Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

16.05.2017р. до Словянського міськрайонного суду, звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним: вони з відповідачем є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Сімейне життя між ними не склалося і вже декілька років вони мешкають окремо та спільного господарства не ведуть. Після початку подій на сході України вона з сином систематично вимушена виїжджати та вїжджати в зону АТО, але без дозволу батька це неможливо та на усіх блокпостах вимагається такий саме дозвіл від батька, як і за кордон. Також вона має родичів за кордоном та бажає періодично їх відвідувати, оздоровлювати дитину та відпочивати на морі. Оскільки відповідач ігнорує інтереси сина, не дає своєї згоди на виїзд його за кордон вона вимушена звертатись у суд. У судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявилися, але надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: [PERSON], народився у м. Київ 16.06.2010року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Розглядаючи справу суд виходив з наступного чинного законодавства: Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно до ст. 153 СК України ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно до ст. 13 «Загальної декларації прав людини», прийнятої і проголошеної резолюцією 217А (ІІІ) Генеральної асамблеї від 10 грудня 1948 року кожна людина має право свободи пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави; кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи також і власну, і повертатися до своєї країни. Відповідно до статті 10 «Конвенції про права дитини» прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Як встановлено судом, сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON] ігнорує інтереси сина та не надає дозвіл на виїзд сина. Позивач бажає тимчасово виїхати разом із неповнолітнім сином за межі України і отримати на це офіційний дозвіл відповідача [PERSON] не має змоги. Виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом із матірю [PERSON] тимчасово за межі України не буде суперечити суспільним інтересам держави та буде відповідати інтересам дитини, в тому числі і в плані її безпеки. Таким чином, суд має всі підстави для задоволення позовних вимог в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. Стосовно вимог про надання дозволу на вїзд неповнолітньої дитини до України, то суд приходить до висновку про те, що зазначені позовні вимоги не можуть бути задоволені, так, як надання дозволу громадянину України на вїзд до України не потребують прийняття судового рішення про те, а надання дозволу на вїзд до неконтрольованої Державною Україна території не входить до компетенції судів України. На підставі наведеного,

Outcome: approved