Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

16.03.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, укладеним 02.12.2014 року між нею та [PERSON], у якому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість в сумі 20000,00 грн., 3% річних в сумі 1040,54 грн. та інфляційні втрати в сумі 3860,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 02.12.2014 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до якого позивачка передала відповідачці грошові кошти в сумі 20000,00 грн., а відповідачка зобов'язалась повернути позивачці вказані грошові кошти до 01.06.2015 року. Разом з тим, у визначений вказаним договором строк грошові кошти відповідачкою у добровільному порядку позивачці повернуті не були. Таким чином, оскільки відповідачка взяті на себе за договором зобов'язання не виконує, позивачка звернулась до суду з даним позовом про стягнення з відповідачки на свою користь заборгованості за договором позики в сумі 20000,00 грн., 3% річних в сумі 1040,545 грн., інфляційних втрат в сумі 3860,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, свого представника до суду не направила, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання, причини неявки суду повідомлено не було, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання не з'явилась, а тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 02.12.2014 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до якого позивачка передала відповідачці грошові кошти в сумі 20000,00 грн., а відповідачка зобов'язалась повернути позивачці вказані грошові кошти до 01.06.2015 року. При цьому, факт отримання 02.12.2014 року відповідачкою від позивачки грошових коштів в сумі 20000,00 грн. підтверджується відповідною розпискою, написаною відповідачкою власноруч у присутності свідка. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, вбачається, що отримані грошові кошти відповідачка у визначений в договорі позики строк не повернула, в результаті чого має заборгованість перед позивачкою в сумі 24900,54 грн., з яких: 20000,00 грн. - сума основного боргу; 1040,54 грн. - 3% річних за період прострочення з 02.06.2015 року по 24.02.2017 року; 3860,00 грн. - інфляційні втрати за період прострочення з 02.06.2015 року по 24.02.2017 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що 02.12.2014 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір позики, умови якого позивачкою були виконані, шляхом надання відповідачці грошових коштів, остання взяті на себе за договором зобов'язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість в сумі 24900,54 грн., з яких: 20000,00 грн. - сума основного боргу; 1040,54 грн. - 3% річних за період прострочення з 02.06.2015 року по 24.02.2017 року; 3860,00 грн. - інфляційні втрати за період прострочення з 02.06.2015 року по 24.02.2017 року. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн., а всього з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню 25540,54 грн. (20000,00 грн. + 1040,54 грн. + 3860,00 грн. + 640,00 грн.).

Outcome: approved