Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

16 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду с позовною заявою до [PERSON], третя особа: Ізюмський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підтвердження позовних вимог зазначає, що йому на підставі договору дарування від 16 березня 1993 року, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою, та зареєстрованого в реєстрі за № 2-788 належить житловий будинок за адресою: пров. Спортивний, 16 в м. Ізюмі Харківської області. В зазначеному житловому будинку за його згодою 30 вересня 2003 року здійснила реєстрацію місця проживання відповідач [PERSON], з якою він на той час перебував у шлюбі з 29 грудня 1999 року. В звязку з припиненням подружніх стосунків шлюб між сторонами розірвано. З листопада 2013 року [PERSON] в будинку не проживає. Реєстрація місця проживання відповідачки в його будинку позбавляє його права користуватися субсидією. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку за адресою: пров. Спортивний, 16 в м. Ізюмі Харківської області. В судове засідання позивач [PERSON]не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась. Справа призначалась до розгляду неодноразово, відповідачеві [PERSON] направлялися повістки, які поверталися до суду як не вручені поштою з відміткою за закінченням терміну зберігання. Судом направлявся запит до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області щодо повідомлення інформації про місце проживання відповідача [PERSON] З відповіді вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою : [INFO], за якою і направлялись повістки. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зазначене свідчить, що відповідач [PERSON] не бажає отримувати повістки та не цікавиться розглядом справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, або оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Неявку відповідача [PERSON] в судове засідання та небажання отримувати повістки суд розцінює як зловживання своїми правами та обовязками з метою затягнути розгляд справи на невизначений строк. Враховуючи строки розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON], оскільки вона належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не зявилась в судове засідання, заперечень проти позову не надала, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджено поштовими повідомленнями, заяви про відкладенні розгляду справи або розгляд справи у її відсутності не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно договору дарування від 16 березня 1993 року, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою, та зареєстрованого в реєстрі за № 2-788 [PERSON] належить житловий будинок за адресою: пров. Спортивний, 16 в м. Ізюмі Харківської області (а.с.7-8) Матеріалами справи встановлено, що в даному житловому будинку зареєстрована відповідач у справі [PERSON] з 30 вересня 2003 року (а.с.10-11,13) Відповідач [PERSON] зареєстрована в будинку за адресою: пров. Спортивний, 16 в м. Ізюмі Харківської області як член сім»ї власника будинку. Згідно довідки про склад сім»ї виданої головою квартального комітету кварталу №2 та посвідченої виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області 12 жовтня 2015 року в житловому будинку за адресою: пров. Спортивний, 16 в м. Ізюмі Харківської області зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Дружина [PERSON] з листопада 2013 року не проживає за вказаною адресою. (а.с.12) Оскільки житловий будинок пров. Спортивному, 16 в м. Ізюмі Харківської області належить позивачеві [PERSON] на праві приватної власності, до правовідносин, що виникли між сторонами у звязку з користування цим житлом, зокрема, при розгляді спору щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мають бути застосовані положення Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члени сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше. Як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справ розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. В звязку з тим, що відповідачем не надано до суду доказів в підтвердження того, що вона належним чином користується спірним житлом, виконує обовязки з утримання житла, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими. Відповідач порушує права позивача тим, що не знялася з реєстрації як така, що не проживає і не користується жилим приміщенням. Реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] в будинку, що належить на праві власності позивачеві [PERSON] обмежує права позивача у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. На підставі викладеного,

Outcome: approved