Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

16.09.2013 року [PERSON] звернувся до Ровеньківського міського суду Луганської області з позовом до Підприємства «Довіра» Ровеньківської міської організації інвалідів Луганської обласної організації Всеукраїнської громадської організації «Союз організацій інвалідів України», третьої особи - [PERSON], про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Заявлені вимоги мотивував тим, що з 23.06.2004 року працював в Підприємстві «Довіра» Ровеньківської міської організації інвалідів Луганської обласної організації Всеукраїнської громадської організації «Союз організацій інвалідів України». З 01.10.2004 року на вказаному підприємстві займав посаду штампувальника. По ініціативі керівника підприємства він написав заяву про звільнення. Після виходу з відпустки, 16.08.2013 року наказом керівника він був звільнений з підприємства за згодою сторін. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки заяву про звільнення він написав під тиском. Для відновлення своїх прав позивач просить суд поновити його на посаді штампувальника 2 розряду, стягнути з підприємства середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати завдану йому моральну шкоду в сумі 5 000 грн., яка полягає в душевних стражданнях пов'язаних з докладанням ним значних зусиль для організації свого повсякденного життя після звільнення. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просив суд його задовольнити. Представник відповідача заявлений позов не визнав, суду надав письмові заперечення в яких зазначив, що підприємство «Довіра» в якому працював позивач є неприбутковим. Через неспроможність виплачувати працівникам заробітну плату, на зборах 23.07.2013 року присутнім було запропоновано за бажанням звільнитися. Після розмови з керівником, який йому пояснив ситуацію, що склалася на підприємстві, [PERSON] написав заяву на звільнення за згодою сторін з 16.08.2013 року. 16.08.2013 року було видано наказ про звільнення позивача за згодою сторін. Будь - якого тиску на позивача посадові особи підприємства не здійснювали. В судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав наведених вище. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, [PERSON], в судовому засіданні повідомив суд, що заявлений позов вважає необґрунтованим, оскільки заяву на звільнення [PERSON] написав добровільно, а тому, його доводи є безпідставними. Свідок [PERSON] пояснив, що є головою спілки інвалідів і був присутнім на зборах трудового колективу 23.07.2013 року. Також, свідок пояснив суду, що присутні на зборах після заслуховування інформації виступаючого виявили бажання звільнитися. [PERSON] не зборах 23.07.2013 року не було, так як він перебував у відпустці. Коли він дізнався про ситуацію, що склалася в підприємстві, подав керівнику заяву про його звільнення. Свідок [PERSON] пояснив, що є головою зборів трудового колективу, був присутнім на зборах трудового колективу 23.07.2013 року, тиску на працівників зі сторони керівництва щодо написання заяв про їх звільнення не було. Свідок [PERSON] пояснила, що працює бухгалтером в підприємстві «Довіра» Ровеньківської міської організації інвалідів, була присутня на зборах трудового колективу 23.07.2013 року. Також пояснила, що в підприємства перед [PERSON] заборгованості не має. Керівник підприємства розмовляв з [PERSON] перед його звільненням, тиску щодо написання заяви про звільнення позивача зі сторони керівництва не було. Розглянувши подані документи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, заслухавши покази свідків, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлений позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 22.06.2004 року наказом керівника Підприємства «Довіра» Ровеньківської міської організації інвалідів № 67 (а.с. 15), з 23.06.2004 року [PERSON] було прийнято на роботу учня штампувальника. З 01.10.2004 року наказом керівника Підприємства «Довіра» Ровеньківської міської організації інвалідів № 93 (а.с. 16), [PERSON] було переведено на посаду штампувальника другого розряду. 23.07.2013 року в підприємстві «Довіра» Ровеньківської міської організації інвалідів були проведені загальні збори трудового колективу на яких присутнім було повідомлено про збитковість підприємства та неможливість проводити виплату заробітної плати її працівникам. Також, була доведена інформація, що якщо є бажаючі звільнитися, для цього потрібно написати відповідну заяву на ім'я керівника. Позивач подав на ім'я директора підприємства «Довіра» заяву від 23.07.2013 року про звільнення за згодою сторін з 16.08.2013 року (а.с. 26). 16.08.2013 року наказом керівника підприємства № 56 позивача було звільнено з займаної посади за згодою сторін, відповідно до ч.1 ст. 36 КЗпП. Згідно довідки Підприємства «Довіра» Ровеньківської міської організації інвалідів (а.с. 29), заборгованості перед [PERSON] підприємство не має. З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 21 КЗпП, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні (ст. 38 КЗпП). Відповідно до ст. 36 ч.1 п.1 КЗпП підставами припинення трудового договору є угода сторін. При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами (пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Таким чином з зазначеного вище слідує, що рішення керівника Підприємства «Довіра» Ровеньківської міської організації інвалідів про звільнення [PERSON] за згодою сторін з 16.08.2013 року є законним та таким, що повністю узгоджується з вимогами чинного законодавства України. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд критично оцінює доводи позивача про здійснення на нього тиску щодо написання заяви про звільнення, оскільки вказана обставина недоведена позивачем та спростовується показами свідків допитаних в судовому засіданні. Крім того, як слідує з заяви на звільнення, заява була написана [PERSON] ще 23.07.2013 року, тобто, ще задовго до його звільнення. Що не перешкоджало позивачу відкликати подану ним заяву чи звернутися до відповідних органів для захисту своїх прав. Таких дій позивач не вчинив. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що заявлені вимоги носять похідний характер від вимоги про поновлення позивача на роботі у зв'язку з чим також є необґрунтованими. Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed