Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

16 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго», в якому просить зобовязати відповідача укласти з нею договір на постачання електричної енергії до належної їй на праві власності квартири № 137, що знаходиться у будинку № 35 по проспекту Миру в м. Чернігові з моменту фактичного її звернення з заявою про укладення договору - 17 жовтня 2016 року, а також зобовязати відповідача здійснити перерахунок плати за надану електричну енергію до вказаної квартири та списати з неї заборгованість за електроенергію, що виникла до 14 жовтня 2016 року. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 20000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що до розгляду справи судом з позивачем було укладено договір на постачання електричної енергії та відкрито позивачу новий особовий рахунок за електроенергію, по якому борги попереднього власника цього житла не обліковуються. Також, представник відповідача просила відмовити позивачу у стягненні моральної шкоди, оскільки це не передбачено ні договором, ні законом. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4326, [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а/с 3-4). 14 жовтня 2016 року було зареєстровано право власності на вказану квартиру за [PERSON], що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а/с 5). У п. 5.1 договору купівлі-продажу квартири визначено, що продавець зобовязаний передати ключі та оплатити всі комунальні послуги, послуги водо-, енерго-, газопостачання за час користування нерухомим майном до підписання цього договору. Також, у п. 1.5 договору зазначено, що продавець гарантує, зокрема, що усі інженерні комунікації знаходяться у робочому стані і функціонують за призначенням. Як зазначила позивач, після придбання вказаної квартири вона звернулася до Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» для укладення договору про надання послуг з електропостачання та переоформлення на себе особового рахунку, при цьому надала документи про придбання квартири. Разом із тим, працівниками Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» їй було повідомлено про наявність заборгованості за надані послуги та про відключення квартири від електропостачання, у звязку з чим позивач предявила рахунок № 09-16 від 01 жовтня 2016 року та квитанцію про оплату за електроенергію. Так, з рахунку на оплату послуг за електропостачання за адресою: [ADDRESS] від 01 жовтня 2016 року вбачається, що на кінець вересня 2016 року наявний борг у сумі 1664 грн. 15 коп. (а/с 6). Згідно квитанції № 1014651 від 13 жовтня 2016 року [PERSON] сплачено кошти в сумі 1664 грн. 15 коп. за електроенергію (а/с 6). Після предявлення позивачем квитанції про сплату заборгованості, працівники Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» підготували всі необхідні документи для підписання договору на постачання електричної енергії. Проте, договір не було підписано, оскільки представник відповідача повинен був прийти для перевірки лічильника. 01 листопада 2016 року за адресою проживання позивача працівником Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» було здійснено технічну перевірку електролічильника, про що складено акт № 017315 про пломбування та проведення робіт в електроустановках побутового споживача, де зафіксовано, що під час перевірки схема включення лічильника була правильною, а засоби обліку не мають механічних дефектів та пошкоджень (а/с 7). При цьому, позивачу повідомили, що протягом двох тижнів її поінформують про дату підписання договору, але цього так і не відбулось. У грудні 2016 року позивачу надійшов рахунок № 11-16 про сплату послуг за електроенергію, з якого вбачається, що на початок листопада 2016 року залишок до сплати за електропостачання складає 0 гривень, а залишок на кінець листопада 2016 року - 1859 грн. 72 коп. (а/с 8). Проте, позивач вказала, що не споживала такого обсягу електричної енергії, а тому нею 19 грудня 2016 року було сплачено 27 грн. 85 коп. лише за фактично спожиту електроенергію (а/с 8). Позивач у позові зазначила, що для отримання інформації щодо постачання їй електричної енергії до квартири, зясування всіх обставин обліку спожитої електроенергії та нарахування плати за неї, а також розвязання проблеми незрозумілого боргу, вона звернулася за правовою допомогою до адвоката [PERSON], який на її прохання 24 листопада 2016 року направив запит до Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго». На запит адвоката, Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго» надіслало листа від 30 листопада 2016 року № 22/6464, в якому підтверджується факт подання позивачем 17 жовтня 2016 року документів для укладення договору на електропостачання та сплата 13 жовтня 2016 року попереднім власником заборгованості у сумі 1664 грн. 15 коп. Також, у листі зазначено, що 01 листопада 2016 року в присутності позивача було проведено технічну перевірку лічильника, який з вини колишнього власника не оглядався з 17 липня 2015 року. Під час технічної перевірки зясувалося, що згідно показників лічильника за споживачем [PERSON] існує не сплачена заборгованість на суму 1859 грн. 72 коп., як вартість різниці між останніми показниками, які були зафіксовані під час технічної перевірки та попередніми сплаченими показниками від 17.07.2015 і на підставі показників лічильника, що зафіксовані під час технічної перевірки було виставлено рахунок. Крім того, повідомлено, що договір з позивачем буде укладено лише після розірвання договору з [PERSON] (а/с 9). 07 лютого 2017 року працівниками Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» було відключено електропостачання до належної позивачу квартири, при цьому, як вказує позивач, вже після відключення електроенергії, було залишено повідомлення, адресоване попередньому власнику, про припинення електричної енергії через наявну заборгованість з виправленою датою (а/с 10). 13 березня 2017 року позивач звернулася до керівника Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» зі скаргою, в якій виклала зазначені обставини та просила відновити їй електропостачання, як новому споживачу (а/с 11-12). На свою скаргу позивач отримала листа від 03 квітня 2017 року № Ц- 145/01-06, в якому вказано, що позивачу була надана вичерпна відповідь стосовно постачання електричної енергії за вказаною адресою у листі від 30 листопада 2016 року № 22/6464, адресованому адвокату [PERSON] (а/с 13). У судовому засіданні також було встановлено, що 07.07.2017 між сторонами укладено договір № 456/13701 про користування електричною енергією та відновлено електропостачання у квартирі позивача (а/с 41-43). Крім того, позивачу відкрито новий особовий рахунок № 13701, по якому борги попереднього власника не обліковуються (а/с 44). Таким чином, відповідач добровільно задовольнив вимоги позивача щодо укладення договору на постачання електричної енергії, відкрив споживачу новий особовий рахунок, в якому борг попереднього власника за електроенергію не обліковується, а цей борг рахується по особовому рахунку № 137, що був відкритий на [PERSON] до його списання у майбутньому. За таких обставин, підстав для задоволення вимог позивача про зобовязання відповідача укласти з нею договір на постачання електричної енергії до належної їй на праві власності квартири № 137, що знаходиться у будинку № 35 по проспекту Миру в м. Чернігові, а також зобовязання відповідача здійснити перерахунок плати за надану електричну енергію до вказаної квартири та списати з неї заборгованість за електроенергію, що виникла до 14 жовтня 2016 року, задоволенню не підлягають, адже суд відповідно до ст. 3 ЦПК України здійснює захист порушеного права, яке на час розгляду справи відновлено відповідачем у добровільному порядку. Також, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку позивач повязує з тим, що вона проживала у квартирі зі своєю неповнолітньою донькою без електропостачання, що ускладнювало їх життя, порушувало звичний ритм та створювало дискомфорт. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоровя і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди. Згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Крім того, відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357. Вказані норми не передбачають відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобовязання з постачання електричної енергії. Енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. У разі порушення прав споживачів енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пункт 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який також поширюється на спірні правовідносини, передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, що в даному випадку відсутнє. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed