Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

15.01.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 27.11.2014 між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошей, який посвідчений нотаріусом, за яким він, позивач, передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 36300 грн, а відповідач [PERSON] зобовязався повернути кошти у строк до 01.03.2015. [PERSON] взяти зобовязання не виконав, грошові кошти у строк не повернув. У звязкуз чим позивач просить суд стягнути з відповідача не виконане зобовязання у сумі 36300 грн. Окрім того, позивач просить, відповідно до ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 24295,75 грн та три відсотки річних, які складають 3120,81 грн. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що у випадку неявки відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не надавався. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 27.11.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (а.с. 6). Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1\~ст. 1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1\~ст. 530 ЦК України). Як вбачається з п.1 договору позики грошей сторони домвились, що позичальник [PERSON] зобовязується повернути грошові кошти до 01.03.2015 (а.с.6). В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1\~ст. 611 ЦК України). В постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15 зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. З оглянутого судом наданого позивачем договору позики вбачається, що відповідач зобов'язується повернути позивачу кошти в сумі заборгованість у сумі 36300,00 грн в строк до 01.03.2015. Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначеною статтею визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Указана правова позиція викладена у постанові\~[PERSON] Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18. Таким чином, приймаючи до уваги, що [PERSON] допустив порушення зобовязання за договором позики з нього підлягає стягненню інфляційні витрати та три відсотки річних, у сумі 24295,75 грн та 3120,81 грн відповідно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved