Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

16.04.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення боргу з відповідачки [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що 30 жовтня 2012 року вона дала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 грн. строком до 30 листопада 2012 року, про що відповідачка власноручно написала боргову розписку. В зазначений у розписці строк відповідачка борг не повернула. Оскільки відповідачка в добровільному порядку не збирається повертати борг, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 1500 грн. та процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України в розмірі 3% за кожен місяць прострочення на суму 765 грн., а разом 2265 грн. Також просила стягнути з відповідачки судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка повторно в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила, справа розглянута без її участі, на підставі наявних у ній доказів, в заочному порядку, проти чого не заперечує позивач. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 30.10.2012 року відповідачка [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 грн. строком до 30.11.2012 року. На підтвердження боргових зобов'язань [PERSON] власноручно написала [PERSON] боргову розписку від 30.10.2012 року (а. с. 7, 12). Крім того, [PERSON] не оспорила договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді були нею одержані. В той же час, розписка відповідачки на суму 1500 грн. посвідчує передачу їй позикодавцем [PERSON] саме цієї грошової суми. Таким чином, суд приходить висновку, що [PERSON] розпорядилася своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При таких обставинах, у суду не викликає сумніву факт передачі позивачкою відповідачці в борг грошей у сумі 1500 грн.. Враховуючи те, що до теперішнього часу відповідачка не виконала у повному обсязі своє зобов'язання щодо повернення боргу, суд вважає, що зазначена сума боргу в розмірі 1500 грн. повинна бути стягнута з [PERSON] на користь [PERSON]. З огляду на те, що кошти за розпискою відповідачка повинна була повернути в строк до 30 листопада 2012 року, то з цього часу відповідачка є такою, що прострочила виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої договором та законом. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Стаття 610 ЦК України передбачає, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. До теперішнього часу відповідачка позику не повернула, чим порушила ч.1 ст. 1049 ЦК України відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого юду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім основного зобов'язання повернути позичену грошову суму, відповідачка зобов'язана сплатити проценти за договором позики. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Проте, суд вважає, що наданий позивачкою розрахунок процентів за договором позики у позовній заяві зроблено невірно, виходячи з наступного. Оскільки договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ, про що зазначено в ст. 1048 ЦК України. Формула нарахування складає: загальна сума помножена на річну облікову ставку НБУ за даний період переведену з процентного співвідношення та помножена на кількість днів і поділена на 365 днів на рік. Згідно Постанови НБУ № 102 від 21.03.2012 року за період з 23.03.2012 року по 09.06.2013 рік облікова ставка НБУ становила 7,5%, що переведена з процентів становить - 0,075. Кількість днів за користування чужими грошима складає з 30.11.2012 року по 09.06.2013 рік - 190 днів. Основна сума боргу - 1500 грн. Тобто, 1500 х 190 х 0,075 / 365 = 58,56 грн.. Згідно Постанови НБУ № 209 від 06.06.2013 року у період з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року облікова ставка НБУ становила 7%, що переведена з процентів становить - 0,07. Кількість днів за користування чужими грошима складає з 10.06.2013 року по 12.08.2013 рік - 63 дні. Основна сума боргу - 1500 грн.. Тобто, 1500 х 63 х 0,07 / 365 = 18,12 грн.. Згідно Постанови НБУ № 315 від 09.08.2013 року у період з 13.08.2013 року по 15.04.2014 року облікова ставка НБУ становить 6,5%, що переведена з процентів становить - 0,065. Кількість днів за користування чужими грошима складає з 13.08.2013 року по 14.04.2014 рік - 245 днів. Основна сума боргу - 1500 грн. Тобто, 1500 х 245 х 0,065 / 365 = 65,44 грн.. Згідно Постанови НБУ № 212 від 14.04.2014 року у період з 15.04.2014 року по день розгляду 11.06.2014 року облікова ставка НБУ становить 9,5%, що переведена з процентів становить - 0,095. Кількість днів за користування чужими грошима складає з 15.04.2014 року по 11.06.2014 року - 58 днів. Основна сума боргу - 1500 грн. Тобто, 1500 х 58 х 0,095 / 365 = 22,64 грн.. А всього: 58,56 грн. + 18,12 грн. + 65,44 грн. + 22,64 грн. = 164,76 грн. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, а з відповідачки слід стягнути на користь позивачки 1500 грн. - заборгованість за розпискою (основний борг) та 164,76 грн. процентів від суми позики. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки повинні бути стягнути судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial