Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

15.10.2019 позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку(доходів) щомісячно, починаючи з [INFO] (повноліття сина) до закінчення сином навчання 30.06.2020, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень в судовому засіданні наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.07.2000 по 12.09.2019, від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20.03.2019 присуджено стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 10.12.2018 до досягнення ними повновліття. Так, стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , - закінчилось [INFO] . Позивач продовжує, що оскільки старший син став повнолітнім [INFO], але продовжив навчання, при цьому, матеріальна допомога, яка надається відповідачем дітям має нерегулярний характер, то вона звернулася до суду із цим позовом і просить його задовольнити. Вважає, що син як дитина, що досяг повноліття та продовжує навчання, має право отримувати відповідну матеріальну допомогу від батька. При цьому, також акцентувала увагу на тому, що старший син має ряд захворювань, які потребують значних фінансових витрат для відновлення стану його здоров`я. Просила врахувати і той факт, що окрім дітей, має ще на утриманні матір. Відповідач не заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що дійсно подружні стосунки із позивачем припинив, шлюб офіційно розірвав, але має бажання спілкуватися із дітьми, приймати участь у їх вихованні та матеріальному забезпеченні. Також визнав, що матеріальна допомога, яку він надає, дійсно має нерегулярний характер. Пояснив , що його заробітна плата недостатньо велика для того, щоб він мав, на його думку, можливість забезпечувати гідний рівень матеріального забезпечення своїм дітям. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Відповідно до позиції Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц / провадження № 61-12782св18/, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України) При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. При цьому обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, не залежить і від форми навчання. Судом встановлено, що сторони є батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14 липня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.17). З довідки Київського технікуму електронних приладів - ВНЗ І рівня акредитації №438 від 10.10.2019 вбачається, що син сторін є студентом 4 курсу денного відділення. Термін навчання з 01.09.2016 по 30.06.2020 (а.с.19). Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосуваня судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: -досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; -продовження ними навчання; -потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач, надавши пояснення в судовому засіданні, заперечень проти стягнення аліментів у зазначеному в позові розмірі не навів, як і не вказував про неможливість взагалі надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина ні за станом свого здоров`я, ні з будь-яких інших підстав. За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача і не вважає за необхідне робити посилання в цій частині на докази, залучені позивачем, які стосуються стану здоров`я повнолітнього сина та перебування на її утриманні ще неповнолітньої доньки та непрацездатної матері. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначає, що з 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 1 921, 00 гр. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768, 40 гр. На підставі викладеного та

Outcome: approved