Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

15.07.2019\~позивач звернулася\~до суду\~з даним\~позовом первинно\~до відповідачів ПАТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора Чернюк О.О. КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради, в якому просить: визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31050927 від 03.04.2019 державного реєстратора Чернюк О.О. КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради; зобов`язати державного реєстратора Чернюк О.О. КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31050927 від 03.04.2019 та поновити у державному реєстрі речових правна нерухоме майно запис про належність житлового будинку в [ADDRESS] на праві власності [PERSON] . Позов мотивує тим, що 21.06.2006 між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», в забезпечення виконання зобов`язань було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано належний [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] . Відповідач ПАТ «Укрсоцбанк», в порушення вимог ч.4 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не надіславши письмової вимоги про усунення порушень щодо невиконання кредитного договору, звернув стягнення на предмет іпотеки та перереєстрував право власності на себе на житловий будинок, який переданий в іпотеку банку. Підставою виникнення права власності зазначено кредитний договір з додатками. Підставою внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Куклинської сільської ради Чернюк О.О. Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки вимога про дострокове повернення коштів та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки банком не надсилалися, відповідачем не враховано, що житловий будинок є єдиним житлом боржника та підпадає під критерії майна, на яке не можна звернути стягнення відповідно до Закону України Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відтак вчинений правочин про примусове звернення стягнення на предмет іпотеки, підлягає визнанню недійсним. Ухвалою від 18.07.2019 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.07.2019 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на майно, що належить відповідачу АТ «Укрсоцбанк» (ЄДРПОУ: 00039019), а саме: житловий будинок загальною площею 89,3 кв.м. житловою 45,8 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] . В установлені строки, від відповідача АТ «Укрсоцбанк» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 56-61). Вимоги позову відповідач не визнав, заперечував щодо його задоволення. Ухвалою від 28.01.2020 залучено до участі в цивільній справі в якості правонаступника відповідача Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Від відповідача АТ «Альфа-Банк» надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника банку. Відзив на позовну заяву не надходив. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Вимоги позову підтримав з підстав викладених в позовні заяві. Відповідач державний реєстратор Чернюк О.О. КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради в судове засідання не з`явилася, заяви про розгляд справи у її відсутності від відповідача не надходило. Крім того, відповідачем не\~виконано вимоги\~ухвали суду\~про витребування\~доказів,\~не надано\~суду копій\~матеріалів реєстраційної\~справи. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 19.04.2007 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений договір кредиту № 070-22-27/07, відповідно до якого останній надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання - на поточні потреби грошові кошти в сумі 119\~300 Швейцарських франків зі сплатою 9,5 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості згідно зі встановленим графіком, з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості за кредитом - до 18.04.2022 року (а.с.15-18). В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним договором 19.04.2007 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», яке перейменовано на ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за №3330, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І.В. Відповідно до умов іпотечного договору (а.с.19-21), в іпотеку банку було передано в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору дарування житлового будинку від 23 грудня 2004 року. Відповідно до п. 4.5.3 іпотечного договору передбачено право іпотеко держателя за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, у позичальника утворилась заборгованість. В матеріалах справи відсутні відомості про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Разом з тим, судом встановлено, що 05.04.2019 державний реєстратор КП «Волинь-реєстр»\~Куклинської сільської\~ради Чернюк О.О. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46334495 від 05.04.2019, на підставі якого право власності на іпотечне майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] перейшло до АТ «Укрсоцбанк». З Актуальної інформації про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №31050927 від 03.04.2019 (а.с. 9-14) вбачається, що право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Підстава виникнення права власності: кредитний договір з додатками, серія та номер: 070-22-27/07, виданий 19.04.2007, видавник: Сторони договору; вимога кредитора, серія номер:б/н, виданий 19.12.2018, видавник: АТ «Укрсоцбанк»; повідомлення про отримання вимоги кредитора, серія та номер: б/н, виданий 28.12.2018, видавник:Укрпошта; іпотечний договір з додатками, серія та номер: 3330, виданий 19.04.2007, видавник: приватний нотаріус І.В. Дехтярук. Дата державної реєстрації 03.04.2019, номер запису про право власності: 31050927. Крім того, позивач стверджує, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , використовується позивачем як місце постійного проживання її та членів її родини. В своїх запереченнях проти позову, викладених у відзиві сторона відповідач покликаються на умови Іпотечного договору та на положення ст.ст.33, 35, 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Вказували, зокрема і на те, що позивачу направлялася банком передбачена ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» вимога про усунення порушень рекомендованим листом на адресу, зазначену в іпотечному договорі. Вказують на те, що введений законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на майно, надане в забезпечення кредитів в іноземній валюті, а відтак, не може бути підставою для відмови у вчиненні державної реєстрації права на нерухоме майно на підставі умов іпотечного договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Пунктом 1 частини першої статті 512\~ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 10.09.2019 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019, затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо усього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк». Статтею 33\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Згідно зі статтею 36\~Закону України\~«Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частин першої та другої статті 37\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37\~Закону України\~«Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Разом з тим, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце\~постійного проживання\~позичальника/майнового\~поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 31.10.2018, справа № 465/1310/17. У даній справі за наслідками прийнятого 05.04.2019 державним реєстратором КП «Волинь-реєстр»\~Куклинської сільської\~ради Чернюк О.О. рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна, яке є постійним житлом, без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». При цьому, під час судового розгляду справи представниками відповідачів, не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного об`єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, відповідачем АТ «Укрсоцбанк» при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на квартиру не дотримано вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно до частини другої статті 26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора КП «Волинь-реєстр»\~Куклинської сільської\~ради Чернюк О.О. від 05.04.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46334495 від 05.04.2019, на підставі якого право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк», та про поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про належність житлового будинку в [ADDRESS] на праві власності [PERSON] . Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача АТ «Альфа-Банк» слід стягнути понесений позивачем та документально підтверджений судовий збір.

Outcome: approved