Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

17.01.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль марки «NISSAN», модель «X-TRAIL», 2007 р.випуску, шасі (кузов) №JN1TANT30U0131809, Реєстраційний №АЕ4391ЕА (далі [PERSON]). В обґрунтування вказує що 20.07.2009 року видав довіреність [PERSON], якою уповноважив останнього на купівлю для позивача автомобіля в Німеччині: « будь-якої марки за будь-яку ціну та на умовах за його розсудом та перегнати його до місця мого мешкання». В день нотаріального посвідчення довіреності передав [PERSON]грошові кошти в розмірі 6600,00 Євро та 1600,00 доларів США, про що відповідачем було складено власноручно розписку, гривневий еквівалент на час подання позову становить 235675,76 грн. На виконання довіреності [PERSON] 07.09.2009 року було куплено та передано позивачу [PERSON], однак, в порушення змісту наданої довіреності [PERSON] було здійснено реєстрацію та постановлення на облік вказаного автомобілю на своє імя, в звязку з чим наразі за даними реєстраційного обліку відповідач є власником [PERSON]. Одночасно 07.09.2009 року [PERSON] була оформлена на імя позивача довіреність, яким відповідач уповноважив [PERSON] виконувати всі дії повязані з користуванням, управлінням та розпорядженням [PERSON]. На підставі ст.ст.328, 334 ч.1 ЦК України просить визнати за ним право власності на [PERSON], що буде відповідати справжньому волевиявленню сторін по реалізації виданого доручення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. На обґрунтування позову посилається також на докази користування та обслуговування [PERSON] позивачем до часу розгляду справи в суді, які надав в підготовчій частині судового засідання. Згоден на заочний порядок розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судові повістки двічі повернулися з зареєстрованого місця його проживання [INFO] за спливом терміну зберігання. З вказаного судом зроблено висновок, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки недобросовісно користується своїми процесуальними правами. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов слід задовольнити. Правовідносини між сторонами регулюються ст.1000 ЦК України за нормами якої - за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Згідно зі ст. ст. 1001, 1003 ЦК України договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя… чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Судом встановлено що 20.07.2009 року [PERSON] видав довіреність [PERSON], якою уповноважив останнього на купівлю для позивача автомобіля в Німеччині на умовах на розсуд [PERSON] з обовязком перегнати автомобіль до місця проживання позивача, та 20.07.2009 р. для виконання дій повіреного передав [PERSON] 6600,00 Євро та 1600,00 доларів США, що підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю та розпискою а.с.6-9. На виконання довіреності [PERSON] 07.09.2009 року було куплено та передано позивачу [PERSON], однак, в порушення змісту наданої довіреності [PERSON] було здійснено реєстрацію та постановлення на облік вказаного автомобілю на своє імя, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу а.с.10. Одночасно 07.09.2009 року [PERSON] була оформлена на імя позивача довіреність, яким відповідач уповноважив [PERSON] виконувати всі дії повязані з користуванням, управлінням та розпорядженням спірним [PERSON] а.с.11. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, спірний [PERSON] було придбано на підставі доручення позивача, за його грошові кошти, автомобіль було передано [PERSON] в межах строку дії вказаного доручення на купівлю автомобіля. З моменту отримання спірного [PERSON] 07.09.2019 р. до часу розгляду справи в суді позивач здійснює його використання, несе всі зумовлені експлуатацією автомобіля витрати, що підтверджується наданими квитанціями, актами виконаних робіт а.с.39-49. Таким чином, наведені вище обставини реалізації договірних правовідносин сторін, що підтверджуються вищезазначеними доказами, свідчать про вчинення ними конклюдентних дій, направлених на належне виконання доручення щодо купівлі [PERSON] [PERSON] для позивача, та передачу [PERSON] у власність; свідчать про волевиявлення сторін на реальне виконання умов зазначеного доручення та настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм, а також враховуючи факт державної реєстрації спірного автомобілю за відповідачем, право власності [PERSON] підлягає захисту у передбачений чинним ЦК України спосіб, а саме - шляхом визнання права власності на спірний [PERSON], що повністю узгоджується зі змістом ст. 16 ЦК України. При цьому, щодо факту реєстраційного обліку спірного автомобілю за відповідачем необхідно зазначити наступне. Відповідно до п.3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. N 1371), з наступними змінами та доповненнями - державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Виходячи з наведеної законодавчо визначеної мети здійснення державної реєстрації транспортних засобів, вбачається, що остання жодним чином не опосередковує право власності на транспортні засоби, в тому числі державна реєстрація не є передумовою виникнення такого права. Оскільки позивач як інвалід 2-ї групи а.с.24 звільнений від сплати судового збору, позов задоволено, то відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 2357.00 грн. на користь держави На підставі ст.ст.328, 334, 392, 1000-1003 ЦК України,

Outcome: approved