Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

16 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому, відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 02 грудня 2020 року, просить визнати відповідача батьком її дитини - [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. Обґрунтовано позов тим, що з середини жовтня 2012 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , де на той час проживала покійна мати позивача. В січні 2013 року [PERSON] дізналася що вагітна і повідомила про це [PERSON] . Після цього їх стосунки погіршилися, останній сказав, що не хоче зараз дітей, але позивач повідомила йому про свої наміри народжувати дитину і висловила небажання робити аборт. У зв`язку із вказаними подіями, відповідач перестав приходити додому до [PERSON] і став уникати зустрічей з нею. Зустрівшись у лютому-березні 2013 року, [PERSON] повідомив про те, що він знає про намір [PERSON] все таки народжувати дитину, однак, після того жодної участі у житті позивача не приймав і будь-якої допомоги не надавав. [INFO] у [PERSON] народився син - [PERSON] . Проте, оскільки відповідач відмовився подати до органів РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства, запис про батька в свідоцтві про народження дитини записано за вказівкою матері на підставі абз. 1 ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Після народження сина відносини між [PERSON] та [PERSON] не покращилися і позивач сама всі ці роки займалась вихованням дитини. Враховуючи те, що відповідач не визнає своє батьківство відносно [PERSON] , позивач звернулась до суду з даним позовом. Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому визнав існування у листопаді 2012 року інтимних зв`язків між ним та позивачем, проте, зазначає, що зачаття дитини було неможливим, так як ним використовувалися засоби контрацепції. З цих підстав відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Також відповідач вказує, що у нього на утриманні перебуває його неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , а тому розмір аліментів на одну дитину в розмірі 1/3 частини його доходів, є в двічі завищеним від рекомендованого законодавством розміру. Крім того, до відзиву на позов додано заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2021 року задоволено клопотанням позивача, призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження по справі на час проведення експертизи. 12 березня 2021 року на адресу суду надійшов лист Комунального закладу «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 07-17/297 від 12.03.2021 про повернення ухвали суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи без виконання, у зв`язку з неявкою відповідача - [PERSON] 25.02.2021 та 11.03.2021 для відбору зразків крові. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 березня 2021 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні, яке відбулося 09 квітня 2021 року, позивач та її представник наполягали на проведенні у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, у зв`язку із чим справу було повторно направлено для проведення експертизи та ухвалою суду від 09 квітня 2021 року зупинено провадження по справі на час проведення експертизи. Також, вказаною ухвалою суду від 09 квітня 2021 року клопотання [PERSON] про розгляд справи у закритому судовому засіданні задоволено частково. Оголошено судове засідання закритим в частині надання пояснень (вступного слова) відповідачем [PERSON] чи його представником. Не погодившись з ухвалою суду від 18 січня 2021 року про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, відповідач 20 квітня 2021 року надіслав до суду апеляційну скаргу, у зв`язку із чим 28 квітня 2021 року справу було направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22 червня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] 30 червня 2021 року, після повернення справи до суду першої інстанції, ухвалу суду від 18 січня 2021 року було повторно направлено для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. 15 липня 2021 року на адресу суду надійшов лист Комунального закладу «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 0717/1779 від 14.07.2021 про повернення ухвали суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи без виконання, у зв`язку з неявкою відповідача - [PERSON] 14.07.2021 для відбору зразків крові. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 липня 2021 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд його задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлявся завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також на інші, зазначені відповідачем у його заявах адреси. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по містах Лисичанськ та Ровеньки Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, її представника, допитавши у судовому засіданні в режимі відеоконференції свідків [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00012882727, [PERSON] народився [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області складено актовий запис № 704. Батьками дитини зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відомості про батька зазначені за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 СК України (т. 1 а.с. 8). Згідно частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Як пояснила у судовому засіданні позивач, вони з відповідачем спільно проживали у будинку її матері за адресою: [ADDRESS] , упродовж трьох чи чотирьох місяців, починаючи з жовтня 2012 року. Коли позивач завагітніла та провідомила про це відповідача, останній припинив з нею спілкування, попередньо повідомивши, що не бажає мати дітей. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що зі слів позивача їм відомо про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] та наявність між ними інтимних стосунків. Також свідкам зі слів позивача відомо, що після того, як позивач повідомила відповідача про вагітність, останній перестав з нею проживати і повідомив, що не хоче мати дітей. [PERSON] була свідком події, коли [PERSON] хотіла познайомити відповідача з сином, на що відповідач відмовився. Відповідно до ч. 3 ст.12 та ч.ч. 1,3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial