Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

17.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, вказавши, що 30.06.2013 року відповідачка позичила у нього 12000грн., зобов`язавшись повернути борг до 07.07.2013 року. Згодом вона позичила ще 6000грн., зобов`язавшись повернути їх через 14 днів. Відповідачка в свою чергу підтвердила дану позичку борговою розпискою, яку власноруч написала. Згідно розписки [PERSON] зобов`язалась повернути дану суму грошей строком через дві неділі. Однак станом на 17.01.2014 року відповідачка свого зобов`язання не виконала, в добровільному порядку не бажає розраховуватись, тому він просив винести рішення про стягнення у примусовому порядку суми позики в розмірі 18000грн., суму інфляції 2628,18грн., та 3% річних в сумі 351грн. та судових витрат, понесених ним при поданні позовної заяви. У судове засідання позивач не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити повністю. Не заперечує проти винесення заочного рішення по даній справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, хоча про місце та час розгляду справи була належним чином повідомлена, заяви про розгляд справи за її відсутності не надіслала. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу за наявними в ній доказами відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює заочний розгляд справи. Судом було встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Згідно наданої позивачем розписки відповідачка [PERSON] дійсно позичила у [PERSON] гроші в сумі дванадцять тисяч гривень, які зобов`язалась повернути до 07.07.2013 року, потім допозичила ще шість тисяч на два тижні, дану розписку відповідачка писала власноручно(а.с.22). Прийняте письмове зобов`язання [PERSON] не виконала, грошові кошти не повернула. Таким чином відповідачка порушила умови договору, не оспоривши його за безгрошовістю щодо неотримання коштів фактично чи отримання їх у меншій сумі. Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, що виникли з цивільно-правового зобов`язання повернення грошових коштів за договором позики. Відповідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальнику) грошові кошти, а останній зобов`язаний повернути в зазначений термін таку ж суму грошових коштів, яка була їм отримана у власність. При цьому договір позики є реальним договором, оскільки відповідно до п.2 статті вважається укладеним тільки з моменту реальної передачі грошей. На підставі укладеного договору між сторонами виникли грошові зобов`язання. Цивільним законодавством встановлені загальні умови виконання зобов`язань, відповідно до яких: зобов`язання повинні виконуватися нележним чином згідно умовам договору і вимогам закону (ст.526 ЦК України); якщо в зобов`язанні встановлено строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст.530 ЦК України); не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено в договорі або в законі. За ст.1050 ЦК України позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст.625 ч.1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки між сторонами не передбачалися особливі умови і порядок настання відповідальності за невиконання відповідачем зобов`язання, то у даному випадку слід застосовувати заходи відповідальності, передбачені законом. Враховуючи принцип дизпозитивності судового процесу та відсутність з боку відповідача обгрунтованих доказів помилковості розрахунку позивача або спростовування такого розрахунку, суд не має достатніх підстав ставити наведені суми 2628,18грн. як суму інфляції та 351грн. в рахунок сплати трьох відсотків річних від простроченої суми під сумнів. Відповідачкою прийняте зобов`язання не виконано, тому звернення до суду є обгрунтованим, позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені ним при поданні позовної заяви, що складаються з судового збору та витрат за надання правової допомоги.

Outcome: approved