Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

16.03.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, в якому вказані третіми особами Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, [PERSON] , про розірвання договору та відшкодування збитків, та в якому просив розірвати Договір купівлі-продажу № 271/А від 06 грудня 2019 року, укладений між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради (правонаступник департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради), та [PERSON] ; стягнути з Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (правонаступник департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради) на користь [PERSON] реальні збитки у розмірі 863 161,25 гривень, упущену вигоду у розмірі 30 000,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень, витрати за надання правничої допомоги у розмірі 8 000,00 гривень, витрати на оплату судового збору у розмірі 10 693,20 гривень. Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями зазначена цивільна справа перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Литвиненко І.Ю. Ухвалою судді від 17.03.20202 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків. Ухвалою судді від 16.04.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. На підставі розпорядження в.о.керівника апарату суду від 18.08.2020 року № 279 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020 року справу передано для розгляду судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою від 25 серпня 2020 року суддею Кудрявцевою Т.О. прийнято цивільну справу до свого провадження, визначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 27.10.2020 року було задоволено заяву позивача про забезпечення доказів, витребувано у Дніпровської міської ради завірені копії необхідних для розгляду справи документів, які надійшли до суду 04.12.2020 року. 13 січня 2021 року позивачем було подано суду заяву про заміну відповідача та залучення третьої особи, в якій позивач просив замінити неналежного відповідача Дніпровську міську раду на належного відповідача - Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради та долучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Дніпровську міську раду. 13 січня 2021 року позивачем з посиланням на уточнення учасників справи було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив розірвати Договір купівлі-продажу № 271/А від 06 грудня 2019 року, укладений між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради (правонаступник департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради) та [PERSON] ; стягнути з Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на його користь реальні збитки у розмірі 863 161,25 гривень, упущену вигоду у розмірі 30 000,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень; стягнути з Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на його користь витрати за надання правничої допомоги у розмірі 8 000,00 гривень, витрати на оплату судового збору у розмірі 10 693,20 гривень. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2021 року замінено неналежного відповідача Дніпровську міську раду на належного відповідача - Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Дніпровську міську раду. В обгрунтування позовних вимог позивач, з урахуванням уточнень, посилається на те, що 06 грудня 2019 року між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради (продавець) та ним - [PERSON] (покупець, позивач) було укладено Договір купівлі-продажу № 271/А, відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов`язувався передати у власність Покупця, який став переможцем електронного аукціону без умов № UA-PS-2019-10-24-000009-2, що відбувся 20.11.2019 року, об`єкт малої приватизації - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яке належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради на праві комунальної власності на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 29.01.2014 року № 15/47 «Про об`єкти права комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська», протоколу загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛЛІЙ» № 3 від 28.01.2014 року. Опис Об`єкта приватизації: в житловому будинку літ. А-16 нежитлове приміщення № 565 розташоване на І поверсі поз. 1-8, І-лоджія, загальною площею 89,3 кв.м., а- ганок, а1- ганок. Відповідно до абз. 4 п. 1.1. Договору купівлі-продажу № 271/А від 06.12.2019р., Покупець зобов`язується прийняти Об`єкт приватизації, сплатити за нього ціну продажу і виконати умови, що визначені в цьому Договорі та здійснити державну реєстрацію права власності на Об`єкт приватизації відповідно до чинного законодавства. П. 2.1. Договору купівлі-продажу зазначає, що Покупець зобов`язаний сплатити 816 001,20 гривень у повному обсязі за придбаний Об`єкт приватизації протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього Договору купівлі-продажу. У вказану суму входила сума за придбаний Об`єкт у розмірі 814 808,79 гривень та гарантійний внесок для участі в аукціоні у розмірі 1 192,41 гривень. Грошові кошти у розмірі 814 808,79 грн. були ним сплачені 18 грудня 2019 року, грошові кошти у розмірі 1 192,41 грн. були сплачені ним 12 грудня 2019 року. 20 грудня 2019 року між ним та Продавцем було підписано Акт прийому-передачі нежитлового приміщення (будівлі). Позивач зазначає, що 28 грудня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пустовим С.В. на підставі договору купівлі-продажу №271/А, виданого 06.12.2019р. за ним було проведено Державну реєстрацію права власності (підстава внесення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50542366 від 28.12.2019 приватний нотаріус Пустовий Сергій Володимирович, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область). До 08 січня 2020 року у придбаному приміщенні він не був, підписання Акту приймання-передачі приміщення відбулося у приміщенні Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради. Вказане приміщення йому було цікаве розташуванням та він мав намір здавати його в оренду. 08 січня 2019 року він вирішив відвідати приміщення, яке придбав, для його огляду та передання на умовах оренди третій особі. Однак, до приміщення він так і не потрапив, 08 січня 2020 року, під час того, як він почав відкривати двері, їх відкрили невідомі особи, які зазначили, що є власниками цього приміщення на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.07.2017 року. За їх поясненнями приміщення було придбано у фізичної особи, яка в свою чергу, ніби-то, придбала зазначене приміщення у Товарної біржі «Новомосковська». Ці особи знаходяться у вказаному приміщенні і по сьогодні, станом на сьогодні він не має можливості користуватися своєю власністю. За фактом незаконного зайняття приміщення ним було викликано поліцію та подано до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ст.ст. 190, 358 КК України. Однак, під час з`ясування обставин справи за даними третіх осіб, які знаходилися у приміщенні на 08.01.2020 року, було встановлено, що приміщення, яке вони займають, зареєстровано як нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує на те, що 10 січня 2020 року з метою з`ясування наявності чи відсутності взагалі приміщення [ADDRESS] адвокатом Воронько О.О. на адресу КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР було направлено запит. 15 січня 2020 року КП «ДМБТІ» ДМР надало відповідь, в якій зазначило, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] в житловому багатоквартирному будинку літ. А-16, приміщення № 565 станом на 31.12.2012 рік не значиться. За вищевказаною адресою на першому поверсі житлового будинку літ. А-16 значиться нежитлове приміщення № 1 поз. 1-7 загальною площею 65.5 кв.м. Отже, фактично приміщення [ADDRESS] існує виключно на папері, фактично це приміщення має іншу назву та належить іншому власнику. Для доведення протилежного він повинен пройти безліч судових процедур, відкриття кримінальних проваджень та доведення свого права власності. Укладаючи договір купівлі-продажу, він мав намір одразу ж користуватися своєю власністю, чого, нажаль, зробити не зможе ще досить довгий час. При укладенні договорів, у тому числі купівлі-продажу нерухомого майна, сторони виявляють намір отримати певний бажаний результат: одна сторона (продавець) продати товар (об`єкт нерухомого майна) та отримати за нього визначену в договорі суму грошових коштів, а друга сторона (покупець) - придбати у власність майно (набути на нього право власності, яке включає 3 складові: володіння, користування та розпорядження). При цьому, кожна сторона реалізуючи своє право, не повинна порушувати право другої сторони (у тому числі завдавати збитків). Необхідність виконання сторонами певних обов`язків щодо виконання умов договору породжує виникнення зобов`язань, які приймають на себе сторони. Він, як добросовісний Покупець, виконав всі умови Договору купівлі-продажу, переказавши грошову суму, обумовлену Договором, в повному обсязі, однак бажаного результату не досяг, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням не може. Як зазначив позивач у позові, під час укладення Договору купівлі-продажу ним були вчинені наступні витрати: 814 808,79 грн. - витрати на придбання об`єкту, оплачені 18.12.2019р.; 1 192,41 грн. - гарантійний внесок для участі в аукціоні, оплачений 12.12.2019р.; 24 480,04 грн. - винагорода за проведення електронних торгів, оплачено 11.12.2019р.; 8 160,01 грн. - сплата збору за операції купівлі-продажу нерухомого майна - 1 % до Пенсійного фонду України, оплачено 06.12.2019р.; 14 000,00 грн. - оплата за нотаріальні послуги посвідчення Договору купівлі-продажу, оплачено 06.12.2019р.; 520,00 грн. - витрати за отримання копії викопіювання з інвентаризаційної справи в КП «ДМБТІ» ДМР, всього у зв`язку з укладенням Договору купівлі-продажу № 271/А від 06.12.2019р. ним понесено фактичних витрат у загальному розмірі: 863 161,25 гривень. Крім того, він мав намір користуватися приміщенням, яке придбав, окрім іншого і шляхом здавання його в оренду та отримання від цього певного прибутку. 02 січня 2020 року між ним та [PERSON] було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 1-02/01, відповідно до п. 1.1. якого, він як орендодавець зобов`язується передати орендареві [PERSON] , а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування (оренду) приміщення, визначене у Договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення підприємницької діяльності. П. 1.2. Договору визначає адресу приміщення‚ що орендується: [ADDRESS] , строк оренди приміщення - до 30.06.2020 року (п. 4.1. Договору оренди). П. 5.1. Договору оренди зазначає, що розмір орендної плати складає: 10000,00 гривень за один місяць, орендна плата сплачується орендарем на картковий рахунок орендодавця наступним чином: до 31 березня 2020 року - 30 000,00 гривень; до 30 червня 2020 року - 30 000,00 гривень (п. 5.2. Договору). 13 березня 2020 року він отримав від [PERSON] вимогу про розірвання нею в односторонньому порядку Договору оренди нежитлового приміщення № 1-02/01 у зв`язку з невиконанням ним п. 1.1. та п. 6.1.1. Договору оренди. Отже, він втратив можливість отримати додатковий прибуток, який, відповідно до Договору оренди становив би 60000,00 гривень, з огляду на що розмір йогог упущеної вигоди складає 30 000,00 гривень, який він вираховує з дати укладення Договору оренди і по дату отримання від орендаря листа щодо його розірвання. Також, позивач зазначає, що протягом досить тривалого часу він намагався з`ясувати причини того, чому він так і не став власником майна, неодноразово був у поліції, у прокуратурі, у Департаменті по роботі з активами ДМР, у юристів, все це вимагало від нього досить тривалого часу та моральних зусиль. За ці три місяці з моменту придбання майна він не може вести нормальний спосіб життя, перебуває у постійному нервовому стані, почав вживати заспокійливе, для нього витрачені грошові кошти є дуже значною сумою і ризик втрати і грошей, і майна, накладає великий відбиток на його психіці, душевному спокої, він став роздратованим, на роботі не може сконцентруватися і тому робить помилки, окрім того, безліч робочого часу він витрачає на вирішення цієї ситуації та на консультації з безліччю людей, тому нанесену йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 50 000,00 гривень. Посилаючись на зазначене, позивач просить розірвати Договір купівлі-продажу № 271/А від 06 грудня 2019 року, укладений між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради (правонаступник департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради) та [PERSON] ; стягнути з Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на його користь реальні збитки у розмірі 863 161,25 гривень, упущену вигоду у розмірі 30 000,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень; стягнути з Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на його користь витрати за надання правничої допомоги у розмірі 8 000,00 гривень, витрати на оплату судового збору у розмірі 10 693,20 гривень. У наданому суду Відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність, зазначив, що територіальна громада м. Дніпра набула права комунальної власності на підставі ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2013 року по справі № 38/5005/11447/2012, якою визнано недійсним мирову угоду, укладену 18.07.2013 року. На підставі рішення міської ради від 29.01.2014 № 15/47 «Про об`єкти права комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська» КП «СРБД» було вчинено дії щодо повернення об`єктів нерухомого майна та зарахуванню їх на баланс, у тому числі по [ADDRESS] . Надалі, Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради було проведено роботу по приватизації нежитлового приміщення по [ADDRESS] , а саме міською радою прийняті рішення від 25.09.2020 №52/48 «Про зміни до Переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності, що підлягають приватизації в 2019 році» та від 25.09.2019 року № 56/48 «Про приватизацію об`єкта нерухомого майна по [ADDRESS] », якими об`єкт нерухомого майна включено до Переліку та визначено спосіб приватизації шляхом продажу на аукціоні. Договір купівлі-продажу від 06.12.2019 №271/А було укладено на підставі вище зазначених рішень та протоколу електронних торгів складеного автоматично 20/11/2019 об 14:57:47 від UА-РS-2019-10-24-000009-2. Після повної сплати вартості об`єкту продажу було підписано акт приймання - передачі з покупцем [PERSON] . У відзиві представник також зазначив, що підставою для розірвання договору є його істотне порушення однією із сторін, при цьому сторона, якій завдано таке порушення має довести реальну наявність такої шкоди та належним чином обгрунтувати свої доводи, а також надати належні та допустимі докази, що їх підтверджують, оскільки відсутність обґрунтованого підтвердження доводів про наявність завданої шкоди не матиме правового значення для розгляду справи. Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.12.2019 року № 271/А Дніпровською міською радою було виконано усі умови за вказаним договором, що підтверджується актом приймання - передачі нежитлового приміщення. Відповідно до акту-приймання передачі, складеного 20.12.2019 року, продавець передав, а Покупець прийняв: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що засвідчений підписами директора департаменту по роботі з активами ДМР - A.M.Турчак та позивачем, тому позивач був ознайомлений з усіма умовами договору, тобто волевиявлення [PERSON] було вільним та таким, що відповідало його внутрішній волі, а Дніпровською міською радою прав та законних інтересів позивача порушено не було, тому підстав для розірвання договору купівлі-продажу не вбачається. Посилаючись на зазначене, позивач просить розірвати Договір купівлі-продажу № 271/А від 06 грудня 2019 року, укладений між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради (правонаступник департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради) та [PERSON] ; стягнути з Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на його користь реальні збитки у розмірі 863 161,25 гривень, упущену вигоду у розмірі 30 000,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень; стягнути з Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради на його користь витрати за надання правничої допомоги у розмірі 8 000,00 гривень, витрати на оплату судового збору у розмірі 10 693,20 гривень. Позивач з представниками в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнення підтримали та просили їх задовольнити. 05.03.2021 року до суду від позивача надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість. В судовому засіданні представник третьої особи вважав позовні вимоги не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 05.03.2021 року до суду надійшла заява представника відповідача та третьої особи, в якій він підтримав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Вислухавши учасників справи та їх представників, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2019 року між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради (продавець) та [PERSON] (покупець, позивач) було укладено Договір купівлі-продажу № 271/А, відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов`язувався передати у власність Покупця, який став переможцем електронного аукціону без умов № UA-PS-2019-10-24-000009-2, що відбувся 20.11.2019 року, об`єкт малої приватизації - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яке належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради на праві комунальної власності на підставі Рішення Дніпропетровської міської ради від 29.01.2014 № 15/47 «Про об`єкти права комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська», протоколу загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛЛІЙ» № 3 від 28.01.2014 року. Як вбачається з договору, опис Об`єкта приватизації: в житловому будинку літ. А-16 нежитлове приміщення № 565 розташоване на І поверсі поз. 1-8, І-лоджія, загальною площею 89,3 кв.м., а - ганок, а1- ганок. Вищевказаний Договір купівлі-продажу № 271/А від 06.12.2019 року був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пустовим С.В. Відповідно до абз. 4 п. 1.1. Договору купівлі-продажу № 271/А від 06.12.2019р., Покупець зобов`язується прийняти Об`єкт приватизації, сплатити за нього ціну продажу і виконати умови, що визначені в цьому Договорі та здійснити державну реєстрацію права власності на Об`єкт приватизації відповідно до чинного законодавства. Як зазначено в п. 1.3. Договору купівлі-продажу, ціна продажу об`єкта приватизхації з урахуванням ПДВ становить 816 001,20 грн. Відповідно до п. 2.1. цього Договору купівлі-продажу, Покупець зобов`язаний сплатити 816 001,20 гривень у повному обсязі за придбаний Об`єкт приватизації протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення цього Договору купівлі-продажу. Згідно до п.2.2. Договору купівлі-продажу сплаті позивачем також підлягав гарантійний внесок для участі в аукціоні в сумі 1192,41 грн., що становить 10% стартової ціни Об`єкта приватизації та зараховується Покупцеві в рахунок ціни продажу Об`єкта приватизації. Відповідно до п.2.3. Договору купівлі-продажу, грошові кошти у розмірі 814 808,79 гривень в т.ч. ПДВ 136000 грн. - остаточний розрахунок за придбаний Об`єкт приватизації, сплачуються Покупцем шляхом безготівкового перерахування з рахунку Покупця на рахунок Продавця. Пунктом 3.1. Договору купівлі0-продажу передбачено, що передача Об`єкта приватизації Продавцем і прийняття Об`єкт приватизації Покупцем засвідчується актом прийому-передачі, який підписується обома сторонами протягом 3-х робочих днів з моменту сплати повної вартості придбаного Об`єкта приватизації. Встановлено, що грошові кошти у розмірі 814 808,79 гривень були сплачені позивачем відповідачеві 18 грудня 2019 року, що підтверджується квитанцією код 1812-6290-9223-0565 від 18 грудня 2019 року, грошові кошти у розмірі 1192,41 гривень були сплачені ним 12 грудня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1000 від 12 грудня 2019 року. 20 грудня 2019 року між [PERSON] та Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради було підписано Акт прийому-передачі нежитлового приміщення (будівлі), в якому зазначено, що Продавець передає, а Покупець приймає: нежитлове приміщення (опис об`єкта приватизації: в житловому будинку літ. А-16 нежитлове приміщення № 565 розташоване на І поверсі поз. 1-8, І-лоджія, загальною площею 89,3 кв.м., а - ганок, а1- ганок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 26 грудня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пустовим С.В. на підставі Договору купівлі-продажу №271/А, виданого 06.12.2019 року, за [PERSON] було проведено Державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , опис об`єкта: в житловому будинку літ. А-16 нежитлове приміщення № 565, розташоване на І поверсі поз. 1-8, І-лоджія, загальною площею 89,3 кв.м., а - ганок, а1- ганок. Встановлено, що [PERSON] до 08 січня 2020 року у вищевказаному придбаному приміщенні не був, підписання Акту приймання-передачі приміщення відбулося у приміщенні Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради. Вказане приміщення позивачу було цікаве розташуванням та він мав намір здавати його в оренду. 08 січня 2019 року позивач вирішив відвідати приміщення, яке придбав, для його огляду та передання на умовах оренди третій особі. Однак, до приміщення потрапити не зміг, бо в ньому знаходилися на той час та до теперішнього часу знаходяться невідомі йому особи, які повідомили його, що є власниками цього приміщення на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.07.2017 року. Як з`ясувалося в подальшому, власником приміщення є [PERSON] . Зважаючи на вказане, з урахуванням відсутності можливості користуватися своєю власністю, позивачем за фактом незаконного зайняття приміщення було викликано поліцію та подано 15.01.2020 року до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ст.ст. 190, 358 КК України, що підтверджується письмовим повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження: 12020040640000495 від 18.02.2020 року. Однак, під час з`ясування обставин справи за даними третіх осіб, які знаходилися у приміщенні на 08.01.2020 року, позивачем було встановлено, що приміщення, яке вони займають, зареєстровано як нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 10 січня 2020 року з метою з`ясування наявності чи відсутності взагалі приміщення [ADDRESS] адвокатом позивача Воронько О.О. на адресу КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР було направлено адвокатський запит. Відповідно до листа КП «ДМБТІ» ДМР від 15 січня 2020 року № 413, згідно з матеріалами інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] , в житловому багатоквартирному будинку літ. А-16, приміщення № 565, станом на 31.12.2012 рік, не значиться. За вищевказаною адресою на першому поверсі житлового будинку літ. А-16 значиться нежитлове приміщення № 1 поз. 1-7 загальною площею 65.5 кв.м. Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідно до якого продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купив нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , опис об`єкта: нежитлове приміщення літ. А; ганок літ.а, літ.а1, загальною площею 85,2 кв.м. Відповідно до змісту п.1.2. договору, відчужуване нерухоме майно належить продавцю, що підтверджується угодою купівлі-продажу нерухомості, укладеною Товарною біржею «Новомосковська» 31.08.1999 року, реєстр №000239, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Орліщинської сільської ради Новомосковського району Перцевою І.М. 14.07.2017 року, реєстраційний номер майна: 1301680212101. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 202732977 від 03.03.2020 року власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85,2 кв.м., опис: нежитлове приміщення літ. А; ганок літ.а, літ.а1, є [PERSON] , підставою виникнення права власності зазначено: договір купівлі-продажу серії та номер: 676, виданий 19.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І. Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, дійсно, наразі існує два приміщення за одним і тим самим фактичним місцем розташуванням, однак за різними адресами, зазначеними в Реєстрі прав власності. Вказане підтверджується матеріалами справи, а зокрема, зображенням в технічній документації на приміщення Таким чином, встановлено, що приміщення за [ADDRESS] та нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85,2 кв.м., опис: нежитлове приміщення літ. А; ганок літ.а, літ.а1, є одним і тим же приміщенням, при цьому приміщення за [ADDRESS] існує виключно на папері, фактично це приміщення має іншу назву та належить іншому власнику, що не спростовано відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч.1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Згідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ч.1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.3 цієї статті, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч.1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Відповідно до ч.2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Частиною 5 ст. 653 ЦК України передбачено, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Статтею 659 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Тобто, волевиявлення учасника правочину має бути: 1) вільним (формуватися за відсутності тиску на психіку або особистість фізичної особи тощо, в умовах, за яких особа може належним чином оцінити ситуацію, визначити для себе мету правочину, отримати уявлення про його характеристику тощо); 2) таким, що відповідає внутрішній волі (намірам) суб`єктів правочину. З цією метою сторони при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна визначають та погоджують у ньому всі істотні умови (особливості виконання договору), які є обов`язковими для дотримання обома сторонами, і кожна сторона реалізуючи своє право не повинна порушувати право другої сторони (у тому числі завдавати збитків). При укладенні договорів, у тому числі купівлі-продажу нерухомого майна, сторони виявляють намір отримати певний бажаний результат: одна сторона (продавець) продати товар (об`єкт нерухомого майна) та отримати за нього визначену в договорі суму грошових коштів, а друга сторона (покупець) - придбати у власність майно (набути на нього право власності, яке включає три складові: володіння, користування та розпорядження). При цьому, кожна сторона реалізуючи своє право, не повинна порушувати право другої сторони (у тому числі завдавати збитків). Необхідність виконання сторонами певних обов`язків щодо виконання умов договору породжує виникнення зобов`язань, які приймають на себе сторони. Як зазначено вище, відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу № 271/А від 06 грудня 2019 року, укладеному між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, який діє від імені Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, та [PERSON] , продавець зобов`язуєтсья передати у власність Покупцю об`єкт приватизації, а покупець зобов`язуєтсья прийняти об`єкт приватизації, сплатити за нього ціну продажу і виконати умови, що визнаені в цьому Договору та здійснити державну реєстрації права власності ан об`єкт приватизації відповідно до чинного законодавства. Пунктом 4.1. Договору купівлі-продажу передбачено, що кожна сторона зобов`язується виконувати обов`язки, покладені на неї цим Договором та сприяти іншій стороні у виконанні її обов`язків. Відповідно до п.4.2. Договору, сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цього договору згідно з діючим законодавством України. Як зазначено в п. 8.1. Договору купівлі-продажу, Продавець гарантує, що Об`єкт приватизації не входить до переліку об`єктів, які не підлягають приватизації, не є проданим, заставленим, не перебуває під арештом, судових справ щодо нього немає. Відповідно до п.11 Договору купівлі-продажу, усі спори, що виникають при виконанні умов цього договору або у зв`язку з тлумаченням розділів цього Договору, вирішуються у порядку, встановленому чинним законодавством. Пунктом 12.2. Договору купівлі-продажу передбачено, що у разі невиконання однією із сторін умов цього договору він може бути змінений або розірваний на вимогу іншої сторони за рішенням суду, а Об`єкт приватизації повернутий до власності територіальної громади міста Дніпра. Як зазначено в п.13 Договору купівлі-продажу, всі витрати, пов`язані з укладанням цього договору, його нотаріальним посвідченням, державною реєстрацією права власності та виконанням, бере на себе Покупець. Отже, за визначеними вказаним договором купівлі-продажу умовами відповідач брав на себе обов`язок щодо передання об`єкта приватизації позивачу у власність, а позивач зобов`язувався здійснити за нього оплату. Позивач, як добросовісний Покупець, виконав всі умови Договору купівлі-продажу, переказавши грошову суму, обумовлену Договором, в повному обсязі, та здійснивши необхідні для укладання договору грошові платежі, однак відповідач свої обов`язки за договором не здійснив, позивач бажаного результату не досяг, володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаним в договорі об`єктом приватизації на даний момент не має можливості. Відповідно до листа КП «ДМБТІ» від 15.01.2020 р. № 413, згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] в житловому багатоквартирному будинку літ. А-16 приміщення № 565, станом на 31.12.2012р., не значиться. За вищевказаною адресою на першому поверсі житлового будинку літ. А-16 значиться нежитлове приміщення № 1 поз. 1-7 загальною площею 65,5 кв.м. і доказів протилежного суду не надано. Таким чином, встановлені під час розгляду даної справи обставини дають підстави вважати, що за Договором купівлі-продажу № 271/А від 06 грудня 2019 року, укладеним між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради та [PERSON] , продавець (відповідач у даній справі), який діяв від імені Територіальної громади міста Дніпра, зобов`язався передати у власність Покупцю об`єкт приватизації - вищевказане в договорі нерухоме майно, державна реєстрація права власності на яке на момент укладання цього договору не була за ним -належним чином проведена, що не відповідає змісту ч.1 ст. 656 та 658 ЦК України та без попередження покупця про можливі наявні права третіх осіб на це майно, що суперечить приписам ст. 659 ЦК України та що має наслідки у вигляді розірвання договору купівлі-продажу. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування викладеного відповідачем суду не надано. Як зазначено вище, одним із правових наслідків невиконання або неналежного виконання сторонами своїх зобов`язань, передбачених Цивільним кодексом України, є розірвання договору однією стороною у зв`язку з істотним порушенням договору другою стороною на підставі рішення суду. При цьому, ЦК України визначає істотність порушення договору, як завдання конкретної шкоди однією із сторін договору, яка призводить до позбавлення другої сторони отримати бажаний результат, очікуваний нею при укладенні договору. Практичне застосування положень ст. 651 ЦК України роз`яснено у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, провадження № 6-75цс13, в якій, зокрема, зазначено, що суд оцінює істотність порушення договору, використовуючи термін «значна міра», яка проявляється у позбавленні сторони бажаного результату, який вона мала отримати при укладенні договору. При цьому вина сторони, яка істотно порушила договір, не має будь-якого значення ні для оцінки порушення як істотного, ні для виникнення права у другої сторони вимагати розірвання договору. Важливим критерієм істотності порушення договору також є розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням, і який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане при укладенні договору. Мова йде не лише про завдання шкоди у грошовій формі, які є прямими збитками, а також і про становище такої сторони, коли вона позбавляється можливості використовувати отримані результати договору. Встановлюючи обставини справи та оцінюючи наявні докази суд оцінює також співвідношення розміру шкоди та з тим, що могла очікувати від виконання договору потерпіла сторона. Суди встановлюють не тільки наявність істотного порушення договору, але й наявність завданої шкоди другою стороною, яка проявляється у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, їх розмірі, який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане при укладенні договору; а також - наявність істотної різниці між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона отримала. Таким чином, судом встановлено істотність порушення відповідачем умов Договору купівлі-продажу № 271/А від 06 грудня 2019 року, яка проявилася у позбавленні позивача бажаного результату, який він мав отримати при укладенні цього договору, при цьому позивачеві завдана шкода у грошовій формі, які є прямими збитками, та упущеної вигоди, а також тим, що він позбавлений можливості використовувати отримані результати договору, наявності істотної різниці між тим, на що мав право розраховувати позивач, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він отримав, не маючи можливості використовувати на свій розсуд приміщення, яке є предметом вказаного Договору купівлі-продажу. З огляду на встановлені вищевказані обставини, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про розірвання Договору купівлі-продажу № 271/А від 06 грудня 2019 року, укладеного між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради (правонаступник департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради), ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 37454258, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 75 (дата державної реєстрації: 29.12.2010, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 24.05.2016, 1 224 145 0000 076916), який діє від імені Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 26510514, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 75 (дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 21.05.1997, 1 224 120 0000 018362) та [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 09.11.2010 року, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також, є такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про відшкодування збитків, зважаючи на наступне. Частиною 1 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.2 цієї статті, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 3 статті 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Встановлено, що для доведення правомірності придбання вказаного нерухомого майна відповідно до Договору купівлі-продажу позивач був вимушений пройти безліч судових процедур, відкриття кримінальних проваджень та доведення свого права власності. Укладаючи договір купівлі-продажу, позивач мав намір одразу ж користуватися своєю власністю, як добросовісний Покупець він виконав всі умови Договору купівлі-продажу, перерахувавши відповідачу в повному обсязі грошові кошти, обумовлені цим Договором, проте бажаного результату від укладання договору він не досяг, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням на свій розсуд позбавлений можливості. Таким чином, встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачем в зв`язку з укладанням Договору купівлі-продажу були понесені наступні витрати: 814 808,79 грн. - витрати на придбання Об`єкту (оплачено 18.12.2019 р., квитанція код 1812-6290-9223-0565); 1 192,41 грн. - гарантійний внесок для участі в аукціоні (оплачено 12.12.2019р., платіжне доручення № 1000); 24480,04 грн. - винагорода за проведення електронних торгів (оплачено 11.12.2019р., квитанція код 1805-5555-1572-6757) 8 160,01 грн. - сплата збору за операції купівлі-продажу нерухомого майна - 1 % до Пенсійного фонду України (оплачено 06.12.2019 р., код квитанції 1800-3788-2251-4858); 14 000,00 грн. - оплата за нотаріальні послуги посвідчення Договору купівлі-продажу (оплачено 06.12.2019р.); 520,00 грн. - витрати за отримання копії викопіювання з інвентаризаційної справи в КП «ДМБТІ» ДМР, що підтверджується квитанцією БТІ від 10.01.2020 року. Всього, у зв`язку з укладенням Договору купівлі-продажу № 271/А від 06.12.2019р. позивачем понесено фактичних витрат у загальному розмірі: 814808,79 грн. + 1192,41 грн. + 24480,04 грн. + 8160,01 грн. + 14000,00 грн. + 520,00 грн. = 863 161,25 (вісімсот шістдесят три тисячі сто шістдесят одна грн. 25 коп.) гривень. В зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про те, що Договір купівлі-продажу № 271/А від 06 грудня 2019 року, укладений між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради та позивачем підлягає розірванню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню завдані у результаті порушення його цивільного права реальні збитки в загальній сумі 863 161,25 грн. Крім того, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача доходів, які він міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода). В обгрунтування цих позовних вимог позивач посилався на те, що після придбання вищевказаного приміщення він мав намір користуватися цим приміщенням, окрім іншого і шляхом здавання його в оренду та отримання від цього певного прибутку. Вбачається, що 02 січня 2020 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 1-02/01, відповідно до п. 1.1. якого, орендодавець ( [PERSON] ) зобов`язується передати орендареві ( [PERSON] ), а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування (оренду) приміщення, визначене у Договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення підприємницької діяльності. П. 1.2. Договору визначено адресу приміщення‚ що орендується: [ADDRESS] , площа приміщення, що орендується: 89,3 кв.м.. І поверх. Пунктом 4.1. Договору передбачено, що приміщення передається в оренду строком до 30.06.2020 року. Як зазначено в п. 5.1., 5.2. Договору оренди нежитлового приміщення, розмір місячної орендної плати складає: 10000,00 гривень за один місяць. Орендна плата сплачується орендарем на картковий рахунок орендодавця наступним чином: до 31 березня 2020 року - 30 000,00 гривень; до 30 червня 2020 року - 30 000,00 гривень. Пунктами 2.1., 2.2. Договору оренди нежитлового приміщення передбачено, що приміщення, що орендується, повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом семи днів з моменту укладання договору, факт прийому-передачі приміщення між ними підтверджується підписанням Акту прийому-передачі приміщення. 13 березня 2020 року позивач [PERSON] отримав від [PERSON] вимогу про розірвання нею в односторонньому порядку з 13 березня 2020 року Договору оренди нежитлового приміщення № 1-02/01 від 02 січня 2020 року з посиланням на те, що станом на день написання цього листа вказане у Договорі приміщення їй не передано, чим порушені умови Договору про своєчасне передання їй приміщення. Як встановлено судом та про що зазначено вище, виконати умови Договору оренди нежитлового приміщення № 1-02/01 від 02.01.2020 року [PERSON] не мав можливості в зв`язку з відсутністю у нього доступу до вказаного нежитлового приміщення та відсутністю в зв`язку з цим можливості розпоряджатися ним на свій розсуд як своєю власністю. Таким чином, [PERSON] в зв`язку з одностороннім розірванням орендарем Договору оренди нежитлового приміщення № 1-02/01 від 02.01.2020 року втратив можливість отримати дохід, який він міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущену вигоду), а саме додатковий прибуток, який, відповідно до Договору оренди за весь термін його дії становив би 60000,00 гривень. Отже, розмір упущеної позивачем вигоди складає 30 000,00 гривень, який вирахований з дати укладення Договору оренди і по дату отримання від орендаря листа щодо його розірвання. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню упущена вигода в сумі 30000,00 грн. Разом з цим, суд вважає такими, що підлягають частково позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Ч. 2 статті 23 Цивільного кодексу вказує на те, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодження майна. Відповідно до ч. 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Встановлено, що після того, як було виявлено порушення умов договору купівлі-продаж нежитлового приміщення і позивач не мав можливості користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном на свій розсуд, він протягом досить тривалого часу намагався з`ясувати причини того, чому він так і не став власником майна, неодноразово був у поліції, у прокуратурі, у Департаменті по роботі з активами ДМР, у юристів, що вимагало він нього втрати часу та вимагало моральних зусиль. За час з моменту придбання майна позивач не може вести нормальний спосіб життя, перебуває у постійному нервовому стані, почав вживати заспокійливе, витрачені грошові кошти є дуже значною для нього сумою і ризик втрати як грошей так і майна значною мірою впливає на його стан психо-емоційний стан, він позбавлений душевного спокою, став роздратованим, не може сконцентруватися на роботі, його стан здоров`я значно погіршився, від хвилювання та перенесеного стрессу в зв`язку з невиконання умов договору купівлі-продажу він відчуває загальну слабкість організму, запаморочення, триваючий біль у серці, задишку. На підтвердження зазначеного позивач надав суду Виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 2958, відповідно до якої він перебував на стаціонарному лікуванні в період з 01.07.2020 по 17.07.2020 року у відділенні кардіології в Державній Установі «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» з діагнозом «Вторинна артеріальна гіпертензія І стадії, 2 ступінь, кризовий перебіг. Ризик 2» та Виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 5085, відповідно до якої він перебував на стаціонарному лікуванні в період з 16.11.2020 по 04.12.2020 року у відділенні кардіології в Державній Установі «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» з діагнозом «Вторинна артеріальна гіпертензія І стадії, 2 ступінь, кризовий перебіг. Ризик 2, СКХ, камінь правої нирки, хронічний пієлопефрит, ст. н/ремісії, Гіперурікемія». Розмір заподіяної йому моральної шкоди позивач оцінив в 50000,00 грн. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що неправомірними вищевказаними діями відповідача щодо порушення умов договору купівлі-продажу нежитлового приміщення позивачу була дійсно заподіяна моральна шкода, яка виразилася у спричинені йому моральних страждань, стресі та душевних переживаннях. Вирішуючи питання про розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких він зазнав, їх тривалості та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача, а не про покарання відповідача за неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Виходячи з цього, суд вважає за можливе визначити доведеною заподіяну моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., яка підлягає відшкодуванню позивачу. Щодо вимог позивача про стягнення понесених ним витрат на правничу допомогу, суд вважає наступне. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 10 січня 2019 року між Позивачем та Адвокатським бюро «ВОРОНЬКО» (код ЄДРПОУ 42708078) в особі керівника - адвоката Воронько О.О. було укладено Договір про надання правової допомоги № 1, відповідно до п. 2.1. якого Бюро уповноважується здійснювати захист та представництво Клієнта, а також надавати інші види правової допомоги у місцевих судах, судах апеляційної та касаційної інстанцій, органах виконавчої служби, перед фізичними та юридичними особами тощо. На виконання умов даного Договору, протягом січня-березня 2020 року Бюро було здійснено відповідні дії правового характеру, в тому числі щодо надіслання адвокатських запитів, вивчення матеріалів спору між Позивачем та Відповідачем, складення даної позовної заяви, підготовки матеріалів справи для подання її до суду, та виставлено рахунок у розмірі 8 000,00 гривень, який позивачем було оплачено в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на зазначене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на обсяг задоволених позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по справі на оплату судового збору у розмірі 10 693,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial