Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

15.07.2019 позивач звернувся до суду з позовом та просить усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном - квартирою [ADDRESS] , шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням зі зняттям з реєстраційного обліку. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 25.04.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. було посвідчено договір купівлі- продажу квартири та зареєстровано за № 344, яким посвідчується, що [PERSON] належить на праві власності нерухоме майно, яке складається з трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 131,3 кв.м.,житловою 66,3кв.м. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.05.2019р. № 165617233, зареєстровано право власності на нерухоме майно за [PERSON] . 25.04.2019 позивачу стало відомо, що у вказаній квартирі значиться зареєстрованими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не мають законних підстав на спірне житло, а отже повиненні бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняті з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні проти наданого позову заперечили повністю, посилаючись на його необгрунтовністю. Третя особа в судове засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 25.04.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. було посвідчено договір купівлі- продажу квартири та зареєстровано за № 344, яким посвідчується, що [PERSON] належить на праві власності нерухоме майно, яке складається з трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 131,3 кв.м.,житловою 66,3кв.м.( а.с. 12-15). Відповідно до акту прийому - передачі від 25.04.2019р. [PERSON] прийняв право власності на об`єкт нерухомого майна: трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 131,3 кв.м.,житловою 66,3кв.м.( а.с.16). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.05.2019р. № 165617233, зареєстровано право власності на нерухоме майно за [PERSON] ( а.с.17). 25.04.2019 позивачу стало відомо, що у вказаній квартирі значиться зареєстрованими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не мають законних підстав на спірне житло, а отже повиненні бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняті з реєстраційного обліку. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які не суперечать закону. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (ст. 346 ЦК ). Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. Конституції України, ст. ст. 316-319 ЦК), то власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (ч. 1 ст. 346 ЦК), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Таким чином, з огляду на припинення права власності відповідачами на спірну квартиру, суд вважає, що одночасно з цим та в силу ст. 406 ЦК України припинилось право користування цією квартирою, оскільки право користування є похідним від права власності. Доказів того, що в силу закону, правочину чи рішення суду відповідач набув житлового сервітуту на спірну квартиру, матеріали справи не містять. Таким чином, втрата права власності на спірну квартиру є правовою підставою для визнання відповідачів, такими, що втратили право користування і спірною квартирою. Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами позивача про те, що останній набув правомочностей власника й відповідно має право на судовий захист у разі порушення, оспорювання або невизнання прав і охоронюваних законом інтересів. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що новим власником спірної квартири є позивач, відповідачі не є особою у розумінні вимог чинного законодавства, який набув право користування спірною квартирою в силу закону чи правочину, оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом - квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача в частині зняття з реєстраційного обліку відповідачів, то вони не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням є відповідною правовою підставою для зняття їх з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1536,80 грн.

Outcome: partial