Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

17.07.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина, після уточнення якого просить стягнути з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання сина [PERSON], [INFO]. До судового засідання позивач [PERSON] надала заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити та розглядати справу за її відсутністю. Відповідач [PERSON] до судового засідання надав заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнав, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та просить справу розглядати за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, під час яких у сторін народився син [PERSON], [INFO]. З грудня 2016 року сторони не підтримують фактичних шлюбних відносин та проживають окремо. Малолітній [PERSON], 2014 року народження проживає разом з матір'ю, що підтверджено довідкою №348 від 03.04.2017 року виданою ОСОН мікрорайону «Чубаївка». Відповідач усунувся від виконання батьківських обов'язків з утримання дитини, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, що стало причиною для звернення до суд з дійсним позовом. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обов'язку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. При вирішенні спору суд виходить з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, а також той факт що відповідачем визнані уточнені позовні вимоги, з урахуванням матеріального положення обох сторін та законодавства про виконавче провадження, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, а саме стягненню з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 713,00 гривень щомісяця, проте не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення позивачки до суду і досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати на користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 640,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved