Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

16.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності від 08.02.2005 року позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], який є його пасинком, тобто сином його дружини, з 2008 року добровільно не проживає у вказаному будинку, забрав всі свої речі, будинком не цікавиться, будь-якого його майна у будинку немає, ніяких витрат з утримання будинку він не здійснює, комунальні послуги не сплачує. Йому відомо, що відповідач знаходиться в Російській Федерації і повертатися додому не бажає. Факт реєстрації відповідача порушує права позивача та заважає отримати житлову субсидію. За відсутності добровільної згоди відповідача він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 01.11.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з'явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з'явився за невідомою суду причиною. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 26.11.2018 року за № ЕП-3474 від відповідача [PERSON] до суду надійшло електронне звернення, в якому він зазначив, що не заперечує проти визнання його в судовому порядку особою, яка втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], яке належить його вітчиму [PERSON] Він не має можливості приїхати особисто та знятися з реєстраційного обліку в будинку. Також він не має змоги допомагати їм матеріально. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч. 4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому засіданні. Врахувавши думку учасників справи, дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.02.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.02.2005 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). Постановою Верховної Ради України від 4 лютого 2016 року № 984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місто Артемівськ Донецької області було перейменоване на місто Бахмут Донецької області. [PERSON] є чоловіком [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої головою квартального комітету № 29 від 10.10.2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6). До теперішнього часу у спірному будинку залишається зареєстрованим відповідач [PERSON], який у будинку за адресою: [ADDRESS] з 2008 року не проживає, будинком не цікавиться, оплату комунальних послуг не здійснює, його особистого майна та речей у будинку немає, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів у справі, зокрема, актом про не проживання від 10.10.2018 року (а.с. 5). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом не встановлено жодної поважної причини не проживання у спірному будинку відповідача [PERSON], тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved