Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

17.10.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] на її користь на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , з 750 грн. щомісячно на 1/3 частину з усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 20 грудня 2008 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. Від даного шлюбу вони мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.04.2015 у справі № 643/4097/15-ц шлюб між нею та відповідачем розірваний. Цим же рішенням стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 750 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 17.03.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач аліменти сплачує регулярно. Проте, добровільно додатково матеріально не допомагає, участі у додаткових витратах на дитину не приймає. На сьогоднішній день сума стягуваних аліментів з відповідача є недостатньою для матеріального утримання дитини та забезпечення їй належного рівня життя. Фактично всі витрати необхідні для гармонійного розвитку дитини, вона вимушена нести самостійно. В міру своїх можливостей вона намагається забезпечити дитину всім необхідним і тим самим зробити її дитинство безтурботним, проте самостійно робити це дуже важко. Позов просила задовольнити. 24.01.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву про зміну розміру аліментів, в якому він просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Змінити розмір аліментів стягнутих з нього на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , з 750 грн. щомісячно на суму у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на даний час ця сума становить – 1013 грн. 50 коп., до досягнення нею повноліття, посилаючись на те, що позивач в позовній заяві стверджує, що з часу прийняття рішення Московським районним судом м. Харкова від 27.04.2015 року про стягнення з нього аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 750 грн. щомісячно, його матеріальне становище змінилося у бік покращення, що він працює в ТОВ «Кегичівський молокозавод» та отримує стабільну заробітну плату, проте дані твердження не відповідають дійсності. Порівняно з 2015 роком на тепер збільшився лише мінімальний прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Що стосується його матеріального становища, то на даний час воно погіршилося. Він починаючи з жовтня 2018 року та на даний час не працює. На обліку в центрі зайнятості він не перебуває. На даний час на життя він заробляє тимчасовими підробітками та перебуває в пошуках роботи. Незважаючи на мінливий дохід він постійно сплачую аліменти у розмірі, встановленому рішенням суду, та по можливості додатково допомагає доньці матеріально, так влітку позивач з донькою відпочивали в Туреччині, ним доньці для відпочинку було надано кошти в сумі 2800 грн. 28.04.2017 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. На даний час його дружина [PERSON] є вагітною, просить суд врахувати даний факт при визначенні розміру аліментів. Крім того, на його утриманні перебуває його непрацездатна матір, [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонеркою та отримує пенсію мінімального розміру. Мати постійно хворіє, що підтверджується додатками до відзиву. Таким чином, враховуючи стан здоров’я та похилий вік мати потребує постійної матеріальної допомоги з його боку, як сина. Враховуючи відсутність у нього доходів, перебування на утриманні непрацездатної матері, вагітність дружини, вважає за можливе та достатнім для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини встановити розмір аліментів на утримання малолітньої доньки, [PERSON] , які підлягають стягненню з нього у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. У разі покращення його матеріального становища, він добровільно додатково допомагатиме доньці матеріально, проте на даний час у нього не має такої можливості. 28.01.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] на її користь на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , з 750 гривень щомісячно на 3000 грн., щомісячно. Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 грн. щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що сума, що була визначена судовим рішенням, є недостатньою для належного та необхідного утримання дитини, оскільки необхідні витрати для задоволення звичайних природних потреб дитини на місяць у середньому складають близько 8000 грн., не враховуючи додаткові витрати. Її заробітної плати не достатньо на забезпечення всіх необхідних потреб доньки і утримувати дитину самостійно їй дуже важко. В цьому допомагають її батьки. Відповідач достатньо обізнаний про потреби дитини і розуміє, що розмір аліментів, які він сплачує, є явно недостатнім для забезпечення дитині звичайних життєвих потреб. Вона неодноразово пропонувала відповідачу приймати участь у матеріальному утриманні дитини у більшому розмірі, ніж 750 грн., але він відмовляв без пояснення причин, та не зважаючи на потреби дитини та недостатність участі відповідача у матеріальному її забезпеченні, продовжив надавати аліменти лише у визначеному судовим рішенням розмірі. Навіть на відпочинок дитини у Туреччині влітку 2018 року відповідач надав кошти у розмірі 2800 грн., як аліменти сплачені наперед з розрахунку 750 грн. на місяць, і наступні три місяці (червень-серпень 2018 р.) відповідач аліменти їй не надавав. Матеріальний стан відповідача з часу ухвалення Московським районним судом 27.04.2015 рішення змінився. Відповідач мав постійну роботу, та стабільну заробітну плату, в 1 кварталі 2018 року – в середньому на місяць – 3091,40 грн., у 2 кварталі 2018 р. – 4300,66 грн. Відповідач з 21.05.2018 року, з часу звільнення з TOB “ХМЗ”, будучи здоровою та працездатною особою, офіційно не працевлаштовувався та не перебував на обліку в центрі зайнятості, що додатково підтверджує матеріальну спроможність відповідача внаслідок отримання неофіційного і мінливого доходу. Поряд з цим відповідач має депозит в ПАТ КБ “ПриватБанк”, зокрема у 2 кварталі 2018 року, отримав дохід у розмірі 97,46 грн. Інші джерела доходу відповідача їй не відомі. З цього приводу також вважає за необхідне зазначити, що на даний час відповідач керує автомобілем, який належить його новій родині, проживає в двокімнатній квартирі дружини за адресою: [ADDRESS] , влітку 2018 року, а саме в липні, відпочивав на Азовському морі. А отже за таких обставин, стверджувати про погіршення його матеріального становища не можна. Відповідач є здоровою і працездатною людиною. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей у нього немає, батьки на його утриманні не перебувають. Додаткових витрат у зв’язку з вагітністю дружини, а також у зв’язку з наявними хворобами матері не несе. Фактично відповідач приховує від суду дійсний розмір свого доходу та свідомо вводить суд в оману щодо погіршення свого майнового стану з метою фактичного ухилення від участі у належному утриманні своєї доньки [PERSON] Мінливість доходу відповідача та наявні у справі докази свідчать про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж 750 грн. на місяць, які він надає на утримання [PERSON] щомісяця. Запропонований відповідачем розмір аліментів 50% від мінімального прожиткового мінімуму на дитину, а саме 1013,50 коп., є трохи більшим від того, який сплачує наразі Відповідач. Але, як зазначалось раніше така сума аліментів є незначною та не покриває навіть 1/8 частину витрат на доньку. В зв’язку з цим вважає, що з урахуванням потреб малолітньої дитини і можливостей відповідача обґрунтованою та справедливою є вимога про збільшення розміру аліментів до 3000 грн. щомісячно. Тим паче, що окрім аліментів, додаткових витрат на утримання доньки відповідач не сплачує, потребами доньки фактично не інтересується. 28.01.2019 року від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву про зміну розміру аліментів, в якій просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Змінити розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] на її користь на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , з 750 гривень щомісячно на 3000 грн., щомісячно. Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 грн. щомісячно, посилаючись на ті ж обставини, що і в уточненому позові. 05.02.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення, в яких він просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Змінити розмір аліментів стягнутих з нього на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , з 750 грн. щомісячно на суму у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на даний час ця сума становить – 1013 грн. 50 коп., до досягнення нею повноліття, посилаючись на те, що позивач в позовній заяві стверджує, що з часу прийняття рішення Московським районним судом м. Харкова від 27.04.2015 року про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 750 грн. щомісячно, його матеріальне становище змінилося у бік покращення, що він працює в ТОВ «Кегичівський молокозавод» та отримує стабільну заробітну плату, проте дані твердження не відповідають дійсності. Порівняно з 2015 роком на теперішній час збільшився лише мінімальний прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Що стосується його матеріального становища, то на даний час воно погіршилося. Він, починаючи з червня 2018 року та на даний час, не працюю, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. На даний час на життя він заробляє тимчасовими підробітками та перебуває в пошуках роботи. На даний час йому та його дружині допомагає матеріально мама дружини. Незважаючи на мінливий дохід він постійно сплачую аліменти у розмірі встановленому рішенням суду та по можливості додатково допомагаю доньці матеріально. Посилання позивача на той факт, що він нібито отримую дохід від депозиту в ПАТ КБ «ПриватБанк» не відповідає дійсності, оскільки дана сума 97 грн. 46 коп. є коштами за послугою «Скарбничка». Крім того, хоче звернути увагу суду, що як він так і його дружина мають непогашені заборгованості по кредитним карткам, сума його заборгованості складає 13 961 грн. 50 коп., сума заборгованості дружини, [PERSON] складає - 4 000 грн. Ним у відзиві зазначалося, що його дружина [PERSON] є вагітною, та в зв’язку з вагітністю постійно витрачає значні кошти, за період часу з вересня 2018 року по січень 2019 року загальна сума витрат становить 4050 грн. Його дружина [PERSON] офіційно працює та отримує мінімальну заробітну плату за липень, серпень 2018 рік - 3780 грн., за вересень, жовтень 2018 року – 3790 грн., за листопад, грудень 2018 року – 3800 грн., за січень 2019 року – 4180 грн. Заробітна плата дружини є мінімальною, зазначених коштів їй не вистачає, а тому він також допомагає дружині матеріально. Також ним у відзиві було зазначено, що він має матір пенсіонерку, [PERSON] , яка отримує мінімальну пенсію у розмірі - 1597 грн. 90 коп. та має ряд захворювань. Мати перебуває на його утриманні та утриманні його сестри, [PERSON] . Посилання позивача, що матір утримує його сестра не відповідає дійсності. Оскільки, щомісяця мама витрачає на ліки близько 1000 грн. Крім того, мамі необхідно сплачувати комунальні послуги, придбавати продукти харчування та інше щомісяця. Фізично його сестра не в змозі утримувати маму сама, оскільки отримує дохід в середньому за місяць у розмірі – 3723 грн. Таким чином, враховуючи стан здоров’я та похилий вік, мати потребує постійної матеріальної допомоги, як з боку сестри, так і з його боку, як сина. Посилання позивача, що він має автомобіль, який належить його родині, не відповідає дійсності, оскільки автомобіль належить його дружині, [PERSON] та був нею придбаний у 2016 році, а шлюб між ними було укладено 28.04.2017 року, а тому автомобіль є особистою приватною власністю його дружини, яким він іноді керує. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що він в липні 2018 року відпочивав на Азовському морі, що не відповідає дійсності та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами по справі, чим позивач вводить суд в оману. Крім того, звертає увагу суду, на те, що позивач дозволяє собі відпочинок за кордоном. Позивач зазначає, що він відмовлявся сплачувати аліменти у більшому розмірі, аніж визначено судом не відповідає дійсності, оскільки ним в вересні 2018 року сплачено 1000 грн., в жовтні 2018 року – 1000 грн., в грудні 2018 року - 1400 грн., в січні 2019 року сплачено 1000 грн. аліменти та 500 грн. в якості подарунку на Новий рік, крім того в серпні 2018 року на День народження доньки він надавав кошти на руки позивачу у розмірі 1000 грн. До того ж, донька, [PERSON] , в липні 2018 року (два тижні) та в серпні 2018 року (два тижня) проживала у його мами, він щодня відвідував доньку, спілкувався з нею, купував продукти харчування та ласощі для неї, тим самим додатково витрачав кошти на утримання доньки. Натомість позивач зазначає, що він не цікавиться життям доньки та не надає додатково кошти на її утримання, чим вводить суд в оману. Позивач в відповіді на відзив зазначає, що витрачає на утримання доньки щомісяця 8000 грн., з них 5000 грн. на продукти харчування, проте не надає жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих фактів. Позивач в уточненій позовній заяві змінила позовні вимоги та просить збільшити розмір аліментів до 3000 грн., що є недопустимим, оскільки на даний час він не має постійного доходу та перебуває в пошуках роботи, а тому за вказаних вище обставин вважає за можливе сплачувати аліменти в розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на даний час ця сума становить - 1013 грн. 50 коп. У разі покращення його матеріального становища, він добровільно додатково допомагатиме доньці матеріально, проте на даний час у нього не має такої можливості. 11.02.2019 року від позивача [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначила, що ознайомившись із запереченнями відповідача на уточнену позовну заяву, вважає за необхідне звернути увагу суду на необґрунтованість і недоведеність доводів та доказів відповідача, викладених у наданих суду запереченнях. Так, відповідач на обґрунтування своєї позиції у даній цивільній справі посилається на декілька підстав, які унеможливлюють стягнення з нього аліментів у розмірі, зазначеному в уточнених позовних вимогах. Такими підставами є: його тяжке матеріальне становище, перебування на його утриманні матері та те, що відповідач і так надає аліменти у більшому розмірі та несе додаткові витрати на дитину. Стосовно тяжкого матеріального становища відповідач в черговий раз зазначає про те, що на даний час його матеріальне становище погіршилось, що офіційно він не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, а на життя заробляє тимчасовими підробітками. Проте такі доводи є спірними, та викликають сумніви у їх достовірності. Зокрема відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав про те, що він офіційно не працевлаштований з жовтня 2018 року. Після того, як вона у відповіді на відзив звернула увагу на протиріччя між доводами відповідача та наданими доказами у цій частині. Відповідач у запереченнях на уточнену позовну заяву вже зазначає, що він офіційно не працевлаштований з червня 2018 року. Зазначені обставини дають підстави для висновку про те, що відповідач у період з червня по жовтень 2018 року мав стабільну роботу та дохід, не будучи офіційно працевлаштованим. Тобто вводить і суд в оману щодо дійсного свого матеріального становища. Відомості про те, що відповідач не перебуває на обліку у центрі зайнятості, є черговим підтвердженням його достатнього матеріального забезпечення, а не навпаки підтвердженням його важкого матеріального становища, оскільки людина, яка дійсно перебуває у тяжкому фінансовому становищі, самостійно не в змозі працевлаштуватись, але має бажання офіційно працевлаштуватись аби знайти роботу та отримувати постійний дохід, звернеться за допомогою державних органів. Оскільки вже більш ніж сім місяців відповідач не намагається офіційно працевлаштуватись і не перебуває на обліку у центрі зайнятості, має мінливий дохід від підробіток, про які зазначає відповідач, є для відповідача достатнім. Відносно ствердження та наданих відповідачем доказів про те, що він та його дружина, [PERSON] мають заборгованість по кредитним карткам, варто зауважити, що надані відповідачем довідки з АТ КБ «ПриватБанк» не містять відомостей про те, з якого часу утворилась така заборгованість, призначення платежів через які утворилась така заборгованість та відомості про погашення заборгованості. А тому надані відповідачем докази жодним чином не підтверджують та не спростовують той факт, що відповідач дійсно перебуває у тяжкому матеріальному становищі, та кредитні зобов’язання виникли в зв’язку із забезпеченням життєво необхідних потреб, а не для задоволення інших необов’язкових благ. Так до великого переліку благ, які не є життєвонеобхідними, можна віднести і витрати, пов’язані з обслуговуванням автомобілю, який як зазначає відповідач є особистою власністю його дружини [PERSON] , а він лише інколи ним керує. Враховуючи ціну на паливо, на запчастини та на обслуговування автомобіля, його утримання є дуже коштовним, та потребує постійних фінансових витрат. Поряд з цим, необхідно зазначити, що відповідно до довідки АТ КБ “ПриватБанк” від 01.02.2019 року – виписки по картковому рахунку дружини Відповідача [PERSON] за період з 25.01.2019 року по 01.02.2019 року, тобто за 6 днів, розмір заборгованості по кредиту зменшився на 1078,37 грн., шляхом переказу грошових коштів з іншої банківської картки [PERSON] Також відповідно до довідки АТ КБ “ПриватБанк” від 01.02.2019 року – виписки по картковому рахунку відповідача за період з 01.02.2019 року по 01.02.2019 року, тобто протягом одного дня, розмір заборгованості відповідача перед банком зменшився на 248,50 грн. шляхом перерахування грошових коштів із вкладу “Скарбничка”. Зазначені відомості в наданих відповідачем доказах, суперечать доводам самого відповідача про його скрутне матеріальне становище. Стосовно матеріального становища дружини відповідача [PERSON] , також варто зауважити, що відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів враховується виключно стан здоров’я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, але ніяк не осіб з якими проживає платник аліментів. Відповідач зазначає, що його дружина у зв’язку з вагітністю постійно витрачає значні кошти, загальна сума витрат за період з вересня 2018 року по січень 2019 року становить 4050 грн. На підтвердження відповідачем до заперечення надані копії чеків та квитанцій. Проте ці докази викликають обгрунтовані сумніви у їх достовірності виходячи з наступного. По-перше, у наданих чеках відсутні відомості про те, що саме такі витрати несла дружина відповідача та їй були призначені саме ці аналізи. Більш того в наданих чеках за 14.01.2019 року та 06.10.2018 року зазначається, що оплата проведена банківською карткою [NUMBER] , належність якої саме відповідачу чи його дружині іншим доказом не підтверджена, оскільки є відомості лише про банківські картки за № [NUMBER] , [NUMBER] . По-друге, надані квитанції ФОП [PERSON] мають послідовну з наростаючим підсумком нумерацію, зокрема надані квитанції №№ 850973, 850975, 850978. Проте квитанція № 850973 складена 22.01.2019 року, квитанція № 850975 — 19.12.2018 року, № 850976 — 22.11.2018 року, № 850977 — 03.10.2018 року, а № 850978 — 22.10.2018 року. Тобто квитанції за попередній період складені на бланках квитанцій, які використовувались після 22.01.2019 року, оформлені в один день, що в свою чергу доводить їх недостовірність, а отже, такі квитанції не є підтвердженням понесених витрат і ускладнення у матеріальному становищі відповідача. Навпаки в черговий раз надання таких доказів відповідачем свідчить про його намагання штучно створити уяву про погіршення у матеріальному становищі, введення суду в оману. Відносно того, що на утриманні відповідача перебуває його матір, то такі доводи не підтверджуються жодним доказом. Так, відповідачем були надані чеки на придбання ліків для своєї матері. Але, по-перше, такі чеки не є підтвердженням того, що відповідач допомагає своїй матері щомісяця та його витрати на утримання є постійними. По-друге, наявність чеку ще не підтверджує сплату коштів на придбання ліків за рахунок саме коштів відповідача. З цього приводу також необхідно зазначити, що відповідач у запереченні наполягає на тому, що матеріально забезпечує його та його дружину теща. Отже, один довод відповідача суперечить іншому доводу. По-третє, відповідачем не доведено, що ліки за наданими ним чеками були придбані саме для його матері, оскільки не надано суду доказів необхідності придбання таких ліків для неї, як то медичні виписки, призначення. Надана суду виписка з медичної картки стаціонарного хворого № 6332 на ім’я [PERSON] не містить переліку ліків, які зазначені у наданих відповідачем чеках за винятком лише глюкофажу, вартість якого складає 63.53 грн. А той факт, що сестра відповідача [PERSON] , яка проживає разом з матір’ю [PERSON] , отримує мінімальну заробітну плату не спростовує твердження позивача про те, що вона фактично і здійснює нагляд за [PERSON] Щодо доводів відповідача, про те, що він і так надає аліменти у більшому розмірі та несе додаткові витрати на дитину, посилаючись на те, що в липні 2018 року та в серпні 2018 року спільна донька сторін з відповідачем проживала у його матері та він щодня відвідував доньку та купував продукти харчування, ласощі для неї, тим самим додатково витрачав кошти на утримання доньки, варто зауважити наступне. Так, дійсно влітку 2018 року дитина знаходилась у бабусі, матері відповідача, але в цей час вона або її батьки відвозили їм продукти харчування, декілька разів давали дитині гроші, оскільки там їй відмовляли навіть у придбанні морозива, через що дитина дуже засмучувалась. Окрім того, під час перебування [PERSON] у бабусі, дитина захворіла, та замість того, щоб відповідач самостійно придбав необхідні ліки, вона змушена була самостійно їх купляти, та відвозити дитині. Окрім цього, якби відповідач дійсно, як він вказує, щодня купував у теперішній час дитині продукти харчування, він би не посилався на те, що нею не надано жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували, що на придбання дитині продуктів харчування витрачається близько 5000 грн. на місяць. Зростання цін на продукти харчування є загальновідомим фактом, який відповідач, який живе у сучасному світі та як доросла людина, не може не усвідомлювати і тим паче заперечувати. Поряд з цим, безпідставними є також і доводи відповідача про те, що порівняно з 2015 роком на тепер збільшився лише мінімальний прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Але, з 2015 року окрім мінімального прожиткового мінімуму на дитину збільшився мінімальний прожитковий мінімум на одну працездатну особу в Україні, який з 01.01.2019 складає 1921 грн., також збільшилась і мінімальна заробітна плата - до 4173 грн., а середньомісячна заробітна плата (дохід) по Харківській області у грудні 2018 році складає 8004 грн., про що зазначено на загальнодоступному сайті Державної служби статистики України та на сайті Головного управління статистики у Харківській області. Також зросли ціни на комунальні послуги, продукти харчування, ліки, одяг, взуття та інші необхідні для життєдіяльності речі. Отже, аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку жодним чином не зможуть забезпечити дитину всім необхідним, та не покривають навіть 1/8 частину витрат на доньку, а основний тягар утримання дитини, як і раніше залишиться на ній. А сплата відповідачем аліментів у розмірі 1000 грн., має місце лише останні декілька місяців, та свідчить про здатність відповідача все ж таки сплачувати аліменти у більшому розмірі. Крім того, Відповідач посилаючись на те, що він і так надає аліменти у більшому розмірі – зазначає, що в січні 2019 року він в якості подарунку на Новий рік надавав 500 грн., та в серпні 2018 року на День народження доньки надавав кошти у розмірі 1000 грн. Проте ці кошти, не можна відносити до аліментів, оскільки це є подарунком для дитини, та повинні бути беззаперечно надані батьками, аби забезпечити дитині гарне дитинство та спогади про свята, не залежно від того наданий подарунок у вигляді іграшки, або у грошовому вираженні, за яке в майбутньому дитині буде придбане те що вона бажає. В зв’язку з цим вважає, що з урахуванням потреб малолітньої дитини і можливостей відповідача обґрунтованою та справедливою є вимога про збільшення розміру аліментів до 3000 грн. щомісячно. Тим паче, що окрім аліментів додаткових витрат на утримання доньки відповідач не сплачує. З урахуванням викладеного, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки – [PERSON] , [INFO] , в розмірі 750 грн. щомісячно до її повноліття, починаючи з 17.03.2015 року (а.с. 5). Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 4 ст. 183 СК України передбачено, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини буде меншим ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений ч. 2 ст. 182 СК України, одержувач аліментів має право звернутися до суду з позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року, встановлений такий розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 грн., з 1 липня - 1699 грн., з 1 грудня - 1779 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2218 грн.; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 грн., з 1 липня - 2007 грн., з 1 грудня - 2102 грн.; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 грн., з 1 липня - 1564 грн., з 1 грудня - 1638 грн. Таким чином, виходячи з мінімального розміру аліментів, встановлених СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років на цей час не може бути меншим, ніж 1013 грн. 50 коп. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. У сукупності наведеного, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд вважає необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача Московським районним судом м. Харкова, в межах заявлених позивачем позовних вимог, тобто в розмірі 2000 грн. щомісяця до повноліття дитини. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність збільшення розміру аліментів визначених раніше рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.04.2015 року, з 750 грн. щомісяця до повноліття дитини на 2000 грн. щомісяця до повноліття дитини. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє за їх недоведеністю позивачем. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] судовий збір в дохід держави в сумі 768, 40 грн.

Outcome: partial