Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

15.06.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі ПАТ «Донецькоблгаз») про поновлення його на роботі слюсарем-сантехніком 3 розряду РБУ «Газ-сервіс» м. Макіївки ПАТ «Донецькоблгаз», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.05.2015 року по день поновлення його на роботі, заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2015 року по 21.05.2015 року та моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підприємстві відповідача на різних посадах працював з 03.08.1998 року в Ремонтно-будівельному управлінні «Газ-сервіс» (далі РБУ «Газ-сервіс»), яке розташовано у м. Макіївка. З 18.06.2014 року начальник РБУ «Газ-сервіс» [PERSON], а з 17.12.2014 року його заступник [PERSON] виїхали з м. Макіївки і до теперішнього часу перебувають у м. Краматорську в ПАТ «Донецькоблгаз». Всі обов'язки керівника підприємства з правом підпису під час їх відсутності виконував головний інженер підприємства [PERSON]. 23.04.2015 року позивач звернувся до керівництва підприємства із заявою про надання чергової відпустки з 24.04.2015 року по 05.05.2015 року. Його заява була підписана головним інженером РБУ «Газ-сервіс» та надана чергова відпустка з 27.04.2015 року по 05.05.2015 року, строком на 7 календарних днів за період роботи з 03.08.2014 року по 02.08.2015 року, про що видано наказ по управлінню №622/15к-В від 23.04.2015 року, який зареєстровано в книзі наказів РБУ «Газ-сервіс». Після відпустки позивач повернувся до роботи на підприємство, але 18.05.2015 року електронною поштою на підприємство надійшов лист без номера від начальника РБУ «Газ-сервіс» [PERSON], яким він зобов'язав надати письмові пояснення з приводу відсутності на робочому місці з 27.04.2015 року по 05.05.2015 року. 19.05.2015 року позивачем через канцелярію підприємства надані письмові пояснення про відсутність на підприємстві у зв'язку з перебуванням у черговій відпустці з 27.04.2015 року по 05.05.2015 року включно. В подальшому, згідно наказу № 90/15-ВД від 20.05.2015 року, погодженого начальником управління [PERSON], позивача та ще дев'ятеро співробітників підприємства було відряджено до м. Краматорська на період з 20.05.2015 року по 25.05.2015 року для виконання робіт з встановлення побутових лічильників газу. Наказом №91/15 від 20.05.2015 року вихідні дні з 22.05.2015 року по 24.05.2015 року для позивача та ще трьох співробітників підприємства було перенесено на робочі дні з 26.05.2015 року по 28.05.2015 року. Повернувшись з відрядження до м. Макіївки позивач дізнався, що на електронну пошту РБУ «Газ-сервіс» надійшов наказ № 650/15к-К від 20.05.2015 року за підписом керівника РБУ «Газ-сервіс» [PERSON], яким його звільнено з посади слюсаря-сантехніка 3 розряду РБУ «Газ-сервіс» ПАТ «Донецькоблгаз» за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України. Оригінал наказу позивачу вручено не було. Позивач вважає звільнення за прогул без поважних причин у період з 27.04.2015 року по 05.05.2015 року безпідставним та незаконним, оскільки в цей період він знаходився в черговій відпустці, яку було оформлено на підприємстві в поряду передбаченому чинним законодавством, звільнення припадає на час знаходження його у відрядженні та не погоджено з профспілковим комітетом. Перебування позивача з 27.04.2015 року по 05.05.2015 року у відпустці, а з 20.05.2015 року по 25.05.2015 року у відрядженні підтверджується табелями обліку використання робочого часу за квітень та травень 2015 року, а також відомостями нарахування заробітної платні підписаними особисто начальником РБУ «Газ-сервіс» [PERSON]. В день звільнення йому не було видано трудову книжку та не проведено розрахунок по заробітній платні за період з 01.01.2015 року по 21.05.2015 року. Незаконне звільнення позивача за прогул у 65 років спричинило погіршення стану здоров'я, непокоїть серце, підвищився артеріальний тиск, він змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, що завдало йому моральних страждань, яке він оцінює у 10000,00 грн.. В судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково пояснив, що у липні 2015 року заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2015 року по 21.05.2015 року йому виплачена, вимоги щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, просив у позові відмовити з тих підстав, що керівником РБУ «Газ-сервіс» є [PERSON], який у період часу з квітня 2015 року по травень 2015 року працював на підприємстві та виконував свої обов'язки, право на прийняття рішення з кадрових питань іншим особам не передавав. Повноважень головному інженеру РБУ «Газ-сервіс» [PERSON] у даний період часу на вирішення кадрових питань не надавалось. Надані суду позивачем копії наказів про відрядження та копії табелів обліку використання робочого часу є недостовірними та підробними. Крім того, з 30.06.2015 року РБУ «Газ-сервіс» ПАТ «Донецькоблгаз», яке знаходилось на непідконтрольній території, фактично не працює, усі працівники за виключенням начальника [PERSON] та головного бухгалтера звільнились. Жодних документів з території структурного підрозділу не вивезено та не передано. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності із положеннями статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із трудової книжки [PERSON] перебував у трудових відносинах з відовідачем ПАТ «Донецькоблгаз» РБУ «Газ-сервіс» з 03.08.1998 року, а з 19.07.2013 року працював на посаді слюсаря-сантехніка 3-го розряду, згідно наказу № 49/к від 19.07.2013 року. (а.с. 55) Наказом відповідача за № 650/15к-К від 20.05.2015 року, [PERSON] 21.05.2015 року звільнено з посади слюсаря-сантехніка 3 розряду за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП (а.с. 38). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку прогулу працівника у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Підставою для застосування п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд виходить з конкретних обставин і враховує докази із числа передбачених ст. 57 ЦПК України. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, п. 4 статті 40 може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). В матеріалах справи мається заява позивача [PERSON] на ім'я начальника РБУ «Газ-сервіс» [PERSON] від 23.04.2015 року про наданя чергової відпустку з 24.04.2015 року по 05.05.2015 року (а.с. 6). Наказом № 622/15к-В від 23.04.2015 року, [PERSON] було надано щорічну відпустку з 27.04.2015 року по 05.05.2015 року на 7 календарних днів за період роботи з 03.08.2014 року по 02.08.2015 року (а.с. 7). На підтвердження знаходження у відпустці з 27.04.2015 року позивачем надана Довідка про розрахунок відпускних. (а.с. 22) Листом №б/н від 18.05.2015 року за підписом начальника РБУ «Газ-сервіс» [PERSON] запропоновано [PERSON] надати письмові пояснення через канцелярію підприємства щодо відсутності на робочому місці у період з 27.04.2015 року по 05.05.2015 року в строк до 20.05.2015 року (а.с. 8). В своїх поясненнях [PERSON] від 19.05.2015 року на ім'я [PERSON] вказав, що з 27.04.2015 року по 05.05.2015 року знаходився у черговій відпустці, його заяву на відпустку підписав головний інженер РБУ, у зв'язку відсутністю з 18.06.2014 року на території РБУ керівника [PERSON], з 17.12.2014 року його заступника та з 23.04.2015 року керівника структурного підрозділу [PERSON] (а.с. 9). Наказом РБУ «Газ-сервіс» ПАТ «Донецькоблгаз» № 90/15-ВД від 20.05.2015 року, [PERSON] відряджено до м. Краматорська для виконання робіт з встановлення побутових лічильників газу терміном на 6 днів з 20.05.2015 року по 25.05.2015 року, у зв'язку з чим, відповідно до наказу № 91/15 від 20.05.2015 року вихідні дні з 22.05.2015 року по 24.05.2015 року було перенесено з 26.05.2015 року по 28.05.2015 року (а.с. 11, 13). Згідно листа ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» РБУ «Газ-сервіс» від 20.05.2015 року б/н за підписом керівника підприємства [PERSON], старшому інспектору відділу кадрів [PERSON] було наказано підготувати до 15-00 год. 20.05.2015 року наказ про звільнення з 21.05.2015 року за п. 4 ст. 40 КЗпП у зв'язку з прогулом без поважних причин [PERSON] у період з 27.04.2015 року по 05.05.2015 року та [PERSON] у період з 27.04.2015 року по 15.05.2015 року. Даним листом повідомлено інспектора [PERSON]., що до неї буде застосовано дисциплінарні заходи, у разі повторення ситуації з [PERSON] і [PERSON], щодо виконання розпорядження осіб, які не мають на те повноважень. (а.с. 14) Тієї ж дати, старший інспектор відділу кадрів [PERSON] листом повідомила начальника РБУ [PERSON], що для звільнення робітника за п.4 ст.40 КЗпП України передбачена наступна процедура: доповідна записка безпосереднього керівника робітника, створення наказом комісії з розгляду даного питання, акти про відсутність робітника на робочому місці, факт відсутності робітника повинен бути відображений у табелі на отримання заробітної плати, погодження з профспілковим комітетом згідно ч.1 ст. 43 КЗпП України. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, заява та наказ про відпустку позивача була підписана головним інженером РБУ «Газ-сервіс» [PERSON]. З наданих суду копій Табелю обліку використання робочого часу за квітень та травень місяць 2015 року, [PERSON] у період часу з 27.04.2015 року по 05.05.2015 року включно знаходився у черговій відпустці, що також знайшло своє відображення у відомостях нарахування заробітної плати. (а.с. 16-21) Суд вважає, що відповідачем не доведено факту прогулу [PERSON] без поважних причин та при його звільненні порушено процедуру, яка передбачена при звільнення працівника за ініціативою власника. Позивач [PERSON] з 27.04.2015 року по 05.05.2015 року перебував у черговій відпустці, заяву про відпустку та наказ підписано головним інженером РБУ «Газ-сервіс», перебування у відпустці підтверджується табелем обліку використання робочого часу за квітень і травень 2015 року та відомостями нарахування заробітної плати. Суд не приймає до уваги заперечень відповідача, що головний інженер не мав повноважень на здійснення організаційних питань на підприємстві, зокрема надання чергової відпустки, оскільки це спростовується наданим суду Положенням про головного інженера Краматорського управління по газопостачанню і газифікації, яке за твердженням відповідача є типовим по ПАТ «Донецькоблгаз», та за п.1.3 даних Положень, головний інженер у період відсутності начальника УГГ виконує його обов'язки. Відповідачем не доведено факту знаходження керівника підприємства і його заступника на підприємстві 23.04.2015 року, в день надання відпустки [PERSON]. Також, не приймається до уваги твердження відповідача, про неможливість надати докази на спростування своїх заперечень, оскільки РБУ «Газ-сервіс» знаходиться на непідконтрольній території, оскільки як вбачається з матеріалів справи, захоплення підприємства відбулось 11.08.2015 року, після початку розгляду справи у суді, та до цього часу робітники виїзджали у командировки до м. Краматорську, працювала електронна пошта. Крім того, відповідачем не надано суду доповідної записки безпосереднього керівника [PERSON] про відсутність його на робочому місці з 27.04.2015 року по 05.05.2015 року, наказу про створення комісії з розгляду питання погулу [PERSON], не надано відповідних актів про відсутність [PERSON] на робочому та погодження профспілкового комітету надати згоду на звільнення [PERSON]. Донецький обласний комітет профспілки працівників газових господарств та профспілковий комітет РБУ «Газ-сервіс» повідомили суд, що [PERSON] на 21.05.2015 року був членом профспілкового комітету РБУ «Газ-сервіс», який згоди на його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП не надавав. Згідно відповіді ГУ ПФУ в Донецькій області від 02.09.2015 року РБУ «Газ-сервіс» ПАТ «Донецькоблгаз» знаходиться у м. Словянську Донецької області, вул.. Чубаря, 28Б. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивача звільнено з порушенням чинного трудового законодавства і позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки позивача відповідно до наказу № 650/150к-К було звільнено з 21.05.2015 року, який є останнім робочім днем, то на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 22.05.2015 року по час розгляду справи, а саме по 05.11.2015 року, за який мають місце 116 робочих днів. Відповідно до довідки наданої ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» РБУ «Газ-сервіс» від 20.07.2015 року за № 123а про середню заробітну плату за період січень 2015 року - березень 2015 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 105,78 грн. Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 22.05.2015 року по 05.11.2015 року становить 12270,48 грн. (105,78 грн. Х 116 дн.). Довідкою від 17.07.2015 року підтверджується отримання [PERSON] 15.07.2015 року і 17.07.2015 року заборгованості по заробітній платі у сумі 3256,53 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 330,75 грн. за період січень - травень 2015 року. У зв'язку з тим, що заборгованість по заробітній платі позивачу виплачена у повному обсязі, про що він не заперечував, то в задоволенні цих вимог ннеохідно відмовити. Згідно ст.. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач в позові зазначив, що у зв'язку з його безпідставним звільненям, невиплатою заробітної плати він зазнав моральних страждань, переживань, його стан здоров'я погіршився, порушено звичайний стан його життя. Тому суд вважає, що відповідачем незаконним звільненням були порушені законні права позивача, що завдало йому моральної шкоди, і приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача 1000,00 грн.. Суд не приймає до уваги надані відповідачем висновок Донецької торгово-промислової палати про істотну зміну обставин та Сертифікати про форс-мажорні обставини, оскільки вони стосуються господарської діяльності відповідача і ніяким чином не впливають на трудові правовідносини. В порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути до доходу держави судовий збір за майнові вимоги - 122,70 грн. і 243,60 грн. за немайнові вимоги, а всього - 366,30 грн..

Outcome: partial