Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 16 травня 2019 року [PERSON] [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області\~ із позовом до ТОВ «Компанія «Енергія» (далі - відповідач) про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, зобов`язання повернути земельну ділянку та стягнення упущеної вигоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка була власником земельної ділянки, площею 0,8917 га, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області. 22 січня 2019 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області їй було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку. За життя мати уклала договір оренди землі від 4 грудня 2012 року із ТОВ «Компанія «Енергія» строком на 5 років, відповідно до п.8 договору. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.42 договору) із строком дії до 27 вересня 2018 року. Їй стало відомо, що 05 лютого 2018 року між ТОВ «Компанія «Енергія» та [PERSON] (покійною матір`ю) нібито укладено додаткову угоду до договору оренди землі, відповідно до якої сторони домовились збільшити строк дії договору на 15 років, з моменту закінчення строку, вказаного у п.8 договору. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 05 лютого 2018 року зареєстрована додаткова угода до договору оренди землі між відповідачем та [PERSON] , яка якимось чином була узгоджена між сторонами та строк дії договору оренди землі становить - до 27 вересня 2033 року. У зв`язку з існуванням спірної додаткової угоди від 05 лютого 2018 року, яку її мати не укладала, оскільки [INFO] померла, позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися належною їй на праві власності земельною ділянкою, зокрема передати земельну ділянку в оренду іншій особі. 12 вересня 2018 року до неї звернувся ФОП [PERSON] з письмовою пропозицією орендувати земельну ділянку строком на сім років за орендну плату 4000 грн. на рік, на яку вона погодилась, однак фактично не має змоги передати земельну ділянку в оренду, оскільки нею користується відповідач. Так як цикл вирощування сільськогосподарських культур у цьому році вже закінчився, у зв`язку із вчиненням недійсного правочину їй завдано збитків (упущену вигоду) за період з 01 жовтня 2018 року по 31 грудня 2019 року, тобто з моменту закінчення строку дії договору оренди землі -27 вересня 2018 року і до кінця поточного року. На підставі викладеного позивач просить: визнати недійсною додаткову угоду б/н від 04 грудня 2012 року, укладену 05 лютого 2018 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» про продовження на 15 років оренди земельної ділянки, площею 0,8917 га, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] ; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» повернути земельну ділянку, площею 0,8917 га, розташовану на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] ; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» 4700 грн. упущеної вигоди, як дохід від оренди земельної ділянки, площею 0,8917 га, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] . У судове засідання позивач не з`явилася, однак в поданій до суду 17 липня 2019 року заяві просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 51). Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду, причин неявки суду не повідомив (а.с. 49). Відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ухвали суду від 17 липня 2019 року прийнято рішення провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній матеріалів (доказів) (а.с. 54). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. [INFO] в селі Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с.18). Спадкоємцем майна [PERSON] за законом є її дочка [PERSON] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 січня 2019 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області (а.с. 19). Із вище зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що спадщина, на яку воно видане, складається із земельної ділянки площею 0,8917 гектарів, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, переданої для ведення особистого селянського господарства, що належить спадкодавці на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Шаргородською райдержадміністрацією Вінницької області та Відділом Держкомзему у Шаргородському районі Вінницької області 15 вересня 2010 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01:10:869:00227, кадастровий номер [NUMBER] . 04 грудня 2012 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергія» укладено договір оренди землі б/н, згідно з яким [PERSON] передала в оренду ТОВ «Компанія «Енергія» земельну ділянку, загальною площею 0,8917 га, кадастровий номер [NUMBER] 001:0155 (п.2 Договору), строком дії на п`ять років (п.8 Договору). Орендна плата становить 3 % за рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.42 договору) (а.с.20-23). 04\~грудня 2012 [PERSON] та ТОВ «Компанія «Енергія» підписано акт приймання - передачі земельної ділянки (а.с.24). Договір оренди землі б/н, укладений 04 грудня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «Компанія «Енергія» зареєстрований 27 вересня 2018 року Реєстраційною службою Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права номер 10079097 від 27 вересня 2013 року (а.с.26-27). 05 лютого 2018 року між ТОВ «Компанія «Енергія» та [PERSON] укладено додаткову угоду до Договору б/н від 04 грудня 2012 року, відповідно до якої сторони домовились збільшити строк дії договору на 15 років, з моменту закінчення строку, вказаного у п.8 договору (а.с. 25). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 05 лютого 2018 року зареєстрована додаткова угода б/н до договору оренди землі між ТОВ «Компанія «Енергія» та [PERSON] , яка узгоджена між сторонами та строк дії - до 27 вересня 2033 року (а.с.28-29). Поряд з цим, судом встановлено, що [PERSON] фізично не могла укласти 05 лютого 2018 року додаткову угоду з відповідачем, оскільки [INFO] померла (а.с.18). Отже, зазначена додаткова угода від імені орендодавця [PERSON] підписана іншою особою, відповідач ТОВ «Компанія «Енергія», без згоди та відома позивача, як спадкоємця земельної ділянки, яку орендує відповідач, надав додаткову угоду на реєстрацію до державного реєстратора Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, який 05 лютого 2018 року зареєстрував її в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з існуванням додаткової угоди від 05 лютого 2018 року, яку [PERSON] не укладала, позивач [PERSON] , як спадкоємець спадкового майна після смерті [PERSON] , позбавлена можливості вільно розпоряджатися належною їй на праві власності земельною ділянкою, зокрема передати земельну ділянку в оренду іншій особі. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що спірна додаткова угода від 05\~лютого 2018\~року до\~договору оренди\~землі \~б/н\~від 04\~грудня 2012\~року,\~укладена між\~ТОВ «Компанія\~«Енергія» та\~ [PERSON] , останньою не підписувалася, а тому підлягає визнанню недійсною Відповідно до вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, цивільна дієздатність учасника правочину, передбачена\~статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливе укладення договору оренди земельної ділянки. Частиною першою\~ст. 205 ЦК України\~передбачено, що правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі. Згідно з ч. 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відтак, зважаючи на те, що додаткова угода від 05 лютого 2018 року до договору оренди землі\~від 04\~грудня 2012\~року,\~ [PERSON] не\~підписувався,\~позаяк [INFO] \~року померла,\~посилання позивача\~на те,\~що особа,\~яка підписала\~цю угоду,\~не мала\~на це\~жодних повноважень,\~є таким,\~що ґрунтується\~на законі,\~а тому\~заявлена нею вимога про визнати недійсною зазначеної додаткової угоди підлягає задоволенню. Задовольняючи позов в цій частині, суд виходить також із правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-2512-цс15. Стосовно задоволення позову [PERSON] в частині повернення земельної ділянки, суд зазначає на наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,8917 гектарів, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 січня 2019 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області (а.с. 19). Отже, [PERSON] набула право власності на цю земельну ділянку, успадкувавши її за законом відповідно до ст. 1261 ЦК, а тому має право\~володіти,\~користуватися,\~розпоряджається нею\~на власний\~розсуд,\~однак зробити\~цього не\~може у зв`язку з перебуванням земельної ділянки в оренді відповідача, після закінчення строку дії договору оренди землі від 04 грудня 2012 року після 27 вересня 2018 року, а тому земельну ділянку належить повернути власникові. В обґрунтування заявленої вимоги про стягнення упущеної вигоди, позивач послалась на те, що належну їй земельну ділянку, яку орендує відповідач на підставі договору оренди землі від 04 грудня 2012 року, вона мала намір передати в оренду іншому орендареві по закінченню строку дії договору, тобто після 27 вересня 2018 року, про що усно повідомляла керівника ТОВ «Компанія «Енергія». Проте, відповідач шляхом підроблення додаткової угоди від 05 лютого 2018 року до договору оренди землі від 04 грудня 2012 року та проведення державної реєстрації, позбавив її, як власника земельної ділянки, права самостійно розпоряджатися своєю земельною ділянкою зокрема, передати її в оренду іншому орендарю. Внаслідок таких дій відповідача їй було завдано збитків у виді неодержаних доходів (упущеної вигоди) у сумі 4700 грн., що є предметом даного судового розгляду. З матеріалів\~справи судом\~встановлено,\~що 12 вересня 2018 року ФОП [PERSON] звернувся до [PERSON] з листом, в якому запропонував останній з 01.10.2018 року укласти договір оренди належної їй земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,8917 га, розташованої у с [ADDRESS] Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, із річним розміром орендної плати 4000 грн, по 2025 рік включно, із подальшою індексацією (а.с. 30), на що [PERSON] погодилася, що вбачається з її листа-відповіді від 18 вересня 2108 року (а.с.31). Проте, позивач фактично не має змоги передати належну їй земельну ділянку в оренду ФОП [PERSON] , оскільки нею користується відповідач. Статтею 152 Земельного кодексу\~України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до статей 15,16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.\~22\~Цивільного кодексу\~України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 2 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Аналізуючи наведені норми, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача на її користь 4700 грн. упущеної вигоди за період з 01 жовтня 2018 року по 31 грудня 2019 року підлягає до задоволення, оскільки строк дії договору оренди землі від 04 грудня 2012 року закінчився 27 вересня 2018 року, укласти договір оренди землі з ФОП [PERSON] з 01 жовтня 2018 року позивач позбавлена можливості, цикл вирощування сільськогосподарських культур у цьому році закінчився, тому у зв`язку із вчиненням недійсного правочину їй завдано збитків (упущену вигоду) , які складають 4700 грн, виходячи з пропозиції ФОП [PERSON] річного розміру орендної плати в сумі 4000 грн (а.с. 30). Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про повне задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , при зверненні до суду з позовом, сплатила 2305,20 грн. судового збору, тобто по 768,40 грн. за кожну із заявлених позовних вимог, які, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved