Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

16 березня 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 236238-CRED від 27 червня 2008 року, за період з 27 червня 2008 року по 26 травня 2017 року, тобто за вісім років десять місяців та двадцять дев`ять днів, в загальній сумі 25 729,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 травня 2017 року становило 676 095,57 гривень, а також витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 3000 гривень. 30 серпня 2018 року головний державний виконавець Першого ВДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Ніколайчук Т.В. за заявою відповідача та на підставі спірного виконавчого напису нотаріуса виніс постанову про відкриття виконавчого провадження. Вважає, що вчинений приватним нотаріусом Бондар І.М. виконавчий напис №7263 від 03 серпня 2017 року є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинення нотаріусом відбулось всупереч вимогам чинного законодавства. На переконання позивача ПАТ КБ «Приватбанк» не було надано приватному нотаріусу належних доказів безспірності заборгованості, що є обов`язковим для вчинення виконавчого напису нотаріуса. Розрахунок заборгованості, поданий відповідачем нотаріусу, містить лише загальну суму заборгованості за кредитом, загальну суму відсотків та інші нарахування за користування кредитом, тобто вчинення спірного виконавчого напису відбулось на підставі наданого банком одностороннього розрахунку, який не є первинним бухгалтерським документом, що ставить під сумнів правильність, однозначність, безспірність і безумовність такого розрахунку заборгованості. Також вказує, що відповідач не направив йому письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому в розпорядженні нотаріуса під час вчинення спірного виконавчого напису не було доказів визнання ним суми заборгованості, пред`явленої банком до стягнення. Крім того, як вбачається з виконавчого напису, заборгованість за кредитним договором стягується за період з 27 червня 2008 року по 26 травня 2017 року, що становить вісім років десять місяців та двадцять дев`ять днів, тобто поза межами строків, визначених ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Також позивач вказує на ту обставину, що ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до суду з позовами про стягнення з нього кредитної заборгованості, що підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2008 року та рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 вересня 2013 року. Наведене свідчить, що кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Однак, в заяві про вчинення виконавчого напису банк заявив до стягнення проценти за кредитом, нараховані після пред`явлення до позичальника двох позовів, тобто вже після закінчення строку дії кредитного договору. З врахуванням наведеного, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7263, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 03 серпня 2017 року, яким запропоновано стягнути з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 236238-CRED від 27 червня 2008 року, за період з 27 червня 2008 року по 26 травня 2017 року в загальній сумі 25 729,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 травня 2017 року становило 676 095,57 гривень, а також витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 3000 гривень. Ухвалою судді від 23 березня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі , постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 квітня 2020 року на адресу суду від відповідача АТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує позов та вважає його безпідставним. На обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» не є належним відповідачем у цій справі, оскільки не має права видавати виконавчі написи. На думку представника відповідача, спір стосується оскарження дій органу владних повноважень, а тому не підвідомчий загальним судам. В справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. Однак, позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність заборгованості, яка заявлена банком. На спростування доводів позивача АТ КБ «Приватбанк» також вказує, що кредитний договір на час вчинення виконавчого напису нотаріусом не був припинений, адже п. 6.1 цього договору чітко визначає, що він є дійсним до повного виконання сторонами зобов`язань. Враховуючи, що позивач по теперішній час не погасив заборгованості за кредитним договором, вважає, що [PERSON] , користуючись правом на звернення суду з цим позовом, ухиляється від виконання договірних зобов`язань. Підсумовуючи наведене, АТ КБ «Приватбанк» вважає спірний виконавчий напис нотаріуса правомірним, адже вчинявся у відповідності до чинного законодавства, а тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився, заявою від 16 квітня 2020 року просить розгляд справи здійснювати без його участі, заявлені позовні вимоги - підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в своєму відзиві на позовну заяву також просить розглядати справи за відсутності представника відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що 27 червня 2008 року між ЗАТ «Приватбанк», який є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 236238-CRED, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 6000 доларів США зі сплатою 24 % річних за весь час користування кредитом. Строк повного погашення кредиту - 18 червня 2010 року (а.с. 41-43). 03 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7263, яким запропоновано стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 679 095, 57 гривень, які є його боргом за кредитним договором № 236238-CRED від 27 червня 2008 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «Приватбанк». Виконавчий напис нотаріуса містить такий розрахунок заборгованості: 5 139,63 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 19 365,02 доларів США - залишок заборгованості за відсотками; 1 225,23 доларів США - штраф. Загальна сума заборгованості становить 25 729,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 травня 2017 року становить 676 095, 57 гривень. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3000 гривень. Строк, за який провадиться стягнення: вісім років десять місяців двадцять дев`ять днів, а саме з 27 червня 2008 року по 26 травня 2017 року (а.с.9). Постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Ніколайчуком Т.В. від 30 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57082979 по примусовому виконанню виконавчого напису № 7263, вчиненого 03 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 679 095,57 гривень (а.с. 10). Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п.2 Переліку документів, для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу слід надати кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що строк, за який проводиться стягнення оспорюваним виконавчим написом нотаріуса становить 8 років 10 місяців 29 днів, а саме: з 27 червня 2008 року по 26 травня 2017 року, тоді як строк дії кредитного договору № 236238-CRED від 27 червня 2008 року закінчився 18 червня 2010 року. Також судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» до вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису зверталось до суду з позовами про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 236238-CRED від 27 червня 2008 року. Наведене підтверджено копією рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2009 року в справі за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та копією рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровськ від 11 вересня 2013 року в справі за позовом ПАТ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.11,12). Наведене свідчить, що відповідач після закінчення передбаченого кредитним договором строку кредитування, а також після реалізації свого права на стягнення заборгованості з позивача в судовому порядку, не припинив нараховувати відсотки за користування кредитними коштами та неустойки, звернувся до приватного нотаріуса з метою отримання виконавчого напису, пред`явивши нотаріусу розрахунок заборгованості за період з 27 червня 2008 року по 26 травня 2017 року, незважаючи на те, що заборгованість за цим кредитом вже стягувалась рішеннями суду. Крім того, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов кредитного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка позичальника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). В матеріалах справи відсутній доказ надіслання письмової вимоги [PERSON] про усунення порушень за кредитним договором № 236238-CRED від 27 червня 2008 року. Встановлено також, що документів, які б встановлювали прострочення [PERSON] виконання зобов`язання, містили б розрахунки по прострочених відсотках, штрафів з урахуванням днів прострочення, а також сум внесених боржником коштів на погашення відсотків по кредиту банком, нотаріусу надано не було. Таким чином, встановивши, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом не було дотримано вимоги статті 88 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки належних документів, які б підтверджували безспірність заборгованості нотаріусу надано не було, виконавчий напис видано після закінчення трирічного строку для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, а також враховуючи ту обставину, що на час вчинення виконавчого напису між сторонами вже існував спір щодо розміру заборгованості, про що свідчать рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2009 року та рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровськ від 11 вересня 2013 року, суд дійшов висновку про задоволення позову. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що АТ КБ «Приватбанк» не є належним відповідачем у цій справі, а сам спір не підвідомчий загальним судам, оскільки спори між боржниками та стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо суб`єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам ЦПК України вирішуються судом за позовами до стягувачів у порядку цивільного судочинства. З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, а відтак оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконанню. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved