Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

16 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 2005 року. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] Філіпа, [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Між сторонами припинені шлюбно-сімейні відносини. Причинами стало те, що відповідач постійно вчиняє вдома сварки, ображає дружину, висловлюється на її адресу та дітей нецензурною лайкою та погрожує їм фізичною розправою. Жити поряд з такою людиною стало тяжко та неможливо. Позивач постійно перебуває у напруженому стані та хвилюванні за себе та дітей. Все це призвело до негативного впливу на моральний стан дітей. [PERSON] неодноразово зверталася з заявою до Дружківського ВП Артемівського ВП ГУНП України в Донецькій області про притягнення [PERSON] до відповідальності за неправомірні дії у сімї, але відповідної реакції з боку правоохоронних органів не було. Відповідач жодного разу за це не відповів. 09 січня 2015 року позивач повторно зверталася до Дружківського ВП Артемівського ВП ГУНП України в Донецькій області з заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за фактом розбещення їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. 27 січня 2015 року позивач написала заяву про відмову від подальшого розслідування. 28 січня 2015 року слідчим Дружківського ВП Артемівського ВП ГУНП України в Донецькій області кримінальне провадження було закрито. Однак, 17 лютого 2015 року прокуратурою м. Дружківка вищевказану постанову як незаконну було скасовано. По кримінальному провадженню було надано вказівки щодо подальшого проведення досудового слідства. Однак, їй не відомо результати проведення досудового слідства, працівники поліції відмовляються надати таку інформацію. У листопаді 2015 року [PERSON] посварилися: відповідач застосував до дружини та їх сина фізичну силу. У цьому ж місяці позивач звернулася до Дружківського ВП Артемівського ВП ГУНП України в Донецькій області з відповідною заявою. Результати діяльності працівників поліції їй невідомо. Позивач вважає, що сімейні відносини припинені назавжди, їх поновлення і збереження не можливе, просить шлюб розірвати, дітей залишити їй на проживання, після розірвання шлюбу залишити прізвище Вершигора. У судовому засіданні 21 квітня 2016 року позивач пояснила наступне. Відповідач [PERSON] морально її пригнічував, заставляв з ним мешкати проти її волі. Неодноразово погрожував розправою їй та донці [PERSON]. 17 грудня 2014 року вона дізналася про факт розбещення ним доньки [PERSON], благала його покинути родину. [PERSON] застосовував до дружини фізичну силу - 23 лютого 2016 року він побив її і вона була змушена звернутися за допомогою до відділу поліції м. Дружківка. З 23 лютого 2016 року по 03 березня 2016 року він її бив кожен день. В даний час вони мешкають окремо один від одного. Матеріально він сім сімю не забезпечує. Позивач наполягала на позовних вимогах. Представник позивача [PERSON] у суді пояснив, що відносини у родині [PERSON] є вкрай конфліктними. Відповідач [PERSON] неодноразово змушував і морально, і фізично страждати дружину. Багато разів це траплялося на очах неповнолітніх дітей, що негативно впливає на розвиток їх дитячої психіки. Він багато разів застосовував до дружини фізичну силу. І, як наслідок, вона була змушена звертатися декілька разів до Дружківського відділу поліції. Приблизно у грудні 2014 року [PERSON] вчиняв розпусні дії щодо своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. При цьому він це добре усвідомлював. 09 січня 2015 року за заявою [PERSON] по даному факту відкрито кримінальне провадження № 12015050260000037. Вважає, що кримінальні дії відповідача є приводом для позбавлення його батьківських прав (ст. 164 СК України). Просить суд задовольнити позовну заяву [PERSON] Відповідач [PERSON] у суді позов не визнав. Пояснив, що свою дружину дуже кохає, поважає та робить усе можливе для збереження шлюбу. Вважає, що всі зазначені конфлікти ситуації [PERSON] є вигаданими та не правдоподібними. Він ніколи дружині не завдавав фізичного болю. [PERSON] ніколи не ображав. Дітей дуже любить та прожити без них не зможе. Вказав, що між ним і дружиною ніколи не припинялися шлюбні відносини. Він має намір і бажання зберегти родину. Для збереження шлюбу і сімї, просить суд надати строк для примирення, а у позові просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] у суді підтримав пояснення відповідача. Вважає, що для збереження сімї необхідно надати сторонам строк для примирення (близько чотирьох місяців). У судове засідання 21 вересня 2016 року сторони та їх представники не зявилися. Про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Позивач [PERSON] надала заяву, в якій просить справу розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає. Решта учасників процесу заяв або клопотань суду не надали. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 13 вересня 2005 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку зареєстрували шлюб, актовий запис № 701 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8-12). Відповідно до довідки від 30 вересня 2015 року № [NUMBER] [PERSON] є особою, яка перемістилась з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції з м. Донецька до м. Дружківка Донецької області (а.с.13). 03 березня 2016 року сторони припинили сімейне життя. Цій події сприяли наступні обставини. В грудні 2014 року відповідач [PERSON], знаходячись по вул. Полєнова, буд № 90 в м. Дружківка Донецької області, вчинив розпусні дії щодо своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. 09 січня 2015 року за заявою [PERSON] було внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12015050260000037 (попередня кваліфікація злочину ч.2 ст. 156 КК України). Постановою від 01 лютого 2015 року за заявою [PERSON] закрито кримінальне провадження. З пояснень позивача суд встановив, що відповідач [PERSON] неодноразово застосував до позивача фізичну силу, ображав її в присутності малолітніх дітей, що негативно вплинуло на їх психологічне здоровя. Крім того, відповідач надовго і безпричинно залишав сімю і мешкав окремо від них. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України їх відносини не є подружніми. Сімєю вважаються лише формально, оскільки спільно вони не проживають, не повязані спільним побутом та не мають взаємних прав та обовязків. Так, все в цілому призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 21 квітня 2016 року № 2/229/253/2016, ЄУН № 229/141/16-ц сторонам надано строк для примирення і збереження родини на чотири місяця, тобто з 21 квітня 2016 року до 22 серпня 2016 року (а.с.40). За цей період примирення між сторонами не відбулося. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має. Неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] Філіпа, [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд вважає за необхідне залишити проживати з матірю, оскільки відповідач не надав суд будь-яких заперечень з цього приводу. Суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище Вершигора після розірвання шлюбу.

Outcome: approved