Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

15.06.2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду, що становлять витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у розмірі 23897,88 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 700,00 гривень, 4000,00 грн для відшкодування моральної шкоди, та 640,00 грн судового збору. В обґрунтування позову посилався на те, що 14 листопада 2016 року о 16 годині 40 хв хвилин на перехресті вулиць Дніпровської та Куйбишева у м. Павлограді водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] не забезпечив безпеку руху, не вибрав безпечної дистанції руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та йому було призначене стягнення в межах санкції, передбаченою статтею 124 КпАП України. При цьому цивільно-правова відповідальність [PERSON], як володільця джерела підвищеної небезпеки, автомобіля [NUMBER], була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу серії АК №4830592, виданого 08.08.2016, строком на 1 (один) рік, з 09.08.2016 року по 08.08.2017 року включно, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілому становить 100 000 грн., при цьому франшиза складає 2000 гривень. Позивач звернувся до страхової компанії, отримав відшкодування у розмірі 22826,16 грн, що менше розміру завданої шкоди та розміру вартості відновлювального ремонту на 23987,88 грн. З метою визначення розміру шкоди заподіяної позивачу як володільцю транспортного засобу ВАЗ-21114 д/н [NUMBER], звернувся з відповідною заявою до суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 056/3/16 від 08.12.2016 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля ВАЗ-21114, державний номерний знак [NUMBER], складає 46724,04 грн. Крім того, позивач просить стягнути 700,00 грн, сплачені як витрати на експертні послуги оцінювача [PERSON]. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, жодних заяв не подав. Від представника третьої особи: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]» надійшли письмові пояснення по суті справи, та клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як було встановлено при розгляді справи, 14.11.2016 року о 16.40 годині на перехресті по вул. Дніпровська та вул. Куйбишева у м. Павлограді водій автомобіля [NUMBER] [PERSON] не забезпечив безпеку руху, не вибрав безпечної дистанції руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2016 року винним у даній ДТП визнано [PERSON]., який порушив вимоги п. 13.1 ПДР України (а.с. 7). В результаті дії джерела підвищеної небезпеки, управління автомобілем [NUMBER], яким володіє відповідач [PERSON] був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який на праві власності належить [PERSON] Відповідно до полісаАК/4830592 від 08.08.2016 цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу «ЗАЗ-110307» д/н [NUMBER] застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна [PERSON]», ліміт відповідальності на одного потерпілого встановлено у розмірі 100000,00 грн- за шкоду завдану майну, франшиза 2000,00 грн. (а.с. 56). Як вбачається із висновку 056/3/16 від 08.12.2016 вартість відновлювального ремонту була визначена у сумі 46724,04 грн.(а.с. 9-32), вартість автотоварознавчої експертизи 700,00 грн. (а.с. 33). Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Керування автомобілем, відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України, є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У відповідності до положень ст. 22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.. 12, п. 36.6 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Матеріальну шкоду завжди зменшується на суму франшизи. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно зі ст. 28 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це, зокрема, шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. За приписами ст. 29 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року враховано, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюється також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених\~пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України\~(посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Відповідно до ст.. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) Судом встановлено, що позивач звертався до страхової компанії, остання матеріальну шкоду сплатила з урахуванням фізичного зносу у розмірі 22826,16 грн., різниця становить 23897,88 грн, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, а також 700,00 грн, сплачених позивачем за автотоварознавче дослідження. Щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди суд вважає, вказану вимогу необґрунтованою жодними доказами та безпідставною, оскільки Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено спеціальну норму щодо стягнення моральної шкоди лише у випадку ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди. Проте, у даній дорожньо-транспортній пригоді ушкодження здоровя позивача не було доведено. А тому у цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial