Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом та просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної платні (доходів) щомісячно, і до його повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначала, що вона має сина [PERSON] [INFO], батьком якого є відповідач. Спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач проживає окремо, дитина проживає з нею і дитина потребує коштів на утримання, але відповідач коштів на утримання дитини не платить. Рішенням Ізюмського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної платні (доходів) щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2015 року, і до його повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та вирішено питання про розподіл судових витрат. Цим же рішенням суд допустив негайне його виконання у межах суми платежу за один місяць, а також вирішив питання про судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи, не врахував, що за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області 08.07.2014 року з нього вже стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], 2012 року народження у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної платні (доходів) щомісячно, починаючи з 10.06.2014 року, і до його повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, він не вважає себе батьком дитини і під час припинення шлюбних відносин з [PERSON] вони дійшли згоди, що вона не буде мати жодних претензій майнового характеру. В судові засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про розгляд справи, письмових заперечень чи інших пояснень про відношення до апеляційної скарги [PERSON] не надала. Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення - зміні, за таких підстав. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності згоди у визначенні способу виконання зобов'язання по утриманню дитини аліменти можуть бути стягнуті за рішенням суду (ст.181 СК України.). Частиною 1 статті 182 СК України передбачено обставини, які повинні бути враховані судом при визначення розміру аліментів, а сем: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацюючих чоловік, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. Судом по даній справі встановлено, а сторонам не спростовано, що батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO], згідно свідоцтва про народження цієї дитини, [NUMBER], виданого 14.08.2014 року відділом РАГС Ізюмської реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, є [PERSON] і [PERSON]. (а.с.4). Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Даних про те, чи перебував відповідач у іншому шлюбі, чи є на його утриманні інші особи - позовна заява [PERSON] та матеріали справи не містять. Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх сина [PERSON], суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності до вимог ст.ст.180, 181 СК України виходив з того, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею неповноліття, а у разі відсутності домовленості між ним про спосіб виконання вказаного батьківського обов'язку, той з батьків, на утримання якого знаходиться дитина, вправі вимагати стягнення з іншого аліментів на утримання дитини за рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проживає зі своєю матір'ю, позивачем [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Відповідачем ці обставини не заперечуються, а матеріали справи не містять інших даних. Апеляційний суд відхиляє викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] [INFO] не його дитина, та він і [PERSON], начебто, домовилися, що вона не буде вимагати від нього аліментів, так як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження таких обставин. Разом з тим, при вирішенні спору суд припустився низки порушень норм процесуального права, які призвели до неправильного рішення в частині розміру аліментів. Так, приймаючи до розгляду позовну заяву, яка не містить викладення усіх, необхідних для правильного вирішення справи, з урахуванням вимог ст.182 СК України, обставин, а також доказів на їх підтвердження, відкривши провадження і розглядаючи справу за відсутністю сторін, суд не вжив передбачені ч.4 ст.10 ЦПК України заходи з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи, не вирішив питання, передбачені ч.2 ст.130 ЦПК України, а ухвалюючи рішення, дійшов до помилкового висновку про відсутність у відповідача інших стягнень у якості аліментів. Справа розглянута без сторін, письмові пояснення відповідача н позов у справі відсутні, а позовна заява взагалі не містить даних щодо обставин, які суд повинен врахувати при вирішенні справи у відповідності до вимог ст.182 СК України і ст.214 ЦПК України. Разом з тим, з доводів апеляційної скарги та наданих до неї додатків, достовірність змісту яких підтверджується наданою Ізюмським міськрайонним судом копією рішення цього ж суду від 08.07.2014 року по цивільній справі №623/1859/14-ц, вбачається, що по вказаній справі суд вирішив стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO], у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 10.06.2014 року, на користь [PERSON] (дружини відповідача, матері неповнолітнього [PERSON]). Викладений в рішенні суду від 27.11.2015 року висновок про відсутність у відповідача [PERSON] зобов'язань по сплаті аліментів на іншу дитину не відповідає обставинам справи і спростовується рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08.07.2014 року по цивільній справі №623/1859/14-ц. Внаслідок допущеної судом неповноти з'ясування обставин, які мають значення для справи, та незастосування положень статті 182 СК України, які є обов'язковими для правильного вирішення спірних правовідносин, суд неправильно визначив в оскарженому відповідачем рішенні розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини. За таких обставин рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, шляхом їх зменшення з ? до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 15.10.2015 року і до досягненню [PERSON] повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, стягував [PERSON] має право звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, згідно ст.192 СК України, коли старша дитина відповідача - [PERSON] [INFO], досягне повноліття, або за наявності інших, передбачених ст.192 СК України, обставин. Інші доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Outcome: partial