Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

16.12.2014 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з уточненим в ході розгляду справи позовом до [PERSON] за участі третьої особи органу опіки та піклування Слов'янської міської Ради Донецької області про надання дозволу на вивіз дитини за територію України. Свої вимоги обґрунтувавши тим, що з 16.03.2002 року по 17.10.2003 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу з відповідачем сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Донька проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач протягом 10 років участі у вихованні та утриманні доньки не приймає.На теперішній час позивачка має можливість поїхати з донькою до Російської Федерації на новорічні свята і тому просить суд надати їй дозвіл на виїзд за кордон своїє неповнолітньої дитини без згоди батька на період з 05.01.2015 року по 04.02.2015 року, оскільки відповідач відмовився добровільно надати згоду. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву згідно якої надала право представляти свої інтереси своєму представнику. Представник позивача, адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Слов'янської міської Ради, Ковальчук І.Ю. до судового засідання не з'явилася, надавши до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності, просила винести рішення з урахуванням інтересів дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Донбас», причину неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд вправі постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в них докази, в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. З 16.03.2002 року по 17.10.2003 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Донька проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач протягом участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. На теперішній час позивачка має можливість поїхати з донькою до Російської Федерації на новорічні свята і тому просить суд надати їй дозвіл на вивіз за кордон своїє неповнолітньої дитини без згоди батька на період з 05.01.2015 року по 04.02.2015 року, оскільки коли вона звернулась до відповідача з проханням дати згоду на тимчасовий виїзд дочки за межі України, відповідач їй відмовив. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Конституції України, Декларації прав дитини, Сімейного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Статтею 7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. На виконання ст.7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини , їх тимчасового затримання та вилучення. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до змісту Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 - виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у випадках, визначених цими Правилами, або у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тобто чинним законодавством встновлений певний порядок та умови за яких суд може дозволити вивіз дитини за кордон, зокрема розглядаючи спір щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди одного із батьків суд зобов'язаний визначити термін вивезення дитини за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька. З матеріалів справи вбачається, що позивачка бажає вивезти дитину до Російської Федерації на новорічні свята на період з 05.01.2015 року по 04.02.2015 року. З огляду на вищевказане, та не виходячи за межі позовних вимог суд приходить до переконання, що строк на який позивачка бажає вивезти дитину, а саме з 05.01.2015 року по 04.02.2015 року вже пройшов, жодних інших доводів, уточнень чи вимог позивачка суду не заявляла, підстави та обгрунтування для надання і визначення іншого строку для виїзду дитини за кордон у суду відсутні. Крім того вимоги позивачки в частині надання дозволу на вивіз дитини до досягненню дитиною 16 річного віку, є також необгрунтованими, оскільки діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на тимчасовий виїзд дитини, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, а тому такі поїздки можуть та повинні мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Аналізуючи вищенаведене суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed