Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

17.01.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрований 19 листопада 1995 року Кам'янець-Подільським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 936 та стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі прожиткового мінімуму до досягнення дочкою повноліття, а у разі продовження нею навчання - до досягнення 23-х річного віку. Ухвалою суду від 01 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні суд з'ясував відношення сторін до позову. [PERSON] уточнила позовні вимоги і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні визнає позов повністю. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що причиною розірвання шлюбу є різні життєві позиції та моральні цінності. Із-за чого припинили подружні відносини і ведення спільного господарства. Чоловік не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дочки, хоча працездатний і має можливість надавати таку допомогу. Примирення неможливе, оскільки кожен із них живе своїм життям. Сім'я існує формально. Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Відповідач в судовому засіданні позов визнав і пояснив, що дійсно жити разом не можуть, так як втратив довіру до дружини. У зв'язку з чим продали квартиру, проживають окремо. Дочка проживає з дружиною, по мірі можливості він надає матеріальну допомогу на її утримання, проводить з нею дозвілля, оплачує всі міроприємства, які відвідує дочка, тобто, боулігн, каток, туристичні поїздки, тощо. Проте, не заперечує проти стягнення з нього аліментів за рішенням суду. Заслухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 листопада 1995 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Із-за різних життєвих позицій та моральних цінностей припинили подружні відносини і ведення спільного господарства. Тривалий час проживають окремо. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, так як не бачить сенсу у збереженні сім'ї. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки вважає, що втратили почуття поваги один до одного і жити разом не зможуть. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Тому суд вважає, що збереження шлюбу між подружжям [PERSON] є недоцільним. Майнового спору та спору про місце проживання дитини не має. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, де в графі батько записано - [PERSON], актовий запис № 786 від 10.11.2004 року. Дочка знаходиться на утриманні матері. Батько матеріальну допомогу на її утримання надає по мірі можливості і на свій розсуд. Позивач [PERSON] бажає отримувати аліменти на утримання дочки на підставі рішення суду. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Аліменти підлягають стягненню згідно ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. ст. 110, 180, 182, 183, 191 Сімейного Кодексу України ,

Outcome: approved