Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

15 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначає, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 15.07.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання по зазначеному договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим за кредитним договором, станом на 30.04.2018 року, існує заборгованість у розмірі 31649,89 грн., яка складається з 6897,80 грн. - заборгованість за кредитом; 19899,93грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3106,93 рн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 250,00грн. - штраф (фіксована частина), 1495,23 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився. Представником відповідача - адвокатом [PERSON] надано відзив на позов у якому просить суд про застосуванні строків позовної давності. З цих підстав просить суд відмовити позивачу у задоволені позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву б/н від 15.07.2008 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 30.04.2018 року обсяг невиконаних зобов'язань відповідача складає 31649,89 грн. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач посилається на пункт 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, за яким договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він лонгується на такий самий термін. Відповідно до тексту анкети-заяви б/н від 15.07.2008 року, карта видається строком на один рік. Інші умови строку дії картки сторонами у письмовій формі не погоджувались. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. [PERSON] подала заяву про застосування позовної давності. Заяву про поновлення строку банк не подавав. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Крім того, у випадку якщо в кредитному договорі передбачена можливість вимоги банку дострокового повернення всіх кредитних грошових коштів внаслідок порушення кредитного зобов'язання, то в момент настання відповідних порушень банк набуває право звертатися до суду з позовом про повернення всієї суми заборгованості і відповідно змінюється строк виконання кредитного зобов'язання в повному обсязі. Тобто, позовна давність сплила на все кредитне зобов'язання, а відповідно до ст.266 ЦПК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідач підписав анкету-заяву про надання банківських послуг 15.07.2008 року. Кінцевий термін повернення коштів за договором відповідає строку дії картки, який встановлений терміном 1 рік, тобто до 15.07.2009 року. Банк у порядку позовного провадження звернувся до суду лише 15.05.2018 року, тобто поза межами встановленого ст. 257 ЦК України строку. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України.

Outcome: dismissed