Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

15 травня 2015 року [PERSON], звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що [PERSON], [INFO] є дочкою відповідача [PERSON] Після закінчення школи, дочка позивачки [PERSON], - [PERSON], вступила до Житомирського національного агроекологічного університету, факультет ветеринарної медицини. Форма навчання - денна. Термін навчання з 01.09.2011 року по 28.02.2017 року. На даний час дочка навчається на четвертому курсі, у зв'язку з чим позивачка потребує матеріальної допомоги на утримання дочки [PERSON] до закінчення останньої навчання, оскільки самостійно забезпечити дочку позивачка не має можливості. Дочка отримує незначну стипендію, сплачує за гуртожиток кошти в сумі 115.00 грн., за місяць. Зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини, на час навчання не надає. Позивачка [PERSON], у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала із підстав, що наведені у позовній заяві та просить суд задовольнити заявлений позов до відповідача у повному обсязі, оскільки вважає, що відповідач [PERSON], має можливість надавати матеріальну допомогу дитині до закінчення навчання. Позивачка ж отримує мінімальну заробітну плату, яка складає 1218.00 грн., і у зв'язку із чим сама не має можливості утримувати дитину. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні заявлені до нього позовні вимоги [PERSON], не визнав, при цьому надав пояснення, зазначивши, що він постійно надає дочці допомогу коштами, провів оплату її навчання на військовій кафедрі при навчальному закладі. На даний час він тимчасово ніде не працює, перебивається випадковими заробітками, шукає роботу, крім того сплачує позивачці аліменти на утримання їхньої спільної, молодшої дитини [PERSON], [INFO]. Сам потребує коштів на своє утримання і утримання сім'ї. Не заперечує щодо того, що він повинен надавати допомогу дочці до закінчення нею навчання, але на разі немає можливості у повному обсязі здійснювати належу допомогу за наведених обставин. Заслухавши позивачку, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON], підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Як встановлено у судовому засіданні, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5). Дочці відповідача [PERSON], - [PERSON], [INFO] виповнилося 18 років, що стверджено копією свідоцтва про народження, виданого на ім'я [PERSON] (а.с.5). З 01 вересня 2011 року дочка відповідача, [PERSON] вступила до Житомирського національного агроекологічного університету, на денну форму навчання (а.с.7). Навчання у вказаному учбовому закладі безкоштовне і відповідно до наданої довідки зазначеного навчального закладу від 07.05.2015 року за № 15-106 проводиться за рахунок державного бюджету (а.с.7). Дочка сторін отримує у вказаному навчальному закладі державну стипендію, середній розмір якої складає 978.80 грн., в місяць (5872.81 : 6 міс., = 978.80) (а.с.12). Проживає у гуртожитку, за проживання у якому сплачує кошти в сумі 115.00 грн., щомісячно (а.с.8). Позивачка вважає, що дитині потрібні додаткові кошти на поїздку з місця навчання до місця проживання позивачки - матері [PERSON], та на лікування. Мати дочки [PERSON], - [PERSON], не може в повній мірі надати самостійно відповідну допомогу дочці, так як отримує мінімальну заробітну плату за місцем постійної роботи, розмір якої становить 1218.00 грн., щомісячно (а.с.9), що на думку позивачки не дозволяє їй забезпечити дочку [PERSON] належним чином. Відповідач матеріально дочці допомагає, однак не у повному обсязі, оскільки тимчасово ніде не працює, перебивається випадковими заробітками та, крім того сплачує аліменти на утримання молодшої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до [INFO], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (Справа № 2-1090/2010 від 12.11.2010 року). Згідно зі ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналіз змісту ст.198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Тобто, крім родинного зв'язку батьків і дітей, продовження повнолітніми навчання, потреби повнолітніх дітей у зв'язку із продовженням навчання в матеріальній допомозі, необхідно перевіряти і здатність батьків таку допомогу надавати. При відсутності хоча б одного із наведених фактів, аліментне зобов'язання, пов'язане із утриманням батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, не виникає. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст. 182, 200 СК України). Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За наявних обставин, суд вважає, що [PERSON], в зв'язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги зі сторони свого батька, відповідача по справі, а останній може надавати матеріальну допомогу, однак не у тому розмірі, в якому просить позивачка, оскільки відповідач ніде не працює, сплачує аліменти на молодшу дитину, утримує свою сім'ю і сам потребує допомоги, хоча і не заперечує стосовно стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки в значно меншому розмірі, який дозволить йому самому існувати, утримувати свою сім'ю, його сім'я проживає та утримується за рахунок його випадкових заробітків, але будучи батьком дитини він не може бути звільнений від обов'язку утримання повнолітньої дочки яка продовжує навчання до закінчення навчання. Враховуючи вищенаведене а також те, що відповідач ніде не працює, однак має відповідний вік (45 років), має відповідну професію, не хворіє на тяжкі захворювання, не є інвалідом, проводить виплату аліментів на молодшу дитину, має можливість, хоча і неуповному обсязі утримувати свою дочку [PERSON] до закінчення її навчання та утримувати свою сім'ю, мати дочки [PERSON], також надає допомогу дочці, сама [PERSON], отримує державну стипендію, середній розмір якої складає 978.80 грн., в місяць, без врахування одноразової матеріальної допомоги (а.с.12), думку відповідача, відтак, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки до закінчення нею навчання, оскільки відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочці, хоча і сам потребує матеріальної допомоги на своє утримання та утримання сім'ї, однак ухиляється від обов'язку, як батько допомогти повнолітній дитині, яка потребує допомоги закінчити навчальний заклад і здобути професію, а тому кошти на утримання дочки [PERSON] до закінчення її навчання у навчальному закладі слід стягнути в примусовому порядку в розміри передбаченому ст.182 СК України, щомісячно, але без урахування часу на канікули. Разом із тим слід зазначити, що посилання позивачки відносно стягнення аліментів на повнолітню дочку, починаючи з досягнення нею повноліття, тобто з [INFO] є безпідставним, оскільки згідно до свідоцтва про народження [PERSON], остання народилася [INFO] (а.с.5), отже повноліття дитини настало [INFO]. Доказів стосовно протилежного позивачкою до суду не надано. Крім того, відповідно до ч.1 ст.191 СК України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.ст.3,10,11,60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд забезпечив сторонам змагальність процесу, створивши їм умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків. За таких обставин, а також того, що позивачка не надала доказів про те, що відповідач має значно вищі статки та доходи. Ніяких клопотань з цього приводу не заявляла, суд вважає вимоги позивачки є підставними, однак підлягають частковому задоволенню за наведених вище обставин.

Outcome: partial