Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

16.03.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Корабельного районного суду міста [PERSON] із позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 21.12.2007 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 802. В обґрунтування позову позивач вказав, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, тому відновлення подружніх відносин, збереження сімї неможливо у звязку із втратою почуття кохання та взаєморозуміння один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спору щодо утримання, місця проживання та виховання дитини не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Дитина залишається проживати разом із відповідачем [PERSON] за взаємною згодою сторін. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розірвати шлюб. Відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, також надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що 21.12.2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 802. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У сторін по справі спору щодо утримання, місця проживання та виховання дитини не має, спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Дитина залишається проживати разом із відповідачем [PERSON] за взаємною згодою сторін. Сторони припинили подружні відносини з липня 2017 року, з того ж часу дитина проживає разом із відповідачем по справі. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Крім того, згідно з ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, тому надалі іменуватися прізвищем «Галікберова». З огляду на вищезазначене, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON], про розірвання шлюбу. Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України, в редакції, яка набула чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved