Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

15 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та стягнення судових витрат. Позивач у позові вказав, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], в якому зареєстрована його колишня дружина [PERSON] З 2009 року відповідач залишила місце реєстрації, зібравши свої речі, і з того часу жодного разу не з'являлася, однак по теперішній час залишається зареєстрованому його будинку і добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Оскільки відповідач не проживає у будинку більше 6 місяців, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі в спільному побуті, позивач просить визнати її такою, що втратила право користування будинком. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с. 58). Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася через оголошення у пресі, про що свідчить № 42 газети «Слобідський край» від 8 квітня 2014 року, причини неявки суду не повідомила, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази не надала (а.с. 57). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника згідно з вимогами чинного законодавства (а.с. 52). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 5.08.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 308 (а.с. 11). Право власності на будинок зареєстровано власником у Державному реєстрі правочинів, на підтвердження чого наданий витяг з Державного реєстру правочинів № 1319443 від 5.08.2005 року (а.с. 12). Згідно довідки Чугуївської міської ради Харківської області № 23 від 17.12.2013 року, відповідач [PERSON] разом з сином [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але не проживають (а.с. 9). Факт не проживання відповідача з 2009 року у будинку, що належить позивачу, підтвердила у судовому засідання свідок [PERSON], яка повідомила суду, що відповідач близько 4 років не мешкає разом з позивачем, дитина буває у позивача по вихідним дням (а.с. 8). Згідно наданої копії рішення Чугуївського міського суду Харківської області № 2-3100/10 від 25.11.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). Як вбачається з рішення суду про розірвання шлюбу, шлюб був зареєстрований 26.08.2005 року, а будинок був придбаний позивачем 5.08.2005 року, тобто будинок не є власністю подружжя. Також, позивачем у судовому засіданні було пояснено, що будинок був придбаний ним до реєстрації шлюбу за кошти його батьків, які 2.08.2005 року продали квартиру у м. Харкові, на підтвердження чого надав копію договору купівлі-продажу квартири від 2.08.2005 року та Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 44, 45). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Реєстрація ж відповідача в будинку, який належить позивачу, перешкоджає здійсненню власником права користуванням та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом 6-ти місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи більше встановлених строків, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позивач не може реалізувати свої права володіння, користування та розпорядження майном, оскільки в будинку, що належить йому на праві приватної власності зареєстрована колишня дружина - відповідач, яка фактично не проживає в будинку з 2009 року, тому вимоги позивача є обґрунтованими та законними і є підстави для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору, понесені позивачем і документально підтверджені.

Outcome: approved