Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

16.03.2015 року [PERSON], в особі свого представника за довіреністю [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 09.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. за реєстровим номером 1288. При цьому позивачка вказує на те, що [INFO] їй стало відомо, що помер її батько [PERSON] За життя батько мав на праві приватної власності дві квартири, що розташовані за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS]. Вказані квартири [PERSON] обіцяв залишити їй, [PERSON], та її сестрі [PERSON] у спадок. Однак, коли вона із сестрою звернулися до нотаріуса для оформлення спадщини, то виявилось, що квартиру [ADDRESS] батько заповів [PERSON] Зазначений заповіт було посвідчено 09.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О., за реєстровим номером 1288 за місцем проживання заповідача. Як зазначає позивачка, її батьки розлучилися після 5 років шлюбу, коли їй було один рік. Не дивлячись на це, вони з батьком перебували у приязних стосунках, відвідували один одного, часто спілкувалися у телефонному режимі, обмінювалися листівками. Останнім часом [PERSON] мав проблеми зі спиртними напоями, і нерідко вона була змушена звертатися до відповідних установ для того, щоб допомогти батькові вийти із запою. Багато своїх вчинків батько здійснював під впливом алкоголю, коли не розумів, що він робить, та не міг у повній мірі тверезо оцінити значення своїх дій та наслідки вчинення таких дій. Позивачка вважає, що цим можна було легко скористатися, і так відбулося при складанні оспорюваного нею заповіту. [PERSON] впевнена, що відповідачка [PERSON] скористалась слабкістю [PERSON] до алкоголю. На думку позивачки зазначений заповіт не відповідає останній волі її батька, у зв»язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на викладені обставини, положення ст.ст. 30,203,215,225, 1257 ЦК України, [PERSON] просить задовольнити її позовні вимоги. В подальшому позивачка позовні вимоги уточнила та збільшила. В заяві від 07.05.2015 року, яка надійшла до суду 08.06.2015 року, [PERSON], в особі свого представника [PERSON], просить визнати недійсним заповіт, складений 09 липня 2014 року [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О., за реєстровим номером 1288, а також застосувати наслідки недійсності вказаного заповіту. Крім того, позивачка просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], вартість якої за договором складала 239.790 грн., укладений 01.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстровим номером 883, а також застосувати наслідки недійсності вказаного договору (а.с.149-152,153). При цьому [PERSON] вказує на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] У 2012 році померла мати [PERSON], її бабуся. Після її смерті належна бабусі квартира [ADDRESS] перейшла у спадок до її батька [PERSON] Коли після смерті батька вона із сестрою звернулися до нотаріуса для оформлення спадщини, то виявилось, що квартиру [ADDRESS] батько заповів [PERSON] Крім того, двокімнатну квартиру [ADDRESS] батько продав той же [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2013 року. Вартість квартири за договором складала 239.790 грн. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстровим номером 883. [PERSON] вважає, що правочин з продажу квартири [ADDRESS], по-перше, був вчинений під впливом омани, оскільки [PERSON] зловживав алкоголем і [PERSON] скористалась цією слабкістю [PERSON], по-друге, зазначений правочин був удаваним, так як квартира була продана за ціною, нижчою її ринкової вартості. Як вказує позивачка, під час розгляду справи [PERSON] неодноразово наголошувала на тому, що в квартирі [ADDRESS], де жив її батько, було зроблено косметичний ремонт за кошті, отримані від продажу двокімнатної квартири. Вартість ремонту оцінена самою відповідачкою приблизно в 50.000 грн. Де інша сума, що залишилась від продажу квартири, невідомо. На думку позивачки, за продаж квартири [ADDRESS] оплата відповідачкою не здійснювалась, а замість зазначеної в договорі купівлі-продажу вартості квартири в сумі 239.790 грн., в квартирі батька було зроблено ремонт. Фактично [PERSON], від продажу спадкової квартири гроші не отримував. Посилаючись на зазначені обставини та положення ст.ст.203, 215, 225, 229-233, 655,692, 1233,1234,1257 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного судуу Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», [PERSON] просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені та збільшені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечують. При цьому [PERSON] вказує на те, що при складанні заповіту [PERSON] мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для здійснення даного правочину та усвідомлював значення, зміст та правові наслідки вчинюваної дії, що і було підтверджено приватним нотаріусом Тригуб Є.О. при нотаріальному посвідченні заповіту. Позивачкою ж не надано жодних доказів того, що в момент складання заповіту її батько [PERSON] не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними, а також про відсутність вільного волевиявлення у заповідача. Як вказує [PERSON] жодних тісних відносин та спілкування з батьком у дочок не було. Про смерть батька та його похорон донькам стало відомо з повідомлення по телефону тітки померлого - [PERSON] В останні роки життя [PERSON] саме тітки, а не доньки, відвідували його, купували продукти харчування, готували, прибирали, вели домашні справи, оскільки [PERSON] в зв»язку з хворобою хребта не міг всього цього робити самостійно. Також, відповідачка вказує на те, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 01.02.2013 року між [PERSON] та нею ([PERSON].), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстровим номером 883, були дотримані загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину згідно ст.203 ЦК України. При посвідченні договору приватним нотаріусом Каплуном Ю.В. було встановлено особи сторін договору, їх дієздатність та належність [PERSON] квартири [ADDRESS]. Як зазначає [PERSON], на час складання [PERSON] заповіту 09.07.2014 року власником квартири [ADDRESS] була вона ([PERSON]), тому вказана квартира не була включена в перелік спадкового майна. На підставі заповіту [PERSON] від 09.07.2014 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом - на квартиру [ADDRESS] Посилаючись на зазначені обставини та на необгрунтованість вимог позивачки, [PERSON] та її представник просять відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог (а.с.43-47). Третя особа: [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила задовольнити їх в повному обсязі. В подальшому [PERSON] в судове засідання не з»явилась. В заяві від 03.06.2015 року просить розглядати справу в її відсутність (а.с.137). Треті особи: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О.та Каплун Ю.В. про розгляд справи повідомлені належним чином (а.с.36,80,81,167,168). Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність 3-х осіб. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що [INFO] у віці 55 років помер [PERSON] (а.с.8,85). Після його смерті відкрилась спадщина. Спадковим майном є квартира [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи [PERSON], квартира [ADDRESS], у якій проживав [PERSON], належала його матері [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 21.10.1998 року. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті син померлої [PERSON] прийняв спадщину та 29.10.2012 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом - на квартиру [ADDRESS] (а.с.81-132). За життя [PERSON] склав 09.07.2014 року заповіт на ім»я відповідачки [PERSON], яким заповів останній належну йому квартиру [ADDRESS] (а.с.87). Після смерті [PERSON], яка настала [INFO], спадкоємиця за заповітом [PERSON] 24.09.2014 року звернулась до приватного нотаріуси Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. (а.с.82,105,116). У жовтні 2014 року доньки померлого [PERSON] від двох попередніх шлюбів [PERSON] та [PERSON] також звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.93-96, 98-100). 18.02.2015 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом - на квартиру [ADDRESS] (а.с.128). Судом також встановлено, що 16.03.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту складеного 09 липня 2014 року [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. за реєстровим номером 1288. В подальшому [PERSON] доповнила свої вимоги. Крім зазначених вимог, в заяві від 07.05.2015 року позивачка просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], вартість якої за договором складала 239.790 грн., укладений 01.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. реєстровим номером 883, а також застосувати наслідки недійсності вказаного договору та заповіту (а.с.149-152,153). При цьому позивачка вказує на те, що за життя батько мав на праві приватної власності дві квартири, що розташовані за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS]. Вказані квартири [PERSON] обіцяв залишити їй, [PERSON], та її сестрі [PERSON] у спадок. Однак, коли вона із сестрою звернулися до нотаріуса для оформлення спадщини, то виявилось, що квартиру [ADDRESS] батько заповів [PERSON] Крім того, їй стало відомо, що двокімнатну квартиру [ADDRESS] батько продав той же [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2013 року. Вартість квартири за договором складала 239.790 грн. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстровим номером 883. [PERSON] вважає, що заповіт, складений її батьком 09.07.2014 року на ім»я [PERSON], не відповідає останній волі батька. На думку позивачки, відповідачка скористалась слабкістю [PERSON] до спиртних напоїв, який під впливом алкоголю не міг у повній мірі тверезо оцінити значення своїх дій та наслідки вчинення таких дій. Також, [PERSON] вважає, що правочин з продажу квартири [ADDRESS], по-перше, був вчинений під впливом омани, оскільки [PERSON] зловживав алкоголем, по-друге, зазначений правочин був удаваним. На думку позивачки, за продаж квартири [ADDRESS] оплата відповідачкою не здійснювалась, а замість зазначеної в договорі купівлі-продажу вартості квартири - 239.790 грн., в квартирі батька було зроблено ремонт на суму 50.000 грн. Сам [PERSON], від продажу спадкової квартир грошей не отримував. Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що її батько [PERSON] останнім часом мав проблеми зі спиртними напоями, [PERSON] вважає, що багато своїх вчинків батько здійснював під впливом алкоголю, коли не розумів, що він робить, та не міг у повній мірі тверезо оцінити значення своїх дій та наслідки вчинення таких дій. Позивачка вважає, що цим можна було легко скористатися, що і відбулося при укладенні договору купівлі-продажу квартири та складанні заповіту на користь [PERSON] [PERSON] впевнена, що відповідачка [PERSON] скористалась слабкістю [PERSON] до алкоголю. Таким чином, квартира була продана за ціною, нижчою від її ринкової вартості, а заповіт не відповідає останній волі її батька. Вказані доводи [PERSON] суд вважає недоведеними, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Відповідно до ч.1,2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Судом встановлено, що заповіт від імені [PERSON] складений по формі та посвідчений відповідно до вимог ст.ст. 1247,1248,1253 ЦК України. При складанні заповіту та його посвідченні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. були дотримані вищезазначені вимоги цивільного законодавства України та Закону України «Про нотаріат». Доказів того, що на час укладання оспорюваного заповіту, складеного [PERSON] 09.07.2014 року, останній діяв не з власної волі, в повному обсязі не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, позивачкою [PERSON] суду не надано. При цьому суд враховує, що у відповідності до статті 60 ЦПК України позивачка має довести ті обставили, на які посилається як на підставу своїх вимог. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, показів свідків, письмових доказів, речових доказів. В обгрунтування своїх доводів [PERSON] посилається на покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та речові докази (рішення Тимирязівського районного суду м. Москви від 12.08.2010 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу квартири та визнання договору дарування квартири недійсним; виписку з протоколу партійних зборів парторганізації БММТ «Супутник» від 22.01.1985 року № 3, на яких розглядалась особиста справа [PERSON] щодо його перебування в нетверезому стані в робочий час; виписку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» з історії хвороби [PERSON] та інш.) (а.с.157-162,172,240-242). Згідно ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Як вбачається з пояснень свідка [PERSON], вона є першою дружиною покійного, перебувала з ним у шлюбі з 1980 по 1985 рік. Розлучились вони через те, що [PERSON] зловживав спиртними напоями. Як зазначила свідок, її донька у 2009 році через інтернет познайомилась з донькою [PERSON] від другого шлюбу, після чого діти знайшли батька та відновили з ним родинні стосунки, часто спілкувались з ним. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є другою дружиною [PERSON], перебувала з ним у шлюбі з 12.10.1983 року по 1987 рік. Розлучились вони через те, що [PERSON] зловживав спиртними напоями, однак, після розірвання шлюбу вони ще проживали разом до 1989 року. Від шлюбу з [PERSON] в неї є донька [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, що з 1984 по 1994 рр. проживав на [ADDRESS]. Його сусідом був [PERSON], який проживав з другою дружиною [PERSON] та донькою [PERSON]. Останній раз вони бачились 5-6 років тому, потім не спілкувались. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] його однокурсник, працював диспетчером в «Інтуристі» та став багато вживати спиртних напоїв. Свідку відомо, що [PERSON] неодноразово кодувався, намагався лікуватися в Центрі «Довженко». Останній раз бачив покійного на зустрічі випускників приблизно 3 роки тому. Як зазначив свідок, за півроку до смерті матері у 2012 році він був у квартирі [PERSON] та бачив, що той жив у жахливих умовах, без телефону. Після смерті матері [PERSON] казав йому, що не знає, що робить з квартирами. Свідок [PERSON] пояснив, що також є однокурсником [PERSON], вони були друзями з 17 років, разом навчались в інституті. Йому відомо, що після армії у [PERSON] були проблеми з алкоголем. Останній раз вони бачились 5 років тому на 30-річчі закінчення інституту та ще у січні 2014 року. Допитаний в якості свідків [PERSON] був другом [PERSON], до середині 90-х років вони разом працювали. Як вказав свідок, після армії у [PERSON] були проблеми з алкоголем, у 1995 році він намагався неофіційно лікувати [PERSON] від алкоголізму, але все було марно. У 2007 році він забрав у нього паспорт, щоб той не закладав речи в ломбард. Останній раз він бачив [PERSON] влітку 2012 року на Петрівці, той був в неадекватному стані. Свідок також пояснив, що [PERSON] в розмовах з ним часто розказував про своїх рідних та доньок. Мав намір відновити з доньками відносини, однак соромився їх. Коли вони його знайшли, він дуже радів цьому, однак, йому відомо, що вони не зустрілись. Як пояснив свідок [PERSON], він знав [PERSON] з 1975 року ще по Інституту легкої промисловості. В-подальшому, коли він працював на Троєщині, то до 2012 року зустрічався з [PERSON] 1-2 рази на місяць. Як вказує свідок, серйозні проблеми у [PERSON] почалися, коли він почав жити один на Троєщині. У 2008-2009 рр. [PERSON] збила машина в Полтавській області, в нього були поломані ноги, що в подальшому відбилося на його здоров»ї. У 2010-2011 рр. [PERSON] було важко виходити з дому, хто за ним доглядав, йому (свідку) невідомо. Останній раз він бачився з [PERSON] у 2011 році, потім розмовляв з ним тільки по телефону. У 2012 році у [PERSON] померла мати. Він казав йому, що переписав материну квартиру на когось із родичів матері, за що отримував 200 грн. на тиждень. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що з 1975 року навчався разом з [PERSON] в Інституті. Коли [PERSON] став жити на Троєщині, вони періодично зустрічались до 2011 року. Як зазначив свідок, [PERSON] був добропорядною людиною, але з 2005 року часто вживав алкоголь. Останній раз у 2010-2011 рр. він бачив [PERSON] на Харківській площі, той був випивши і просив в нього в борг. Останній раз [PERSON] дзвонив йому 09.05.2014 року. Пояснення вищезазначених свідків узгоджуються між собою та не суперечать іншим, зібраним у справі доказам. Однак, покази цих свідків суд оцінює критично, оскільки свідки за 2-3 роки до смерті [PERSON] припинили з ним не спілкування і фактично не бачились, про його психічний стан на час укладання заповіту та договору купівлі-продажу квартири свідкам нічого не відомо. В той же час свідок [PERSON] пояснила, що проживає в [ADDRESS] з 1987 року. З 2000 року знає [PERSON], який був сусідом по будинку. Свідок стверджує, що [PERSON] останнім часом не пив, хворів на «хребет та ноги», за станом здоров»я потребував допомоги. Їй відомо, що [PERSON] навідували родичи, а приблизно рік тому в квартирі [PERSON] виконувалися ремонтні роботи. Те ж саме пояснила і свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON], знає його з 2005 року. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] є онуком її сестри [PERSON], а його мати приходиться їй племінницею. Відповідачка [PERSON] також є дочкою одної з її сестер. Як зазначила свідок, [PERSON] був двічі одружений. Перша дружина [PERSON] та друга [PERSON]. Від першого шлюбу є донька [PERSON], яка у 2009 році знайшла по інтернету доньку [PERSON] від другого шлюбу - [PERSON]. Вони подзвонили батькові та домовилися зустрітися у неї 06.01.2009 року. Після зустрічі у [PERSON] була образа на дітей, оскільки вони їм не цікавилися, [PERSON] поїхала до Італії, [PERSON] займалася бізнесом. Він дуже болячи все це переживав. Про те, що [PERSON] зловживав спиртними напоями, їй невідомо, до неї він приходив завжди у нормальному стані. Свідок також пояснила, що коли померла мати [PERSON], він радився з нею з приводу її квартири. До цього мати хворіла, останні 2 роки була лежачою, ніхто з онучок до неї не приходив, а у [PERSON] після операції одна нога була коротшою на 1,5 см та під час роботи на Півночі був пошкоджений хребет, тому останні роки він не працював, вони жили на материну пенсію, в них були великі борги за комунальні послуги. Тому він погодився оформити квартиру матері на [PERSON], яка з усіх родичів була наймолодшою, і на неї покладався весь тягар турбот. Також, вони разом вирішили, яким чином розпорядитися отриманими від продажу квартири грошима. Свідки [PERSON] та [PERSON], а також свідок [PERSON], який є чоловіком відповідачки [PERSON], підтвердили обставини, викладені свідком [PERSON] Пояснення вказаних свідків суд приймає до уваги, оскільки вони узгоджуються між собою та не суперечать іншім зібраним по справі доказам. Враховуючи пояснення свідків та аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позивачкою не доведено, що при складенні заповіту 09 липня 2014 року [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. за реєстровим номером 1288, волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним та не відповідало його волі. Крім того, суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст.1233, ч.1 ст.1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», п.18, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкій розлад здоров»я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Проте, з наданих позивачкою доказів щодо психічного стану [PERSON], в справі наявні лише Виписка з протоколу № 3 партійних зборів БММТ «Супутник» від 22.01.1985 року з повісткою дня: Персональна справа комуніста [PERSON], якій по повідомленню УДАЇ 17.11.1984 року в робочий час 00.20 год. був затриманий в нетверезому стані за рулем власного автомобіля, а також повідомлення Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» та виписка із медичної карти № 534 стаціонарного хворого [PERSON], з якої вбачається, що останній перебував на лікуванні в наркологічному відділенні № 2 з 22.01.2011 року по 23.01.2011 року з діагнозом: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація з розладами сприйняття. 23.01.2011 року о 6.30 год. [PERSON] залишив відділення самостійно у задовільному стані. (а.с. 172, 240-242). Посилання у судовому процесі допитаних у якості свідків друзів та однокурсників покійного [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на зловживання [PERSON] спиртними напоями на протязі тривалого часу, не стосуються конкретних періодів (01.02.2013 року та 09.07.2014 року). Майже всі свідки бачились з [PERSON] в останнє у 2011-2012 роках та не були обізнані про його психічний стан у період 2013-2014 року, саме в момент складання заповіту та укладення договору купівлі-продажу квартири. На противагу вищезазначеним показанням свідків, родичі та знайоми [PERSON] ( [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON]) відмічали хворобливий фізичний стан його здоров»я та потребу в догляді на протязі останніх двох років його життя. Також, відповідно до наданої Деснянським РУ ГУ МВС України в м.Києві інформації від 30.07.2015 року, в базі даних АІС «Армор» відомості про вчинення [PERSON] будь-яких кримінальних чи адміністративних правопорушень за період з 2012 по [INFO] - відсутні (а.с.223). При таких обставинах доводи позивачки та її представника про те, що під час складання заповіту 09.07.2014 року та укладення договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2013 року [PERSON] внаслідок зловживання спиртними напоями за станом свого здоров»я не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає недоведеними. Інших доказів в обґрунтування своїх доводів щодо психічного стану здоров»я [PERSON] під час складання ним заповіту 09.07.2014 року та укладення 01.02.2013 року договору купівлі-продажу квартири позивачка [PERSON] суду не надала. Що стосується зазначених позивачкою інших підстав для визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 01.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстровим номером 883, то суд враховує наступне. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Пунктом 8 постанови передбачено, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Статтею 640 ЦК України визначено моменти укладення договору. Зокрема, згідно ч.3 вказаної статті договір, якій підлягає нотаріальному посвідченню або державної реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] була власником квартири [ADDRESS]. Також, їй належала на праві власності квартира [ADDRESS], в якій був зареєстрований і проживав її син [PERSON] Після смерті матері [PERSON] отримав вищезазначені квартири у спадщину (а.с. 12,116). В подальшому, відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстровим номером 883, [PERSON] продав належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON] Як зазначено в договорі, цей продаж вчинено за 239.790 грн. (а.с.54). Позивачка [PERSON] просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між її батьком [PERSON] та [PERSON], вказуючи на те, що відповідачка [PERSON] скористалась слабкістю [PERSON] до алкоголю та уклала з ним договір купівлі-продажу квартири шляхом обману та удаваного правочину. Як зазначає позивачка, квартира була продана за ціною, нижчою її ринкової вартості. Крім того, за квартиру батько гроші не отримував, а було зроблено ремонт в його квартирі. Суд вважає, що вказані доводи [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, виходячи з наступного. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.202, ч.1 ст.203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України є підставою недійсності правочину. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначені в ст.203 ЦК України. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Відповідно до вимог ч.1 ст. 235 ЦК України правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, є удаваним правочином. При цьому при вчинені удаваного правочину завжди має місце укладення двох правочинів: реального, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки, та правочину, вчиненого для приховання першого (реального) правочину. Правочин, який вчинено з метою приховати інший (реальний) правочин, завжди нікчемний і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує. Правочин, що приховується, у свою чергу, може бути дійсним або недійсним. Таким чином, відповідно до положень ст. 203 ЦК України, необхідною умовою дійсності правочину має бути єдність волі і волевиявлення сторін при укладанні правочину, який має бути реально спрямований на виникнення обумовлених ним правових наслідків. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Суд вважає, що наявність Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 01.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON], свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти даний правочин і що зовнішній вираз їх волі відповідає внутрішньому. Інші вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, також не були порушені сторонами договору, оскільки зміст договору купівлі-продажу квартири не суперечить законодавству України. Що стосується доводів позивачки про те, що у [PERSON] не було дійсного наміру створити наслідки, обумовлені договором купівлі-продажу квартири, що свідчить про його удаваність та обман з боку відповідачки, то суд враховує наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як указано в частині 1 ст.229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається зі змісту Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 01.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON], зокрема, п.15, при укладанні договору сторони підтверджують, що укладання договору відповідає їх намірам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому. Відповідно до п.3 Договору продаж квартири вчинено за 239.790 грн. Розрахунки між сторонами здійснено повністю до підписання цього Договору. Зазначену в цьому Договорі ціну продажу [PERSON], продавець, вважає прийнятною і вигідною для себе, її розмір повністю його задовольняє (а.с.54). Після підписання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] відповідно до ст. 182 ЦК України, зареєструвала своє право власності на вказану квартиру. Таким чином, суд вважає, що після зазначених дій відповідачки [PERSON] щодо спірної квартири відбулося фактичне припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та перехід вищевказаної квартири у власність [PERSON] Вказані дії свідчать про те, що волевиявлення сторін щодо договору купівлі-продажу спірної квартири було вільним і відповідало їх волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. Зазначені обставини підтвердила і допитана в якості свідка рідна тітка [PERSON] - [PERSON] Також, судом не встановлено факту обману [PERSON] відповідачкою [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу квартири щодо обставин, які мають істотне значення. Зазначене підтверджується і тим, що за життя [PERSON] даний договір не оспорював. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов до висновку, що договір купівлі-продажу належної [PERSON] квартири [ADDRESS] був укладений сторонами договору з наміром створення правових наслідків, які обумовлюються цим договором, даний правочин не укладений під впливом обману та не є удаваним правочином, тому підстав для визнання його недійсним суд не вбачає. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про необгрунтованість вимог позивачки [PERSON] щодо визнання недійсним заповіту, складеного 09 липня 2014 року [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тригуб Є.О. за реєстровим номером 1288, а також щодо визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 01.02.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстровим номером 883, та не знаходить підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed