Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

16.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 21.10.2001 року. Від даного шлюбу він та відповідачка мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як це суперечить його інтересам, шлюб існує лише формально, на примирення з відповідачкою він не згоден. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, відповідно до прохальної частини позовної заяви просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує на розірванні шлюбу наполягає, на примирення з відповідачкою не згоден. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, щодо розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує, оскільки одруження з позивачем виявилося невдалим, однією сім'єю вона та позивач не проживають приблизно півроку. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.10.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.5). Від даного шлюбу позивач та відповідачка мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони не бажають миритися, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, про що зазначив у позовній заяві. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, відсутність взаємоповаги та взаєморозуміння, внаслідок чого виникають сварки та непорозуміння. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача, оскільки сторони не проживають однією сім'єю приблизно півроку. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач та відповідачка наполягають на розлученні, позивач має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved