Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

16 вересня 2019 року [PERSON] який діє на підставі довіреності в інтересах [PERSON] звернувся до суду із цим позовом, який в подальшому уточнив 27 грудня 2019 року. Зазначив, що [PERSON] , з 04 квітня 1969 року по 31 серпня 2006 року перебувала у трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК») та працювала електромонтером та малярем фабрики огрудкування. 31 серпня 2006 року позивачка була звільнена з підприємства за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію. У 2019 році вона дізналася, що при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити їй вихідну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки вона пропрацювала на підприємстві відповідача більше 20 років та була звільнена за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію. Однак до часу звернення до суду належні до виплати кошти у вигляді вихідної допомоги не виплачені, просила стягнути з відповідача невиплачену вихідну допомогу у розмірі 3094 гривні 26 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 вересня 2006 року по 19 серпня 2011 року у розмірі 62708 гривень 78 копійок. Ухвалою суду від17 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 28 жовтня 2019 року на виконання вимог ухвали про усунення недоліків, позивачем надано суду уточнену позовну заяву. Ухвалою судді від 28 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року задоволено клопотання сторін та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, та витребувано у відповідача за клопотанням позивача довідку про середньомісячну заробітну плату на день звільнення позивачки, розрахунковий лист за серпень 2006 року, наказ про звільнення. 22 січня 2020 року ухвалою суду прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, та розгляд справи відкладено, в зв`язку з наданням часу відповідачу, для ознайомлення з уточненим позовом. Відповідач, не погодившись із позовом подав до суду письмовий відзив на позов, у якому зазначив, що нормами Галузевої угоди Гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки була встановлена можливість сторони власника щодо визначення в колективних договорах підприємств окремих умов та порядку надання соціальних гарантій. Вказав, що п.6.1 Галузевої угоди на 2005-2006 роки передбачена гарантія виплачувати працівникам, які досягли пенсійного віку (жінки 55 років, чоловіки 60 років) при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу роботи на комбінаті, зокрема від 7,5 до 15 років у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника; від 15-20 років двомісячної середньої заробітної плати та від 20 і більше років тримісячної середньої заробітної плати. Зазначає, що для визначення порядку такої виплати слід звернутись до положень Колективного договору між адміністрацією підприємства та профсоюзним комітетом, що діяв на час звільнення позивача. Однак, нормами Колективного договору ВАТ «ЦГЗК» на 2006 рік не визначено порядок проведення даної виплати. Крім того, просить застосувати принцип співмірності між заявленою сумою та сумою невиплаченої одноразової вихідної допомоги та зменшити невиплачену суму середнього заробітку до суми за 1 рік, що буде відповідати принципам виваженості, розумності та справедливості. Представник позивачки [PERSON] подав через канцелярію суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав викладених в уточненій позовній заяві від 17 грудня 2019 року. Представник відповідача [PERSON] подала через канцелярію суду заяву в якій просила розглянути справу її відсутність, просила відмовити у задоволені позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилась [INFO] , що підтверджується копією паспорта громадянина України, серії [NUMBER] (а.с.10) В судовому засіданні встановлено, що позивачка у період з 04 квітня 1969 року по 31 серпня 2006 року перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «ЦГЗК» та працювала електромонтером та маларем фабрики огрудкування, що не оспорюється відповідачем (а.с.7-9). Згідно копії Наказу про припинення трудового договору від 31 серпня 2006 року № 156к-912 [PERSON] , була звільнена з роботи 31 серпня 2006 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України (а.с. 44). У відповідності до розрахункового листа ПрАТ «ЦГЗК» за серпень 2006 року [PERSON] , при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась (а.с. 43). Відповідно до довідки ПрАТ «ЦГЗК» № 1187 від 09 грудня 2019 року середньомісячна заробітна плата [PERSON] , за два останні місяці перед звільненням червень-липень 2006 року склала: 1031 гривню 42 копійки, середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 6 гривень 31 копійка з урахуванням усіх податків. (а.с.42). Згідно ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Ст. 15 Закону України «Про оплату праці», встановлені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Із Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки (далі Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивачки й положення, якої поширюються на ПрАТ «ЦГЗК», встановлено, що Угода набирає чинності з 1 січня 2005 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. (п.1.12) Відповідно до п.6.1\~Галузевої Угоди,\~встановлено, виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову\~допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20\~років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. (а.с. 12-14). Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі. Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Судом встановлено, що вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивачки із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова Галузевої Угоди, оскільки встановлює вікові обмеження у виплаті вихідної допомоги. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника. Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві. Як встановлено у судовому засіданні, що [PERSON] , безперервно відпрацювала на підприємстві відповідача понад 20 років та була звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Суд приходить до висновку, що на [PERSON] , розповсюджується дія п.6.1\~Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України\~та їй при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Позивачка була звільнена з підприємства відповідача 31 серпня 2006 року, тому розрахунковим періодом є два попередні перед звільненням повні місяці червень-липень 2006 року. В зазначені місяці середньомісячна заробітна плата позивача складала 1031 гривню 42 копійки. Враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача не сплачено вихідну допомогу, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3094 гривні 26 копійок. Положеннями ст. 47 КЗпП України встановлений обов`язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Оскільки позовні вимоги позивача в частині стягнення вихідної допомоги задоволені у повному обсязі, тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Враховуючи, що кількість робочих годин затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за період з 01 вересня 2006 року по 19 серпня 2011 рік становить 9938 робочих годин, середньогодинна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням склала 6 гривень 31 копійка, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в розмірі 62708 гривень 78 копійок (9938 год. х 6,31 грн.) З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також згідно до положень ст. 141 ЦПК України з ПрАТ «ЦГЗК» підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок. На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233,237-1 КЗпП України,

Outcome: approved