Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

16 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову посилається на те, 24.03.2016р. [PERSON] надав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 1700 євро. На підтвердження отримання коштів в борг [PERSON] 24.03.2016р. власноручно написав розписку, де зазначив строк повернення коштів через шість місяців від дня написання даної розписки. Однак відповідач не повернув грошові кошти у визначений строк, у зв'язку з чим позивач неодноразово звертався до відповідача по телефону про повернення боргу, але станом на день звернення до суду борг не повернуто. Крім того, на підтвердження існування боргу позивачем надано оригінал розписки від 24.03.2016р. Тому позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 1700 євро, що становить 53 061,43 грн. боргу, а також судовий збір в сумі 704,80 грн та понесені витрати на правничу допомогу в сумі 800 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в наданій суду позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлено, що 24.03.2016р. [PERSON] надав розписку про те, що він отримав у борг грошові кошти від [PERSON] в сумі 1700 євро, які зобов'язується повернути через шість місяців від дня написання даної розписки (а.с. 6). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. Із наданого позивачем оригіналу розписки, складеної 24 березня 2016 року, вбачається, що [PERSON] зобов'язався повернути борг в сумі 1700 євро. Дані кошти отримані від позивача відповідачем в чому він і розписався. Крім того, вищезазначена розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу (через шість місяців від дня написання даної розписки). Боргова розписка від 24.03.2016р. скріплена підписом [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов'язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал розписки від 24.03.2016р. (а.с.6). Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов'язання перед [PERSON] Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики в сумі 1700 євро, що становить 53 061,43 грн. обґрунтовані, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем подано квитанцію №5 від 13.08.2018р. згідно якої [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] гонорар в розмірі 800,00 грн. за складання позовної заяви (а.с.8). Надані позивачем документи відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, є належними доказами сплати [PERSON] грошових коштів за правничу допомогу адвоката. На підставі викладеного, та

Outcome: approved