Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

15 березня 2016 року, представник позивачів ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд, звільнити з-під арешту нерухоме майно : земельну ділянку, площею 0,107 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № 5123781500:02:002:0142 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 77,2 кв.м, що знаходяться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно Бугаз, вул. Молодіжна, 20 та належить відповідачці на праві власності, скасувавши постанови : Київського ВДВС Одеського МУЮ № 50035654 від 11.02.2016 р., ВДВС Овідіопольського РУЮ від 30.03.2015 р., ВДВС Овідіопольського РУЮ ВП № 39413790 від 30.09.2013 р., Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ № 28196361 від 26.08.2011 р. та № 187098 від 15.10.2010 р., якими були накладені арешти на вказане нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк». Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, особисто під розписку, надіславши на адресу суду заяву, в якій повністю підтримав позов, просив його задовольнити і посилаючись на ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 45,46,116). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення судової повістки, однак надіслала до суду заяву, в якій просила суд слухати справу за її відсутності (а.с. 48). Представники 3-їх осіб в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутністю суду не надали (а.с. 44,53,81-83,102,103,108,109,). Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 589 ЦК України передбачено у разі невиконання зобовязання, забезпеченою заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета застави, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержаталь має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно із статтею 15 цього ж Закону, іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього Закону. Заборони та обмеження щодо відчуження і цільового використання земельних ділянок, встановлені Земельним Кодексом України, є чинними при їх іпотеці. Статтями 33,35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно із ст. 57 вказаного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - судові рішення, що набрали законної сили є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Суд встановив, що 22.01.2008 р. між АКБ «Укрсоцбанк», назва якого зборами акціонерів від 14.06.2010 р. була змінена на ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір № 674-Ф03./992, відповідно до якого позивачі надали, а [PERSON] отримала у тимчасове користування кредиту у розмірі 80000 дол. США з графіком повернення кредиту під 13% річних та кінцевим терміном повернення суми кредиту до 21.01.2023 р. (а.с. 6-14). В якості забезпечення повернення кредиту та у відповідності до п.п. 1.3, 1.3.1 кредитного договору, між сторонами був погоджений, укладений і нотаріально посвідчений іпотечний договір від 22.01.2008 р. (реєстр. № 72), відповідно до умов якого позичальниця [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно : земельну ділянку, площею 0,107 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № 5123781500:02:002:0142 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 77,2 кв.м, що знаходяться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно Бугаз, вул. Молодіжна, 20 та належать відповідачці на праві власності (а.с. 15-20). З матеріалів позову вбачається, що свої кредитні зобовязання [PERSON] не виконує і станом на 02.03.2016 р. її заборгованість за вищевказаним кредитним договором становить 165492,02 дол. США (еквівалент 4435185,60 грн.) без урахування пені та штрафних санкцій. Отже, ПАТ «Укрсоцбанк» має право задовольнити свої вимоги за рахунок зазначеного заставленого (іпотечного) майна. Так, 04.12.2015 р. від боржниці [PERSON] на адресу позивачів надійшла письмова заява про добровільне врегулювання заборгованості за кредитним договором, шляхом продажу вищевказаних предметів іпотеки та частковим закриттям простроченої заборгованості. Однак, в ході підготовки позивачами угоди про продаж іпотечного майна, було встановлено, що 11.02.2016 р. державним виконавцем Київського ВДВС Одеського МУЮ [PERSON] було винесено постанову № 50035654 про арешт вищевказаного нерухомого майна боржниці [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження (номер запису обтяження 13285182) ; 30.03.2015 р. ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області було винесено постанову про накладення арешту на все нерухоме майно боржниці (номер запису про обтяження 9289217) ; 30.09.2013 р. ВДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області було винесено постанову ВП № 39413790 про накладення арешту на іпотечну земельну ділянку площею 0,107 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № 5123781500:02:002:0142 ; 26.08.2011 р. Першим Київським ВДВС Одеського МУЮ було винесено постанову № 28196361 про накладення арешту на все нерухоме майно боржниці та 15.10.2010 р. Першим Київським ВДВС Одеського МУЮ було винесено постанову АА 187098 про накладення арешту на все нерухоме майно боржниці (а.с. 21-26,55-83,87-96). Таким чином, суд встановив, що зазначені арешти, накладені на вказане нерухоме майно, яке знаходиться в іпотеці у ПАТ «Укрсоцбанк» - обмежує їх законні права як іпотекодержателя та кредитора щодо задоволення своїх вимог шляхом продажу іпотечного нерухомого майна та позбавляють ПАТ «Укрсоцбанк» права, як обтяжувача з найвищим пріоритетом щодо реалізації предметів іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором, а тому, з урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved