Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

16.12.2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 3550 грн. щомісяця на кожну дитину, загалом на двох дітей 7100 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону. В обгрунтування своїх вимог посилається, що 25.09.2015 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, від якого останні мають двох дітей: доньку [PERSON] кизи, [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . На разі, позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, але рішення за даною справою прийнято не було. Позивач є громадянкою Азербайджанської Республіки, власного житла позивач в Україні не має, з відповідачем остання проживала в орендованій квартирі. Позивач не працює, оскільки здійснює догляд за своїми дітьми. В результаті погіршення особистих відносин, позивач змушена була повернутися до своїх батьків в Азербайджанську Республіку, де позивач разом з дітьми і проживає на разі. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а позивач не має власних доходів. Щомісячні постійні витрати на утримання дітей становлять приблизно 8012 грн. Крім того, позивач орендує квартиру, та несе додаткові витрати на додаткові витрати на відвідування педіатра та на придбання ліків. Відтак, загальна сума на утримання та проживання дітей складає 11495 грн. Відповідач є працездатним, молодим та здоровим чоловіком, інших дітей не має, непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має. Відповідач має постійний неофіційний дохід, здійснює торгівлю фруктами, у розпорядженні має автомобілі, а тому має змогу сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1/5 частини від всіх доходів на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що відповідач не працює, інших джерел для існування не має, та у власності його ніякого рухомого або нерухомого майна не має, а визначений позивачем розмір аліментів в три рази перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Представник позивача - адвокат Жепко О.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, та просила їх задовольнити в повному обсязі. Позивач в своєму позові просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач та його представник - адвокат Слинько Я.Ю. в судовому засіданні просили задовольнити позов частково із посиланням на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву. 16.12.2019 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. 19.12.2019 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 19.12.2019 року. Ухвалою судді від 21.12.2019 року вказану справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. Судом встановлено, що 25.09.2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб, на разі позивачем подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, рішення суду на даний час не ухвалено. Від сумісного проживання та від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем на разі в Азербайджанській Республіці. Згоди щодо добровільної сплати аліментів між сторонами досягнуто не було, відповідач кошти на утримання дітей не надає. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ст. 181 СК України). Аналіз ст. 181 СК України свідчить про те, що виключно позивачеві належить право вибору способу стягнення аліментів, а тому посилання відповідача, що він згоден сплачувати аліменти в розмірі по 1/5 частині від доходів на кожну дитину є необгрунтованим. Відповідно до частин першої, другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яке буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач інших аліментних зобов`язань не має, є працездатним, зі стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, який фізично здоровий, здатен працювати та отримувати доходи, інших обставин, що мають істотне значення не встановлено. Посилання позивача, що відповідач здійснює торгівлю овочами та фруктами, та має у користуванні автомобілі є необгрунтованими, та такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки як фоп зареєстрований батько позивача [PERSON] , та останній є власником вказаних автомобілів, доказів того, що позивач користується вказаними автомобілями матеріалами справи не містять, як і того, що відповідач здійснює неофіційну підприємницьку діяльність, а наявність майна у батька відповідача не може слугувати підставою для покладення обов`язку на останнього сплачувати аліменти замість відповідача. Відповідно до наданої довідки, відповідач офіційно не працевлаштований, та доходів не отримує, та будь-якого рухомого або нерухомого майна у власності не має. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За вказаних обставин, суд враховує, те, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, інших аліментних зобов`язань немає, а тому за таких обставин, суд задовольняє позов частково про стягнення аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в єдиній частці в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп. щомісячно, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 16.12.2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, з проведенням індексації визначеного розміру відповідно до закону, а в іншій частині позову суд вважає за необхідне відмовити, що не позбавляє позивача звернутись до суду в подальшому з позовом про стягнення додаткових витрат на дітей або збільшення розміру аліментів. У відповідності зі ст.430 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial