Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

16.07.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку № [ADDRESS]. У належному їй будинку зареєстрований як такий, що постійно там проживає відповідач [PERSON], який є її сином. Проте відповідач [PERSON] не проживає в належному їй будинку з 2000 року. Наявність реєстрації відповідача в належному їй житловому приміщенні перешкоджає їй користуватися житловим приміщенням (отримувати субсидії на оплату комунальних послуг). В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити та повідомила суду про те, що вона є власником будинку по [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований, але фактично не проживає з 2000 року її син [PERSON] Відповідач [PERSON] судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву в якій зазначив, що визнає позов та не заперечує проти його задоволення. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши вступне слово позивачки та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачами та, відповідно, для його задоволення, у зв'язку з цим, суд враховує наступне. Відповідно до копії свідоцтва про право власності №88 від 22.12.1994 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] ( а.с.2). Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] його матір'ю є [PERSON] (а.с.7). Згідно рішення Новгород-Сіверської міської ради про перейменування вулиць та провулків у [ADDRESS] (а.с.21). Відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований з 06.01.2001 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про місце проживання особи за відомостями Відділу державної реєстрації Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та довідкою про склад сім'ї або зареєстрованому у житловому приміщенні (будинку) осіб (а.с.4,13). Також встановлено, що з 2000 року [PERSON] фактично не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується актом депутата Новгород-Сіверської міської ради [PERSON], складеним в присутності сусідів-свідків: [PERSON] проживаючої за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], проживаючої за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Стаття 405 ЦК України визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад сімнадцять років, тобто з 2000 року по теперішній час, домовленості про інше між сторонами не досягнуто, тому суд приходить до переконання, що [PERSON] втратив право на користування житлом позивачки. Крім того, стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням і задовольняє позов повністю. Відтак, встановлені підстави для задоволення позову.

Outcome: approved