Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

16 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Свій позов мотивує тим, що рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.07.2015 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В липні 2017 року до Сімейного кодексу України були внесені зміни. Так, Відповідно до чинної зараз редакції ч. 2 статті 182 Сімейного кодексу Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згоди щодо збільшення розміру виплат вони не дійшли, тому позивач змушена звернутись до суду та просить: збільшити розмір аліментів, що встановлений Корюківським районним судом Чернігівської області 09.07.2015 року та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 доходів [PERSON], але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідно до її віку щомісячно. У судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач надав відзив на позовну заяву у якому просить відмовити позивачу у задоволенні вимог, так як вони суперечать законодавству. Також надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову заперечує і просить відмовити, також вказав, що не працює бо є пенсіонером, отримує невелику пенсію. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 05 серпня 2000 року між позивачем та [PERSON] був зареєстрований шлюб. На сьогоднішній день у провадженні Корюківського районного суду Чернігівської області знаходиться цивільна справа №736/321/18 (провадження №2/736/226/18) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Провадження у справі було відкрите ухвалою від 15.03.2018 року. Від цього шлюбу вони мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. В звязку з тим, що Відповідач не надавав будь-якої допомоги на утримання дітей вона була вимушена в 2015 році звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.07.2015 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В липні 2017 року до Сімейного кодексу України були внесені зміни. Так, Відповідно до чинної зараз редакції ч. 2 статті 182 Сімейного кодексу Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згоди щодо збільшення розміру виплат вони не дійшли, тому позивач змушена звернутись до суду. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з обставин справи, змісту позовної заяви та змісту положень закону, якими врегульовано питання зміни розміру аліментів, позивач фактично ставить питання не про зміну розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, а просить привести їх розмір у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року. Виходячи зі змісту пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем не надано доказів про зміни у матеріальному чи сімейному стані сторін, які б впливали на розмір аліментів після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів з відповідача. Відповідач у відзиві заперечував проти позову. Жоден нормативний акт, в тому числі й ст. 182 СК України, і Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» не передбачають, що зміна законодавства, яке регламентує визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, зокрема збільшення цього розміру, є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень або для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Натомість виходячи з сукупності приписів ст.ст. 2, 18, 22, 71 Закону України «Про виконавче провадження», збільшення на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів на одну дитину є підставою для визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності таким нормативним актом та винесення відповідної постанови роботодавцеві боржника, якщо аліменти з нього стягуються за місцем роботи. Посилання позивача на те, що відповідно до ст. 192 СК України збільшення на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів на одну дитину є підставою для ухвалення рішення про збільшення стягнутих з відповідача на її користь аліментів на їхніх дітей, суперечить цій статті. Враховуючи вказане у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а позов не підлягає задоволенню, тому судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed