Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

16 лютого 2017 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно Захід», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Лан», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лопатин Агро» та Лопатинська селищна рада Радехівського району Львівської області про розірвання договору оренди земельної ділянки. В позовні заяві зазначає, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 034664 від 17 липня 2000 року, виданого Радехівською районною радою народних депутатів, на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від «23» червня 2000 року, позивачу, на праві приватної власності на землю, належить земельна ділянка, загальною площею 2,7267 га., яка складається із двох земельних ділянок, площею 1,8731 га, та площею 0,8536 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області.18.10.2014 року між позивачем [PERSON], орендодавцем, та відповідачем [PERSON] «Зерно Захід», орендарем, було укладено строком на сім років договори оренди землі, згідно яких відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянки площею 1,8731 га, кадастровий номер 4623955000:02:000:0135, та земельну ділянку площею 0,8536 га, кадастровий номер 4623955000:03:000:0216. Дані договори оренди землі зареєстровані Радехівським районним управлінням юстиції Львівської області, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено записи про інше речове право: 11937059 та 11937431 від 4.11.2015 року, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Починаючи з 2016 року відповідач [PERSON] « Зерно Захід» не здійснює господарську діяльність та не використовує земельні ділянки, отримані в оренду від позивача для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Належні позивачу земельні ділянки, без відповідних на те правових підстав, використовуються сільськогосподарським підприємством ТОВ «Агро- Лан». За договорами оренди землі, орендна плата здійснювалась не орендарем [PERSON] « Зерно Захід», а сільськогосподарським підприємством [PERSON] «Лопатин Агро», проте зміна умов договору оренди землі в письмовій формі за взаємною згодою сторін не проводилась. Відповідач [PERSON] « Зерно Захід», як орендар зобовязаний використовувати земельні ділянки відповідно до умов договору та вимог про оренду землі відповідно Закону України «Про оренду землі». Однак в діях відповідача вбачається прихована передача в суборенду вищезазначених земельних ділянок, іншому сільськогосподарському підприємству, що порушує права позивача як орендодавця, що і стало підставою для звернення до суду із позовом. Просить ухвалити рішення, яким розірвати договори оренди землі №б/н від 18.10.2014 року (номер запису про інше речове право: 11937059 від 04.11.2015 року, та номер запису про інше речове право: 11937431 від 4.11.2015 року), укладених між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зерно Захід» та стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав суду пояснення, аналогічні зазначеним у позові. Окрім цього звертав увагу суду, що на протязі 2016 року земельні ділянки [PERSON] обробляв не орендар, а [PERSON] «Агро-Лан», на що його довірителька згоди не давала. Більше того, сплату орендної плати за цей рік здійснило [PERSON] «Лопатин Агро». Просить розірвати договори оренди, оскільки дії відповідача виходить за межі господарської діяльності та грубо порушують права позивача. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не зявився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, причини неявки суду не повідомив, як і не подав заяву про розгляд справи з його участю (а.с.35). Представник [PERSON] «Агро-Лан» і [PERSON] «Лопатин Агро» [PERSON] позовні вимоги, що стосуються третіх осіб, інтереси яких він представляє, визнав у повному обсязі та суду пояснив, що між [PERSON] «Зерно Захід» та [PERSON] «Агро-Лан» було укладено договір про співпрацю та [PERSON] «Лопатин Агро» повинно було сплачувати [PERSON] «Зерно Захід» кошти за використання земель. При укладенні договору [PERSON] повідомляв, що землі належать [PERSON] «Зерно Захід». Відповідно до умов договору, [PERSON] «Агро-Лан» засіяли та зібрали урожай на переданих відповідачем землях, що розташовані на території Лопатинської селищної ради, в тому числі і на земельній ділянці [PERSON]. Крім цього, підтвердив суду, що [PERSON] «Лопатин Агро» здійснювало виплату орендної плати орендодавцям у 2016 році. Представник Лопатинської селищної ради Радехівського району [PERSON] позовні вимоги визнала та у судовому засіданні пояснила, що вона обіймає посаду землевпорядника зазначеної ради. Так, їй відомо, що земельні ділянки, надані позивачем в оренду [PERSON] «Зерно Захід», у 2016 році орендарем не оброблялися і орендна плата [PERSON] ними не виплачувалася. Земельні ділянки позивача у вказаний період обробляли [PERSON] «Агро-Лан», а [PERSON] «Агро-Лан» здійснили оплату за користування землею. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та представників третіх осіб, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, окрім іншого визнання правочину недійсним (ст.ст.15,16 ЦК України). Суд встановив, що 18 жовтня 2014 року між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] «Зерно Захід» (орендар) було укладено договори б/н, відповідно до умов яких в оренду передані земельні ділянки площами 1,8731 га, та 0,8536 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із визначенням розмірів відповідної оплати за використання таких, про що внесено відповідні відомості у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (а.с.6-8, 23-28). Відповідно до змісту статей 629 та 526 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами і зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Серед обовязків, що покладені законодавцем на землекористувачів та зазначені у ст.96 ЗК України, визначено серед іншого своєчасно сплачувати орендну плату. Із наданих суду доказів беззаперечно визначається, що земельні ділянки [PERSON], у складі інших земельних ділянок, Товариством «Зерно Захід» у травні 2016 року була передані [PERSON] «Агро-Лан», які за власний рахунок зобовязалися підготувати їх під посадку, провести внесення органічних добрив, оранку, культивацію, засіяти, провести обробіток пестицидами, виростити врожай зернових та олійних культур тощо. Обставини, що [PERSON] «Зерно Захід» на протязі 2016 року не обробляли передані їм в оренду земельні ділянки позивача та не виплачували орендної плати підтвердив в судовому засіданні представник третіх осіб [PERSON] та подав суду відомості про виплату орендної плати позивачу. Відповідно до умов оскаржуваних договорів та вимог ст.ст.5,8,13,21,22,25,30,32 та 35 Закону України «Про оренду землі» №161-XIV від 06.10.1998 року, орендар безпосередньо приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, орендна плата вноситься безпосередньо орендарем, орендар безпосередньо обробляє орендовані земельні ділянки, зміна умов договору оренди здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою орендодавця і орендаря, орендовані земельні ділянки можуть передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення за письмовою згодою орендодавця, однак такої згоди, як встановлено судом, [PERSON] не надавала. За змістом ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Також і відповідно до ч.1 ст.32 Закону №161-XIV договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Залучення [PERSON] «Зерно Захід» третіх осіб до обробітку землі та оплата орендної плати орендодавцю не орендарем, припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованих земельних ділянок, виходить за межі діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем. З цього приводу правові позиції містяться у постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 (справа №6-166 цс 13). Зокрема Верховний Суд України зазначив, що виходячи зі змісту статей 24 та 25 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі» (далі Закон №161-XIV) припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам функцій з її обробітку й оплати орендної плати орендодавцю, виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, та є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за статтею 32 Закону №161-XIV. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає вимоги позивача належно обґрунтованими, а відповідно такими, що підлягають до задоволення. Згідно вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем слід стягнути у її користь із відповідача. Також, з урахуванням позовних вимог, слід зауважити, що вимоги ставляться про розірвання двох договорів оренди земельних ділянок, що зазначені в одному Державному акті на право приватної власності на землю, від так в частині вирішенням питання розподілу судових витрат, суд приходить до переконання про необхідність достягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно Захід» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved