Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

16 вересня 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 14890 від 12 червня 1996 року, а саме квартиру [ADDRESS] , укладеного між сторонами. Представник позивачів надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , представник третьої особи Одеської товарної біржи у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надали заяву про визнання позову. Згідно з ч. 2\~ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 червня 1996 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 14890, а саме квартиру [ADDRESS] . Договір був зареєстрований в Одеській товарній біржі за номером № 14890 від 12 червня 1996 року, згідно вимог Закону України «Про товарну біржу». 13 червня 1996 року право власності, згідно зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна 14890 від 12 червня 1996 року було зареєстровано Одеській товарній біржі технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за № 172пр., стр 19, реєстр 53. Позивачі постійно здійснюють оплату послуг з обслуговування квартири та прибудинкової території здійснюється своєчасно квартири та у повному обсязі. Судом встановлено, що між сторонами було досягнуто домовленості про всі істотні умови угоди і відбулося повне виконання договору, що підтверджується вищезазначеними доказами. З моменту придбання нерухомого майна і по теперішній час позивач здійснює користування та володіння зазначеним майном у повному обсязі, сплачуючи усі комунальні платежі. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 ст. 47 ЦК України ЦК УРСР (в ред. 1963 року), яка діяла на час укладення договору, передбачено: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає позивачам у здійсненні права власності та розпорядження належним їм майном, яке передбачене ч. 1 ст. 319 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної заяви у повному обсязі.

Outcome: approved