Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

16.01.2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Чернігівоблбуд» (далі - відповідач) про визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], власником якої зазначено відповідача. В обґрунтування позову послався на скасування пункту 1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.04.1995 № 86 на підставі якого у відповідача виникло право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач також вказує, що його сім'я вселилася в зазначену вище квартиру на законних підставах; він користується квартирою саме на правах її наймача, а наявність не скасованого свідоцтва, яким посвідчується право власності відповідача на квартиру, створює перешкоди в приватизації квартири членами його сім'ї та порушує його житлові права. У судовому засіданні позивач пред'явлений позов підтримав і наполягав на задоволенні; представник Чернігівської міської ради підтримала правову позицію позивача, при цьому просила визнати свідоцтво про право власності на квартиру недійсним і скасувати його. Представник відповідача вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. Він стверджує, що спірна квартира побудована за кошти відповідача, а тому є власністю товариства і не підлягає приватизації. Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на відсутність в природі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], яке видано саме на ім'я відповідача. Інші учасники справи не з'явилися, про час і місце її розгляду сповіщалися належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини: 1. Позивач проживає в [ADDRESS] (далі - Квартира), в яку вселився на підставі ордеру від 12.11.1997 № 4, який видано закритим акціонерним товариством «Чернігівоблбуд» на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету (а.с. 16). Натепер Квартира є власністю відповідача, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.10.2010 року (а.с. 20; далі - Свідоцтво). 2. В якості підстави для визнання недійсним і скасування Свідоцтва позивач посилається на скасування рішенням Чернігівської міської ради від 28.02.2017 № 16/VII-30 пункту 1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.04.1995 № 86, яким проектному ремонтно-будівельному орендному підприємству «Чернігівоблбуд» виділено квартири з № 1 по № 40 в будинку 4 по вулиці Просвіти (а.с. 25, 139). Суд констатує, що Свідоцтво, яке позивач просить визнати недійсним і одночасно скасувати, що є неможливим, видано відповідачу не на підставі пункту 1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.04.1995 № 86, а на підставі пункту 1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15.03.2010 № 48, яким Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації доручено оформити закритому акціонерному товариству «Чернігівоблбуд» свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в тому числі й на спірну Квартиру. Втім, пункт 1.37 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15.03.2010 № 48 незаконним не визнано та не скасовано, а скасування пункту 1.8 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.04.1995 № 86 безпосередньо на дійсність Свідоцтва не впливає. 3. Як убачається з позовної заяви (а.с. 7, 8), метою цього позову є захист права позивача на приватизацію Квартири. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з положеннями частини першої статті 2 цього Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Статтею 61 Житлового кодексу Української РСР (далі - Кодекс) встановлено, що договір найму в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі і на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацію) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. За приписом статті 58 Кодексу ордер видається виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування і є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. По справі встановлено, що позивач не отримував ордер виконавчого комітету Чернігівської міської ради на вселення в спірну Квартиру, а той ордер, який був виданий йому відповідачем, не відповідає вимогам статті 58 Кодексу, а тому не є підставою для вселення в Квартиру саме на правах її наймача; на думку суду, виданий відповідачем ордер може свідчити лише про його згоду на вселення в Квартиру сім'ї відповідача та користування нею. Крім того, позивач не надав суду докази укладення з наймодавцем у письмовій формі договору найму Квартири, а також докази належності Квартири до державного або громадського житлового фонду. 4. За приписом частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право юридичної особи мирно володіти своїм майном гарантується й статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Натепер, ані держава, ані Чернігівська міська рада як орган місцевого самоврядування не оспорюють право власності відповідача на Квартиру на свою користь. Водночас, права фізичної особи як наймача житла, в розумінні Житлового кодексу Української РСР, є похідними від права власності держави на житло, яким держава розпоряджається на власний розсуд - у тому числі - може передавати його безоплатно у власність громадянам. У той же час, чинне законодавство України містить норм які зобов'язують осіб приватного права, яким є відповідач, у супереч їхньої волі безоплатно передавати належне їм майно безоплатно у власність іншім особам. Таким чином, позивач може набути право на приватизацію Квартири лише після зміни форми власності та переведення Квартири до державної або комунальної форми власності. Виходячи з цього вважається, що позивач не довів у суді наявність у нього потенційного права на приватизацію Квартири і, як наслідок цього, - права звернення з цим позовом. 5. Наведені в пунктах 2-4 мотивувальної частини рішення висновки суду в сукупності є безумовною підставою для відмови в задоволенні цього позову.

Outcome: dismissed