Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

16 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В позовній заяві вказував, що 19 березня 2000 року померла його бабуся [PERSON]. Внаслідок смерті останньої відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: смт. Зарічне, вул. Крижова, 25, Зарічненського району, Рівненської області. Він є спадкоємцем за заповітом і прийняв спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернувся в нотаріальну контору із відповідною заявою. Покликаючись на те, що він не має можливості оформити право власності на будинок в нотаріальній конторі, у звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів, [PERSON] просив визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в смт. Зарічне, вул. Крижова, 25, Зарічненського району, Рівненської області після смерті його бабусі [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, та покликаючись на доводи, викладені в позовній заяві просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні предявлений позов визнав. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 19 березня 2000 року помела бабця позивача [PERSON]. Внаслідок смерті останньої відкрилась спадщина на належне їй майно. За технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 25 на вул. Крижова, селища Зарічне, Зарічненського району, Рівненської області значиться спадкодавець [PERSON] (а.с.14-16). 06 липня 1990 року державним нотаріусом Зарічненської державної нотаріальної контори було посвідчено заповіт [PERSON], яким остання заповіла усе своє майно [PERSON] (а.с.12). Таким чином, відповідно до заповіту від 06 липня 2000 року, який не змінений і не відмінений, позивач по справі [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину, як спадкоємець за заповітом, оскільки у встановлений законом строк звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] (а.с.35). Статтею 548 ЦК Української РСР (який був чинний на час виникнення спадкових правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 561 ЦК Української РСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно листа Зарічненської районної державної нотаріальної контори від 04 вересня 2015 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документа на будинок у спадкодавця (а.с.4). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки [PERSON] при житті не оформила та не отримала правовстановлюючий документ на це майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини. Таким чином вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задоволено повністю, відтак з відповідача на користь позивача слід присудити 1485,42 грн. документально підтверджених судових витрат. На підставі ст.ст. 548, 561 ЦК Української РСР, ст. 328 ЦК України,

Outcome: approved