Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

15 квітня 2014 року позивач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеним позовом з проханням : розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 23 лютого 2008 року виконавчим комітетом Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, актовий запис № 1; стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від заробітної плати, починаючи з дня пред'явлення позову по день досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 23 лютого 2008 року виконавчим комітетом Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, актовий запис № 1, зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Це у них перший шлюб. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, за час перебування у шлюбі між ними постійно виникали непорозуміння і сварки. Зазначила, що фактично сім'я розпалась та існує лише формально, оскільки протягом тривалого часу вона з чоловіком не проживає разом. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечитиме її інтересам та інтересам їхньої дитини та унеможливлює примирення з відповідачем. Син залишається проживати з матір'ю, позивачем по справі. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає та матеріально не допомагає, а тому при розірванні шлюбу бажає вирішити питання про призначення аліментів на утримання сина [PERSON]. Позивач в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання зявився позовні вимоги визнав часткого, а саме : просив розірвати шлюб між ними та стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини від заробітної плати, судові витрати у справі покласти на сторін порівну. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Заслухавши надані сторонами пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 2008 року у виконавчому комітеті Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області сторони зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 23.02.2008 року (а.с.5). У сторін це перший шлюб, від якого народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 01.09.2008 року виконавчим комітетом Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 6). Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Також у судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній. Спір щодо місця проживання дитини також відсутній. Дитина залишається проживати разом з мамою - позивачем у справі. З цих підстав подальше існування сім'ї неможливе. З урахуванням зазначеного суд вважає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України. При ухваленні рішення судом враховано той факт, що сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та спільної дитини, що має істотне значення, у зв'язку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Син знаходиться на утриманні позивача. Відповідач участі у вихаванні дитини не приймає та матеріально не допомагає, хоча офіційно працевлаштований та має таку можливість. На утриманні відповідача інших малолітніх, неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб немає, відповідач має офіційний та стабільний заробіток і бажає сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини від заробітної плати. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] відповідно до ст. 183 СК України з визначенням розміру у частці заробітку батька. При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. У зв'язку з вище наведеним суд вважає, що розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, а саме: [PERSON], [INFO], слід визначити в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.04.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі в розмірі 243 гривні 60 копійок слід покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: partial