Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

15.06.2016 року позивач звернувся з позовом до відповідачів та просив визнати недостовірною і такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію інформацію, опубліковану 11.05.2016 на сайті інтернет-видання «Надднестрянская правда» у статті під назвою «Що обирає адвокатура бути корупційною ланкою чи двигуном змін в судовій системі?» (http://pravdand.com/?p=3879), автором якої зазначений [PERSON], а саме: «…слід погодитися з твердженням юриста Андрія Вишневського\~ про те, що основним ризиком для реалізації конституційного права громадян на правову допомогу і можливостей це право забезпечити є плачевний стан української адвокатури: низькі етичні стандарти та професійній рівень адвокатури; те, що саме адвокат є основною корупційною ланкою на сьогоднішній день, те, що з явищем міліцейських адвокатів професійна організація адвокатів не бореться і навіть не дає жодної оцінки цьому, і його висновком: «Реформування адвокатури на часі воно необхідне. Тому, що в тому стані якою є адвокатура сьогодні вона може стати гальмом для реалізації судової реформи…»та спростувати її у вказаній у позовній заяві спосіб. На думку позивача, наведена у даній статті інформація безпідставно поширена відповідачами, має негативний характер, принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача як практикуючого адвоката та має бути спростована відповідачами у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав з підстав, що викладених у позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутність, подав суду письмові заперечення на позов, де позов не визнав та вказав на те, що у спірній публікації лише погодився з автором висловлювання, яким є [PERSON], а такі висловлювання лише надають оцінку стану адвокатури в Україні. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] також позов не визнав та надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що говорячи про проблеми української адвокатури, висловлював свою критичну точку зору з огляду на очевидні та загальновизнані проблеми адвокатської діяльності. Крім того просив суд долучити до матеріалів справи у якості доказу висновок експертного судово-лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 01.06.2016 р. за №198/1 фрагменту текстового відтворення висловленого ним та згаданого відповідачем [PERSON] у вказаній вище статті. Ухвалою суду від 04.07.2016 року висновок експертного судово-лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 01.06.2016р. за №198/1 долучений до матеріалів справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.05.2016 року на сайті інтернет-видання «Надднестрянская правда» у статті під назвою «Що обирає адвокатура бути корупційною ланкою чи двигуном змін в судовій системі?» (http://pravdand.com/?p=3879), автором якої зазначений відповідач [PERSON], зазначене наступне: «…слід погодитися з твердженням юриста Андрія Вишневського\~ про те, що основним ризиком для реалізації конституційного права громадян на правову допомогу і можливостей це право забезпечити є плачевний стан української адвокатури: низькі етичні стандарти та професійній рівень адвокатури; те, що саме адвокат є основною корупційною ланкою на сьогоднішній день, те, що з явищем міліцейських адвокатів професійна організація адвокатів не бореться і навіть не дає жодної оцінки цьому, і його висновком: «Реформування адвокатури на часі воно необхідне. Тому, що в тому стані якою є адвокатура сьогодні вона може стати гальмом для реалізації судової реформи…» При цьому, як вбачається з тексту такої статті, окреслене твердження належить відповідачу [PERSON], а автором самої публікації виступає відповідач [PERSON] Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не оспорює факт авторства статті під назвою «Що обирає адвокатура бути корупційною ланкою чи двигуном змін в судовій системі?» з електронним посиланням http://pravdand.com/?p=3879, а відповідач [PERSON] в свою чергу, не заперечує того, що висловлювання, наведені у вказаній статті йому належать. З огляду на викладене, а також враховуючи залучену до матеріалів справи роздруківку статті від 23.06.2016 року «Що обирає адвокатура бути корупційною ланкою чи двигуном змін в судовій системі?» з електронним посиланням http://pravdand.com/?p=3879, суд приходить до висновку про підтвердження позивачем факту поширення вказаної публікації в мережі Інтернет. Натомість, відповідно до ст.277 ЦК України, фізична особа особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 32 Конституції України, як основного Закону, передбачений судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Звертаючись до позиції Верховного Суду України, викладеної у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд вказує, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пунктом 6 даної постанови передбачено, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Як встановлено судом, порушення свого особистого немайнового права позивач вбачає у поширенні відповідачами недостовірної інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію останнього як фізичної особи, що здійснює професійну діяльність. Згідно з ст.11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Аналогічну точку зору висловлено й Конституційним судом України під час офіційного тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, Конституційний Суд України в Рішенні від 20 січня 2012 року у справі № 2-рп/2012, де суд вказав на те, що інформацією про фізичну особу є будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи. Аналізуючи фрагмент публікації від 23.06.2016 року «Що обирає адвокатура бути корупційною ланкою чи двигуном змін в судовій системі?» з електронним посиланням http://pravdand.com/?p=3879, суд приходить до висновку про відсутність у даній публікації прізвища, імя та по-батькові позивача, а також будь-яких назв установ, обєднань, в складі яких позивач здійснював або здійснює свою професійну адвокатську діяльність. Таким чином, судом встановлено, що у фрагменті зазначеної вище статті відсутня будь-яка інформація як відносно позивача та його професійної діяльності, так і відносно будь-якого іншого індивідуально визначеного представника адвокатури України. Крім того, суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано, яким саме чином висловлювання відповідача [PERSON], окреслені відповідачем [PERSON] у наведеній вище статті, порушують його немайнові права, зокрема, честь, гідність чи ділову репутацію, не визначено, які негативні наслідки настали для позивача в результаті публікації 23.06.2016 року статті «Що обирає адвокатура бути корупційною ланкою чи двигуном змін в судовій системі?» з електронним посиланням http://pravdand.com/?p=3879. Суд також зазначає, що окреслена публікація не містить фактичних даних, які б доводили, що така стаття зумовлена навмисним наміром завдати шкоди репутації визначених осіб, у тому числі представників української адвокатури. Водночас, як вбачається з висновку експертного судово-лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 01.06.2016 р. за №198/1, жодного прізвища конкретної особи (осіб), посилання на якусь конкретну справу, випадок тощо у тексті не міститься. Надається оцінка певному явищу, розглядаються можливі чинники (ризики) виникнення цього явища, прогнозується, що само це явище може спричинити («вона може стати гальмом для реалізації судової реформи»), та пропонується шлях виходу із ситуації, яка склалася. Окрім іншого, обставини справи та надані сторонами докази свідчать про те, що відповідач [PERSON], як автор публікації та відповідач [PERSON]В.Ю як автор тексту «…слід погодитися з твердженням юриста Андрія Вишневського\~ про те, що основним ризиком для реалізації конституційного права громадян на правову допомогу і можливостей це право забезпечити є плачевний стан української адвокатури: низькі етичні стандарти та професійній рівень адвокатури; те, що саме адвокат є основною корупційною ланкою на сьогоднішній день, те, що з явищем міліцейських адвокатів професійна організація адвокатів не бореться і навіть не дає жодної оцінки цьому, і його висновком: «Реформування адвокатури на часі воно необхідне. Тому, що в тому стані якою є адвокатура сьогодні вона може стати гальмом для реалізації судової реформи…», не повідомляють якусь конкретну інформацію (фактичні дані) про ділові якості та професійний рівень інших адвокатів. В той же час, у відповідності до п.15 постанови при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). З огляду на те, що відомості, викладені відповідачем [PERSON] зі слів відповідача [PERSON] у статті під назвою «Що обирає адвокатура бути корупційною ланкою чи двигуном змін в судовій системі?» з електронним посиланням http://pravdand.com/?p=3879не містять будь-яких конкретних даних або фактів про події та явища, суд приходить до висновку про те, що ані відповідач [PERSON], ані відповідач [PERSON] у тексті: «…слід погодитися з твердженням юриста Андрія Вишневського\~ про те, що основним ризиком для реалізації конституційного права громадян на правову допомогу і можливостей це право забезпечити є плачевний стан української адвокатури: низькі етичні стандарти та професійній рівень адвокатури; те, що саме адвокат є основною корупційною ланкою на сьогоднішній день, те, що з явищем міліцейських адвокатів професійна організація адвокатів не бореться і навіть не дає жодної оцінки цьому, і його висновком: «Реформування адвокатури на часі воно необхідне. Тому, що в тому стані якою є адвокатура сьогодні вона може стати гальмом для реалізації судової реформи…» не повідомляють інформацію, яка б порушувала честь, гідність і ділову репутацію позивача або будь-якого іншого адвоката. Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію», під оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до розяснень, наданих в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», \~\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. За таких умов, судом прийнято до уваги висновок експертного судово-лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз від 01.06.2016 р. за №198/1, зроблений за наслідком аналізу фрагменту окресленого вище тексту, а саме: «…слід погодитися з твердженням юриста Андрія Вишневського\~ про те, що основним ризиком для реалізації конституційного права громадян на правову допомогу і можливостей це право забезпечити є плачевний стан української адвокатури: низькі етичні стандарти та професійній рівень адвокатури; те, що саме адвокат є основною корупційною ланкою на сьогоднішній день, те, що з явищем міліцейських адвокатів професійна організація адвокатів не бореться і навіть не дає жодної оцінки цьому, і його висновком: «Реформування адвокатури на часі воно необхідне. Тому, що в тому стані якою є адвокатура сьогодні вона може стати гальмом для реалізації судової реформи…» та встановлено, що наведені висловлювання не є фактичними даними, відомостями, які ганьблять іншого адвоката, адвокатське бюро чи адвокатське обєднання, вони є емоційною критикою, власною думкою, тобто оціночним судженням автора про діяльність адвокатури в Україні. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції. Пунктами 18, 19 Постанови передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У справі, що розглядається позивачем не доведено, що фрагмент публікації під назвою «Що обирає адвокатура бути корупційною ланкою чи двигуном змін в судовій системі?» з електронним посиланням http://pravdand.com/?p=3879 містить недостовірну інформацію, яка має бути спростована відповідачами. Водночас, доводи позивача про образливість, нетактовність зазначеного тексту не знайшли свого підтвердження та відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки з огляду на висновок експертного дослідження, висловлювання які носять нетактовний, принизливий характер, принижують честь, гідність іншого адвоката, паплюжать ділову репутацію конкретно визначених адвокатського бюро чи адвокатського обєднання у такому тексті відсутні. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Після всебічного та повного зясування обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, в звязку з чим відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed