Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

15.06.2015 року [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON] Харківської державної нотаріальної контори, я кому просила визнати незаконною постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса [PERSON] від 20.05.2015 року, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 18 травня 2014 року [PERSON], [INFO], на житловий будинок № 7 по провулку Варламівському в м. Харкові, та зобозвязати державного нотаріуса видати зазначене свідоцтво про право на спадщину. В обґрунтування позовних вимог позивача зазначила, що домоволодіння № 7 по провулку Варламівському у м. Харокві належало померлій [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 19.11.1996 року на Харківській товарній біржі. Зазначений договір не скасований та не визнаний недійсним, був зареєстрований в Харківському бюро технічної інвентаризації 18.12.1996 року. В оскаржуваній постанові державний нотаріус не заперечує, що до спадкового майна після смерті [PERSON] входить житловий будинок № 7 по провулку Варламівському у м. Харкові, та право власності за ним зареєстровано за [PERSON], однак у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила, оскільки договір купівлі продажу від 19.11.1996 року нотаріально не посвідчений, що тягне за собою недійсність договору. Вважала таку постанову незаконною, у звязку з чим просила зобовязати державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину після померлої [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши думку позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних пвідста. Судом встановлено, що 19.11.1996 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, житлового будинку № 7 по провулку Варламівському в м. Харкові, і цей договір був зареєстрований на Харківській товарній біржі та в Державному комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». (а.с.6). [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка померла 18.05.2014 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на будинок № 7 по провулку Варламівському у м. Харкові. Згідно постанови [PERSON] Харківської державної нотаріальної контори від 20.05.2015 року [PERSON] звернувся для оформлення своїх судакових прав на житловий будинок з надвірними будівлями № 7, що знаходиться за адресою: м. Харків, провулок Варламівський, в порядку спадкування після померлої 18.05.2014 року [PERSON]. У звязку з тим, що до складу спадкового майна входить житловий будинку, право власності на який зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу Н4-533 від 19.11.1996 року, зареєстрованого на Харківській товарній біржі «ХТБ», згідно статті 227 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI, Договір купівлі продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча ю однією із сторін є громадянина. Недодержання цієї вимоги згідно статті 47 ЦК України тягне недійсність договору. Таким чином, постановою [PERSON] Харківської державної нотаріальної контори від 20.05.2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 18 травня 2014 року [PERSON] на житловий будинку № 7 по провулку Варламівському в м. Харкові, у звязку з тим, що Договір купівлі продажу вищезазначеного будинку був зареєстрований на Харківській товарній біржі «ХТБ» та не був нотаріально посвідчений. (а.с. 35) На час укладання договору купівлі-продажу будинку 19.11.1996 був чинним\~Цивільний кодекс УРСР, 1963 року. Статтею 227 цього ЦК\~прямо передбачено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Угоди, зареєстровані на біржі не прирівнювалися і не прирівнюються до нотаріально посвідчених. Отже, нотаріус правильно не прийняла зазначений договір купівлі-продажу, як документ, який не відповідає вимогам законодавства (ст.ст.\~46,\~47,\~49 Закону України «Про нотаріат»\~та п.2 гл.13 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), та правомірно відмовила у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], у цьому випадку вибрала невірний спосіб захисту своїх прав, вона не позбавлена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на будинок в порядку спадкування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. На підставі вище наведеного,

Outcome: dismissed