Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

16 листопада 2018 року [PERSON] звернулася з позовом про стягнення грошових коштів, вимоги за яким в подальшому були уточнені та позивач просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 394\~835,00 грн. Позов мотивує тим, що у 2013 році між нею та [PERSON] з її братом [PERSON] було досягнуто домовленість про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] з узгодженою ціною продажу квартири у розмірі, еквівалентному 24000 доларів США. Позивач вказав, що відповідач з братом [PERSON] завірили її, що є спадкоємцями квартири та післяоформлення спадщини будуть єдиними співвласниками зазначеного майна і, відповідно, одноособово мають право на розпорядження квартирою. Нотаріально оформити угоду купівлі-продажу обіцяли після отримання свідоцтв про право власності в порядку спадкування за законом. Позивач зазначила, що до укладення договору купівлі-продажу нею було передано [PERSON] та [PERSON] частину коштів, в рахунок сплати вартості квартири у розмірі 8000,00 доларів США. [INFO] [PERSON] помер. Пізніше позивачу стало відомо, що відомості надані [PERSON] та [PERSON] щодо належності квартири, не відповідають дійсності, оскільки, станом на 04.09.2018 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина. Також позивачу стало відомо, що [PERSON] не звертався із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] і [PERSON] та, відповідно, ні [PERSON] , ні [PERSON] не є спадкоємцями, які прийняли спадщину. Позивач вказала, що [PERSON] надала покази відповідно, до яких [PERSON] відмовився на її користь від будь - яких прав на квартиру [ADDRESS] . Вважає, що договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, укладено не було, оскільки на час досягнення домовленості ані [PERSON] , ані [PERSON] не були одноособово співвласниками квартири, повноважень щодо розпорядження усією квартирою не мали. [PERSON] була власником 1/5 частини та є спадкоємцем 2/5 частин після [PERSON] та [PERSON] , право власності на які станом на 2013 рік не оформлено, [PERSON] власником квартири та спадкоємцем, який прийняв спадщину не був, між сторонами не було досягнуто домовленості щодо усіх необхідних умов договору купівлі-продажу. Вказала, що кошти, передані [PERSON] та подружжю [PERSON] не є ані авансом, ані завдатком, а також те, що фактичним отримувачем усіх коштів була [PERSON] , а виконуючи її волю, їх частину (в рахунок сімейних розрахунків за відмову від долі у квартирі) вона передавала її брату - [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала судові пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню з огляду на таке. Встановлено, що 05.04.2013 року [PERSON] надала розписку, в якій зазначила, що зобов`язується виплатити суму, що залишилася у розмірі 14000 доларів США за покупку квартири [ADDRESS] до 30 вересня 2013 року. Відповідно до оригіналу розписок позивач [PERSON] віддала [PERSON] 1000 доларів США 09.07.2014 року частину оплати вищезазначеної квартири, 05.04.2013 року [PERSON] віддала [PERSON] частину оплати квартири 5000 доларів США. 09.07. 2014 року віддала [PERSON] 1000 ( тисячу) доларів США, 20.08.2014 року віддала [PERSON] 1000 (тисячу) доларів США, 26.08.2014 року [PERSON] віддала [PERSON] 1000 ( тисячу) доларів США, 05.04.2013 року [PERSON] віддала [PERSON] 5000 (п`ять) тисяч доларів США в рахунок оплати квартири по [ADDRESS] . Судом встановлено, що до моменту звернення до суду угода купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] між сторонами не укладена, на дату, зазначену в розписці 30 вересня 2013 року вона також укладена не була. Тобто, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач- [PERSON] разом зі своїм братом [PERSON] мали намір укласти договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим [PERSON] передавала [PERSON] , [PERSON] , також його дружині [PERSON] в рахунок належних з неї в майбутньому платежів - грошові кошти в загальній сумі 14000 ( чотирнадцять) тисяч доларів США, 6000 ( шість) тисяч доларів США. [PERSON] передала [PERSON] , останні кошти [PERSON] та його дружині [PERSON] . Також з`ясовано, що договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено не було, отримані відповідачем грошові кошти у розмірі 10000 (десять) тисяч доларів США позивачу [PERSON] не повертались. Відповідно до ч. 1. ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно положень ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. відповідно до ст.\~570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Системний аналіз вищевикладених норм закону дає суду підстави зробити висновок про правову природу, переданих позивачем відповідачу, коштів, що вони є саме авансом. Оскільки попередній договір та договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана відповідачу [PERSON] грошова сума у розмірі 6000 ( шість) тисяч - є авансом, який підлягає поверненню позивачу [PERSON] Кошти, які передавалися по розпискам [PERSON] та [PERSON] також є авансом, але вони не можуть бути стягнуті з відповідача [PERSON] , оскільки передача цих коштів, саме їй нічим не підтверджена, кошти, згідно розписок передавалися [PERSON] та його дружині [PERSON] . Доводи позивача про те, що кошти, які вона згідно розписок передавала [PERSON] та [PERSON] , передавались виключно за розпорядженням [PERSON] і фактичним отримувачем цих коштів була саме вона, не підтверджено належними доказами. Всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних доказів на підтвердження вищезазначеної обставини, тому позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів з відповідача [PERSON] підлягають частковому задоволенню, тільки в частині стягнення грошових коштів, які були передані згідно розписок особисто їй в розмірі 6000 ( шести) тисяч доларів, які позивач прохав стягнути в гривневому еквіваленті на час подачі позову і зазначив, що сума еквівалентна 6000 ( шести) тисячам доларів США на 30.10.2018 року складає 169200 гривень, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідачем у справі [PERSON] подана заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності, згідно ст. 257 ЦК України, відповідач прохає суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач пропустила трирічний строк позовної давності, тому що на думку відповідача, він повинен обчислюватись з 30.09.2013 року, саме в цю дату, зазначено в розписці повинен відбутися повний розрахунок [PERSON] за квартиру. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 592/6199/17- у постанові від 17 травня 2018 року. Суд вважає, що заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності в даному випадку застосована бути не може і обставини, викладені в постанові Верховного Суду від 17.05.2018 року не є подібними, встановленими судом при розгляді даної цивільної справи. Суду не надано належних доказів в підтвердження того, що сторонами була досягнута домовленість щодо укладення договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в певний строк, цей строк сторонами не погоджено. Так, в розписці від 05.04.2013 року, яка написана [PERSON] зазначено, що вона зобов`язується виплатити суму, що залишилася 14000 ( чотирнадцять) тисяч доларів за квартиру [ADDRESS] до 30 вересня 2013 року. Суд не може вважати цю дату 30.09.2013 року, датою, погодженою між сторонами укладення договору купівлі-продажу квартири, оскільки після неї, а саме, відповідно до розписок від 09.07.2014 року, 20.08.2014 року [PERSON] продовжувала віддавати [PERSON] та [PERSON] , а вони отримували від неї грошові кошти в рахунок оплати квартири, що свідчить, що між ними продовжувала існувати домовленість про купівлю [PERSON] в майбутньому цієї квартири. Заслуговують на увагу доводи позивача про те, що тривалий час сторони не могли укласти договір купівлі-продажу квартири ,оскільки відповідач [PERSON] та її брат [PERSON] на момент отримання коштів від неї не були єдиними власниками квартири, і не мали правовстановлюючих документів для оформлення угоди, весь час запевняли [PERSON] про те, що оформлять документи. Ці доводи, підтверджені письмовими доказами, наданими позивачем і дослідженими в ході судового розгляду. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04.09.2018 року право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за : [PERSON] 1/5 частина, [PERSON] -1/5 частина, [PERSON] 1/5 частина, [PERSON] -1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина [INFO] [PERSON] помер. Свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , [PERSON] отримала тільки 30.10.2018 року, вже після подачі позову до суду. Тобто, всі ці обставини свідчать про те, що між сторонами існувала домовленість про купівлю саме позивачем [PERSON] цієї квартири, ні що не заважало відповідачу повернути їй кошти і продавати квартиру іншим особам, оскільки, зі слів відповідача [PERSON] угода не відбулася, саме з причини відсутності у [PERSON] коштів на повну оплату квартири. Той факт, що усна домовленість між сторонами на укладення договору купівлю-продажу існувала ще на період і 2016 року, підтверджує договір найму ( оренди) житла , укладений [PERSON] і [PERSON] , сином [PERSON] , який користувався квартирою на правах наймача, доки сторони б не уклали договір купівлі-продажу, тому казати, що датою укладання договору була визначена саме дата 30.09.2013 року, у суду немає законних підстав, як слід і для застосування трирічного строку позовної давності, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що між сторонами була домовленість про укладення договору купівлі продажу квартири в майбутньому і в рахунок майбутнього договору [PERSON] передавала кошти [PERSON] та [PERSON] , і сторонами не було досягнуто згоди щодо укладення договору купівлі-продажу в певний строк, договір завдатку в передбаченому законом порядку не укладався. Та обставина, що і на теперешній час відповідач не відмовляється від виконання домовленості, яка існувала між сторонами і готова укласти договір, а позивач відмовляється від його укладання, не свідчить про незаконність вимог позивача, оскільки сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору і зобов`язати сторону укласти той чи інший договір, не є законним. Оскільки, попередній договір та договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , який би за своїм змістом та формі відповідав би вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, грошова сума передана [PERSON] [PERSON] є авансом, який вже, як зазначив суд вище, підлягає стягненню, порушень зобов`язань з боку позивача [PERSON] не встановлено, оскільки ніяких договірних відносин, які б були підтверджені письмовими договорами, укладеними між сторонами відповідно до вимог закону, укладено не було. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі\~ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі пропорційно до задоволених позовних вимог , а саме судовий збір у розмірі 1692 грн. 00 коп. На підставі\~ вищевикладеного та

Outcome: partial