Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

16.12.2013 року позивачі [PERSON] та [PERSON] в особі повноваженого представника [PERSON] звернулися до суду з позовом до територіальної громади м. Вознесенськ в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, а саме 43/50 частки земельної ділянки площею 0,0911 га. за [PERSON], та за [PERSON] 7/50 частки зазначеної земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS]. Свої вимоги позивачі обгрунтовують тим, що після смерті [PERSON] 17.07.1981 року спадкове майно у вигляді 42/100 частки житлового будинку [ADDRESS] отримали [PERSON] та неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON].( після укладання шлюбу - [PERSON].) у рівних частках. [INFO] року померла [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина, яку отримав - її онук [PERSON] у вигляді 7/50 частин житлового кам'яного будинку по [ADDRESS]. [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого на підставі заповіту [PERSON] отримав у спадок 58/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. Оскільки право власності на земельну ділянку надану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, в якому не визначено частки в праві власності померлих у земельній ділянці, та відсутній правовстановлюючий документ, то при зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини на земельну ділянку позивачам було відмовлено. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, судом про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. В судовому засіданні представники позивача [PERSON]- [PERSON] ззначила, що позов підтримує в повному обсязі , надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] зазначили, що звернення до суду про визнання за позивачкою права власності єдиний спосіб захисту прав спадкоємця, оскільки нотаріус з підстав зазначених в роз»ясені відмовив в оформленні спадщини, тому просили позов задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади м. Вознесенськ в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з»явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, покладається на розсуд суду. Дослідивши та оцінивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла мати позивачів [PERSON], після смерті якої в рівних частках [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частках успадкували 42/100 частин житлового будинку [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.07.1981 року ( а.с. 21). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.09.2000 року [PERSON] померла [INFO] року в м. Вознесенськ Миколаївської області (а.с. 15). Після смерті [PERSON] все її майно отримав у спадщину її онук [PERSON], а саме 7/50 частини житлового кам'яного будинку [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2007 року (а.с.19). [INFO] року помер [PERSON], про що є відповідне свідоцтво серії [NUMBER] від 25.12.2000 року (а.с.14). На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, на підставі якого [PERSON] отримав у спадщину 58/100 частин житлового кам'яного будинку [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом додаткове від 24.10.2007 року (а.с. 17). Загалом позивачам [PERSON] належить 43/50 частини житлового будинку [ADDRESS] та [PERSON] 7/50 частин вказаного житлового будинку, що в цілому складає цілу одиницю і підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності (а.с. 18,20) та виготовленою технічною документацією на будинок (а.с. 23-26). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії МК від 02.11.1993 року власником земельної ділянки площею 0,0911 га., яка надана для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] зазначені [PERSON], [PERSON]. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 1837 ( а.с. 16). Відповідно до роз'яснення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.07.2013 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті [PERSON] та [PERSON], оскільки у ньому невірно вказане цільове призначення, а також не визначено частки власників на земельну ділянку ( а.с.22). За змістом норм глави 84 ЦК України та положень Закону України «Про нотаріат» оформлення спадкових прав та видача правовстановлюючого документа, який посвідчує право на спадщину здійснюється нотаріусами, за виключенням випадків, коли таке право оспорюється чи втрачена можливість отримання свідоцтва про право на спадщину. В цих випадках спори щодо спадкових справ розглядаються судами за правилами цивільного судочинства. Зокрема, право на позов у такій справі, відповідно до вимог ст. ст. 182, 1218, 1299 ЦК України виникає в разі, коли спадкоємець не встиг зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють реєстрацію нерухомого майна. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом. Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом в тому числі шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Відповідно до положень ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до наданих суду доказів позивачі належним чином прийняли спадщину, подавши у встановлені строки відповідні заяви до нотаріальної контори. В матеріалах справи є достатні докази належності спадкодавцям спірної земельної ділянки, а тому це майно вважається таким, що ввійшло до складу спадщини. Враховуючи ті обставини, що позивачі не мають іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст. 120, 152 ЗК України їх цивільне право підлягає захисту шляхом визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Outcome: approved