Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

15 червня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач [PERSON], в інтересах неповнолітньої [PERSON] до виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та розпорядження. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 20 травня 2016 року державний нотаріус Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] виніс постанову про відмову неповнолітній [PERSON], [INFO], у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 24 жовтня 2015 року батька, - [PERSON], у зв'язку із тим, що правовстановлюючий документ на спадкову квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний[ADDRESS], виданий 26 травня 1994 року органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради згідно розпорядження №Ж1690 від 30 березня 1994 року з порушенням законодавства, а саме, у правовстановлюючому документі співвласником квартири зазначений [PERSON], який помер 25 жовтня 1992 року, тобто до приватизації квартири. Вказувала на те, що неповнолітня [PERSON] потребує захисту свого права на спадщину в судовому порядку. В інтересах неповнолітньої [PERSON] дана позовна заява на підставі ч.2 ст.39 ЦПК України подається її законним представником, нею, матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ №200124, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Зазначала, що правовстановлюючим документом на спадкову квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний[ADDRESS], є свідоцтво №Ж2495, про право власності на житло, видане 26 травня 1994 року органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради згідно розпорядження №Ж1690 від 30 березня 1994 року. Співвласниками квартири, які зазначені у свідоцтві №Ж2495 про право власності на житло, виданому 26 травня 1994 року, є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Приналежність квартири вищезазначеним співвласникам також підтверджується довідкою №146564 від 14 квітня 2016 року, виданою КП ДОР «Криворізьке БІТ». Згідно з даною довідкою, право власності на квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний[ADDRESS], станом на 31 грудня 2012 року, зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №70П-546-546 на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно запису акта про смерть №7В від 07 грудня 1995 року, зробленого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, [PERSON] помер 25 жовтня 1992 року, тобто до винесення органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради згідно розпорядження №Ж1690 від 30 березня 1994 року. Посилалася на ті обставини, що вищезазначені правовідносини виникли та існували в період дії ЦК УPCP 1963 року. Відповідно до ст.9 ЦК УPCP, правоздатність громадянина, а саме його здатність мати права та набувати обов'язки виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Тобто правоздатність [PERSON] припинена з 25 жовтня 1992 року, а тому з цього моменту він не міг приймати участь у приватизації квартири, не міг висловлювати своє волевиявлення на вчинення таких дій. У зв'язку з вищевикладеним свідоцтво №Ж2495 про право власності на житло, видане 26 травня 1994 року органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради, а також розпорядження органу приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради №Ж1690 від 30 березня 1994 року, на підставі якого видано свідоцтво, є частково незаконними та повинні бути визнані частково недійсними в судовому порядку. Вважає, що порушення відповідачем вимог законодавства, діючого на час прийняття ним розпорядження №Ж1690 від 30 березня 1994 року, та на момент видачі ним свідоцтва №Ж2495, про право власності на житло від 26 травня 1994 року, призвело до неможливості реалізації неповнолітньою [PERSON] свого права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову квартиру після померлого батька. На підставі вищевикладеного просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим визнати частково недійсним розпорядження органу приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради №Ж1690 від 30 березня 1994 року; визнати частково недійсним свідоцтво №Ж2495, про право власності на житло від 26 травня 1994 року, видане органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради; виключити із співвласників квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний[ADDRESS], набутої в результаті приватизації, - [PERSON], померлого 25 жовтня 1992 року; внести зміни в реєстрову книгу №70П-546-546 КП Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», та визнати співвласників квартири №102 в будинку №20 на мікрорайоні 5-й Зарічний у м. Кривому Розі, - [PERSON], померлого 24 жовтня 2015 року, [PERSON], померлу 26 березня 1996 року. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] (а.с.6), котра на підставі ч.2 ст.39 ЦПК України, діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки, - [PERSON], що підтверджується копією наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження серія 1-КИ №200124, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.5), надала пояснення в обґрунтування позовних вимог, підтримала їх у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача, - виконавчого комітету Криворізької міської ради, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду також не надходило. Крім того, 01 листопада 2016 року представником відповідача, - виконавчого комітету Криворізької міської ради, заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, - Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, яке вмотивовано тим, що рішення, винесене за результатами розгляду даної справи, може в подальшому безпосередньо вплинути на права та обовязки даного органу. Ухвалою суду від 01 листопада 2016 року, вказане вище клопотання представника відповідача, - виконавчого комітету Криворізької міської ради, було задоволено, та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, - Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради. При цьому, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, - Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, до зали суду також не зявився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду також не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі представників відповідача та третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, у відповідності до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено ст.ст.7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено наступне. З наявної в матеріалах справи копії постанови державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 20 травня 2016 року, вбачається, що неповнолітній [PERSON], [INFO], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 24 жовтня 2015 року батька, - [PERSON], у зв'язку із тим, що правовстановлюючий документ на спадкову квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний[ADDRESS], виданий 26 травня 1994 року органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради згідно розпорядження №Ж1690 від 30 березня 1994 року з порушенням законодавства, а саме, у правовстановлюючому документі співвласником квартири зазначений [PERSON], який помер 25 жовтня 1992 року, тобто до приватизації квартири (а.с.7, 8). Правовстановлюючим документом на спадкову квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний[ADDRESS], є свідоцтво №Ж2495, про право власності на житло, видане 26 травня 1994 року органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради згідно розпорядження №Ж1690 від 30 березня 1994 року (а.с.9), копія котрого міститься в матеріалах справи. При цьому, співвласниками квартири, які зазначені у свідоцтві №Ж2495 про право власності на житло, виданому 26 травня 1994 року, є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Приналежність квартири вищезазначеним співвласникам також підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки №146564 від 14 квітня 2016 року, виданою КП ДОР «Криворізьке БІТ» (а.с.11). Згідно з даною довідкою, право власності на квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний[ADDRESS], станом на 31 грудня 2012 року, зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №70П-546-546 на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно копії наявного в матеріалах справи запису акта про смерть №7В від 07 грудня 1995 року, зробленого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, [PERSON] помер 25 жовтня 1992 року (а.с.10), тобто до винесення органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради згідно розпорядження №Ж1690 від 30 березня 1994 року. Оскільки вищезазначені правовідносини відбувалися у період дії ЦК УРСР 1963 року, то згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України 2003 року, дані правовідносини суд розглядає згідно ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.9 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю, а саме можливість мати права та набувати обовязки. Тобто, правоздатність [PERSON] припинена 25 жовтня 1992 року. Відповідно до п.11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартири вирішуються судом. Як вбачається із наданих суду доказів на момент приватизації квартири №102 в будинку №20 на мікрорайоні 5-й Зарічний в м. Кривому Розі у 1994 році, [PERSON] вже два роки як помер. Тобто він не міг брати участь у приватизації квартири, висловлювати своє виявлення на здійснення таких дій, а отже розпорядження органу приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради №Ж1690 від 30 березня 1994 року та свідоцтво №Ж2495 про право власності на житло від 26 травня 1994 року, видане органом приватизації УЖКГ виконкому Криворізької міської ради на квартиру №102 в будинку №20 на мікрорайоні 5-й Зарічний в м. Кривому Розі, видано з порушення законодавства, а тому є частково недійсним, тому суд задовольняє вимоги позивачки у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved