Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

16 квітня 2020 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Позов мотивований тим, що 21 лютого 2020 року в мережі інтернет [PERSON] було оприлюднено відео, що стосується роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Простозайм», яке використовує торговельну марку « [INFO] ». Позивач зазначає, що вона працює в ТОВ «Простозайм». В коментарях до цього відео [PERSON] розмістив конфіденційну інформацію позивача без її згоди, зокрема номер телефону, а саме: « [PERSON] (менеджер по продажам) [NUMBER] »). В зазначеному відео автор показує відеозвернення колишньої працівниці ТОВ «Простозайм» [PERSON] , у якої був доступ до особистих даних працівників, внутрішніх документів товариства, що є конфіденційною інформацією та комерційною таємницею товариства. Отже, конфіденційну інформацію про позивача [PERSON] надала [PERSON] . Позивач вказує, що зазначеними діями відповідачі порушили її цивільні права, зокрема, право на приватне життя шляхом збирання, зберігання, використання і поширення конфіденційної інформації щодо неї, на таємницю телефонних розмов. Окрім цього, використання відповідачами у вказаному відео коментаря «жаба с офиса» по відношенню до позивача, принижує її честь та гідність та ділову репутацію. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, письмово просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, письмово просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги не визнає. У встановлений строк подала відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що позивач не надала доказів на обґрунтування своїх стверджень щодо спричинення моральної шкоди, які покладала в обґрунтування позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, письмово просив розгляд справи проводити без його присутності. У встановлений строк подав відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що позивач не надав доказів на обґрунтування своїх стверджень щодо спричинення моральної шкоди, які покладав в обґрунтування позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі наказу № 4к від 09 квітня 2019 року, 10 квітня 2019 року було прийнято на посаду керівника відділень ТОВ «Простозайм» (а.с. 9). На підставі наказу № 597к від 20 грудня 2019 року, [PERSON] 23 грудня 2019 року прийнято на посаду інспектора кредитного ТОВ «Простозайм» (а.с. 13). 23 грудня 2019 року між ТОВ «Простозайм» в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про нерозголошення відомостей, що складають комерційну таємницю (а.с. 10-12). Матеріалами справи підтверджено, а сторонами не спростовувалась та обставина, що 21 лютого 2020 року в мережі інтернет було оприлюднено відео, що стосується роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Простозайм». В коментарях до вказаного відео було розміщено номер телефону позивача по справі та її ім`я. Також зі змісту вказаного відео вбачається, що останнє містить у собі фрагмент відеозвернення працівниці Товариства з обмеженою відповідальністю «Простозайм» [PERSON] , у якої, за твердженням позивача, був доступ до особистих даних працівників, у тому числі позивача по справі. Позивач вважає, що через поширення відповідачами у публічному просторі за допомогою мережі інтернет даних щодо її номерів засобів зв`язку та анкетних даних, відповідачі порушили її право на приватне життя шляхом збирання, зберігання, використання і поширення конфіденційної інформації щодо неї, на таємницю телефонних розмов, а також було принижено її честь та гідність та ділову репутацію. А коментарі до вказаного відео у вигляді вислову «жаба с офиса», на думку позивача, є порушенням її права на гідність, честь та ділову репутацію. Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. На підставі ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Всупереч зазначеного, позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заподіяння їй моральних страждань, тому позивачем не доведено наявності завданої моральної шкоди. Також позивачем не доведено, що через вказані у позові події позивач певний період часу не могла нормально працювати, її не покидало відчуття безпорадності та тривоги, вона перебувала у роздратованому стані, і в неї погіршився настрій та стан здоров`я. Заявляючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди та глибини її страждань. Тобто обов`язок сторін полягає у доведенні тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, сторони користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому саме по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги те, що позивачем не підтверджено належними, достатніми та допустимими доказами факт заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру позивачу, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю її заподіювача, а також не обґрунтовано розміру заподіяної позивачу шкоди, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, тому за рахунок відповідачів не компенсуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed