Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

15.03.3017 [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про захист прав споживача. Просить розірвати договір на виготовлення памятника від 14.07.2016, укладений між ним та ФОП [PERSON], та зобовязати останнього демонтувати памятник встановлений на могилі померлої [PERSON], стягнути з відповідача сплачений аванс в сумі 15000 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., витрати на юридичну допомогу в розмірі 1500 грн. відповідно до договору про надання юридичних послуг від 22.12.2016 та судовий збір. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14 липня 2016 року він зі своїм сином [PERSON] звернувся до відповідача, який є фізичною особою-підприємцем, з метою виготовлення гранітного памятника для його померлої дружини [PERSON] В офісі відповідача, в присутності його брата [PERSON], їм було запропоновано декілька компютерних варіантів памятника. [PERSON] сподобався один із них, що складався із чорної гранітної стели та гробниці постаменту з цільних гранітних плит червоного кольору з додатковими елементами у формі гранітних ваз по її кутам. Саме цей варіант відповідач взяв на себе зобовязання виготовити. Відповідач показав матеріал, з якого буде виготовлено замовлення, а саме масивні гранітні плити з гладкою поверхнею, однорідного чорного і світлочервоного кольору. Вартість замовлення - 30000 грн. Строк виконання замовлення був визначений кінець серпня початок вересня 2016 року. В той же час, брати [PERSON] відмовились розпочати роботу без авансу та запропонували сплатити 50% від вартості памятника. В цей же день, вказані гроші позивач сплатив. З самого початку співпраці з відповідачем, той порушував укладені домовленості: 1.встановлення памятника відбулось з порушенням обумовлених строків лише в кінці листопада 2016 року, після численних звернень позивача; 2.виготовлений памятник до монтажу позивач не бачив, хоча наполягав на його огляді; 3.встановлення памятника було здійснено без участі позивача, хоча він наполягав на цьому; 4.встановлений памятник ззовні кардинально відрізняється від замовленого ним: 4.1.було домовлено, що памятник буде встановлено на бетонну плиту, яка згодом обкладеться плиткою. Відповідач встановив памятник таким чином, що той фактично знаходиться у землі, що утруднює подальший догляд за ним та погіршує його зовнішній вигляд; 4.2.плити з яких складається гробниця мають значні сколи по своїх краях і відрізняються за своєю товщиною. Окрім того, вони в два рази тонші за ті плити, що відповідач демонстрував як майбутній матеріал для замовлення; 4.3.якість монтування гранітних плит та гранітної плитки жахлива: міжплиточні шви різні за товщиною; між плитами чітко видно різницю по висоті; гранітна плитка відвалюється (частина уже відвалилась); 4.4.граніт з якого було виготовлено стелу, був неоднорідного кольору, весь у сірих цяточках. Окрім того, стела була не з гладкого граніту, а вся в щербинках і вибоїнках. Побачивши стелу, позивач негайно наказав її демонтувати і виготовити якісну. Відповідач її не виготовив; 4.5.гранітні плити з яких складалась гробниця мають аналогічні недоліки: неоднорідність кольору, вибоїнки, сколи, нерівну порізку тощо, але відповідач знайшов «вихід» і при позивачеві почав замальовувати «проблемні» місця чорним маркером, а згодом, оскільки проблем було багато, малярським пензликом з чорною фарбою; 4.6.червоні гранітні плити гробниці відрізняються за кольором: по краях відтінок один, а горизонтальна плита біля стели інша; 4.7.з метою економії матеріалу та всупереч домовленостям, відповідач виготовив гробницю не з цільних плит, а з двох гранітних кусочків та вставочки між ними. Численні звернення до відповідача про повний демонтаж та якісне виготовлення замовлення залишились без його уваги. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали за обставин у ньому викладених, просили його задоволити. Уточнили, що вимога про стягнення судового збору помилково вказана в позовній заяві, оскільки від сплати такого [PERSON] звільнений. Також позивачем було уточнено, що він просить зобовязати відповідача демонтувати памятник протягом десяти днів. Позивач надав суду і орієнтовний розрахунок судових витрат з доказами на підтвердження їх розміру на загальну суму 5943,61 грн. [PERSON] звернув увагу суду на те, що він є особою похилого віку, і в результаті неправомірних дій ФОП [PERSON] зазнав переживань і стресу, що погіршило його самопочуття. Відповідач позов не визнав, в судовому засіданні пояснив, що він є фізичною особою- підприємцем і погодився виготовити на замовлення позивача памятник. Строк виконання замовлення до кінця 2016 року, однак, в попередньому судовому засіданні 29.03.2017 о 13:40 год., [PERSON] вказував, що строки виконання памятника обумовлені не були. Позивач сплатив йому 15 тис. грн. авансу. Якість памятника він вважає нормальною. Матеріал, з якого виготовлене замовлення, той, що був обумовлений. Стелу він демонтував, однак у нього вже є готова нова. Також вказав, що може встановити суцільну плиту, а також переробити ще деякі елементи. Відповідач надав суду письмові заперечення від 20.04.2017, у яких просив у позові відмовити через недоведеність обставин на які посилається позивач. 19.02.2018 ФОП [PERSON] долучив до справи додаткові пояснення. Вислухавши пояснення сторін, допитавши експерта, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з принципу змагальності сторін, задекларованого в ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14.07.2016 між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON], було укладено усний договір на виготовлення та встановлення гранітного памятника. Сторони погодили, що відповідач виготовляє та за місцем поховання дружини позивача [PERSON], встановлює гранітний памятник, з використанням своїх матеріалів та устаткування. Оплата вказаних робіт здійснюється за договірною ціною, яка становить 30000 грн. Вказані обставини визнані сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Статтею 205 ЦК України\~передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. У статті 206 ЦК України\~визначено, що правочини, які повністю виконуються сторонами в момент їх вчинення, можуть вчинятися усно, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсності. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. За нормами п. 7 ч. 1\~ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). На виконання взятих на себе зобов'язань, позивачем 17 липня 2016 року сплачено відповідачу завдаток в розмірі 15000 грн., що підтверджується накладною від 14.07.2016 (а.с. 5). Таким чином, аналізуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, суд виходить з того, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі договору підряду, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Закону України «Про захист прав споживачів» у їх системному звязку. Згідно з ч. 1-2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ст. 839 ЦК України, підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб. Щодо строків виконання роботи, то суд зазначає, що у відповідності до ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 847 ЦК України, підрядник зобов'язаний своєчасно попередити замовника: 1) про недоброякісність або непридатність матеріалу, одержаного від замовника; 2) про те, що додержання вказівок замовника загрожує якості або придатності результату роботи; 3) про наявність інших обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи. Відповідно до ст. 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно з положень ст.ст. 857-858 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. Якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов'язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. Умова договору підряду про звільнення підрядника від відповідальності за певні недоліки роботи не звільняє його від відповідальності за недоліки, які виникли внаслідок умисних дій або бездіяльності підрядника. Підрядник, який надав матеріал для виконання роботи, відповідає за його якість відповідно до положень про відповідальність продавця за товари неналежної якості. Як уже зазначалось, правовідносини, які виникли між сторонами регулюються також і Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки його дія поширюється на відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг (ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред'явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Про відступи від умов договору та інші недоліки в роботі (послузі), що не могли бути виявлені при звичайному способі її прийняття, споживач зобов'язаний повідомити виконавцеві не пізніше трьох діб після їх виявлення. Виконавець зобов'язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв'язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). В судовому засіданні встановлено, що в листопаді 2016 року відповідачем було встановлено памятник на могилі померлої [PERSON] (кладовище с. Користова Волочиського району). Висновком будівельно-технічної експертизи № 522/2017 від 19.01.2018 (а.с. 164-185) доводиться, що виконані на могилі померлої [PERSON] (кладовище с. Користова Волочиського району) оздоблювальні роботи частково не відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва до якості виконання облицювальних покриттів з плит із природного каменю, в тому числі на намогильних спорудах, а саме: -між кількома гранітними облицювальними плитами і основою наявні порожнини, що не відповідає п. 8.3.12 ДСТУ-Н Б В.2.6-212:2016; -в декількох місцях шви між плитами заповнені не щільно, що не відповідає п. 8.3.12 ДСТУ-Н Б В.2.6-212:2016 та п. 3.56-3.57 ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013; -шви між плитками на поверхні тильної частини нижньої ступені намогильної плити мають відхилення по ширині більше 0,5 мм, що не відповідає вимогам, зазначеним в таблиці 13 ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013; -на поверхні облицювання наявні потьоки сірого кольору, що не відповідає п. 8.3.12 ДСТУ-Н Б В.2.6-212:2016 та п. 3. 6 ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013; -на поверхні однієї плити розміром 0,25х0,4 м, яка встановлена на вертикальній площині лівої частини верхньої ступені надмогильної плити, наявний відкол на ребрі більше 5 мм, що не відповідає п. 3.6.3 ДСТУ Б В. 2.2-35:2013. За результатами огляду, також виявлене одне значне пошкодженя гранітної плити, яка використана при оздобленні вертикальної поверхні лівої частини верхньої ступені намогильної плити на могилі померлої [PERSON] (кладовище с. Користова Волочиського району), Фото 8 в Додатку № 3. Дане пошкодження (скол), яке має розміри 30х6 мм, перевищує допустимі показники, встановлені державними будівельними нормами. В судовому засіданні судовий експерт [PERSON] вказав, що памятник має ряд недоліків, походження яких не залежить від погодніх умов, а повязані з недотриманнями вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, які вказані у висновку від 19.01.2018. Відповідно до ст. 651 ЦК України\~передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Суд вважає доведеним, що встановлений ФОП [PERSON] на замовлення позивача памятник має ряд невідповідностей із вимогами нормативно-правових актів у галузі будівництва до якості виконання облицювальних покриттів з плит із природного каменю, в тому числі на намогильних спорудах, які в своїй сукупності дають підстави прийти до висновків про наявність істотних недоліків памятника. Тому, вимоги позивача про розірвання договору від 14.07.2016 та зобовязання демонтувати памятник встановлений на могилі та стягнути з відповідача 15000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд приймаючи дане рішення, не бере до уваги пояснення спеціаліста [PERSON], оскільки суду не було надано доказів на підтвердження його спеціальних знань. Також суд звертає увагу на те, що жодних доказів на спростування вищевказаних висновків відповідач суду не надав. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] моральної шкоди в сумі 1000 грн., суд виходить з наступного. Так, згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до п. 19 ст. 1 вказаного Закону, продукцією є будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. В даному випадку, суд приходить до висновку, що встановленням памятника неналежної якості на могилі дружини позивача, останньому дійсно було завдано моральну шкоду через невідповідність робіт державним будівельним нормам, хоча, при цьому, суд не бере до уваги надані епікриз та чеки за ліки (а.с. 23-25), як докази обґрунтування завданої моральної шкоди, оскільки докази на підтвердження причинно-наслідкового звязку між завданням відповідачем шкоди і захворюванням [PERSON] у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011). Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини справи, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем ФОП [PERSON] повинен бути встановлений судом на рівні 1000 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем при розгляді даної справи були понесені витрати: на правову допомогу у сумі 2000 грн., що підтверджується Договором про надання юридичних послуг № 01/22.12.16 і Додатковою угодою № 1 від 27.12.2016, прибутковим касовим ордером від 27.12.2016; витрати за проведену експертизу в сумі 3500 грн., відповідно до квитанції від 31.10.2017; а також витрати, повязані з явкою представника [PERSON] до суду в розмірі 405, 19 грн. підтверджені квитками на автобус та фіскальним чеком, наявними в матеріалах справи, а тому вказані кошти мають бути стягнені з відповідача на користь [PERSON] Разом з тим, вимога позивача про відшкодування витрат, повязаних з явкою представника до суду на суму 40 грн. не підлягають до задоволення, оскільки квиток на автобус серії ТЕБА № 003077 від 04.05.2017 містить дату, під час якої ніяких процесуальних дій адвокатом [PERSON] в рамках даної справи не здійснювалось. На підставі викладеного,

Outcome: partial