Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

17.03.2017 року до суду із даним позовом звернувся [PERSON]. Просить суд: - визнати його батьком [PERSON], [INFO]; -скасувати актовий запис в частині відомостей про батька [PERSON]; -внести в актовий запис відомості про нього як про батька дитини, [PERSON]. При цьому посилається на те, що народжена відповідачкою [PERSON] 01.04.2009 року [PERSON] є його дочкою. Вважає, що про це свідчить те, що: - відповідачка [PERSON] із 2008 року по 2012 рік проживала разом із ним однією сім'єю в с. Гуменець Пустомитівського району Львівської області, вели спільне господарство, мали спільні інтереси та спільний сімейний бюджет; -[PERSON] була охрещена в храмі Успіння Пресвятої Богородиці в с. Гуменець Пустомитівського району Львівської області; -про те, що він є батьком [PERSON], письмово посвідчили [PERSON] та [PERSON]; -син відповідачки, [PERSON], з вересня 2008 року по вересень 2012 року відвідував Щирецьку дитячу музичну школу та ЗОШ. Він любить свою доньку і бажає, щоби в документах він був правдиво записаний як батько. В судове засідання позивач та його представник повторно не прибули, просять розглядати справу за їх відсутності, про що представник позивача подав суду відповідну заяву. В судовому засіданні відповідачка позов не визнала і пояснила, що із позивачем у неї були певні стосунки, однак народжена нею 01.04.2009 року дочка, [PERSON], не є дочкою позивача. В с. Гуменець Пустомитівського району Львівської області вона із позивачем не проживала, доньку народила в м. Пустомити тому, що вона, бувши вагітною, їхала до рідної сестри у м. Львів, і у неї неподалік м. Пустомити передчасно розпочалися пологи. В церкві неподалік цього міста вона доньку охрестила невдовзі після народження, оскільки не хотіла повертатися додому із неохрещеною дитиною. [PERSON] вона ніколи не бачила і не знає, хто це такий. А [PERSON] розказав їй, що його позивач погостив і попросив написати, що [PERSON] є дочкою позивача, а тому на прохання позивача він написав таке свідчення. Син [PERSON] ходив до Щирецької школи, оскільки на той час проживав у її незаміжної сестри. Щодо світлини, на якій вони із позивачем і донькою [PERSON] разом, то вона зроблена тоді, коли позивач приїжджав у село Комарники, де вона постійно проживає і зареєстрована. Тоді у них були добрі стосунки, от вони і сфотографувалися разом. Вона постійно зареєстрована і проживає в [INFO], звідки не виїзджала, так як на її утриманні перебуває син [PERSON], який є інвалідом із дитинства і потребує її постійної присутності вдома та постійного догляду. Вона категорично проти того, щоби позивач був визнаний батьком її доньки, так як він не є її батьком скільки років не визнавав і раптом надумав визнавати. Просить у позові відмовити. В судовому засіданні представниця відповідачки підтримала пояснення своєї довірительки. Суд вислухав відповідачку, її представницю, дослідив докази, надані суду сторонами, і приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] в попередні роки існували певні стосунки. 01.04.2009 року в м. Пустомити Львівської області відповідачка народила доньку, [PERSON], батько якої записаний зі слів матері відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України як [PERSON]. Наведені вище обвставини визнані сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню. Відповідачка стверджує, що позивач не є батьком її доньки. Тягар доказування за даним позовом закон покладає на позивача. Однак достовірних, незаперечних доказів того, хто є батьком народженої відповідачкою малолітньої [PERSON], позивачем суду не надано. Надані позивачем суду письмові докази стверджують лише те, що між сторонами існували певні стосунки, однак чи привели ці стосунки до народження дитини, на даний час судом не встановлено. Будь-яких клопотань для з'ясування достовірності цього факту або його спростування сторонами заявлено не було. Відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно із ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 \~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповдно до частини першої статті 135\~цього Кодексу. Відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України суд не має права без ініціативи і дозволу сторін самостійно збирати докази, які мають бути подані саме сторонами. Відповідно до статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що судом достовірно не встановлено наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача, наведені вище вимоги Закону та встановлені судом обставини справи, суд приходить до переконання, що на даний час законні підстави для задоволення позову у суду відсутні. На підставі наведеного вище та

Outcome: dismissed