Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

16 червня 2016 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач [PERSON] із позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову позивач зазначила, що в 07.02.2007 році орган приватизації Управління житлово-комунальногогосподарства виконавчого комітету Криворізької міської ради посвідчило, щоквартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить, на праві спільної сумісної часткової власності нижче вказаним громадянам в рівних долях: [PERSON] (мати позивачки) - 1/5 частка, [PERSON] (сестра позивачки) - 1/5 частка, [PERSON] (позивачка) -1/5 частка, [PERSON] (сестра позивачки) -1/5 частка,[PERSON] (племінниця позивачки) - 1/5 частка та видано Свідоцтво [NUMBER] на право власності на житло. Загальна площа квартири становить 48,64 кв.м та складається з двох кімнат житловою площею 28,9 кв.м. 08.08.2014 року мати позивачки, [PERSON] та сестра [PERSON], подарували свої 2/5 частки = (1/5+1/5) у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується договором дарування засвідченого приватним нотаріусом Донченко В.Л Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області. Після засвідчення договору дарування частки на праві спільної сумісної часткової власності розподілились таким чином: [PERSON] -1/5 частка; [PERSON] -3/5 частка; [PERSON] -1 /5 частка. [PERSON] в спірній квартирі не проживає з 2002 року, про що свідчить Акт мешканців будинку [ADDRESS] від 29.04.2016 року, не здійснює оплату комунальних послуг, не підтримує квартиру в належному стані. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності позов підтримала, послалась на обставини, що зазначенні у позовні заяві. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, належними чином повідомлялась про дату та час слухання справи. Представник третьої особи Язвенко Т.Ю. в попередньому судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст.. 213 та ст. 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено представнику позивачу в судових засіданнях право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. В судовому засіданні судом встановлено, що позивачеві по справі [PERSON] належить 3/5 частки квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 07 лютого 2007 року та Договору дарування від 08 серпня 2014 року, що посвідчений Донченко В.Л., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №1121. Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідачу по справі [PERSON] належить 1/5 частки квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 07 лютого 2007 року. В судовому засіданні судом встановлено, що свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] не мешкає в квартирі більше десяти років. Місяць назад бачила відповідача [PERSON] на зупинці громадського транспорту біля 8 міської лікарні. Судом в судовому засіданні встановлено, що сідок [PERSON] суду пояснила, що відповідача по справі [PERSON] не бачила близько десяти років та вона за квартиру не платить. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 07.02.2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном, яке має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Враховуючи наданні докази суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на 1/5 частку квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки до обов'язкових вимог набуття права власності на майно за набувальною давністю відноситься добросовісне заволодіння майном, відкритість та безперервність у його володінні, в даному випадку володіння часткою квартири добросовісним визнано бути не може, оскільки позивач [PERSON] знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну частину квартири, так як їй було достовірно відомо, що власником даної частки нерухомого майна є відповідачка [PERSON], що підтверджується, свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 07 лютого 2007 року, та враховуючи те, що квартира [ADDRESS] для позивача не є чужим майном, так як позивач є співвласник вказаного майна, та враховуючи те, що відповідач [PERSON] набула право власності на частку в нерухомому майні лише 07 лютого 2017 року, на підставі рішення органу місцевого самоврядування №Ж-129 від 24 січня 2007 року, таким чином позивач [PERSON] не володіє нерухомим майном протягом десяти років.

Outcome: dismissed