Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

15.09.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» про визнання виконавчого напису №269 від 27.05.2020 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з неї заборгованості в розмірі 21307,26 грн. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути на її користь судові витрати в сумі 7862,00 грн.. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 27.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис № 269 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованості за Кредитним договором. На підставі виконавчого напису Краматорським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 24.02.2021 року було відкрито виконавче провадження №64616278. Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, так як при його вчиненні було порушено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема, нотаріус повинен був перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. при вчиненні виконавчого напису, приватний нотаріус не отримав від представника відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним. Розрахунок боргу, наданий представником відповідача, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків кредитора, та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Крім того, як зазначила позивач, жодної вимоги від відповідача вона не отримувала, а тому вчинення виконавчого напису не могло бути можливим внаслідок подання відповідачем неповного пакету документів. Ухвалою суду від 17.09.2021 року позов забезпечено шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса у виконавчому провадженні №64616278. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 27.10.2021 року від директора ТОВ «ФК «Прайм Альянс» Барандича О.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , зменшити розмір заявлених витрат на правничу допомогу та розглядати справу без участі представника відповідача. Свою позицію відповідач обґрунтував тим, 03.07.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №1153100288077В, у відповідності до якого останній надано кошти у сумі 38500 грн. зі сплатою 32% річних. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов Кредитного договору утворилася кредитна заборгованість. 08.07.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №080715нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до позивача за Кредитним договром№R53100288077В від 03.07.2012 року. В подальшому, 29.01.2019 року, між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до позивача за Кредитним договором №R53100288077В від 03.07.2012 року. 01.03.2019 року ТОВ «ФК «Прайм Альянс» направляло на вказану в Кредитному договорі адресу повідомлення про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань та вимогу про погашення заборгованості, де детально описувалися складові заборгованості, строки її погашення та пропозиція щодо добровільного врегулювання кредиту і наслідки не виконання умов вимоги, а саме намір звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Направлення вимоги підтверджується списком №16029-110-38 згрупованих поштових відправлень цінних листів з описом вкладень та квитанцією про оплату з Укрпошта. Щодо заявлених витрат на правничу допомогу представник відповідача зазначав, що розмір заявлених адвокатом витрат на правову правничу допомогу значно завищений, неспівмірний та необґрунтований, враховуючи складність справи та суму, яка стягувалася з позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 12.11.2021 року представником позивача [PERSON] надана відповідь на відзив, в якій він зазначив, що доказів отримання позивачем заяви про погашення заборгованості суду відповідачем не надано, а факт направлення вимоги про погашення заборгованості не тягне за собою законність виконавчого напису нотаріуса, який оскаржується. Кредитного договору, на підставі якого вчинявся виконавчий напис нотаріусом, нотаріально не посвідчений, що суперечить законодавству щодо можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса. Крім того, до суду не надано доказу на підтвердження заборгованості, яким може бути банківська виписка з рахунку боржника, де відображається сума заборгованості із зазначенням строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, тому установити чи справді на час вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, не можливо і це свідчить про наявність спору між сторонами щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Крім того, пунктом 4.1 Договору про відступлення права вимоги № 080715нв від 08.07.2015 року, який долучено представником відповідача до відзиву, передбачено ціну договору, але докази сплати ціни договору, після чого право вимоги переходить до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - відсутні. Також, відсутні положення щодо розміру ліміту фінансування у Договорі факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, передбаченого п. 7.1 договору, а відсутність такого положення в договорі свідчить про нікчемність такого правочину та відсутні підстави вважати, що ТОВ ФК «Прайм Альянс» є кредитором за кредитним договором № R53100288077В від 03.07.2012 року. Щодо клопотання представника відповідача про зменшення правничої допомоги, зазначив, що згідно Договору про надання правничої допомоги №1 від 01.09.2021 року розмір гонорару становить фіксовану суму в розмірі 6500,00 грн., і не подання до суду деталізованого акту із зазначенням витраченого часу адвоката не є підставою для зменшення витрат на правничу допомогу та на його думку розмір витрат на правничу допомогу є аргументованим і відповідає всім вимогам та принципам цивільного законодавства. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи, на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.07.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №R53100288077В, згідно якого [PERSON] отримала кредитні кошти на споживчі потреби у сумі 38500 грн., з процентною ставкою 32% річних. 08.07.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №080715нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до позивача за Кредитним договором №R53100288077В від 03.07.2012 року. Згідно Витягу з реєстру прав вимоги №1 до Договору про відступлення права вимоги №080715нв від 08.07.2015 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №R53100288077В від 03.07.2012 року становить - 21106,30 грн.. 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» і ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право Нового кредитора до позивача за Кредитним договором №R53100288077В від 03.07.2012 року. 27.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., на підставі ст.ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, було вчинено виконавчий напис №269, згідно якого пропонується стягнути з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором №R53100288077В від 03.07.2012 року, укладеним нею із первісним кредитором ПАТ «ВТБ Банк», право вимоги яким було відступлене Новому кредитору ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відповідно до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №080715нв від 08.07.2015 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до позичальника за Кредитним договором. В подальшому, 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до позичальника за Кредитним договором. Як зазначено у виконавчому написі нотаріуса: строк платежу по Кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів; стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2019 року по 10.03.2020 року; сума часткової заборгованості складає 21096,30 грн., в тому числі: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) становить 18463,27 грн., заборгованість по відсоткам становить 2633,03 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» отримано плати із стягувача ТОВ «ФК «Прайм Альянс» в розмірі 210,96 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника, яким є [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» складає 21307,26 грн. 24.02.2021 року старшим державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Богельською Л.В., на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. від 27.05.2020 року № 269, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64616278 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованості у розмірі 21307,26 грн.. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Відповідно до п. 10 Узагальнення «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Як вбачається з матеріалів справи саму процедуру винесення виконавчого напису було проведено відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. 29.06.1999 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». (далі Постанова № 1172) 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі Постанова № 662), якою, окрім іншого, викладено п.2 Постанови № 1172 таким змістом: «Для одержання виконавчого напису по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині: пункт 2 змін, що вносяться до переліку документів (Переліку №1172), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/1 постанову Київського апеляційного адміністративного суду України було залишено без змін. Отже приватний нотаріус Буждиганчук Є.Ю. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису керувалась п. 2 Переліку №1172, який втратив чинність 22.02.2017 року, тобто до вчинення виконавчого напису. Таким чином суд приходить до висновку, що на момент вчинення спірного виконавчого напису приватний нотаріус мав керуватися пунктом 1 Постанови № 1172, котрий визначає, що документом за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів є нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису є окремим, самостійним способом захисту цивільних прав серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених главою 3 розділу 1 ЦК України, а тому виконавчий напис у розумінні ЦК України (ч.1 ст. 202 ЦК України) не є правочином, а тому його недійсність не може бути встановлена судом (ст. 215 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд погоджується з обраним позивачем способом захисту своїх прав шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та цього буде достатньо для захисту його прав. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6500 грн., то суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу позивача та відповідача по справі, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З метою отримання професійної правничої допомоги позивачем 01.09.2021 року було укладено з Адвокатським об`єднанням «Донець і партнери», в особі партнера адвоката Лисенка Андрія Олександровича Договір №1 про надання правничої (правової) допомоги (далі Договір). За умовами пункту 4.1 Договору, сторони погодили, що розмір гонорару за послуги/роботи адвоката за даним договором становить 6500,00 грн. за підготовку та подання необхідного пакету без відвідування судових засідань. Пунктом 4.6 Договору встановлено, що за результатами надання правничої допомоги, на вимогу клієнта, може бути складений акт, що підписується представником кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, витрачений час та її вартість. 08.09.2021 року складено Акт прийому-передачі виконаних робіт до Договору від 01.09.2021 року, в якому зазначено переліг наданих послуг: консультація клієнта, узгодження правової позиції по справі; підготовка та подання позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; підготовка та подання до суду заяви про забезпечення позову; підготовка та подання до суду клопотання про витребування доказів; підготовка та подання до суду заяви по стягнення витрат на правничу допомогу. Згідно п.2 цього Акту вартість робіт, відповідно до п.4 .1 Договору, складає 6500,00 грн.. Витрачений час в Акті прийому-передачі виконаних робіт, що передбачено в п.4.1 Договору адвокатом не вказаний. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч.1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч.1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Наведений висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу позивачу [PERSON] при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи та її значення для позивача, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 01.09.2021 року, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, відсутність в Акті часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг, суд приходить до висновку про часткове стягнення з відповідача. на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1362,00 грн. (908,00+454,00) грн..

Outcome: approved