Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

15 листопала 2013р. Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Золочівського районного суду Харківської області з вказаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] 3 776,94 гривень - заборгованості по кредитному договору № 005-20066-200607 від 20.06.2007р. та 243,60 гривень судових витрат. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що 20.06.2007р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (надалі ПАТ «Дельта Банк»), який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта» та [PERSON] укладено кредитний договір № 005-20066-200607 (надалі Договір). Відповідно до умов Договору відповідачу було відкрито кредитну лінію, відкрито картковий рахунок та надана платіжна картка з кредитним лімітом 2 604,00 гривень. За умовами Договору відповідач був зобов'язаний щомісяця в строки визначені Правилами здійснення операцій за картковими рахунками здійснювати погашення кредиту, процентів за користування, пені у разі порушення строків сплати. Відповідач прийняті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 3 776,94 гривень, що складається з 3 776,94 гривень - тіла кредиту. Добровільно виниклу заборгованість відповідач повернути відмовляється, в зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду, сплативши судовий збір 243 гривень 60 копійок. Представник позивача Романченко А.С., що діє на підставі довіреності від 12.12.2011р., в судове засідання 27.05.2013р. не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. У позові Романченко А.С. зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглянути за відсутності представника ПАТ «Дельта Банк», не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання 27.05.2014 р. також не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи поштове повідомлення про вручення судової повістки. Причини неявки відповідач суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.06.2007р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (надалі ПАТ «Дельта Банк»), який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта» та [PERSON] укладено кредитний договір № 005-20066-200607. Відповідно до умов п. 1.2, 1.3 Договору ПАТ «Дельта Банк» відкрив [PERSON] картковий рахунок, випустив та надав платіжну картку та пін-код до неї, та зобов'язався здійснювати її обслуговування на умовах, викладених в Тарифному пакеті Класичний, що міститься в Додатку №1 до Договору та в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками. ПАТ «Дельта Банк» надав відповідачу кредит шляхом відкриття Кредитної лінії на загальну суму 30 000 гривень та на день укладання договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 2 604,00 гривень. Згідно п. 1.5 Договору кошти кредитної лінії та власні кошти відповідача повинні були використовуватися для розрахунків за товари та послуги, що ним придбаваються у суб'єктів господарювання, та зняття готівки, виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем та вчинення інших операцій, які не заборонені діючим законодавством(а.с.5). Частина 1 ст. 1054 ЦК України надає поняття кредитного договору, так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до Тарифів на обслуговування платіжних карток тарифного пакету Класичний Відповідач зобов'язаний був щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді Обов'язкового мінімального платежу, який складається з: частки обов'язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит (тариф 1.1.1), плати за обслуговування (тариф 1.2 та 1.3), овердрафту (тариф 3.2), плати за прострочення заборгованості (тариф 3.1) та суми заборгованостей минулих періодів (а.с.6). ПАТ «Дельта Банк» в свою чергу зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у повному обсязі. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобов'язання, так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк. ПАТ «Дельта Банк» видав відповідачу кредитні кошти шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача та в період з 21.06.2007р. по 09.07.2007р. [PERSON] були здійснені операції по зняттю готівки. З січня 2009р. в порушення вимог Договору [PERSON] прийняті на себе зобов'язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та сплати процентів не виконував, внаслідок чого у нього перед ПАТ «Дельта Банк» утворилась заборгованість. З наданого суду розрахунку суми позову вбачається, що останній раз [PERSON] за Договором № 005-20066-200607, за період з 04.01.2009р. по 01.04.2009р., було здійснено платіж у сумі 1 883,44 гривень. З того часу та до дня розгляду справи у суді інших сплат за Договором відповідачем не проводилося. У відповідності ст. 253 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи останнє здійснення платежу відповідачем у квітні 2009р. суд вважає початком перебігу строку позовної давності для ПАТ «Дельта Банк» 01 травня 2009 року, коли [PERSON] перестав виконувати свої зобов'язання за Договором, про що банку було відомо, та він набув права на звернення до суду з відповідним позовом. Проте ПАТ «Дельта Банк» скористався своїм правом на судовий захист лише 15 листопада 2013 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності. Одночасно суд бере до уваги, що позов розглядається, як того просив представник позивача, за його відсутності та на підставі наданих доказів, проте в позові відсутні будь-які посилання на причини пропуски строку позовної давності та поважність причин такого пропуску. Відповідно до правового висновку Верховного суду України у спорі про стягнення заборгованості за споживчим кредитом після спливу позовної давності, винесеного на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 листопада 2013 року за розглядом справи № 6-126 цс 13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за споживчим кредитом після спливу позовної давності, пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено в зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, а підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності судом не встановлено. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, не підлягають відшкодуванню судові витрати.

Outcome: dismissed