Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

17.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобовязання, в якому просить стягнути з відповідача три відсотки річних за період з 18.07.2016 року по 17.10.2017 року у розмірі 445,31 грн., інфляційні втрати за період з липня 2016 року по вересень 2017 року у розмірі 2\~136,66 грн., понесені судові витрати, які складають 640 грн. сплачений судовий збір, 1600 грн. витрати на правову допомогу, мотивуючи тим, що 05.07.2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення, за яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріального збитку в порядку зворотної дії задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування в порядку регресу витрати по знесенню самочинно зведеної споруди по вул. Фрунзе, 100 в м. Миколаєві 8562 грн., судовий збір в сумі 551,20 грн., а також компенсацію витрат на правову допомогу 2756 грн. Вказане рішення відповідач не виконує, виконавче провадження перебуває на виконанні в Заводському ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області. У звязку з невиконання грошового зобовязання за рішенням суду вважає, що з відповідача підлягає стягненню інфляційні втрати та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобовязання, які за розрахунком складають відповідно 2\~136,65 грн. та 445,31 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечував проти винесення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив до суду не надала, у зв'язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги - Заводського відділу державної виконавчої служи міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також копію матеріалів зведеного виконавчого провадження №40519629 про стягнення з [PERSON] коштів. Дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення, яким з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на відшкодування в порядку регресу витрати по знесенню самочинно зведеної споруди по вул. Фрунзе, 100 в м. Миколаєві 8562 грн., судовий збір в сумі 551,20 грн., а також компенсацію витрат на правову допомогу 2756 грн. На підставі вказаного рішення суду 21.07.2016 року видано виконавчий лист, який було предявлено до виконання. 05.08.2016 року старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС міста [PERSON] ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51867131, відповідно до якої відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 21.07.2016 року на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 11869,20 грн. Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС міста [PERSON] ГТУЮ у Миколаївській області від 09.11.2016 року виконавче провадження ВП №51867131 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа приєднано до виконавчого провадження №40519629, яке заведене Заводським ВДВС міста [PERSON] ГТУЮ у Миколаївській області. Вказане рішення суду [PERSON] до теперішнього часу добровільно не виконала. Таким чином, на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобовязання у звязку з відшкодуванням понесених витрат. Невиконання такого зобовязання є підставою для стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 06.07.2016 року по справі №6-1946цс15. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Отже, за змістом вказаної норми правовідношення, в якому одна сторона зобовязана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобовязанням. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Статтею 625 ЦК України визначено відповідність за порушення грошового зобовязання. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку, який проведено позивачем за період з липня 2016 року по вересень 2017 року сума інфляційних втрат складає 2\~136,66 грн., три відсотки річних від прострочення виконання грошового зобовязання за період з 18 липня 2016 року по 17 жовтня 2017 року - 445,31 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача [PERSON] представляла адвокат [PERSON] (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000923, видане Радою адвокатів Миколаївської області 06.10.2015 р.). Між ними укладений договір про надання правової допомоги №47/17ц від 13.11.2017 року. Витрати позивача на правову допомогу підтвердженні додатковим договором №1 до договору про надання правової допомоги №47/17ц від 13.10.2017 року, актом виконаних робіт №1 від 17.10.2017 року за договором про надання правової допомоги 47/17ц від 13.10.2017 року, квитанціями до прибуткового касового ордеру відповідно від 13.10.2017 та 17.10.2017 року та складають 1600 грн., з яких: 1280 грн. складання позовної заяви, 320 грн. надання консультації. Окрім цього, позивачем понесенні витрати з оплати судового збору в сумі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією від 17.10.2017 року за №0.0.871735289.1, яка міститься в матеріалах справи. Таким чином, загальна сума витрат, які поніс позивач, складає 2240 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved