Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

15.05.2017р. [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про визнання права власності (а.с. № 2-3). 06.06.2017р. позивачем було уточнено позовні вимоги ( а.с. № 25-27). В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] [PERSON] (діє за довіреністю від 27.01.2017р. а.с. № 5 ) по тексту позовної заяви до суду та ході в судового засідання 29.06.2017р. посилалася на те, що 20.01.2003р. між [PERSON] та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу, за яким він придбав у відповідачки літ. д-1 (поз. 4-1) - гараж площею 13,2 м2, прибудований до будівлі літ. Д-2 по вул. Дзержинського, 13 у м. Дніпропетровську, а також кладові поз. 2-1 (площею 7,4 м2), поз. 3-1 (площею 3,5 м2) на першому поверсі будівлі літ. Д-2, а також кладову поз. 5-1 площею 3,1 м2 на другому поверсі будівлі літ. Д-2. Даний договір було визнано дійсним рішенням Постійно діючого третейського при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 20.02.2006р. у справі № 12/07-06. Також даним рішенням було визнано за [PERSON] право власності на: літ. д-1 прибудова (гараж) поз. 4-1, площею 13,2 м2; кладову поз. 3-1, площею 3,5 м2; кладову поз. 2-1, площею 7,4 м2 на першому поверсі, та кладову поз. 5-1 площею 3,1 м2 на другому поверсі у господарській будівлі літ. Д-2 по вул. Дзержинського, 13 у м. Дніпропетровську. Також представник позивачки зазначала про те, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 20.02.2006р. встановлено правомірність набуття права власності [PERSON] на зазначене майно, однак на даний момент позивач не має можливості розпоряджатись своєю власністю, адже відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає реєстрації, оскільки на даний момент реєстрація права власності на підставі рішення третейського суду не здійснюється, а отже, його право власності, яке належить йому на підставі рішення третейського суду та договору купівлі-продажу від 20.01.2003р., не визнається, що надає йому право відповідно до ст. 16, 392 ЦК України звернутись до суду із позовом про визнання права власності. Факт невизнання його права підтверджується рішенням державного реєстратора приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] від 12.05.2017р., яким йому відмовлено в державній реєстрації права власності. Представник відповідачки [PERSON].- [PERSON] (діє за довіреністю від 24.05.2017р. а.с. № 23) у судовому засіданні проти заявленого позову не заперечував, факт укладання договору купівлі-продажу від 20.01.2003р. підтвердив в повному обсязі, щодо проведеного розрахунку за договором не заперечував, просив суд вирішити спір відповідно до чинного законодавства України. Суд, вислухавши пояснення представників сторін,\~ вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги\~ слід задовольнити \~з наступних підстав: Як встановлено в ході судового розгляду, 20.01.2003р. між позивачем та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач придбав у відповідачки літ. д-1 (поз. 4-1) - гараж площею 13,2 м2, прибудований до будівлі літ. Д-2 по вул. Дзержинського, 13 у м. Дніпропетровську, а також кладові поз. 2-1 (площею 7,4 м2), поз. 3-1 (площею 3,5 м2) на першому поверсі будівлі літ. Д-2, а також кладову поз. 5-1 площею 3,1 м2 на другому поверсі будівлі літ. Д-2. Даний договір було визнано дійсним рішенням Постійно діючого третейського при Асоціації «ЛЕВЛЕКС» від 20.02.2006р у справі № 12/07-06. Також даним рішенням було визнано за [PERSON] право власності на: літ. д-1 прибудова (гараж) поз. 4-1, площею 13,2 м2; кладову поз. 3-1, площею 3,5 м2; кладову поз. 2-1, площею 7,4 м2 на першому поверсі, та кладову поз. 5-1 площею 3,1 м2 на другому поверсі у господарській будівлі літ. Д-2 по вул. Дзержинського, 13 у м. Дніпропетровську (а.с. № 16). Факт укладення між сторонами 20.01.2003р. договору купівлі-приміщень було підтверджено представниками сторін в судовому засіданні 29.06.2017р. Після укладення даного договору, позивач відкрито користується зазначеним майном, утримує його та вживає заходів до його збереження, майно знаходить в належному технічному стані, придатне до експлуатації, що підтверджується звітом про проведення технічного обстеження обєкту, складеним 17.05.2017р. Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), повязаних із створенням обєктів архітектури серії АЕ № 000902, виданий 14.11.2012р. Атестаційною архітектурно-будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, який надає йому право виконувати роботи із технічного обстеження будівель), яким встановлено наступне: за результатами технічного обстеження обєкта: господарської будівлі (літ. Д-2) з прибудовою (літ. д-1) загальною площею 47,9 кв.м., корисною площею 47,9 кв.м. та сходами з площадкою та козирком (літ.д), площею 14,1 кв.м. на замовлення власника [PERSON] встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. № 29-36). Щодо необхідності прийняття в експлуатацію виконаної до будівлі літ. Д-2 прибудови літ. д-1, судом встановлено, що відповідно до матеріалів технічної інвентаризації будівля літ. Д-2 в цілому була побудована ще до 1948р., а прибудова літ. д-1 до неї збудована у 1980 році, а отже, ці обєкти не підлягають введенню в експлуатацію, адже вперше на законодавчому рівні необхідність прийняття обєктів до експлуатації буда встановлена Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення, затвердженого Постановою КМУ від 05.08.1992р. за № 449, тобто обовязковість введення в експлуатацію побудованого майна встановлена для тих, хто виконав будівництво після 05.08.1992р. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2015р. адміністративний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] про скасування рішення сесії Дніпропетровської міської ради задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення сесії Дніпропетровської міської ради скликання від 28.12.2011р. № 25/19 „Про віднесення деяких обєктів нерухомого майна до обєктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в частині віднесення до обєктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська не житлової споруди літ. Д-2, що розташована по вул. Дзержинського, 13 у м. Дніпропетровську (а.с. № 28). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені зако ном, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, тобто правомірність набуття права власності презюмується відповідно до чинного законодавства України. На підставі ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Під час розгляду справи, судом встановлено факт невизнання права власності позивача на обєкт нерухомого майна за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Вернадського, 13, внаслідок чого позивач позбавлений можливості вільно здійснювати повноваження власника, передбаченими ст. 319 ЦК України, в тому числі щодо відчуження даного майна, адже відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає реєстрації, однак на даний момент реєстрація права власності на підставі рішення третейського суду не здійснюється. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання. Здійснення захисту права власності судом може здійснюватись, зокрема, і шляхом визнання права. При розгляді справи враховано й те, що відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Строки позовної давності на предявлення цього позову для позивача відраховуються з дня винесення рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] від 12.05.2017р., яким йому відмовлено в державній реєстрації права власності (а.с. № 17). Розпорядженням Дніпропетровського міського голови № 897-р від 26.11.2015р. «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» вул. Дзержинського була перейменована на вул. [PERSON], а Законом України від 19.05.2016р. м. Дніпропетровськ перейменоване на м. Дніпро, тобто наразі нерухоме майно, яке належить позивачу, розташоване за адресою: вул. Володимира Вернадського, 13 у м. Дніпро (а.с. № 11-15). Суд, обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, вважає за можливе стягнути на користь позивача з відповідачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1000 грн. (а.с. № 4). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved