Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

17.08.2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з [INFO] від якого в них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось та рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2015 року шлюб було розірвано. Після цього між сторонами було укладено Договір про сплату аліментів на утримання дитини (далі за текстом - Договір) строком на один рік, згідно якого відповідач сплатив аліменти на утримання доньки у розмірі 4 000 грн за два місяці, після цього у 2019 році відповідачем було сплачено 8 000 грн. Після цього відповідач жодного разу не відвідував доньку, не цікавиться її успіхами та станом здоров`я, не допомогає матеріально. Просить стягнути аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, за період закінчення Договору та до моменту подання позовної заяви відповідачем не сплачувались аліменти на утримання доньки, а тому просить стягнути на свою користь заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 104 000 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, звернулась до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та її представник не заперечують проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З 04.11.2011 року Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04.11.2011 року [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є позивачка та відповідач по справі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2015 року шлюб було розірвано. Після цього між сторонами було укладено Договір про сплату аліментів на утримання дитини строком на один рік, згідно якого відповідач сплатив аліменти на утримання доньки у розмірі 4 000 грн за два місяці, після цього у 2019 році відповідачем було сплачено 8 000 грн. Донька проживає разом з матір`ю. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами на даний момент не досягнуто. Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Конвенцією про права дитини (стаття 3) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів за час після закінчення Договору суд зазначає наступне. Як вбачається з Договору, строк його дії складає один рік, який закінчився 06.01.2017 року та який не пролонгувався. Враховуючи те, що після закінчення строку дії Договору між сторонами не було досягнуто домовленості щодо сплати аліментів, у позивачки виникло право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, яке вона реалізувала лише у 2020 році. В такому випадку суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості по сплаті аліментів. За таких обставин, суд вирішує задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на обох дітей, починаючи стягнення з 17.08.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Щодо вимог позивачки про стягнення заборгованості по сплаті аліментів за минулий час на утримання неповнолітньої доньки, суд зазначає наступне. Як вбачається з Договору, строк його дії складає один рік, який закінчився 06.01.2017 року та який не пролонгувався. Враховуючи те, що після закінчення строку дії Договору між сторонами не було досягнуто домовленості щодо сплати аліментів, у позивачки виникло право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, яке вона реалізувала лише у 2020 році. Належних та допустимих доказів того, що до моменту звернення до суду позивачкою вживались заходи щодо стягнення аліментів з відповідача, однак він ухилився від їх сплати матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 921,00 грн. Щодо вимоги позивачки про стягнення витрат, пов`язаних з наданням юридичних послуг адвоката суд зазначає наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В судовому засіданні представником позивачки зазначено, що відповідну заяву про стягнення витрат на правничу допомогу вона подасть до суду у встановлений законодавством термін у зв`язку з чим в даний час суд позбавлений можливості вирішити це питання. На підставі викладеного,

Outcome: partial