Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

16 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.03.2017 року по справі №583/353/17 задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя, шляхом визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири №57, по вул. Петровського, 1, м. Охтирка, Сумської області. Проте вона не може зареєструвати за собою право власності на зазначену частину нерухомого майна з огляду на наступне. Зазначену квартиру було придбано відповідачем під час перебування сторін у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2008 р. посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі правочинів, та зареєстрованого у реєстрі прав власності на нерухоме майно за №21662831, витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за № 17466675. Цього ж дня між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено іпотечний договір за №32 згідно якого іпотекодавець з метою забезпечення кредитного зобовязання по кредитному договору укладеному між цими ж сторонами на суму 60000 грн. передав у іпотеку, а іпотеко держатель прийняв у іпотеку в порядку і на умовах визначених у Договорі вищезазначену квартиру. 23.01.2008 р. приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі ст. 71 Закону України «Про нотаріат» та у звязку із посвідченням вищезазначеного іпотечного договору було накладено заборону відчуження зазначеної в договорі нерухомості до припинення чи розірвання договору. Зареєстровано у реєстрі за №255. Згідно листа-повідомлення від 07.04.2017 р. [PERSON] зобовязання за кредитним договором повністю виконав і вони просять зняти заборону на квартиру та припинити іпотеку на неї. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 04.04.2017 року позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на зазначену квартиру через наявність реєстрації обтяження речових прав на дану квартиру у виді наявності запису про іпотеку та заборону на нерухоме майно. За розясненнями відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради виключення запису про іпотеку та зняття заборони на нерухоме майно залежить від волевиявлення та дій відповідача [PERSON], який повинен звернутися з відповідним зверненням до відділу реєстрації. Однак провести зазначені дії неможливо без участі відповідача, який ухиляється від цього. [PERSON] не має можливості примусити відповідача до вчинення зазначених дій. Звернення її до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі ст.593 ЦК України, не є обов'язковим, але в даному випадку є необхідним при наявності відповідного спору та наявної («не знятої») заборони. У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позов із підстав зазначених у позовній заяві. Позивач [PERSON] будучи допитаною в якості свідка, пояснила, що вона декілька разів зверталась до відповідача з приводу зняття обтяження іпотеки, однак останній на будь-який контакт не йде. Говорив про відсутність коштів, а потім взагалі перестав спілкуватись. [PERSON] направляла йому листа із проханням зявитись до нотаріуса у визначений день. Проте останній до нотаріуса не зявився. Нотаріус позбавлений можливості без його участі провести зазначені дії. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що у даному випадку взагалі відсутній спір, оскільки відповідач не отримував листа про необхідність зявитись до нотаріуса. Наскільки йому відомо, позивачка жодного разу не зверталась до відповідача із такими пропозиціями до часу подання заяви. Листа надіслано лише у липні, але і його він не отримував. Позовна заява викладена так, що відповідач взагалі нічого не зрозумів, що від нього вимагає позивачка. Він у будь-який час готовий відвідати нотаріуса та вирішити це питання. Вважає, що позов безпідставний і поданий з метою стягнення із його довірителя судових витрат. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги не підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом установлені факти та відповідні їм правовідносини. Квартиру за №57, по вул. Петропавлівській (Петровського), 1, м. Охтирка, Сумської області, було придбано відповідачем [PERSON] під час перебування сторін у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2008 р. посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі правочинів, та зареєстрованого у реєстрі прав власності на нерухоме майно за №21662831, витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за № 17466675. (а.с. 42) Цього ж дня між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено іпотечний договір за №32 згідно якого іпотекодавець з метою забезпечення кредитного зобовязання по кредитному договору укладеному між цими ж сторонами на суму 60000 грн. передав у іпотеку, а іпотекодержатель прийняв у іпотеку в порядку і на умовах визначених у Договорі вищезазначену квартиру. 23.01.2008 р. приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі ст. 71 Закону України «Про нотаріат» та у звязку із посвідченням вищезазначеного іпотечного договору було накладено заборону відчуження зазначеної в договорі нерухомості до припинення чи розірвання договору. Зареєстровано у реєстрі за №255. (а.с. 81-84) Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.03.2017 року по справі №583/353/17 задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя, шляхом визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири №57, по вул. Петровського, 1, м. Охтирка, Сумської області. (а.с. 15) Згідно листа-повідомлення Банку від 07.04.2017 р. [PERSON] зобовязання за кредитним договором повністю виконав і вони просять зняти заборону на квартиру та припинити іпотеку на неї. (а.с. 103) Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 04.04.2017 року позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на зазначену квартиру через наявність реєстрації обтяження речових прав на дану квартиру у виді наявності запису про іпотеку та заборону на нерухоме майно. (а.с. 16) Листом від 25.07.2017 р. позивач [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] надіслала листа із пропозицією 07.08.2017 р. о 10:00 год. зявитись до приватного нотаріуса [PERSON], який займався оформленням іпотечного та покупного договорів на квартиру, для оформлення, посвідчення та реєстрації заяви про припинення іпотечного договору та зняття заборони із квартири. При цьому нотаріальні витрати поклала на відповідача (а.с. 104) Згідно підпису на рекомендованому повідомленні [PERSON] отримав зазначеного листа особисто 28.07.2017 р. (а.с. 105). Так, за положеннями ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтями 3, 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобовязання. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, у частині вирішення вимог позивачки про визнання іпотеки припиненою суд виходить із того, що припинення іпотеки у звязку із погашенням відповідачем основного зобовязання повністю підтверджується довідкою наданою банком та жодна із сторін й третіх осіб по справі щодо цієї обставини не висловлює будь-яких заперечень. Не вимагає встановлення зазначеної обставини у судовому порядку і нотаріус для якого достатнім документом для вирішення питання про наявність підстав для знання заборони відчуження із квартири є довідка банку. Тому вимоги позивачки у цій частині задоволенню не підлягають. При вирішенні позову у іншій частині суд виходить з наступного. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Судом встановлено що за позивачем [PERSON] згідно рішення суду визнано право власності на ? частину квартири за вищезазначеною адресою проте вона не може зареєструвати за собою право власності на неї, оскільки нотаріусом було накладено заборону відчуження на неї. Державна реєстрація іпотеки всіх інших об'єктів нерухомості, відмінних від зазначених у другому реченні статті 4 Закону України «Про іпотеку», здійснюється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою, на підставі повідомлення іпотекодержателя. Такими особами, відповідно до статті 9 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено державного реєстратора та у випадку, передбаченому цим Законом, нотаріуса як спеціального суб'єкта, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 71 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки. Як вбачається з положень ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно п. 5.1 та 5.3 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п'ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою;про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Як доказ зазначеного нотаріусу боржником подаються: копія зобов'язання, копія договору застави/іпотеки, квитанція про внесення в депозит нотаріуса належних кредиторові грошових коштів або цінних паперів, які свідчили б про повне і безумовне виконання зобов'язання, копія повідомлення нотаріуса кредиторові про внесення боргу в депозит, копія заяви боржника, переданої нотаріусом кредиторові відповідно до вимог цього Порядку, щодо вчинення цим кредитором необхідних дій із зняття заборони відчуження тощо. Проте вищезазначеним іпотечним договором укладеним між відповідачем та третьою особою не передбачено обовязку банку повідомляти нотаріуса про припинення іпотечного договору. Тому звернутись до нотаріуса із заявою про зняття заборони відчуження має відповідач. Однак, як встановлено у судовому засіданні, відповідач ухилявся від вчинення зазначених дій, що підтверджується як наданими у судовому засіданні показами позивачки (суду не надано доказів, що б їх спростували), так і надісланим позивачкою на адресу фактичного проживання листом із пропозицією зявитись до нотаріуса для оформлення, посвідчення та реєстрації заяви про припинення іпотечного договору, який відповідачем був проігнорований. Суд критично ставиться до пояснень відповідача та його представника про необізнаність [PERSON] щодо необхідності його звернення до нотаріуса із зазначеного питання та не отримання ним вищезазначеного листа. Дані обставин підтверджується як показами допитаної як свідка самої позивачки, так і рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 105). Позицію відповідача у суді та подальші його дії із пропозицією позивачки зявитись до нотаріуса для вирішення зазначеного питання суд розцінює як позицію захисту від позову. Як встановлено, і про це не заперечують сторони, на даний час зазначене питання у позасудовому порядку не вирішене так як відповідач не бажає нести одноособові витрати за вчинення нотаріальної дії. Із огляду на викладене суд приходить до висновку, що внаслідок бездіяльності відповідача порушується право позивачки на реєстрацію за собою права власності на нерухоме майно, а, отже, її право підлягає захисту у визначений у позовній заяві спосіб. На підставі ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких відповідно до ст.79 ЦПК України відноситься в тому числі судовий збір та витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] за договором про надання правової допомоги від 16.05.2017 року було сплачено фахівцю в галузі права, який має вищу юридичну освіту і займається підприємницькою діяльністю з надання юридичних послуг [PERSON] 2500,00 грн. винагороди за надання правової допомоги в ході підготовки позову до суду та розгляду цивільної справи, що підтверджується розрахунковою квитанцією від 16.05.2017 року, актом виконаних робіт. [PERSON] протокольною ухвалою суду від 24.07.2017 року за заявою позивача [PERSON] був допущений в якості особи, яка надає правову допомогу. Під час провадження у даній цивільній справі фахівець в галузі права [PERSON] готував процесуальні документи поза судовим засіданням, а саме, позовну заяву, клопотання, заяви, а також брав участь у судових засіданнях. З урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи та необхідний і фактично наданий фахівцем обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, розмір компенсації за вказані дії особи, яка надає правову допомогу, а також з урахуванням того, що позов задоволено на 50 %, (задоволена одна із фактично заявлених двох вимог) витрати на правову допомогу та витрати повязані із сплатою судового збору підлягають частковому відшкодуванню у сумі 1250 грн. та 320 грн. відповідно. На підставі викладеного та

Outcome: partial