Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

15.09.2016 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом, на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, що розташований по вул. Завонячка, 20 в с. Лісновичі Городоцького району Львівської області. Позов мотивує тим, що 13.04.2004 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, на який при житті спадкодавець склав заповіт на її користь. Спадщину відповідно до заповіту вона прийняла в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Крім того, зазначає, що не може вирішити у нотаріальному порядку питання про спадкування вищезазначеного будинку через відсутність правовстановлюючого на нього документа, оскільки такий не здався в експлуатацію та не виготовлялося свідоцтво про право власності. Натепер в інший спосіб захисту свого порушеного права окрім як звернення до суду з зазначеною вимогою, вона не має і не може оформити в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок. Позивач та представник позивача за довіреністю, позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, просив розглядати справу у відсутності представника, позов визнає (а.с.48). Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не явилися, подали заяви, в яких не заперечують проти задоволення позову, на спадщину не претендують (а.с.21-23). Дослідивши матеріали даної справи, заслухавши позивачку, її представника, суд встановив. Спір витікає з цивільних правовідносин, регулюється спадковим правом. Відповідно до ст. ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами. Главою 87 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це також знайшло підтвердження у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику\~ в справах про спадкування», у якому вказано, що свідоцтво про право на спадщину\~ видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За положеннями ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ст. ст. 328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З досліджених в судовому засіданні документів, які посвідчують особу, свідоцтва про народження серії І-АГ № 026318 від 05.06.1967 року вбачається, що спадкодавець [PERSON] був батьком [PERSON] (а.с.6,32). Згідно повторного свідоцтва про шлюб серії І-СГ № 271260 від 07.09.2016 р., [PERSON] 30.05.1987 року зареєструвала шлюб з [PERSON], прийняла прізвище «Божик» (а.с.7). 12.09.2003 року [PERSON] при житті склав заповіт, який посвідчений секретарем Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області [PERSON] на імя позивачки по справі, [PERSON] (а.с.8). [PERSON] помер 13.04.2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 332836 від 15.04.2004 р. (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, а зокрема на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, що розташований в с. Лісновичі по вул. Завонячка, 20 Городоцького району Львівської області. Будинок, що входить до складу спадщини, зведений у 1975 році, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду (а.с.50-52). Із копії будинкової книги вбачається, що [PERSON] (спадкодавець), [PERSON] позивачка по справі, проживали у спадковому будинку в с. Лісновичі по вул. Завонячка, 20 Городоцького району Львівської області (а.с.10-16). Встановленим є те, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивачка прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON], таке підтверджується копією спадкової справи № 374/2005 р., заведеної 29.07.2005 р. за заявою позивачки (а.с.40-46). Як вбачається з довідок № 482 від 16.02.2007 р., № 168 від 16.05.2016 р., № 169 від 16.05.2016 р., копій по господарських книг № 1, 4 за 1996-2000 р.р., 2001-2005 р.р., житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, що розташований в с. Лісновичі по вул. Завонячка, 20 Городоцького району Львівської області, 1975 року будівництва числився за [PERSON] (а.с.17-19,24-31). Отже, вищенаведені докази досліджені в судовому засіданні підтверджують право власності батька позивачки [PERSON] на житловий будинок, що в с. Лісновичі по вул. Завонячка, 20 Городоцького району Львівської області. Враховуючи наведені вище обставини, при прийнятті рішення суд враховує розяснення Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування та розяснення Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 року, які носять рекомендаційний характер, в тому, що умовою переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельні ділянки є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Як розяснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За життя, [PERSON] не отримав правовстановлюючі документи на житловий будинок в с. Лісновичі по вул. Завонячка, 20 Городоцького району Львівської області. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майна. Відповідно до [PERSON] юстиції України від 21.02.2005р. №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. У відповідності до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва і діяли до вступу в дію Цивільного кодексу Української РСР 18.07.1963 Р. № 1540-ІУ. Зокрема за вказаними Указом і постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 р. у справі № 6-137цс13, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Обставини, які б вказували, що [PERSON] при житті набув або володів житловим будинком в с. Лісновичі по вул. Завонячка, 20 Городоцького району Львівської області, неправомірно не встановлено. Зібрані докази в сукупності, дають підстави суду, вважити позов підлягаючим до задоволення, оскільки позивачка фактично прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], інших спадкоємців, які б на неї претендували немає, за такого суд переконаний в тому, що є підстави до визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved