Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

16.09.2016 року позивач [PERSON] звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач [PERSON] не з*явилась, до суду надала заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, позов задовольнити (а.с. 16). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з*явилась, до суду надала заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги визнала (а.с. 17). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та надані документи, всебічно й повно з*ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об*єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступні фактичні дані. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON], позивач по справі, є власником трикімнатної квартири [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно 29.03.2016 року [PERSON] купила у [PERSON] Договір купівлі-продажу квартири посвідчено державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори 29.03.2016 року за реєстром № 772, та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 01.04.2016 року за № 884066914133 (а.с. 7-8). З 15.12.2004 року [PERSON] була зареєстрована в квартирі за адресою: м. Лиман, Донецька область, вул. Івана Лейка, № 15/95, про що свідчить довідка відділу реєстрації місця проживання осіб виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області № 4458/18-08 від 15.09.2016 року (а.с.10). На момент продажу нерухомого майна і до теперішнього часу [PERSON] з реєстраційного обліку вказаної квартири не знялась. Стаття 317 частина 1 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 346 ЦК України визначені підстави припинення права власності. Право власності припиняється у разі - відчудження власником свого майна. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду. Питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов*язане і залежить від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства. Згідно статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 16 ЦК України передбачено, що вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна в суді довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, при цьому за законом докази є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інщих обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених позивачем у позовній заяві, та письмовим доказам, наданими до неї. Суд приходить до висновку, що позов позивача [PERSON] про визнання [PERSON], [INFO], особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 95 в будинку № 15 по вулиці Івана Лейко в місті Лиман Донецької області є законним, обгрунтованим, таким, який підлягає задоволенню.

Outcome: approved