Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

16 липня 2020 року [PERSON] звернувся із позовом до Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південого міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: АТ КБ «ПриватБанк», та уточнивши позов, просив про зняття арешту з майна, а саме: зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна - 245/2000 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управлення юстиції від 18 серпня 2015 року, номер запису про обтяження 10896556, виконавче провадження № В-11/596/48529303. Позов обґрунтовано наступним. [INFO] помер син позивача - [PERSON] , про що 17 жовтня 2018 року складено відповідний актовий запис № 46 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 245/2000 частини кв. [ADDRESS] . [PERSON] звернувся до Приморської нотаріальної контори у місті Одеса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Під час оформлення спадщини [PERSON] стало відомо, що на спірну квартиру накладено арешт на підставі постанови Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі від 18 серпня 2015 року. На заяву про зняття арешту зі спірної квартири, 06 березня 2020 року Другим Приморським відділом Державної виконавчої служби у м. Одесі надано відповідь, в якій йдеться, що виконавче провадження № 48529303 по виконанню виконавчого листа № 522/7782/15-ц виданого 22 липня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 16989,41 гривень було закінчено на підставі. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий документ направлено для виконання до Суворовського відділу ДВС. Згідно відповіді Першого Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стало відомо, що виконавче провадження 48529303 закінчено та знищено за строком зберігання. У зв`язку з накладенням арешту на спадкове майно, позивач позбавлений можливості отримати спадкове майно, [PERSON] просив про задоволення позову. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року позовна заява [PERSON] залишена без руху. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2020 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням справи на 03 грудня 2020року. З 26 серпня 2020 року по 11 вересня 2020 року суддя Свячена Ю.Б. перебувала у відпустці. У судове засідання 03 грудня 2020 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 18 лютого 2021 року. 18 лютого 2021 року у судове засідання з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 06 квітня 2021 року. 06 квітня 2021 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Перший Суворовський ВДВС у місті Одесі надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Першого Суворовського ВДВС у місті Одеса. Розгляд справи відкладено на 07 липня 2021 року. У судове засідання 07 липня 2021 року з`явився представник позивача, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Перший Суворовський ВДВС у місті Одесі надав заяву про розгляд справи за відсутності представника ВДВС. Представник третьої особа АТ КБ «ПриватБанк» надав суду заяву про відкладення розгляду справи для надання письмових пояснень по справі. Розгляд справи відкладено на 17 серпня 2021 року. У судове засідання 17 серпня 2021 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності, в якій також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі Другий Приморський відділ Державної виконавчий служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Перший Суворовський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судові засідання 03 грудня 2020 року, 18 лютого 2021 року, 06 квітня 2021 року, 07 липня 2021 року та 17 серпня 2021 року не з`являлися, сповіщалися належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судових повісток. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів у судові засідання та не наданням відповідачами відзиву на позовну заяву, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про необгрунтованість позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 ст. цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч.ч. 1,2,3,4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Частини третя та четверта ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно. Таким чином, за змістом наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV і роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2015 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (р/р № [NUMBER] , МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570) стягнуто заборгованість у розмірі 16 745,81 гривень та судовий збір у розмірі 243,60 гривень. На виконанні Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №48529303 з примусового виконання виконавчого листа № 522/7782/15-ц виданого 22 липня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення на користь ПАТКБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 16989,41 гривен. Постановою від 18 серпня 2015 року Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), накладено арешт 245/2000 частини кв. [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] . Виконавче провадження № 48529303 по виконанню виконавчого листа № 522/7782/15-ц виданого 22 липня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 16989,41 гривень було закінчено на підставі п. 10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон України «Про виконавче провадження у попередній редакції) та виконавчий документ направлено для виконання до Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Як вбачається, підставою обтяження спірного майна є постанова Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Південного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18 серпня 2015 року в рамках виконавчого провадження № 48529303 з примусового виконання виконавчого листа № 522/7782/15-ц виданого 22 липня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 16989,41 гривень. [INFO] [PERSON] помер. Звертаючись до суду із позовною заявою, [PERSON] просить звільнити спадкове майно з-під арешту, оскільки накладення арешту на майно після смерті сина [PERSON] порушує його права, як він вважає, як власника , з боку органів державної влади, захист якого передбачено ст. 41 Конституції України, ст. 317,319,321,391 ЦК України. Відповідно ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. У [PERSON] не існує порушення у праві власності з боку органів державної влади, оскільки за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку право власності на спірне спадкове майно. Судові рішення відповідно до ст. 129-1 Конституції України є обов`язковими до виконання на всій території України. Сам по собі факт позбавлення можливості [PERSON] прийняти спадщину, не є підставою для скасування заходів забезпечення позову, оскільки рішення суду від 04 червня 2015 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на час розгляду даної справи не виконано. У разі задоволення позовних вимог позивача про скасування арешту на спірну квартиру будуть порушенні права та інтереси кредитора, на користь якого підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у зв`язку із неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Суд роз`яснює, що [PERSON] не позбавлений права звернутися із позовом про визнання права власності на спірне майно у порядку спадкування і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. Саме невиконання судового рішення боржником порушує основні засади виконавчого провадження, визначені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, обов`язковість виконання судового рішення. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної заяви [PERSON] про зняття арешту з майна.

Outcome: dismissed