Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

16 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, зазначивши, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2005 року по 26 січня 2016 року, у шлюбі народився син [PERSON] [INFO], відповідач є батьком дитини. На теперішній час спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач проживає окремо, дитина проживає з нею і дитина потребує коштів на утримання, але відповідач коштів на утримання дитини не платить. Тому позивачка звернулася до суду і просить стягнути з [PERSON], на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної платні (доходів) щомісячно, і до його повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Судові витрати покласти на відповідача. (а.с. 2) Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю . Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю заперечень не має. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2005 року по 26 січня 2016 року, у шлюбі 13 березня 2007 року народився син [PERSON] відповідач є батьком дитини. На теперішній час відповідач проживає окремо від сім'ї, дитина проживає з матір'ю і потребує коштів на утримання, але відповідач коштів на утримання сина не надає . Обовязок батьків утримувати дитину встановлений на законодавчому рівні, а саме: ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до цієї правової норми батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері так і батька, тобто обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками свого обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, та розясненням п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач працює поліцейським охорони в Ізюмському відділі ВР УПО управління поліції охорони України в Харківській області, інші стягнення на аліменти у відповідача відсутні, відповідач спроможний платити аліменти на утримання дитини, але коштів на утримання дитини добровільно не надає. Таким чином, по матеріальному стану відповідач має надавати матеріальну допомогу своїй дитині та з урахуванням інтересів дитини, суд задовольняє позовну заяву. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір суд компенсує за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved