Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

15 червня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів до [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2013 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають троє спільних дітей, які проживають з позивачем. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання дітей, то вона змушена звернутись до суду з цим позовом. Посилаючись на положення ст.ст.180-183 СК України просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі половини його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у письмовій заяві позов визнав та просить слухати справу за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2013 року, що набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 10-11). Від шлюбу сторони мають трьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження (а.с. 4-6). Діти проживають з позивачем. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач, не приймає участі в утриманні дітей, а отже він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Під час судового розгляду не встановлено обставин щодо поганого матеріального становища дітей, або поганий стан їх здоров`я. Позивач доказів протилежного суду не надала. Відповідач не надав інформації про свій стан здоров`я та матеріального становища, а отже суд вважає, що вони є задовільними. Відповідач інших утриманців не має і доказів протилежного суду не надав. Інших істотних обставин при визначенні розміру аліментів суд не знаходить. При цьому, частиною дев`ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На думку суду, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, а також беручи до уваги рівність прав та обов`язків батьків в утриманні дітей, на користь позивача з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/2 частки (половини) від його доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як просить позивач, і на що згоден відповідач. На підставі ст.142 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 454,00 грн., тобто 50 % його ставки, оскільки останній визнав позов під час підготовчого провадження. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: approved