Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

17.01.2014 року Комунальний заклад охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер №3 звернувся до суду з заявою, в якій просив про обов'язкову госпіталізацію [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS] до Комунального закладу охорони здоров'я Обласної психіатричної лікарні №1 для примусового лікування хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу терміном на три місяці. В обґрунтування заяви зазначено, що у [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], туберкульоз легень вперше виявлено під час перебування хворого в слідчому ізоляторі виправної колонії № 17 у 2002 році. З 21.06.2005 року у [PERSON] туберкульоз перейшов у хронічну стадію, відмічено стійкість хвороби до протитуберкульозних препаратів. А з вересня 2009 року у хворого встановлено діагноз мультирезистентний туберкульоз. Хворий неодноразово госпіталізовувався до стаціонарного відділення Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3, але лікувався короткостроковими курсами, з власної ініціативи переривав лікування та відмовлявся від прийому протитуберкульозних препаратів. Амбулаторно хворий також лікувався лише короткостроковими курсами, що не дає позитивного результату, а лише погіршує перебіг хвороби. 13 серпня 2013 року [PERSON] госпіталізований в стаціонарне відділення Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3, де він перебуває і по теперішній час з діагнозом мультирезистентний туберкульоз легень (фіброзно-кавернозний). На протязі всього періоду лікування в стаціонарі хворий постійно зловживає алкогольними напоями, порушує режим медичного закладу, ухиляється від лікування, з власної ініціативи залишає диспансер; нерегулярно приймає протитуберкульозні препарати, чим значно зашкоджує лікуванню та розповсюджує туберкульоз. 05 грудня 2013 року [PERSON] консультований лікарем - наркологом, яким під час обстеження було встановлено, що хворий систематично зловживає спиртними напоями, встановлено діагноз - хронічний алкоголізм (F 10.26); рекомендовано примусове лікування. В добровільному порядку [PERSON] бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу. Хоча йому доведено до відома, що він є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки його ухилення від лікування можуть бути небезпечними. [PERSON] не виконуються зобов'язання, передбачені для хворих на туберкульоз ч. 3 ст. 20 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз»: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. В результаті недбалого лікування, що відбувається з вини хворого, туберкульоз прогресує і перейшов у хронічну форму, що становить загрозу розповсюдження хвороби. В період коли хворий не лікується в стаціонарному відділенні, він створює загрозу для оточуючих в епідеміологічному відношенні, вимоги медиків не виконує. Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 03.12.2013 року за № 97 [PERSON] має основний діагноз - мультирезистентний туберкульоз легень (фіброзно-кавернозний). Супроводжуючий діагноз - хронічний алкоголізм, двосторонній кохлеоневрит, тугість 2 ступеня медикаментозна. В зв'язку з чим, він потребує примусового лікування від хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров'я Обласній психіатричній лікарні № 1 терміном на три місяці . Оскільки [PERSON] створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, а в Обласній психіатричній лікарні № 1 є відділення для лікування хворих на туберкульоз та алкоголізм, то буде найдоцільнішим направити його на примусове лікування саме в цей медичний заклад на три місяці, бо в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Відповідно до ст. 285 ЦПК України просила не викликати у судове засідання [PERSON], оскільки він становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих. Представник заявника Сергієнко С.М. у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у заяві. Заінтересована особа [PERSON], який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив провести судовий розгляд справи за його відсутністю, оскільки він становить загрозу розповсюдження хвороби. Враховуючи заяву [PERSON], а також те, що за даними протитуберкульозного закладу він становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих, відповідно до ч. 2 ст. 285 ЦПК України, судовий розгляд проведено за його відсутністю. Вислухавши представника заявника, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 за № 97 від 03.12.2013 року [PERSON] потребує примусового лікування в Обласній психіатричній лікарні №1 терміном на шість місяці від відкритої форми туберкульозу та супроводжуючого діагнозу - хронічного алкоголізму в умовах стаціонару ОПЛ №1 строком на 6 місяців. (а. с. 3). Наявність у [PERSON] захворювання на небезпечну форму туберкульозу та алкоголізм, а також його ухилення від лікування та порушення режиму лікування підтверджується даними виписки з історії хвороби №155 від 11.12.2013 року, виписки із медичної карти, листка огляду та консультацій спеціалістами. (а. с. 4-6). Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Представником Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 надано докази того, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та алкоголізм, під час амбулаторного та стаціонарного лікування порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та хронічний алкоголізм, ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, заява Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 про примусову госпіталізацію [PERSON] до Обласної психіатричної лікарні №1 для примусового лікування строком на 3 місяці є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved