Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

16.06.2021 позивач звернувся з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі 114\~088,50 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 84\~578,62 грн., що складає 198\~667 грн. 12 коп. Свої вимоги мотивує наступним. Він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 03.09.2018 та був звільнений 23.11.2020. Після звільнення відповідач не здійснив повного розрахунку належних йому сум, а тому станом на день подачі позивачем позовної заяви сума заборгованості по заробітній платі складає 114088 грн.50 коп. Також, відповідно до ст.117 КЗпП України позивач має право отримати середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні. Звільнено в листопаді 2020 і до цього часу він не отримав належні йому суми. Тобто затримка розрахунку при звільненні складає 07 місяців (з листопада 2020 по червень 2021). Згідно довідки ДП «Ніжинський КХП», загальна сума догоду за період з травня 2020 року по жовтень 2020 року становить 55995 грн. 90 коп. Відповідно, середньомісячна зарплата становить 9332 грн. 65 коп. Середньомісячна заробітна за останні два місці складає 12082,66 грн. Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку на його складає 84578 грн. 62 коп. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач 27.07.2021 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки, у судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки в судові засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Своїм правом на подання відзиву на позов відповідач у визначений строк відповідно до положень ЦПК України не скористався. Тому, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 03.09.2018, працював на посаді начальника виробництва в виробничому відділі, 23.11.2020 звільнений за власним бажанням у зв`язку з порушенням умов трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, що вбачається із копії трудової книжки позивача (а.с.8-9). З довідки №36 від 20.05.2021 встановлено, що заборгованість по заробітній платі станом на 20.05.2021 становить 114088,50 грн. (а.с.10). З довідки про доходи вбачається, що сума доходу за період з 01.05.2020 по 31.10.2020 без урахування аліментів становить 55\~955,90 грн. (а.с.11). За змістом ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). На підставі наявних у справі матеріалів достовірно встановлено, що станом на час звільнення і до цього часу відповідач не провів повного розрахунку з позивачем, не виплатив йому заробітної плати при звільнення, розмір якої підтверджується вищезазначеною довідкою, виданою відповідачем. Докази на підтвердження спору сторін про розмір належних до виплати сум позивачу при звільненні відсутні. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості при звільненні. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу (підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у ст.116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум мала бути здійснена відповідачем саме в день його звільнення. Таким чином, відповідачем порушені трудові права позивача щодо невиплати належних йому при звільненні сум, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є підставною. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, відповідно до п.5 розділ IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз.1 п.8 розділ IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Такий розрахунок відповідає змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування, зокрема, Постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі №635/2084/16-ц та Постанові Верховного Суду від 02.08.2019 у справі №755/17855/16-ц. Виходячи з аналізу зазначених норм, для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід враховувати кількість робочих днів затримки, а не місяців, як вказано позивачем. Так, середньоденна заробітна плата позивача складає 561 грн. 98 коп. (8\~253 грн. 12 коп. +15\~912 грн. 21 коп. / 43 дні). Період затримки розрахунку з 24.11.2021 до дня подачі позову складає 140 робочих днів. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за цей період складає: 561 грн. 98 коп. х 140 робочих днів = 78\~677 грн. 20 коп. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір та на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду.

Outcome: partial