Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

15.11.2019 позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, повернення їй дошлюбного прізвища та зміну прізвища дитини, вказуючи, що подружні відносини з відповідачем припинені, подружнє життя не склалось через різні погляди на життя, шлюб та сім`ю, відсутність взаєморозуміння. Спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Шлюб між сторонами фактично припинено, примирення неможливе. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] . Шлюб має формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому вона наполягає на розірванні шлюбу. Крім того просила суд повернути їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » та змінити прізвище спільної дитини з « [INFO] » на « [INFO] ». Ухвалою суду від 19.11.2019 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. До початку підготовчого засідання позивач надала до суду уточнену заяву, в якій відмовилась від позовної вимоги про зміну прізвища дитини та просила суд розглядати лише позовну вимогу про розірвання шлюбу та повернення їй дівочого прізвища. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що уточнені позовні вимоги підтримує та просить справу розглянути у її відсутність. Відповідач також в підготовче засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що уточнені позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує та просить розглядати справу без його участі. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі. Положеннями ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 22.06.2018 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, свідоцтво серії [NUMBER] , актовий запис №2097. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , в графі «батько» вказаний [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . Також встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами на даний час відсутні. Спір щодо місця проживання та утримання дитини на даний час відсутній. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, що підтверджується його заявою в матеріалах справи. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб сторін необхідно розірвати. За заявою позивача та у відповідності до ст. 113 СК України, суд вважає можливим повернути позивачу її дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Судові витрати позивач просила залишити за нею.

Outcome: approved