 53 та є батьками малолітньої [PERSON],[INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого 07 травня 2003 року за актовим записом № 24, зробленого у книзі записів актів громадянського стану про народження відділом реєстрації актів громадянського стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області., [PERSON],[INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження, виданого 23 листопада 2012 року за актовим записом № 101 зробленого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с.9-11). Сторони припинили сумісне проживання, спільного господарства не ведуть. Позивачка вважає, що їхню сім'ю зберегти не можливо. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 3 ст.105 СК України передбачає припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

16 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що вона з 13 липня 1985 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований відділом записів актів громадянського стану Стрийського міськвиконкому Львівської області, запис за № 261. Від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають, протягом останніх півтора року подружніх стосунків не підтримують. Вказуючи, що їхній шлюб існує лише формально і його збереження суперечить її інтересам, просила шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, на примирення не погоджується, судові витрати по справі просила залишити за нею, а справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що не заперечує проти розірвання шлюбу, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на примирення з позивачем не погоджується, просив справу розглядати за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з'явилися і згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 13 липня 1985 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом записів актів громадянського стану Стрийського міськвиконкому Львівської області, запис за № 261 (а.с. 4), неповнолітніх дітей від шлюбу не мають (а.с. 6). Судом встановлено, що позивач та відповідач не підтримують подружніх стосунків та їхній шлюб існує лише формально. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права, а також враховуючи фактичні взаємини подружжя, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати. Судові витрати по справі суд залишає за позивачем [PERSON] у зв'язку з відповідним її клопотанням. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

16 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, та на її утримання в розмірі 500 гривень щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON] трьох років. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач позов визнав частково. Зазначив, що є приватним підприємцем та має постійний дохід. Просив стягувати аліменти на користь позивачки в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання в розмірі 1/6 частини із всіх видів його прибутку щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] трьох років. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що у період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Діти проживають з позивачкою. Ці обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки, свідоцтвом про народження дітей, свідоцтвом про шлюб. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.2 ст.84 СК Кодексу дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дітей, а тому на підставі ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не меншому, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання в розмірі 1/6 частини із всіх видів його прибутку щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] трьох років. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дітей і платника аліментів, який інших утриманців не має. Оскільки при подачі даного позову позивачка звільнялась від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

16 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року, оскільки вони разом не проживають, а відповідач відмовляється в добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини. Позивач у судове засідання не з'явилася, до суду надіслала заяву в якій підтримала позовні вимоги та просила суд про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, який був повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] видане виконкомом Костуватської сільської ради Братського району Миколаївської області 04 лютого 2013 року сторони являються подружжям. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], , який проживає разом з матір'ю. Відповідач у добровільному порядку матеріально допомогу на утримання дитини не надає. Сторони разом не проживають з лютого 2015 року. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ст. 183 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду, кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. Згідно зі ст. 182, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також відсутність в матеріалах справи жодних відомостей щодо особи відповідача, які б вказували на неможливість виконання ним свого обов'язку щодо утримання дитини або були підставою для зміни розміру аліментів в сторону їх зменшення, а тому дійшов висновку, що останній може щомісячно сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

16 квітня 2015 року Дзержинський районним судом міста Харкова позовні вимоги [PERSON] задоволені: визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Павлівська, 8, площею 0,03445 га, в порядку спадкування за заповітом після померлої 23 серпня 2014 року [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Павлівська, 8, площею 0,03445 га. 14.05.2015 року [PERSON] звернулась до суду с заявою про винесення додаткового рішення по зазначеній цивільній справі. В обґрунтування заяви посилається на те, що під час ухвалення рішення суд не визначив право власності на земельну ділянку по ? частині за [PERSON] та за [PERSON] з зазначенням кадастрового номеру 6310136300:05:020:0019, що ускладнює державну реєстрацію права власності. Сторони у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне винести додаткове рішення. Згідно з п.2 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, \~може за заявою осіб, які беруть участь \~у \~справі, \~чи \~з \~власної \~ініціативи \~ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати. Враховуючи те, що рішенням суду за позивачкою та відповідачко визнано право власності по ? визнано право власності на земельну ділянку, але в рішенні не вказані кадастровий номер із зазначенням права спільної часткової власності земельної ділянки, тому суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

16 квітня 2015 року до суду звернулася Кредитна Спілка «Турбота» при Міжнародній організації «Жіноча Громада» в особі Полтавської філії Кредитної Спілки «Турбота» при Міжнародній Організації «Жіноча Громада» з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи його тим, що 14.05.2008 року між Полтавською філією Кредитної спілки «Турбота» та [PERSON] було укладено кредитний договір №470 БРЖ, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 4 000,00грн., строком користування 18 місяців та терміном повернення 14.11.2009 року зі сплатою 40% річних. [PERSON] умов договору не виконує в зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 7 674, 62 грн. Просила суд стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 674,62 грн. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. У судове засідання представник позивача за дорученням Діткевич Н.І. не з'явилася, попередньо надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Судова повістка їй була направлена за місцем її реєстрації, але повернулась без вручення по закінченню терміну зберігання. Відповідно до ст.74 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

16 квітня 2015 року до суду надійшов цивільний позов, у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визначити 1/3 частку у спільній частковій власності на квартиру №204, що знаходиться у м.Дніпропетровську по вул.Фабричнозаводській, 20, яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виробничим об'єднанням «Южний машинобудівний завод» 13.02.1995 року згідно з розпорядженням № 246-95. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є співвласницею трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виробничим об'єднанням «Южний машинобудівний завод» 13.02.1995 року, згідно з розпорядженням № 246-95. Загальна площа квартири складає 69,4 кв.м, житлова площа - 42,7 кв.м. Частки співвласників не визначені. Представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити позов. Відповідачі позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 13 лютого 1994р., квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Квартира [ADDRESS] зареєстрована у МБТІ на праві спільної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за №190п-51 (а.с.6). У відповідності до ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частки у спільній сумісній власності визначені не були. Як передбачено ст.357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Беручи до уваги те, що домовленістю співвласників або законом не було визначено розмір часток у спільній сумісній власності на квартиру №204, що знаходиться у м.Дніпропетровську по вул.Фабричнозаводській, 20, яка належить на праві спільної сумісної власності сторонам у справі, та не доведено, що комусь із них належить більша або менша частка, суд доходить висновку, що частки у спільній сумісній власності є рівними, тому цивільний позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, тому відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

16 квітня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.04.2015 р. о 11 год. 37 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.04.2015 р. о 11 год. 37 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Рудницького С.О. 14-ої міської лікарні. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора іспитує маячні ідеї збитку в адресу внука та доньки, чаклунства - в адресу свахи та зятя. Галюцинує. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved