Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

16.03.2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 27.11.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~№ ZPN0AU10170186,\~згідно до\~умов якого\~ [PERSON] \~отримав кредит\~у сумі\~23514,08\~доларів США\~ зі\~сплатою відсотків\~у розмірі\~0,92%\~на місяць\~за користування\~кредитом,\~винагороди за\~надання фінансового\~інструменту у\~розмірі 2,00\~%\~від суми\~виданого кредиту\~у момент\~надання кредиту,\~щомісяця в\~період сплати\~у розмірі\~0,14%\~від суми\~виданого кредиту,\~із кінцевим\~терміном повернення\~до 26.11.2014\~року. У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором відповідач [PERSON] станом на 29.01.2020 року має заборгованість у розмірі 10591,93 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду\~від 07.04.2020\~року відкрито\~провадження у\~справі за\~правилами загального\~позовного провадження. 27.05.2020 року в підготовчому судовому засіданні був присутній відповідач, який вказав, що він визнає позовні вимоги частково в частині стягнення тіла кредиту. Також відповідач заявив клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою підготовки відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 26.08.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 02.10.2020 року. Судове засідання 02.10.2020 року було відкладене за клопотаннями відповідача та представника позивача. 09.11.2020 року судове засідання було відкладене за клопотанням представника позивача. Судове засідання 10.12.2020 року було відкладене у зв`язку із перебуванням головуючої судді у відпустці. 30.12.2020 року судове засідання було відкладене у зв`язку із неявкою відповідача. Судове засідання 29.01.2020 року було відкладене за клопотанням представника позивача. Відповідач в дане судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки. Представник позивача в сьогоднішнє судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, відзив на позов не надано. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.11.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZPN0AU10170186, згідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 23514,08 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 0,92% на місяць за користування кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, із кінцевим терміном повернення до 26.11.2014 року. Відповідач не виконує належним чином обов`язки за кредитним договором, у зв`язку з чим у встановлені договором строки позивач всі належні платежі не отримує. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем обов`язків за кредитним договором, станом на 29.01.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 10591,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.01.2020 року складає 261832,51 грн., яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 2082,74 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 522,36 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 201,92 доларів США та пені в розмірі\~7784,91 доларів США, що підтверджується відповідним розрахунком. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги ґрунтуються на законі та умовах договору, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved