Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

15.08.2017 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заробітної плати, індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 20.12.2012 року позивача було звільнено з посади директора ПАТ «Новоград-Волинськрембуд» за згодою сторін. На час звільнення позивачу нарахували заробітну плату в розмірі 42\~407 грн. 18 коп., але не виплатили. З 01.07.2014 р. [PERSON] прийнято на посаду директора ПАТ «Новоград-Волинськрембуд». За час роботи з липня 2014 року по листопад 2015 року йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату в розмірі 15\~013 грн. 55 коп. Згідно ст. 117 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача 64\~783,80 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» [PERSON] просить стягнути індексацію заробітної плати в розмірі 34\~212,20 грн. 13.09.2017 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій він просить стягнути з відповідача на свою користь крім вищезазначених виплат, ще 255491,13 грн., посилаючись на наступне. 05.01.2012 р. між сторонами було укладено договір про надання відповідачу поворотної фінансової допомоги на суму 60\~000 грн. 15.01.2015 року укладено аналогічний договір про надання відповідачу поворотної фінансової допомоги на суму 16\~000 грн. У звязку з невиконання грошового зобовязання виникла заборгованість в розмірі 76 000 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Додатково, на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути 3% річних у сумі 9098 грн. та інфляційні в розмірі 75\~196,35 грн. Крім того, позивач згідно звітів про використання коштів на господарські потреби ПАТ «Новоград-Волинськрембуд» витратив власні кошти в розмірі 95\~196,78 грн., які також просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що з 1984 року по 20.12.2012 року а також з 01.07.2014 року по теперішній час він працює на посаді директора ПАТ «Новоград-Волинськрембуд». У звязку з тяжким економічним станом підприємства та відсутністю коштів, заробітна плата не виплачується. Для здійснення необхідних господарських операцій використовувались його особисті кошти, які вносились як поворотна фінансова допомога, а також витрачались на господарські потреби за відповідними звітами. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав повністю. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно трудової книжки позивача [PERSON] з 15.05.1984 р. по 20.12.2012 р. працював у ПАТ «Новоград-Волинськрембуд».З 01.07.2014 р. по теперішній час позивач працює директором того ж підприємства. Згідно довідки ПАТ «Новоград-Волинськрембуд» заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період 2010-2012 роки складає 57\~420,73 грн. Згідно з вимогами ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. За таких обставин, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі у зазначеному розмірі. Відповідно до ч.5 ст. 95 КзпП України і ст. 33 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Право на індексацію заробітної плати працівників встановленоЗаконом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.\~\~\~\~\~\~ \~\~Згідно ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Відповідно до ст. 6 цього Закону держава гарантує підвищення грошових доходів населення у зв'язку із зростанням цін. Відповідно до листа Мінпраці від 30.10.2003 року № 024-130 індексація заробітної плати працівника, який звільняється, провадиться на загальних підставах. Згідно з п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, у разі несвоєчасної виплати сум індексації проводиться їх компенсація відповідно до законодавства. Оскільки індексації прирівнюється до заробітної плати то і компенсуватися вона повинна так само, як і заробітна плата. Відповідно до розрахунку індексації заробітної плати за червень 2010 р. лютий 2015 р. складає 34212,20 грн. Розмір заборгованості підтверджений відповідним розрахунком, проти якого не заперечував представник відповідача. За таких обставин, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення індексації у зазначеному розмірі. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем надано розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 20.12.2012 р. - 14.08.2017 р., розмір якого складає 64783,80 грн. Враховуючи, що з 01.07.2014 р. по теперішній час позивач працює директором ПАТ «Новоград-Волинськрембуд», тобто є керівником даного підприємства, суд дійшов висновку, що позивач сам є органом (особою), уповноваженим власником на виплату заробітної плати. Триваюча невиплата заборгованості є наслідком його дій та рішень, як керівника. Крім того, з моменту повторного прийняття на роботу йому нараховується заробітна плата за фактично відпрацьований час. Отже, негативні економічні наслідки у формі додаткового середнього заробітку не можуть бути покладені на юридичну особу, керування якою здійснює сам позивач. За таких обставин, суд задовольняє вимогу про стягнення середнього заробітку частково за період з моменту звільнення 20.12.2012 року до моменту повторного призначення позивача на посаду директора підприємства 01.07.2014 року, що становить 383 робочих дні. З урахуванням середнього денного заробітку позивача в розмірі 55,80 грн., сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає: 383 Х 55,80 = 21371, 40 грн. 05.01.2012 р. між сторонами було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги в розмірі 60\~000 грн. 01.12.2012 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення фінансової допомоги. 15.01.2015 р. між сторонами було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги в розмірі 16 000 грн. 01.12.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення фінансової допомоги за другим договором. Приписами ч.2 ст.530 ЦК України встановлено наступне: «Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.» Згідно правил ч.2 ст.625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, на підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача коштів фінансової допомоги в сумі 76000 грн.\~\~законні і обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з довідки про стан розрахунків по Договорам про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, станом на час звернення до судузаборгованість за договорами складає 76\~000 грн., що також визнається відповідачем у справі. Відповідно до розрахунку інфляційних втрат, загальна сума таких витрат за договором від 05.01.2012 р. становить 71536, 07 грн., розмір 3% річних 8319 грн. Відповідно до розрахунку індексу інфляції, загальна сума інфляційних втрат за договором від 15.01.2015 р. становить 3660,28 грн., розмір 3% річних 779 грн. Таким чином, вимоги позивача про стягнення коштів за договорами про надання поворотної фінансової допомоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, з наданих звітів про використання коштів з 2010 р. по 2012 р. ПАТ «Новоград-Волинськрембуд» [PERSON] було витрачено 19\~190,04 грн. на оплату платежів. З 01.07.2014 р. по 2015 р. позивачем було витрачено власні кошти на потреби відповідача, а саме для оплати податків зборів, інших платежів, - 29\~972,54 грн. У 2016 р. 2017 р. [PERSON], згідно звітів, було витрачено власні кошти на господарські потреби ПАТ «Новоград-Волинськикрембуд» в сумі 46\~034,20 грн. Отже, вимоги позивача про стягнення коштів, витрачених господарські потреби відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2555 грн., що підтверджено відповідною квитанцією. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації та середнього заробітку, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Оскільки позовні вимоги, заявлені позивачем, підлягають задоволенню частково, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1130, 04 коп.

Outcome: partial