Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

15 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 16 серпня 2017 року Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №223. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем зареєстрований шлюб Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №223. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в зв`язку з чим продовження шлюбних стосунків є неможливим. З січня 2019 року шлюб існує формально, вони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства. Спільних неповнолітніх дітей позивач з відповідачем не мають, проти розірвання шлюбу відповідач не заперечує, проте до органів державної реєстрації актів цивільного стану для розірвання шлюбу у позасудовому порядку не з`являється. Вважає, що його з відповідачем сім`я розпалась остаточно, миритись та відновлювати подружні стосунки не бажає, в зв`язку з чим звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2019 року відкрите загальне позовне провадження у справі, призначене підготовче судове засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У визначений вказаною ухвалою суду строк, відповідач [PERSON] своїм правом, передбаченим ЦПК України, не скористалась та відзив на позовну заяву [PERSON] суду не надала. 26 березня 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу її реєстрації, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, однак, в судове засідання без поважних причин двічі не з`явилась, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви суду не надала. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч.1 ст.21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 16 серпня 2017 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували 16 серпня 2017 року шлюб, про що в цей же день вчинено відповідний актовий запис № 223. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.3). Відповідно до матеріалів цивільної справи, позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] спільних неповнолітніх дітей не мають, однак остання відмовляється розірвати шлюб у позасудовому порядку через органи реєстрації актів цивільного стану. Позивач [PERSON] у своїй позовній заяві зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, в зв`язку з чим продовження шлюбних стосунків є неможливим. З січня 2019 року шлюб існує формально, вони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства. Вважає, що його з відповідачем сім`я розпалась остаточно, миритись та відновлювати подружні стосунки не бажає. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву суду не надала. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії, одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням вимог ст.110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У ст.17 Закону України №3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права». Так, ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» в ЄСПЛ не є чітко визначеним і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання без поважних причин не з`явилась, своїм правом, передбаченим ЦПК України, не скористалась та відзиву, заперечень чи клопотань щодо позовної заяви,в тому числі і щодо відновлення їй дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу, суду не надала, після розірвання шлюбу суд залишає відповідачу прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції №0.0.1521141604.1 від 13 листопада 2019 року позивачем - [PERSON] при поданні позовної заяви до Соснівського районного суду м. Черкаси про розірвання шлюбу з [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок (а.с.1). Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного, відповідно до ст.51 Конституції України, згідно ст.ст. 3, 24, 105, 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved