Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

15.10.2014 року представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 29.08.2006 року між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг без номеру від 29.08.2006 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 6 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в обмін на зобовязання відповідача погашати кредит у строки та порядку, передбаченими Договором зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік. Вказаний договір складається із Заяви, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Правил користування платіжною карткою та фактично є договором приєднання, згоду на укладення якого шляхом приєднання до умов встановлених банком відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві. Згідно з п.п. 3.2., 3.3. Умов і Правил надання банківських послуг відповідач надав свою згоду на зміну (збільшення або зменшення) банком кредитного ліміту у будь-який момент. Пунктом 9.12. Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. В порушення умов договору, статей 526, 530 ЦК України відповідач належним чином не виконав покладених на нього зобовязань по погашенню кредиту, у звязку з чим, станом на 31.08.2014 року утворилася кредитна заборгованість в загальному розмірі 23 372,13 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом 4 098,55 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом 17 684,43 грн., а також штрафів відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: фіксованої частини - 500,00 грн. та процентної складової 1 089,15 грн. Дану заборгованість представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зявився, згідно письмового клопотання представник позивача - [PERSON] просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Згідно наданих нею письмових пояснень термін дії договору відповідає терміну дії картрахунку, строк дії картки - до серпня 2012 року. Згідно п.9.3 Умов надання банківських послуг картрахунок відкривається на невизначений термін, а його закриття можливе лише за заявою відповідача. В силу ненадання відповідачем такої заяви термін дії картки був продовжений, а відтак продовжений і термін дії самого кредитного договору. На пролонгацію договору також вказує і п. 9.12. Умов, у звязку з чим, вважає, що пропущення строку позовної давності виключається (а.с.51,52-53,55). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить його власноручна розписка (а.с.49), в судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання також не зявився, надавши до суду письмову заяву, в якій просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову (а.с. 40,41,42). У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 29.08.2006 року між Закритим акціонерним товариством [PERSON] банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] „ПРИВАТБАНК (а.с.20) та відповідачем [PERSON] (далі, - Клієнт) був укладений договір про надання банківських послуг без номеру від 29.08.2006 року (далі, - Договір), який складається із Заяви, Умов і Правил надання банківських послуг (далі, - Умови) та Правил користування платіжною карткою, згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві (а.с.10, 11-16). По суті вказаний Договір є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ні відповідачем, ні його представником не оспорювалося, що позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 6 400,00 грн. [PERSON], у свою чергу, у відповідності до п. 6.5. Умов зобовязався погашати заборгованість по кредиту щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, процентами за його користування за базовою процентною ставкою 36% на рік та комісії (а.с.10 зворот). Згідно п.п. 3.2., 3.3. Умов і Правил надання банківських послуг Клієнт надав свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку, а також надав право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту у будь-який момент. Відповідно до п. 8.6. Умов при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 120 днів, Клієнт зобовязується сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Усупереч умовам спірного договору [PERSON] взяті на себе кредитні зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 31.08.2014 року за ним рахується заборгованість у загальному розмірі 23 372,13 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом 4 098,55 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом 17 684,43 грн., а також штрафів відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: - фіксованої частини - 500,00 грн. - процентної складової 1 089,15 грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7-9). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається (ст.ст. 525, 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч.2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, однак такого договору між сторонами укладено не було. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Верховний Суд України, рішення якого є обов'язковим для всіх судів України в силу 360-7 ЦПК України, у правовій позиції, викладеній в постанові від 19.03.2014 №6-20цс14, вказав на те, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. З урахуванням викладеного, суд переконаний, що визначальною обставиною при визначенні моменту початку перебігу позовної давності є граничний строк виконання зобовязання (погашення кредиту), що відповідає строку дії карти, а не строку дії договору, визначений пунктом 9.12. Умов і Правил надання банківських послуг, на що вказувала представник позивача. Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки, виданої відповідачу за спірним Договором - до серпня 2012 року (а.с.54), отже її дія закінчилася 31.08.2012 року, а з даним позовом ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернулось 15.10.2014 року, тобто в межах загальної позовної давності, у звязку з чим, заява представника відповідача в частині застосування строку позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом задоволенню не підлягає. Натомість суд вважає за необхідне застосувати спеціальну (скорочену) позовну давність у один рік до вимог про стягнення з відповідача неустойки - штрафу (фіксованої частини) у сумі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) 1 089,15 грн. Згідно зі ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню), під якою розуміється грошова сума або інше майно. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Будучи вільними у визначенні умов договору (ст. 6, 627 ЦК України), сторони відступили від положень законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, домовившись про визначення штрафу і у твердій сумі. Відштовхуючись від граничної дати повернення кредиту, яка повязується з останнім днем місяця дії картки, а в даному випадку - це 31.08.2012 року, вже починаючи з 01.09.2012 року та протягом одного року в позивача була можливість реалізувати своє право через суд, однак з даним позовом він звернувся 15.10.2014 року, тобто поза межами 1-річного строку позовної давності. Доказів, які б свідчили про переривання відповідачем строку позовної давності у відповідності до ст. 264 ЦК України суду не представлено. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14). Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено порушення умов Договору про надання банківських послуг без номеру від 29.08.2006 року, у звязку з чим, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню сума заборгованості за вищевказаним Договором, станом на 31.08.2014 року, в розмірі 21 782,98 грн., що включає в себе: заборгованість за кредитом 4 098,55 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом 17 684,43 грн. В частині стягнення з відповідача штрафу (фіксованої частини) в сумі 500,00 грн. та штрафу (процентної складової) 1 089,15 грн. позов задоволенню не підлягає, у звязку з пропуском строку позовної давності звернення до суду. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позивачу частково задоволено позовні вимоги у розмірі 21 782,98 грн. замість 23 372,13 грн., що становить 93 % заявлених вимог (21 782,98 грн. х 100% / 23 372,13 грн. = 93 %), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 226,55 грн. (243,60 грн. х 93% / 100% = 226,55 грн.) (а.с.1).

Outcome: partial