Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

16 вересня 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 березня 2004 року [PERSON] продала позивачу половину житлового будинку, який розташований по [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу було здійснено у формі розписки в присутності свідків. Придбана нерухомість складається з веранди - 9,2 кв. метра, кухні - 15,1 кв. метра та жилої кімнати - 7,8 кв. метра. Оформити право власності на об'єкт нерухомості неможливо та існує вірогідність визнання його безхазяйним. Володіння позивачем придбаним житловим приміщенням є правомірним, яка вважає себе фактичним його власником. Позивач просить суд визнати за нею право власності на половину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що складається з: веранди - 9,2 кв. метра, кухні - 15,1 кв. метра та жилої кімнати - 7,8 кв. метра, допоміжні (підсобні) приміщення загальною площею - 24,3 кв. метра, загальна площа - 32,1 кв. метра, за набувальною давністю. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заперечення, в якому посилається на те, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Угода позивача при купівлі половини житлового будинку була здійснена у формі розписки, тоді як ст.657 ЦК України передбачає укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна у письмовому вигляді та обов'язковому нотаріальному посвідченню. Територіальна громада Межівської селищної ради Дніпропетровської області рішень про взяття на облік та реєстрації як безхазяйного майна не приймала, а також зазначене вище майно на їхньому балансі не перебуває. Ця обставина підтверджує, що Межівська селищна рада не є відповідальною за порушення прав та інтересів позивача та не може бути відповідачем у цій справі. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог та покласти витрати на позивача. Суд, вислухавши сторони, оцінивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам. Згідно письмової розписки, датованою 22 березня 2004 року, [PERSON] продала позивачу половину житлового будинку по [ADDRESS] за 900 гривень в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Довідкою виконавчого комітету Межівської селищної ради №3179 від 03 серпня 2016 року та актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї підтверджується, що [PERSON], 1963 року народження, на даний час зареєстрована по [ADDRESS] та проживає без реєстрації в половині будинку по [ADDRESS] з 22 березня 2004 року. Мається технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS], інвентаризаційна справа №1009/1462, реєстровий №2-162, виготовленого ДОКП «Межівський комунсервіс» 01 вересня 2016 року. Згідно звіту про оцінку майна, ідентифікатор за базою ФДМУ №1296945_07092016_20160907-001, вартість нерухомого майна-домоволодіння загальною площею 32,10 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], визначена витратним підходом, становить 41208 гривень. Довідкою Межівської селищної ради Дніпропетровської області №1103 від 27 вересня 2016 року підтверджується, що житловий будинок по [ADDRESS], на балансі селищної ради не знаходиться. Згідно договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого 16 серпня 1976 року, за реєстром №162, підтверджується, що [PERSON] продала [PERSON] 1/2 частину жилого глиновальковатого будинку з господарчими будівлями в [ADDRESS]. Останній зареєстрував придбану частину в Синельниківському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності, за реєстровим №102, 06 вересня 1976 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 69080060 від 27 вересня 2016 року відомості на нерухоме майно по [ADDRESS] відсутні. Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, враховується, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду. Згідно ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Положенням ст.657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Матеріалами справи підтверджується право власності на 1/2 частину спірного житлового приміщення, яке розташоване по [ADDRESS], належить [PERSON] Судом встановлено, що позивач не дотрималася нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, та не здійснила державної реєстрації права власності, тобто не виконала умови добросовісного ним заволодіння. Оскільки позивач знала, що право власності на спірне житлове приміщення не зареєстровано у встановленому законом порядку, достовірно була обізнана про те, що заволоділа ним фактично лише на підставі розписки, яка не має юридичної сили в даному випадку, а тому суд вважає, що заволодіння останньою таким майном не можна визнати добросовісним в розумінні ст. 344 ЦК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Таким чином, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доведення обставин, на які посилалась [PERSON], як на підставу своїх вимог, тому суд приходить до висновку, що в задоволені позову необхідно відмовити у повному обсязі, а тому у вирішенні питання про стягнення судових витрат з відповідача потреби немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed