Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

15 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON]» про визнання недійсним та скасування договору. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що у вересні 2014 року позивачем були отримані постанови Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. У 2006 році у [PERSON] був викрадений паспорт, на який 29.09.2008 року оформлений договір споживчого кредиту. 21.02.2014 року [PERSON] було вбито на майдані у місті Київ. 21.11.2014 року [PERSON] нагороджено посмертно та присвоєно звання Героя України з удостоєнням ордена «Золота Зірка» Указом Президента України. За зверненням позивача 05.10.2014 року Івано-Франківським МВ УМВС України в Івано-Франківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України. Згідно висновку експерта № 55 від 20.02.2015 року підписи у графі «Позичальник» на договорі про надання споживчого кредиту № 02/506Ф від 29.09.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою. За таких обставин позивач просить визнати недійсним та скасувати договір № 02/506Ф про надання споживчого кредиту, укладений 29 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком «[PERSON] ворота» та [PERSON], як такий, що не укладався. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що висновок експерта є лише письмовим доказом, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 29 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком «[PERSON] ворота», [PERSON], та [PERSON], Позичальником, був укладений договір №02/506Ф про надання споживчого кредиту. При укладенні договору позичальником наданий паспорт серії СН № 034471, виданий 03.10.1995 року Подільським РУ МВС України в місті Києві (а.с. 23-25). 28 вересня 2000 року [PERSON] та [PERSON] одружились, прізвище дружини після одруження [PERSON] (а.с. 14). 21 лютого 2014 року [PERSON] помер (а.с. 7). [PERSON] присвоєно звання Героя України з удостоєнням ордена «Золота Зірка» (посмертно) Указом Президента України від 21 листопада 2014 року № 890 (а.с. 8). У звязку зі смертю [PERSON] була зареєстрована спадкова справа (а.с. 12). 11.02.2006 року [PERSON] був дійсно документований Оболонським РУ ГУМВС України в місті Києві паспортом громадянина України серії МЕ № 728728 у звязку з втратою паспорта серії СН № 034471, виданого Подільським РУ ГУМВС України в місті Києві 03.10.1995 року (а.с. 4). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2014 року, що набрало законної сили 28.05.2014 року, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» заборгованість за договором №02/506Ф про надання споживчого кредиту від 29.09.2008 року у сумі 20\~286,48 грн., судового збору у сумі 243,60 грн. та витрат, понесених на оголошення про виклик до суду в газеті «Галичина» у сумі 180,00 грн., на підставі якого виданий виконавчий лист (а.с. 6). Постановою Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 06.06.2014 року відкрито виконавче провадження (а.с. 7). Постановою від 06.06.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] (а.с. 7). Постановою слідчого слідчого відділу Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області від 12.01.2015 року призначена почеркознавча експертиза (а.с.34). Згідно висновку експерта № 55 від 20.02.2015 року, підписи у графі «Позичальник» у договорі № 02/506Ф про надання споживчого кредиту від 29.09.2008 року та у графіку платежів до договору № 02/506Ф про надання споживчого кредиту від 29.09.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 9-11). Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 Цивільного кодексу України, передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1) зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4)правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних дітей. Тобто дана стаття встановлює умови чинності правочинів. У разі недотримання вказаних умов правочин є недійсним. Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 205 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Статтею 207 Цивільного кодексу України встановлені вимоги до письмової форми правочину, зокрема, ч. 2 передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину встановлені ст. 218 Цивільного кодексу України, згідно із ч. 1 якої, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У п. 8 зазначеної Постанови зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо. У відповідності до ст. 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Матеріали справи містять відомості, що 29 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком «[PERSON] ворота», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «[PERSON]», та [PERSON] у письмовій формі укладений договір № 02/506Ф про надання споживчого кредиту (а.с. 23-25). У реквізитах цього договору значиться підпис директора філії Акціонерно-комерційного банку «[PERSON] ворота» у місті Івано-Франківськ [PERSON] та [PERSON]. Згідно висновку експерта № 55 від 20.02.2015 року, підписи у графі «Позичальник» у договорі № 02/506Ф про надання споживчого кредиту від 29.09.2008 року та у графіку платежів до договору № 02/506Ф про надання споживчого кредиту від 29.09.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 9-11). Таким чином, оскільки [PERSON] як Позичальник не підписував спірний договір, згоди та повноважень на його укладення й підписання іншій особі він не надавав, є всі підстави вважати доведеною відсутність у нього волевиявлення на укладення цього договору, а сам договір, виходячи з положень, передбачених ч. 1\~ст. 215 Цивільного кодексу України, є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Щодо вимоги про скасування договору № 02/506Ф про надання споживчого кредиту від 29.09.2008 року, то суд вважає необхідним відмовити, оскільки в силу ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, тому підстави скасовувати даний правочин відсутні. Суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Банк «[PERSON]» про визнання недійсним та скасування договору слід задовольнити частково. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial