Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

16.05.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 26.10.2014 року. Від шлюбу він та відповідачка мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, ведення справ сімї, виховання сина, внаслідок чого виникали непорозуміння та сварки. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Однією сімєю він та відповідачка не проживають з квітня 2016 року, шлюб існує формально. На примирення з відповідачкою не згоден. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, згідно з заявою, що надійшла до суду 30.06.2016 року, просить справу розглянути у його відсутності у звязку з неможливістю прибути в судове засідання, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на розірванні шлюбу наполягає, оскільки за час, наданий судом для примирення, з відповідачкою не помирився (а.с.23). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає в повному обсязі, щодо розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує (а.с.24). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та відповідачка заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.10.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №152029 (а.с.4). Від шлюбу позивач та відповідачка мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Позивач [PERSON] не бажає миритися з відповідачкою, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, що призводить до сварок і непорозумінь, внаслідок яких сторони не проживають однією сімєю з квітня 2016 року. Перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача. Наданий судом строк для примирення не покращив стосунків подружжя. За час, наданий судом для примирення подружжя, сторони не помирилися і однією сімєю не проживають. При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON], а саме: що у їх сімї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу конфліктів щодо розвязання питань спільного сімейного життя, що призвело до того, що сторони не проживають однією сімєю. Позивач, за клопотанням якого судом надався сторонам строк на примирення, позов підтримує, надалі наполягає на розлученні, маючи стійке волевиявлення до розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Крім того, суд, при вивченні і оцінці мотивів розлучення та фактичних взаємин подружжя, не вбачає підстав для повторного вжиття заходів до примирення подружжя. Тому, у суду склалася переконаність, що є достатні підстави для розірвання шлюбу. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved