Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

17.08.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини сторін по справі: сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення позивача до суду. В обґрунтування позову зазначила, що сторони у 2010 році розірвали шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину, яка мешкає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечити, відповідач від виконання свого обовязку по утриманню дитини ухиляється. На момент звернення до суду згоди між сторонами по справі щодо способу виконання відповідачем свого обовязку з утримання дитини не досягнуто. У судове засідання позивач не з`явилися, проте надала суду заяву від 13.09.2017 року, в якій просила слухати справу без участі позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечювала (а.с.17). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час, день та місце судового засідання двічі (а.с.22 повернуте до суду у зв`язку із врученням зворотне повідомлення про виклик відповідача у судове засідання 13.09.2017 року разом з позовною заявою, доданими до неї документами та ухвалою суду про відкриття провадження по справі від 01.09.2017 року та а.с.21 повернуте до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання на обєкті поштового звязку зворотне повідомлення про виклик у судове засідання 12.10.2017 року) повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку, а згідно з абзацом 3 вказаної частини ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, судом встановлена повторність неприбуття відповідача до суду без поважних причин відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити судове рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 21.04.2010 року був розірваний шлюб між сторонами по справі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ №103312, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Первомайському району Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області (актовий запис №21), позивачу залишено шлюбне прізвище [PERSON] (а.с.7). 03.05.2014 року позивач зареєстрували шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ №228608, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайський реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Харківській області (актовий запис №57)(а.с.5). Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №000088, виданого 21.11.2005 року Правдинською сільською радою Первомайського району Харківської області (актовий запис №3)(а.с.6). Малолітній [PERSON] зареєстрований разом з позивачем по справі, що підтверджується довідкою №1011 від 13.07.2017 року, виданої відділом житлово-комунального господарства виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області (а.с.8). Відповідач по справі в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини на момент пред`явлення позову не надає. При цьому суд виходить з того, що обовязок по доказуванню надання допомоги на дітей держава покладає в такій категорії справ саме на відповідача, який жодних доказів надання такої допомоги суду не надав, а тому суд вважає, що відповідач належним чином свої батьківські обовязки не виконує, у звязку з чим позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. 17.05.2017 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, і яким було змінено філософію стягнення аліментів та розширено права одержувача аліментів як щодо зміни способу стягнення аліментів, так і щодо спрощення процедур такого стягнення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. На підставі ч.1 та ч.5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, вимоги позивача співпадають з мінімальними вимогами щодо розміру аліментів на неповнолітню дитину, які висуває діюче законодавство, окрім максимального розміру аліментів, які можуть стягуватися з відповідача, однак вказаний факт, на думку суду, жодних обмежень прав відповідача не несе, оскільки він в будь-який час може предявити відповідний позов про зменшення розміру аліментів, якщо сума платежів з його боку складе більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та принципу справедливості та розумності. Щодо того, що Первомайський міськрайонний суд Харківської області у іншому складі суду відмовив у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів між тими ж сторонами за заявою [PERSON] на підставі ухвали від 26.07.2017 року, яка 21.08.2017 року набрала законної сили, з підстав того, що судом не було встановлено місце проживання боржника, а в даній справі суд отримав без жодних перепон дані про реєстрацію місця проживання відповідача, то вказана обставина не відноситься до предмету позову, а є процедурною дією іншого судді, якому суд не має права давати оцінку. Окремо суд зазначає, що місцем реєстрації відповідача є інша адреса, ніж вказана позивачем у позовній заяві, що підтверджується довідкою АДБ при ГУ ДМС у Харківській області від 29.08.2017 року (а.с.12), і саме дану адресу суд зазначає в своєму рішенні. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про зміну способу стягнення аліментів, а відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача (стягувача), на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: approved