Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

16.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, з подальшим її уточненням 27.03.2015 року, посилаючись на те, що позивач знаходився з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 18.03.2000 року, який 28.10.2008 року було розірвано на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області. 15.11.2001 року відповідачка уклала договір купівлі продажу, за яким придбала у власність за 18 500 грн. житловий будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Кам'яна Яруга, пров. Першотравневий, буд. 15. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18.08.2014 року визнано частково недійсним договір купівлі - продажу будинку №15 з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці виконкому Камяноярузької сільської ради за адресою: пров. Першотравневий, с. Кам'яна Яруга Чугуївського району Харківської області. Визнано за неповнолітнім [PERSON], [INFO], право власності на 1/3 частину житлового будинку № 15 за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Кам'яна Яруга, пров. Першотравневий. Позивач зазначає, що за час шлюбу з відповідачкою він вніс значний внесок у житловий будинок: провів газ, воду до будинку, побудував цегляну огорожу, встановив металеві ворота та хвіртку. З листопаду 2001 року по теперішній час позивач утримує будинок, доглядає за ним, ремонтує, сплачує комунальні послуги. Від продажу квартири своїх батьків за договором купівлі продажу від 29.04.2003 року, позивач отримав близько 35 600 грн. Перебуваючи на той час у шлюбі з відповідачкою, останній ці кошти вклав у ремонт будинку та у приведення його до житлового, комфортного стану, так як все намагався робити задля своєї родини. Увесь цей час [PERSON] разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], проживає в цьому будинку. За словами позивача, відповідачка, нехтуючи своїми материнськими обов'язками, покинула свого сина та проживає окремо. Через свій аморальний спосіб життя [PERSON] ніяким чином не приймала участі в утриманні будинку, бо постійно пиячила та гуляла. На підтвердження факту поліпшення житлового будинку [PERSON] звернувся до суб'єкта оціночної діяльності ФО-П [PERSON] для проведення розрахунків вартості витрат, вкладених в благоустрій та ремонт житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Кам'яна Яруга, пров. Першотравневий, буд. №15 за період з 15.11.2001 року по 11.09.2014 року, за результатами якого вартість витрат склала 90 472 грн. 26 коп. Крім того, 25.06.2014 року було складено висновок судової будівельно-технічної експертизи №2663 Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] та приватний нотаріус Чугуївського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на майно. Відповідно до цього висновку ринкова вартість спірного житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці за адресою: с. Кам'яна Яруга Чугуївського району Харківської області, пров. Першотравневий, 15, за станом на час оцінки (червень 2014 року) складає 199 336 грн. Позивач наголошує, що на підставі проведених експертиз можна дійти висновку про те, що витрати, вкладені в благоустрій та ремонт житлового будинку становлять 45,4 % ринкової вартості самого будинку. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на ст.322 ЦК України, згідно якої власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На статтю 367 ч. 4 ЦК України - майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, викладеним у письмовій формі. [PERSON] вказує, що згідно ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Положення ст.ст. 69-71 СК України вказують на те, що подружжя має право на поділ в натурі майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, при цьому їх частки є рівними. Для вимог про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю відповідно до ч.1 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, позивач в обґрунтування своїх вимог посилається і на ч. 3 статті 156 ЖК України якою визначено, що члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до житлового будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 4.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі - продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних і приміщень, або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК обов'язок. З зазначених підстав, а також у звязку із неможливістю вирішення даного спірного питання з відповідачем в добровільному порядку, позивач і звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь вартість витрат, вкладених ним в благоустрій та ремонт житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Камяна Яруга, пров. Першотравневий, буд. 15, за період з 15.11.2001 року по 11.09.2014 року у розмірі 90\~472 грн. 26 коп.; сплачений судовий збір та витрати на здійснення розрахунків вартості витрат, вкладених у благоустрій та ремонт житлового будинку у розмірі 2\~000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, посилався на те, що позивач за власний кошт здійснював ремонт вищезазначеного будинку, а саме: встановив нові ворота, дві хвіртки до воріт та огорожу; автономне водяне опалення; здійснив благоустрій системи газопостачання в будинку; встановив піч опалення з твердого палива; здійснив проведення та устрій електромережі, устрій водяного постачання, благоустрій каналізації та устрій вигрібної ями з бетонних кілець; здійснив косметичний ремонт кімнат будинку; провів ремонт двірних та віконних пройомів. Представник позивача наголосив, що всі витрати вкладені в ремонт та благоустрій зазначеного будинку ніс особисто позивач, витрачав зароблені ним кошти та кошти отримані від продажу квартири його батьків, деяку частину грошей він брав у борг від свого батька. Що стосується відповідачки, то остання ніде не працювала, жодного доходу не отримувала, кошти які отримала від продажу квартири в м Харкові по вул. Сумській, 53/2-а витратила на придбання зазначеного будинку. Позивач теж вимоги повністю підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, пояснив, що витрати на благоустрій та ремонт вищезазначеного будинку складаються з витрат по устрою в`їздних воріт; витрат по устрою двох хвірток до воріт в`їздних та огорожі; витрат по устрою огорожі ; витрат по устрою автономного водяного опалення та благоустрою системи газопостачання; витрат по устрою печі опалення з твердого палива; витрат по проведенню та устрою електромережі; витрат по устрою водяного постачання, благоустрою каналізації та устрою вигрібної ями з бетонних кілець; витрат по проведенню ремонту в кімнаті № «1-5»; витрат повязанихі з проведенням ремонту в приміщені під газ № «1-3» та витрат по заміні та проведенню ремонту дверних та віконних пройм, а всього на суму 90\~472, 26 грн. Також [PERSON] зазначив, що вказані ремонтні роботи проводилися ним протягом спільного проживання з колишньою дружиною відповідачкою, під час їх шлюбу з 2000 року по 2008 рік, але за його кошти, оскільки відповідачка не працювала. Після того як [PERSON] залишила будинок він з сином залишилися мешкати в ньому і в теперішній час [PERSON] підтримує будинок в належному стані. -2- Представник відповідачки та сама [PERSON] проти позову категорично заперечували, посилаючись на те, що в 2011 році позивач [PERSON] вже звертався до Чугуївського міського суду Харківської області з аналогічним позовом. Про це свідчить копія ухвали суду від 12.10.2012 року по справі №2-1153/11, якою судом постановлено залишити позовну заяву без розгляду. Обставини розгляду справи були такі: 14.04.2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення витрат на ремонт житлового будинку, 18.05.2012 року він уточнив свої позовні вимоги, в яких посилався на те, що ним за його власні кошти газифіковано будинок №15 по пров. Першотравневому в с. Кам'яна Яруга Чугуївського району Харківській області, проведено до будинку воду, побудовано огорожу, встановлено металеві ворота та хвіртку. Потім, отримавши заперечення на свої уточнені позовні вимоги, позивач зрозумів факт відсутності доказів по справі та з 27.07.2011 року по 12.10.2012 року жодного разу не з'явився до суду, у зв'язку з чим судом його позов було залишено без розгляду. Крім того, позивач у своїх вимогах посилається на те, що газ до будинку проведено за його особисті кошти. Цей факт не відповідає дійсності тому, що 15.11.2001 року [PERSON] придбала вказаний будинок, про що свідчить копія договору купівлі-продажу, яку посвідчено приватним нотаріусом Чугуївського району нотаріального округу [PERSON] реєстровий № 2166. У період з листопада 2001 по лютий 2002 року, [PERSON] за свої особисті кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] та за кошти її матері - [PERSON] придбала труби та батареї для опалення вказаного будинку. Монтажні роботи для опалення будинку було також проведено у вказаний проміжок часу за рахунок [PERSON] З моменту придбання будинку і до кінця 2006 року опалення будинку здійснювалося піччю - дровами та вугіллям. Змонтоване під газ опалення не працювало до кінця 2006 року, а саме до моменту підключення газифікації. Про це свідчить копія договору №1108 від 03.10.2006 року. Вартість матеріалів та робіт становила 2 000 гривень (п.3.1 договору), які [PERSON] особисто сплатила на користь Чугуївської філії ВАТ «Харківгаз». Цю квитанцію як і оригінали інших документів, утримує у себе позивач. Доказів про те, що газ провів [PERSON] за свої особисті кошти позивач суду не надасть, бо таких доказів не існує. Не відповідають дійсності також свідчення позивача про те, що він від продажу квартири [ADDRESS] отримав гроші, які вкладав у поліпшення домоволодіння. У 2009 році, після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розподіл майна подружжя. Під час розгляду цієї справи №2-298/09 [PERSON] з початку посилався на те, що начебто його батько - [PERSON] позичав гроші, але згодом позивач відмовився від цих свідчень та став стверджувати, що свою частку грошей, отриманих від продажу квартири витратив на утримання сім'ї, будівництво та ремонт будинку. Всі ці твердження є надуманими, неправдивими та направлені на те, щоб ввести суд в оману з метою отримання вигаданої грошової компенсації. Це підтверджується також тим, що в будинку №15 по пров. Першотравневому в с. Кам'яна Яруга Чугуївського району Харківській області ніякого будівництва та ремонту сторони не робили. Це відображено в технічному паспорті на вказаний будинок. Посилання ж позивача на встановлення цегляної огорожі, металевих воріт та хвіртки відповідач вважає самоправством та пропонує позивачу знести їх за власний рахунок та повернути огорожу, яка мала місце на час придбання вказаного будинку. У 2008 році [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] В своєму позові вказав, що майнового спору між сторонами немає. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 28.10.2008 року суд встановив, що «майнового спору між сторонами немає» (рішення суду по справі №2-2139/08). Крім того, в позовній заяві про розподіл майна подружжя, за позовом [PERSON] позивач не згадував про будь-які претензії майнового характеру щодо ремонтно-будівельних робіт в належному відповідачу будинку. Це підтверджується змістом рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23.04.2009 року (справа №2-298/09), а також рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.06.2009 року (справа №22-ц-3221/2009). Верховний суд України залишив рішення апеляційного суду Харківської області без змін. Наприкінці 2008 року позивач вигнав відповідача, та її тоді неповнолітнього сина від першого шлюбу - [PERSON], [INFO] з її власного будинку. З вказаного часу [PERSON] не мала жодної можливості потрапити до власного будинку у зв'язку з протиправними діями позивача, який перешкоджав їй зайти навіть на подвір'я. Цей факт підтверджується неодноразовими зверненнями [PERSON] до Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області. На цей час Чугуївським РВ ГУМВС України в Харківській області порушено кримінальне провадження №12014220440001531 за фактом самоправства [PERSON] по відношенню до [PERSON] (ст.356 КК України). Слідство триває. Цей факт доводить те, що з 2009 року по теперішній час [PERSON] не мала можливості слідкувати за належним їй майном та не вповноважувала [PERSON] виконувати будь-які ремонти та перебудови. Усе що нібито зробив позивач, відповідач вважає незаконним та направленим суто на благоустрій самого [PERSON], який без згоди власника, не маючи відповідного правового статусу, безкоштовно, сплачуючи тільки комунальні платежі, користувався майном відповідача. 07.12.2012 року [PERSON] зверталася до [PERSON] з пропозицією щодо оформлення договору оренди вказаного будинку. [PERSON] отримав вказану пропозицію разом із проектом Договору оренди, але не відповів. Таким чином, правовий статус перебування [PERSON] у вказаній будівлі досі не визначено, а саме - він є наймачем або користувачем сервітуту. Згідно вимог ч.2 ст.177 Житлового Кодексу України «наймачі житлових приміщень... повинні здійснювати за власний рахунок поточний ремонт житлових приміщень, а при звільненні приміщень - здати його в належному стані». Частина 1 статті 819 ЦК України передбачає, що «поточний ремонт житла, переданого в найм, зобов'язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором». Посилання позивача на ст.60-62, 69-71 Сімейного Кодексу України відповідач [PERSON] вважає некоректним по відношенню до неї у зв'язку з тим, що як вже зазначено, шлюб між сторонами розірвано у 2008 році. З того часу пройшло вже більше 6 років, що прямо вказує на дію ст.257 ЦК України (про позовну давність). Відповідач вважає подання позивачем даного позову - намаганням ввести суд в оману стосовно розгляду інших справ у Чугуївському міському суді Харківської області та апеляційному суді Харківської області про вселення та розподіл майна. Крім того, представник відповідачки просив суд постановити рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні його вимог у звязку зі спливом позовної давності. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивача вже тривалий час. Приблизно в 2001 році сторони по справі придбали зазначений вище будинок і мешкали в ньому разом аж до 2008 року. Потів відповідачка виїхала із зазначеного будинку і більше до нього не поверталася, а позивач разом з сином продовжують в ньому мешкати й по теперішній час. Свідок зазначила, що під час спільного мешкання подружжя -сторін по справі у вказаному будинку дійсно проводилися ремонтні роботи, проводилося опалення, встановлювалася огорожа, вікна, при цьому вказані роботи виконувалися позивачем, а відповідачка участі не приймала, займалася домашнім господарством. Вказаний будинок був придбаний за гроші відповідачки, отримані нею від продажу її квартири, в 2002 році позивач від продажу квартири батьків теж отримав гроші. Свідок [PERSON] суду пояснила, що товаришує з позивачем, батько останнього продав квартиру, а гроші передав позивачу за які і проводилися ремонтні роботи в будинку, при цьому колишній чоловік свідка допомагав позивачу в цьому і його роботу оплачував позивач. З пояснень свідка [PERSON], даних під час розгляду справі в суді слідує, що свідок є матір`ю відповідачки, дійсно десь приблизно в 2000-2001 році родина свідка продала квартиру в м. Харкові по вул. Сумська і відповідачка отримала за неї певну частку, яку потім витратила на придбання спірного будинку. Якась частка грошей з цього залишилася та пішла на ремонт будинку, крім того, її донька неодноразово зверталася до свідка за грошовою допомогою і матір їй допомагала грішми, які теж витрачалися в тому числі і на ремонтні роботи. Суд вислухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного: Згідно зі ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Як вже зазначалося раніше, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь вартість витрат, вкладених ним в благоустрій та ремонт будинку в сумі 90\~472,26 грн., судові витрати та витрати, понесені позивачем на здійснення розрахунку вартості витрат. При цьому [PERSON] зазначив в суді, що витрати вкладені в ремонт будинку і перелічені у розрахунку вартості витрат, здійсненому субєктом оціночної діяльності [PERSON] були понесені позивачем під час шлюбу з відповідачкою з 2001 року по 2008 рік. Позов [PERSON] заявлено з підстав, визначених ст. ст. 322, 367 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 62, 69-70 СК України. Відповідно до ст. 322 ЦК України - власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено та не оспорюється сторонами те, що позивач [PERSON] знаходився з відповідачкою [PERSON] у шлюбі з 18.03.2000 року, який 28.10.2008 року було розірвано на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області по справі №2-2139-08 від 28.10.2008 року. При цьому в рішенні, яке набрало законної сили, зазначено, що з серпня 2008 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, [PERSON] покинула родину та мешкає з іншим чоловіком (а.с.8). -3- Під час перебування у вищезазначеному шлюбі, 15.11.2001 року, відповідачка придбала у власність за 18 500 грн. житловий будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Кам'яна Яруга, пров. Першотравневий, буд. 15. Даний факт підтверджується Договором купівлі-продажу від 15.11.2001 року № 2166 (а.с.9). При цьому відповідачка посилалася на те, що зазначений будинок був придбаний нею за кошти від продажу частки квартири №2-а в м. Харкові по вул. Сумській в будинку №53. Згідно копії договору купівлі-продажу від 11.10.2001 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали 74/100 частини комунальної квартири №2-а в м. Харкові по вул. Сумській в будинку №53. Продаж вчинено за 122\~780 грн., частку з яких [PERSON] одержала для себе та своїх неповнолітніх синів: [PERSON] та [PERSON] (а.с.147). Копія технічного паспорту на житловий будинок №15 по пров. Першотравневий в с. Кам'яна Яруга свідчить про те, що він виписаний 28.05.2014 року на ім`я відповідачки (а.с.20-22). Згідно Договору №1108 від 03.10.2006 року про виконання комплексу робіт з газифікації житлового будинку №15 по пров. Першотравневий в с. Кам'яна Яруга, комплекс робіт було проведено у 2006 році, замовником є [PERSON], сплачено за вартість робіт і матеріалів 2 000 грн. (а.с.56). Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18.08.2014 року визнано частково недійсним договір купівлі - продажу від 15.11.2001 року №2166 та визнано за спільним сином сторін - неповнолітнім [PERSON], [INFO], право власності на 1/3 частину житлового будинку №15 з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Кам'яна Яруга, пров. Першотравневий (а.с.10). Таким чином судом встановлено, що на час розгляду зазначеної справи в суді власниками будинку №15 по пров. Першотравневий в с. Кам'яна Яруга є відповідачка та спільний, неповнолітній син сторін [PERSON] Відповідно до ст. 368 ч. 4 ЦК України - майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Стаття 60 СК України вказує на те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог статті 62 СК України - якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 69 СК України передбачає право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 цього кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач стверджує, що за час шлюбу з відповідачкою він зробив значний внесок у зазначений житловий будинок: провів газ, воду до будинку, побудував цегляну огорожу, встановив металеві ворота та хвіртку, вклавши близько 35\~600 грн., отриманих від продажу у 2003 році квартири своїх батьків. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.04.2003 року родина [PERSON], в тому числі і позивач продали квартиру, що знаходиться в м. Харкові по вул. Динамівська,3 за 142\~310 грн. (а.с.11, 146). Однак суд не може взяти до уваги вказаний договір як доказ того, що позивач приймав участь у продажу зазначеної квартири, оскільки його прізвище згідно паспорту зазначено як «Рєпін», в той час як в копії зазначеного договору, на який посилається позивач прізвище [PERSON] вказано «Репін». Інших доказів того, що позивач і [PERSON], який приймав участь у продажу квартири одна і таж сама особа суду не надано. Позивач посилається на те, що з моменту укладення з відповідачкою шлюбу, під час спільного мешкання аж до 2008 року він офіційно працював та отримував заробітну плату, яку витрачав на благоустрій будинку теж судом не приймаються до уваги, оскільки згідно копії його трудової книжки 05.01.1999 року позивач був прийнятий на роботу повара, а 20.12.2001 року він був звільнений за власним бажанням і офіційно працевлаштувався лише 01.06.2006 року до ТОВ «Антарекс Україна 2006» кладовщиком (а.с.151). Згідно розписки позивача наданої його батькові [PERSON], останній 01.09.2001 року просив його борг в сумі 3\~500 доларів США, що були позичені в період з 01.01.1997 року по 01.09.2001 рік для родини під продаж квартири в м. Харкові по вул. Сумська 53/2-а перевести під продаж квартири в м. Харкові по вул. Динамівська 3/16, де йому належить ? частка квартири (а.с.155). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 11.09.2014 року позивач оплатив за оцінку вартості облаштування будинку №15 по пров. Першотравневий в с. Кам'яна Яруга 2\~000 грн. (а.с.23). Згідно розрахунку вартості витрат, вкладених в благоустрій та ремонт житлового будинку, розташованого в с. Кам`яна Яруга по пров. Першотравневий, 15 за період з 15.11.2001 року по 11.09.2014 рік - вартість витрат склала 90\~472 грн. 26 коп. При цьому субєкт оціночної діяльності [PERSON] зазначає, що витрати по устрою в`їздних воріт склали 6\~908,03 грн.; витрати по устрою двох хвірток до воріт в`їздних та огорожі 5\~568,05 грн.; витрати по устрою огорожі 29\~462,39 грн.; витрати по устрою автономного водяного опалення та благоустрою системи газопостачання 20\~682,20 грн.; витрати по устрою печі опалення з твердого палива 2\~842,13 грн.; витрати по проведенню та устрою електромережі 5\~280,25 грн.; витрати по устрою водяного постачання, благоустрою каналізації та устрою вигрібної ями з бетонних кілець 3\~543, 99 грн.; витрати по проведенню ремонту в кімнаті № «1-5» - 3\~209 грн.; витрати повязані з проведенням ремонту в приміщені під газ № «1-3» - 3\~106,22 грн.; витрати по заміні та проведенню ремонту дверних та віконних пройм 9\~870 грн. Також у вказаному розрахунку на аркуші 96 було зазначено, що оцінювач, при проведенні цього розрахунку, був обмежений тим, що огляд обєкта проводився не зразу безпосередньо після ремонту та виконання робіт з благоустрою будинку, що згідно заяви замовника був проведений за період з 15.11.2001 року по 11.09.2014 рік, а в послідуючий період, тобто коли надійшла заява замовника оцінки про виконання розрахунку витрат на проведення ремонту та виконання робіт з благоустрою будинку. В ході візуального обстеження, спостережень оцінювач був обмежений тим, що за період з моменту проведення ремонту та благоустрою будинку до моменту огляду його оцінювачем, внаслідок експлуатації будинку стався певний (незначний та частковий) знос деяких окремих конструктивних елементів та матеріалів ремонту, благоустрою та відновлення будинку (а.с.12, 91-145). Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25.06.2014 року за №2663 Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] та приватний нотаріус Чугуївського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на майно - ринкова вартість спірного житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці за адресою: с. Кам'яна Яруга Чугуївського району Харківської області, пров. Першотравневий, 15, за станом на час оцінки (червень 2014 року) складає 199 336 грн. (а.с.13-19). Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області по справі №2-298-09 від 23.04.2009 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя було визнано право власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку №15 по пров. Першотравневому в с. Кам'яна Яруга Чугуївського району Харківській області (а.с.57), однак рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30.06.2009 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області по справі №2-298-09 від 23.04.2009 року скасовано та постановлено нове рішення, згідно якого в позові [PERSON] про розподіл майна подружжя, а саме визнання за ним права власності на 2/3 частини житлового будинку №15 по пров. Першотравневому в с. Кам`яна Яруга - відмовлено (а.с.58-59). Аналізуючи досліджені судом докази та приведені вище норми закону, суд вважає, що вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки вони заявлені з підстав, визначених ст. ст. 322, 367 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 62, 69-70 СК України, зазначені норми закону регулюють право спільної сумісної власності членів сім`ї та подружжя. Даних про те, що будинок №15 по пров. Першотравневому в с. Кам'яна Яруга та витрати на благоустрій і ремонт зазначеного будинку, понесені позивачем під час подружнього життя є обєктом права спільної сумісної власності суду не надано, позов з інших підстав не заявлено. Безпідставним вважає суд і посилання позивача на ст. 156 ч. 3 ЖК УРСР, згідно якої члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. На думку суду зазначена норма закону не регулює відносини які склалися між сторонами по справі. Представник відповідачки наполягав на застосуванні до вимог позивача строку позовної давності та відмові у позові у звязку із її спливом. -4- Стаття 257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В процесі розгляду справи позивач посилався на те, що зазначені роботи по благоустрою будинку були проведені ним в період з 2001 по 2008 роки. Відповідно до ст. 261 цього кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В 2008 році, після розірвання шлюбу між сторонами по справі, позивачу стало відомо про те, що будинок №15 по пров. Першотравневому в с. Кам'яна Яруга Чугуївського району Харківській області належить відповідачці у звязку з чим він і звертався до суду з позовами про розподіл майна та про стягнення компенсації понесених витрат на ремонт будинку, що підтверджується у ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 12.10.2012 року, якою його вимоги про стягнення з відповідачки компенсації понесених витрат на ремонт будинку, були залишені без розгляду відповідно до ст. 207 ч. 1, п.3 ЦПК України (а.с.55). Статтею 265 ЦК України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Статтею 267 цього кодексу передбачені наслідки спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, суд погоджується з позицією представника відповідачки про те, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з цими вимогами. Згідно Постанови ПВСУ за №11 від 29.12.1976 року з наступними змінами п.6 якщо строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений. Суд, визначивши підстави виникнення цивільних прав та обов'язків сторін по справі, їх зміст, проаналізувавши докази, що надані сторонами у підтвердження їх вимог та заперечень вважає, що в задоволенні вимог позивача необхідно відмовити. Вимог стягнення витрат на благоустрій будинку з інших підстав позивачем не заявлялось. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 257, 261, 265, 267, 322, 367 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 62, 69-71 СК України, ст. 156 ЖК УРСР, Постановою ПВСУ за №11 від 29.12.1976 року з наступними змінами п.6

Outcome: dismissed