Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

16 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», в якій просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі за період з 14 травня 2019 року по 30 червня 2019 року у розмірі 34 574,88 грн. В обгрунтування своїх вимог зазначав про те, що 15 вересня 2017 року його незаконно звільнили з посади заступника начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Західному регіоні - начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Львівській області - старшого державного інспектора з енергетичного нагляду. 13 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова у справі №466/7604/17 поновив його на посаді, вирішив стягнути на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Рішенням суду також було вказано про негайне виконання в частині його поновлення на посаді та виплаті середньомісячного заробітку у межах суми заробітної плати за один місяць. Постановою Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року залишено без змін. 05 червня 2019 року Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження №59250876 з примусового рішення суду від 13.05.2019. 12 червня 2019 року ДП «НЕК «Укренерго» було видано наказ №725-к про поновлення його на роботі. Проте, із вищевказаним наказом він був ознайомлений та допущений до роботи лише 01 липня 2019 року. Табелювати його робочий час та виплачувати заробітну плату згідно з відпрацьованого часу роботодавець почав з 01 липня 2019 року. Період затримки виконання рішення суду з 14.05.2019 по 30.06.2019 залишився неоплачений, тому він вирішив звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У визначений в ухвалі від 16 січня 2020 року строк від відповідач надійшов відзив на позовну заяву. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з мотивів, які вказані у ньому та запереченні на відзив, просив позов задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» Сивик А.П. в судовому засіданні позов заперечив з мотивів, які викладені у відзиві та відповіді на заперечення на відзив, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та представника відповідача Сивика А.П. , з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України ( далі по тексту - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із відокремленим підрозділом «Державна інспекція з енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на посаді заступника начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Західному регіоні - начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Львівській області відокремленого підрозділу «Державна інспекція з енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - старшого державного інспектора з енергетичного нагляду та був звільнений наказом Держенергонагляду від 15.09.2017 №1128 у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та введенням в дію організаційної структури та штатного розпису керівників, спеціалістів, службовців та робітників відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» відповідно до наказу Держенергонагляду від 30.03.2017 № 43-ОП. У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №466/7604/14 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу «Державна інспекція з енергетичного нагляду України», з участю третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог В.о. директора Відокремленого підрозділу «Державна інспекція з енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - Головного державного інспектора України з енергетичного нагляду Поліщука Вадима Валентиновича, Первинна профспілкова організація Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 13 травня 2019 року Шевченківським районним судом м. Львова у справі №466/7604/17 постановлено рішення, відповідно до якого: - скасовано наказ в.о. директора відокремленого підрозділу - заступника головного інспектора «Державної інспекції енергетичного нагляду України» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» Поліщука В.В. від 15.09.2017р. № 1128-к., як протиправний. - поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Західному регіоні - начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Львівській області відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - старшого державного інспектора з енергетичного нагляду з 16.09.2017р. - стягнуто з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16.09.2017 року по 13.05.2019року (час постановлення рішення) в розмірі 413 068,38 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. - стягнуто з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в дохід держави 5667,50 грн. судового збору. - допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді заступника начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Західному регіоні - начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Львівській області відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - старшого державного інспектора з енергетичного нагляду. - допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь [PERSON] середньомісячного заробітку в межах суми заробітної плати за один місяць. Постановою Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 30 січня 2020 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року залишено без змін. На виконання рішення суду 13 травня 2019 року було видано виконавчий лист про поновлення [PERSON] на роботі, який був пред`явлений до виконання у Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. 05 червня 2019 року Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження №59250876. Наказом № 725 -к т.в.о. директора ДП «НЕК «Укренерго» Ковальчука В.В. від 12 червня 2019 року позивача [PERSON] поновлено на посаді заступника начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Західному регіоні - начальника Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Львівській області відокремленого підрозділу «Державна інспекція енергетичного нагляду України» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - старшого державного інспектора з енергетичного нагляду з 16.09.2017. Крім того, у вищевказаному наказі було зобов`язано головного бухгалтера Департаменту бухгалтерського обліку державного підприємства «НЕК «Укренерго» [PERSON] здійснити [PERSON] виплату середньомісячного заробітку в межах суми заробітної плати за один місяць. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що із наказом про поновлення його на роботі він був ознайомлений та допущений до робочого місця лише 01 липня 2019 року. Із заяви [PERSON] від 01 липня 2019 року, яка адресована т.в.о. директору ДП «НЕК «Укренерго» [PERSON] , вбачається, що він просить здійснити йому виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі з 14.05.2019 по 30.06.2019. З рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року вбачається, що згідно з довідки інспекції Держенергонагляду від 31.10.2017 №313/10-17 середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 930,22 грн., а середньомісячний заробіток - 19999,73 грн., що не оспорюється сторонами. Згідно з ст. 73 Кодексу законів про працю України ( далі по тексту - КЗпП України) встановлено святкові дні 28 червня - День Конституції України; робота також не провадиться в дні релігійних свят - один день (неділя) - Трійця. Відповідно до ч.1 ст. 67 КЗпП України при п`ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день. У випадку, коли святковий або неробочий день (стаття 73) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого ( ч.3 ст. 67 КЗпП України). В періоді, за який [PERSON] просив стягнути середній заробіток, кількість робочих днів становила 14 днів у травні 2019 року та 18 днів у червні 2019 року . Згідно з частинами першою, сьомою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку ( ст. 129-1 Конституції України). Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Аналіз зазначених правових норм, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. Проте, відповідачем рішення суду в частині негайного поновлення позивача на роботі виконано не було. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України). Згідно з ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Такий правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 523/18850/14-ц. Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. При цьому, суд виходить з того, що при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі необхідно брати до уваги робочі дні, а не календарні. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 569/10189/16-ц. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, на думку суду є встановленими обставини про те, що після постановлення Шевченківським районним судом м. Львова рішення від 13.05.2019 рішення про поновлення [PERSON] на посаді, - відповідач виконав 01.07.2019, а тому є підстави вважати, що мав місце факт затримки з вини відповідача виконання судового рішення, у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою. Отже, за підрахунками: 14 (робочих днів у травні 2019 року) х 930,22 грн. (середньоденна зарплата) х 1, 047 ( коефіцієнт коригування заробітної плати) = 13 635,16 грн. 18 (робочих днів у червні 2019 року ) х 930,22 грн. (середньоденна зарплата) х 1, 047 ( коефіцієнт коригування заробітної плати) = 17 530,92 грн. 13 635,16 грн. + 17 530, 92 грн. = 31 166,08 грн., тобто такий розмір середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач на день звернення до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, такі судові витрати в розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial