Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

15.01.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про поділ спільного майна, придбаного в період шлюбу та визнання права власності на частину майна до відповідача [PERSON] 22.02.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 20 травня 2019 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 20.05.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просив визнати спільною сумісною власністю його та відповідача житловий будинок з тамбуром, який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1793 кв.м. по фактичному користуванню А-1, стройові, обкладені цеглою, житловою площею 24.4.кв.м., загальною площею 44.0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: Сарй Б-1 глинобитний , обкладений плиткою; сарай В-1 глинобитний, обкладений плиткою; вбиральня, Г-1 дощата; навіс Д-1; паркан № 1; паркан № 2; колодязь-К; хвіртка № 4; ворота № 5; паркан № 6; хвіртка [ADDRESS] 7; паркан [ADDRESS] , [ADDRESS] , та одноповерховий житловий будинок, який розташований на земельній ділянці розміром 1792 кв.м.. по фактичному користуванню А-1 гл/б. обкладений цеглою, критий шифером, загальною житловою площею 16.3 кв.м.,; сіни а-1 цегла; з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня Б цегла; погріб під землею; сарай В цегла; вбиральня Т-дерев`яна; колодязь К; огорожа № 1; ворота з хвірткою № 2, 3, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за ним в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на житловий будинок з тамбуром, який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 1793 кв.м. по фактичному користуванню А-1, стройові, обкладені цеглою, житловою площею 24.4.кв.м., загальною площею 44.0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: Сарй Б-1 глинобитний , обкладений плиткою; сарай В-1 глинобитний, обкладений плиткою; вбиральня, Г-1 дощата; навіс Д-1; паркан № 1; паркан № 2; колодязь-К; хвіртка № 4; ворота № 5; паркан [ADDRESS] 6; хвіртка [ADDRESS] 7; паркан [ADDRESS] , [ADDRESS] . Визнати за відповідачкою в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на одноповерховий житловий будинок, який розташований на земельній ділянці розміром 1792 кв.м.. по фактичному користуванню А-1 гл/б. обкладений цеглою, критий шифером, загальною житловою площею 16.3 кв.м.,; сіни а-1 цегла; з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня Б цегла; погріб під землею; сарай В цегла; вбиральня Т-дерев`яна; колодязь К; огорожа № 1; ворота з хвірткою № 2, 3, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: він перебував зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Їх шлюб був зареєстрований 27.09.1997 року, виконкомом Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 19.10.2017 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ним та відповідачкою був розірваний. 25.09.2001 року згідно договору купівлі-продажу б/н відповідач набула право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] 29.07.2006 року відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку б/н відповідач набула право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Дане нерухоме майно було набуте ними, як подружжям, в період перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, проте було оформлене на відповідача. Таким чином зазначені житлові будинку є об`єктами права спільної сумісної власності їх як подружжя. Наразі він проживає спільно з відповідачкою в домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Проте після розірвання шлюбу за його пропозицією про поділ спільного майна подружжя щодо виділення йому у власність домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] згоди між ними досягнуто не було, що і стало підставою звернення до суду. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснивши, що в позовній заяві викладені всі обставини справи та наведені доводи на їх обґрунтування. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.09.1997 року, який сторони зареєстрували виконавчому комітеті Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 19.10.2017 року за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією рішення суду. У період шлюбу сторони придбали наступне майно: 25.09.2001 року згідно договору купівлі-продажу б/н житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу . 29.07.2006 року відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку б/н житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. \~Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Відповідно до п .2 ч.1 ст. 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить визнати за ним право власності на один із придбаних будинків та за відповідачкою - право власності на інший із придбаних будинків, як на спільне сумісне майно, придбане в період шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, якщо подружжя не вирішили питання щодо придбання частки неподільної речі одним з них, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що спірні будинки з присадибними земельними ділянками були придбані сторонами в період шлюбу, за спільні кошти, що визнано відповідачем, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу між сторонами в рівних частинах. Відповідач в судовому засіданні підтвердила, що придбані ними будинки є приблизно рівноцінними і вона не претендує на компенсацію у різниці між їх вартістю. За даних обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, та враховуючи, що при поданні позовної заяви позивачем сплачений судовий збір відповідно до вартості майна, право власності на яке він просить визнати за собою, тому понесені позивачем судові випрати суд вважає за можливе покласти на позивача, а з відповідача стягнути на користь держави судовий збір відповідно до вартості майна, на яке право власності визнається за відповідачем в сумі 768 грн., 40 коп.

Outcome: approved