Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

16.09.2015 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 1/3 частина домоволодіння № 17 по вул. Дитинства у м. Дніпропетровську належала [PERSON] на підставі заповіту від 07 червня 1997 року, також їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 20 лютого 2002 року за № 48/27, належала земельна ділянка площею 0,0932 га, яка розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська по вул. Дитинства, № 17. Однак, отримати Акт про право приватної власності на землю вона не змогла, оскільки 23 квітня 2001 року померла. Далі, 1/3 частина домоволодіння № 17 по вул. Дитинства у м. Дніпропетровську стала належати позивачу, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 січня 2002 року, однак не змогла отримати Державний акт про право приватної власності на землю за вказаною адресою, оскільки заборонено отримувати державні акти на померлу особу. На даний час, згідно договору дарування від 19 лютого 2002 року відповідачу належить на праві приватної власності 1/3 частина домоволодіння № 17 по вул. Дитинства у м. Дніпропетровську, але оформити право на спірну земельну ділянку може тільки вона, як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON], що і змусило звертатись до суду з вказаним позовом та просить поновити строк для звернення до суду з вказаним позовом та визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку, в порядку спадкування за законом (а.с. 1-2). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав та просив задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду на судові засідання призначені на 08.10.2015 року та 06.11.2015 року надходили заяви про розгляд справи за її відсутності та про визнання нею позовних вимог (а.с. 17, 30). Від третьої особи Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори надійло клопотання про розгяд справи за їх відсутності. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. 23.04.2001 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 5). Після її смерті була відкрита спадщина та 15 січня 2002 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON], а спадкове майно складалося з 1/3 частини житлового будинку А-1, з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Дитинства, буд. № 17 (а.с.7). 19.02.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 1/3 частини домоволодіння № 17, розташованого на земельній ділянці площею 1369 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетрвоськ, вул. Дитинства, б. 17 (а.с. 7). З копії державного Акту про право приватної власності на землю І-ДП № 037133, Д*№038803 вбачається, що його видано Головою Дніпропетровської міської ради народних депутатів 21 березня 2002 року - [PERSON], на підставі рішення Дніпропетровської міської Ради народних від 20.02.2002 року № 48/27 (а.с. 8). З відповіді Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 16.04.2015 року, що станом на 01.01.2013 року у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0726 га по вул. Дитинства, 15 за гр. [PERSON], а також на земельну ділянку площею 0,0932 га по вул. Дитинства, 17 за гр. [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з постанови державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 25.04.2015 року [PERSON], яка діє по довіреності від імені [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] Демянінви, яка померла 23.04.2001 року, на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,0932 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Самарського району м. Дніпропетровська, вул. Дитинства, буд. 17, оскільки не подано оригіналу правовстановлюючого документу щодо належності померлій вказаної земельної ділянки (а.с. 35). За змістом ч.1\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звертається увага на те, що спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та розяснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~про те, що відповідно до\~статті 1225 ЦК\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано\~право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до\~ст. 1216 ЦК\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку відповідно до\~ч. 1 статті 126 Земельного кодексу України\~є державний акт. Право власності відповідно до\~ЗК України\~виникає з моменту отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Отже, враховуючи той факт, що [PERSON] за життя не отримала державний акт на право власності на землю (земельну ділянку 0,0932 га. за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дитинства, 17) в порядку ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України\~в редакції на момент виникнення правовідносин, в неї не виникло право на цю земельну ділянку. Статтею 1218 ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Суд також враховує ту обставину, що рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки розташованої на території Самарського району м. Дніпропетровська, вул. Дитинства, б. 17 (0,0932 га) було прийнято Дніпропетровською міською Радою народних депутатів 20.02.2002 року № 48/27, після її смерті 23.04.2001 року. Позивачем заявлено вимогу про поновлення їй строку для звернення до суду з даним позовом, враховуючи те, що позивач не надала жодних обґрунтованих аргументів та доказів того факту, що вона не могла звернутися вчасно з позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно по праву спадкування за законом, тому суд приходить до висновку, що строк для подання позову до суду був пропущений з не поважних причин, і не вбачає за можливе поновити його. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що зокрема позивачем не визначено коло осіб, які мають право на спірну земельну ділянку, а також те, що позивачем заявлено позовні вимоги щодо земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, право власності на яке належить відповідачу, яке було йому передано навіть до прийняття рішення Дніпропетровською міською Радою народних депутатів 20.02.2002 року № 48/27 про передачу спірної земельної ділянки [PERSON] Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено її вимоги щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку порядку спадкування за законом, а тому позовні вимоги в цій частині є не підтвердженими належними та допустимим доказами в розумінні ст. 57-60 ЦПК України. Аналізуючи наведені вище норми права, розглядаючи і вирішуючи спір на засадах змагальності та диспозитивності, відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України, оцінюючи в сукупності надані сторонами докази та з урахуванням того, що земельна ділянка, на яку позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом не увійшла до складу спадщини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у заявлений позивачем спосіб. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed