Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

15 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Троїцького районного суду Луганської області з вищевказаним позовом до [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 29.06.2016 року по грудень 2017 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 22.12.2017 року. В період перебування у шлюбі у них з відповідачем народилась донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає з нею. На утримання доньки відповідач сплачує аліменти згідно судового наказу від 22.02.2018 року у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки вона на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, працювати можливості не має. Додатково отримує 860,00 грн як допомогу при народженні першої дитини. Зазначених коштів не вистачає для належного забезпечення дитини усім необхідним. Батько дитини має високий стабільний заробіток, інших осіб на утриманні не має. У зв'язку з цим вона просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В підготовче засідання сторони не з'явились. Позивач просила справу розглядати без її участі, про що надала суду відповідну письмову заяву. Відповідач до початку підготовчого засідання також надав письмову заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до вимог до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 15.12.2016 року (а.с.7). Дитина зареєстрована та проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 22.12.2017 року було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем (а.с.10-11). Судовим наказом Троїцького районного суду Луганської області від 22.02.2018 року на користь позивача стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте на даний час розмір аліментів, які стягуються з відповідача є недостатнім для матеріального утримання дитини. Добровільно питання щодо надання додаткових коштів між сторонами не вирішено. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВерховноїРади Українивід 27.02.1991року №789-ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК). У відповідності зі статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статей 183, 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Ураховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку з покращенням матеріального становища платника аліментів, погіршенням такого становища, зміною інших обставин, що впливають на розмір та порядок сплати аліментів, заінтересована особа може подати до суду заяву про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів, а також способу їх стягнення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182, Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014 року № 37401891 (справа №6-143цс13), яка відповідно до статті 263ЦПК підлягає урахуванню судом. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 23 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище відповідача, виходячи з закріплених ч. 9 ст.7 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, спосіб стягнення аліментів підлягає зміні. З урахуванням усього вище викладеного, суд вважає необхідним змінити спосіб стягуваних з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки, стягувати з відповідача аліменти в розмірі ? частки від його заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення зміненого способу з дати набрання законної сили даним рішенням. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved