Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

15 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], оскільки відповідач не проживає в ньому з 25 серпня 2014 року без поважних причин. Крім того, позивачем заявлено вимогу про зняття відповідача з реєстрації. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщалася завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідач отримала повістку за фактичним місцем проживання, а саме: [ADDRESS], що підтверджується поштовим повідомленням. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 10 травня 1993 року(а/с 7-8). В даній квартирі, крім позивача, зареєстрована також [PERSON], що підтверджується інформацією, наданою відділом УДМС України в Чернігівській області від 08 жовтня 2015 року (а/с 13). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а/с 9). Як пояснив позивач у судовому засіданні, відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин з 25 серпня 2014 року, речей її у квартирі немає, участі у витратах на утримання житла вона не приймає. Згідно акту, затвердженого керуючим ОЖБК від 02 липня 2015 року, зі слів сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації з 25 серпня 2014 року (а/с 10). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. ст. 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, підлягає задоволенню. Проте, не підлягає задоволенню вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації, адже ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстрації. Враховуючи викладене,

Outcome: partial