Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

16 листопада 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів про відшкодування витрат в загальній сумі 26040 грн., які сплачені нею за навчання в інтернатурі Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] Міністерства охорони здоровя України» (далі по тексту ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] МОЗ України») згідно договору від 03 липня 2012 року № 82. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням [PERSON] районної ради Хмельницької області від 17 червня 2011 року № 2-7/2011 затверджено цільову районну програму «Лікар» на 2011-2015 роки, в рамках якої було передбачено підготовку лікарських кадрів під час навчання на 6-х курсах вищих медичних навчальних закладів та навчання в інтернатурі за рахунок коштів районного бюджету. Зазначає, що на виконання вказаної програми вартість 6-ого курсу її навчання в ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] МОЗ України» було здійснено за рахунок коштів районного бюджету. В подальшому, на виконання районної програми «Лікар», 03 липня 2012 року між [PERSON] центральною районною лікарнею та ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] МОЗ України» був укладений договір № 82 про її навчання в інтернатурі в очному циклі за спеціальністю оториноларингологія за рахунок коштів [PERSON] центральної лікарні Хмельницької області і вартість такої освітньої послуги склала 26040 грн. Однак, [PERSON] центральна лікарня своїх зобовязань по оплаті її навчання не виконала, коштів для ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] МОЗ України» не перерахувала, а тому, перебуваючи під загрозою відрахування з інтернатури, вона змушена була за навчання сплатити власні кошти в сумі 26040 грн. Вказує, що усі її вимоги про відшкодування їй коштів в добровільному порядку відповідачі ігнорують, а тому вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду і просить стягнути з [PERSON] центральної лікарні Хмельницької області кошти в сумі 26040 грн., зобовязавши, при цьому, [PERSON] районну раду Хмельницької області передбачити в районному бюджеті дані кошти за цільовим призначенням для [PERSON] центральної районної лікарні з метою відшкодування їй вартості навчання в ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] МОЗ України». Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала, просила суд захистити її майнові права, стягнувши з відповідачів на її користь суму витрачених на навчання коштів. Представник відповідача [PERSON] центральної районної лікарні Хмельницької області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила, що дійсно [PERSON] сплатила за навчання в інтернатурі власні кошти, які згідно районної програми «Лікар» на 2011-2015 роки та укладеного договору між [PERSON] центральною районною лікарнею і ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] МОЗ України» мала б сплатити [PERSON] ЦРЛ, однак кошти відповідачем сплачені не були в звязку з тим, що ці кошти не були своєчасно передбачені в районному бюджеті. Відповідач [PERSON] районна рада Хмельницької області про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник в судове засідання не зявився, від голови районної ради надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутності представника районної ради (а.с. 31). Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням [PERSON] районної ради Хмельницької області від 17 червня 2011 року № 2-7/2011 затверджено цільову районну програму «Лікар» на 2011-2015 роки, в рамках якої було передбачено підготовку лікарських кадрів під час навчання на 6-х курсах вищих медичних навчальних закладів та навчання в інтернатурі за рахунок коштів районного бюджету (а.с. 4-9). На виконання вказаної програми, 03 липня 2012 року між [PERSON] центральною районною лікарнею та ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] МОЗ України» був укладений договір № 82 про навчання позивача [PERSON] в інтернатурі в очному циклі за спеціальністю оториноларингологія за рахунок коштів [PERSON] центральної лікарні Хмельницької області і вартість такої освітньої послуги склала 26040 грн. (а.с. 10). [PERSON] центральна районна лікарня своїх зобовязань по оплаті її навчання не виконала, коштів для ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] МОЗ України» не перерахувала, що не оспорюється сторонами по справі. Разом з тим, кошти для ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] МОЗ України» в сумі 26040 грн. сплатила особисто позивач [PERSON], що підтверджується показаннями сторін в судовому засіданні, а також довідками та розрахунковими документами вказаного медичного закладу, які додані позивачем до матеріалів справи (а.с. 14-17, 32), тобто позивач у відповідності до ст. 60 ЦПК України довела факт передачі коштів за навчання, які мала б сплатити [PERSON] центральна районна лікарня для ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] МОЗ України» і надала необхідні докази на підтвердження своїх вимог. Крім того, позивач [PERSON] повністю виконала умови районної програми «Лікар» та договору від 03 липня 2012 року № 82, успішно закінчивши інтернатуру та приступивши з 01 серпня 2014 року до виконання обовязків лікаря-отоларинголога [PERSON] центральної районної лікарні, що підтверджується сертифікатом спеціаліста від 27 серпня 2014 року № 5425 та довідкою [PERSON] центральної районної лікарні від 13 листопада 2015 року № 14 (а.с. 12-13). У відповідності до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити гроші. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. При цьому, виходячи із змісту ст. 528 ЦК України, позивач [PERSON], перебуваючи під загрозою відрахування з інтернатури ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені [PERSON] МОЗ України», мала всі підстави задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника, тому позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. Крім того, суд бере до уваги і позицію відповідачів, представники яких визнали позовні вимоги в повному обсязі, що згідно положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. При цьому судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають солідарному стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved