Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

16 травня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що він за договором позики, укладеним 24 березня 2015 року передав позичальнику [PERSON] гроші в сумі 1625 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день звернення з даним позовом до суду становить 1 долар США 25,57 грн., що складає 41\~551,25 грн. На підтвердження укладення договору позики та факту одержання вказаної грошової суми відповідачем надано розписку від 24.03.2015 року. У розписці відповідач зобовязався повернути отримані в борг кошти у повному обсязі до 01 травня 2015 року. Однак у зазначений в договорі строк і до цього часу відповідач свого зобовязання не виконав, борг не повернув навіть частково, від спілкування уникає. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 41551,25 грн. та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, 24 березня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 1625 доларів США строком до 01 травня 2015 року, про що склав відповідну розписку. Оригінал розписки міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Позивач стверджує, що до цього часу боржником вимоги кредитора не виконано, суму боргу не повернуто. До судового засідання відповідачем не надано будь-яких заперечень або спростувань щодо наявності боргу чи повернення коштів позивачу. Згідно ст.192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене в грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Позивачем надано до суду довідку щодо офіційного курсу НБУ, встановленого на 19.04.2016 року 25.48 грн., згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк», яка долучена позивачем до позовної заяви. Таким чином, всього до стягнення належить 25.48 х 1625 = 41405,00 грн., у перерахунку за курсом НБУ згідно наданої позивачем довідки. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial