Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

16.08.2017 року до суду звернулася позивача, яка просила позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову було зазначено, що відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні доньки, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться станом здоров`я доньки, не телефонує їй, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки, яке відповідач не виконує. Питання щодо відповідача розглядалося на комісії з захисту прав дитини та було ухвалено відповідний висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою судді від 31.01.2018 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до слухання у загальному позовному провадженні, визначено дату проведення підготовчого судового засідання та порядок подання відзиву відповідачем (а.с.19). Ухвалою суду від 28.02.2018 року підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.35). Протокольною ухвалою суду від 26.04.2018 року суд, враховуючи вік дитини та вимоги ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України визнав явку дитини до суду обовязковою та поклав виконання вказаного обовязку на позивача через її представника, присутнього у судовому засіданні. Вказана ухвала суду виконана з боку позивача, з якою проживає дитина, не була, а у судовому засіданні 08.06.2018 року суду були надані довідка від 25.05.2018 року без вихідного номеру, оскільки 01-39 є лише індексними номером документу, а не його порядковим вихідним номером Нововодолязького ліцея Нововодолазької селищної ради Харківської області, про те, що [PERSON] працює у вказаному ліцеї практичним психологом (а.с.68) та висновок від 29.05.2018 року за №01-39/108 за результатами практичного дослідження [PERSON], учениці [INFO], складений відповідним практичним психологом [PERSON] та за підписом директора ліцею [PERSON], відповідно до якого встановлено, що емоційний контакт між батьком та дитиною втрачений, батько не втручається в особисте та шкільне життя дівчинки, не відвідує заклад освіти, не цікавиться навчальними досягненнями дитини (а.с.69-70). У судовому засіданні 08.06.2018 року представник позивача з поданих нею документів психолога вважала допит дитини не можливим, в той же час позовні вимоги вона підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні 26.04.2018 року спростував наявність в нього заборгованості зі сплати аліментів відносно дитини, надавши відповідні квитанції, а у судовому засіданні 08.06.2018 року вказав, що він бажає вислухати дитину та повідомив, що між ним та позивачем склалися вкрай неприязнені стосунки, в які він не бажає вплутувати дитину, у звязку з чим вважає, що коли вона трохи підросте, вона особисто надасть оцінку і поведінці позивача, і поведінці відповідача як батьків. Наразі він не бажає її травмувати психологічно та з цією метою не відвідує навчальний заклад, де вона навчається, та за місцем її фактичного мешкання. На питання представника позивача, що заважає відповідачу звернутися до суду із заявою про усунення перешкод йому у спілкуванні дитини, [PERSON] повідомив, що не бачить необхідності у судовому рішенні з цього приводу, оскільки головне є те, як на примусові заходи відреагує дитина, до того ж він працює, мешкає від дитини на значній відстані, а тому постійно приїжджати до дитини не має можливості. Окремо щодо висновку органу опіки та піклування повідомив, що дитина на його засідання не викликалася та не опитувалася, хоч і окремо від нього, членам комісії із захисту дітей він повідомив таку ж інформацію, що і суду, жодної провині у своїх діях не вбачає, а тому вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити у повному обсязі через безпідставність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не прибув, надавши заяву від 21.02.2018 року за №02-19/481, в якій позовні вимоги позивача підтримали та просили їх задовольнити, а справу просили розглянути без участі представника третьої особи (а.с.33-34). Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши надані суду матеріали справи, вирішивши розглянути справу без допиту дитини, відносно якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №176950, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області (а.с.6). Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 15.02.2016 року по справі №631/60/16-ц шлюб між сторонами розірваний. Вказане рішення 25.02.2018 року набрало законної сили (а.с.7). Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 16.02.2016 року по справі №631/39/15-ц з відповідача та користь позивача на утримання спільної дитини сторін по справі [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів та заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, вирішено питання судових витрат (а.с.8). Судом під час розгляду справи встановлено, що станом на день постановлення судового рішення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини відповідач не має, оскільки кошти перераховує позивачу регулярно у розмірі в середньому 1500,00 грн. на місяць з власної ініціативи, що підтверджують квитанції ПАТ КБ «Приватбанк», які за клопотанням відповідача були долучені до матеріалів справи 26.04.2018 року (а.с.48-60). Висновком органу опіки та піклування Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 26.07.2017 року за вих. №02-30/1849 було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на підставі ч.2 п.1ст.164 Сімейного кодексу України, тобто ухилення від виконання своїх батьківських обовязків (а.с.9). Таким чином, підставою для задоволення позовних вимог позивач заявила саме відсутність участі відповідача у постійному вихованні дитини. Сама дитина ані органом опіки та піклування з невідомих суду причин, а ні судом з причин небажання позивача відпускати дитину для допиту у суді навіть за участю відповідного дипломованого психолога, опитана щодо її ставлення до батька не була. Суд надані суду докази з боку позивача щодо неможливості допиту дитини, а саме висновок відповідного психолога Нововодолазького ліцея Нововодолазької селищної ради Харківської області є належні докази відповідно до ст.77 ЦПК України не сприймає, оскільки інформацію, яку суд може отримати безпосередньо, він повинен отримувати безпосередньо, а не через докази, які до того ж оформленні з порушенням відповідної інструкції з діловодства у навчальних закладах та без встановлення повної освіти психолога, який проводив дослідження дитини та методики, яку вказаний психолог використовував при своєму дослідженні. Щодо висновку органу опіки та піклування, як основного докази по справі щодо предмета позову, то вказаний доказ суд оцінює критично, оскільки в ньому відсутні посилання, в чому саме полягає відсутність з боку відповідача моральної, матеріальної та фізичної підтримки дитині, враховуючи те, що як встановлено судом позивач як мати фактично перешкоджає батьку відповідачу по справі бачити дитину та вільно з нею спілкуватися навіть у своїй присутності. Таке вільне трактування органом опіки та піклування своїх прав при складанні відповідного висновку (враховуючи встановлення судом того факту, що аліменти відповідач справно та в більшому, ніж це передбачено законом розмірі, сплачує та того факту, що висновок фактично грунтувався на довідці навчального закладу, де навчається дитина, та попередньому рішенні органу опіки та піклування від 19.05.2017 року, яким батьку було надано строк для налагодження стосунків з дитиною без зазначення в чому саме повинно виявитися таке налагодження, враховуючи позицію матері щодо його спілкування з дитиною) є не виконанням своїх прямих посадових обовязків як членів комісії по захисту прав дитини Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області щодо деталізованого в кожному конкретному випадку з`ясування підстав та умов, обов`язкових для позбавлення батьківських прав. До того ж вказаним органом взагалі не опитувалася сама дитина, а висновок щодо доцільності був зроблений на підставі довідок, які є другорядними щодо основного питання, а чи бажає дитина взагалі, аби відповідача позбавили щодо неї батьківських прав, що є обовязком будь-якого органу із захисту прав дитини відповідно до ч.2 ст.171 СК України. Таким чином, вимоги позову, враховуючи позицію позивача та відсутність безпосередності допиту дитини та позицію відповідача не підлягають задоволенню та повинні бути відхилені разом із встановленням не відповідності висновку органу опіки та піклування Нововодолазької районної державної адміністрації від 26.07.2017 року вимогам закону щодо підстав його складання. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав це винятковий захід до батьків, який використовується державою саме з метою захисту її прав, а в чому полягає захист прав дитини в цій справі, враховуючи позицію позивача судом так і не було встановлено. Статтями 111 та 114 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. При цьому діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed