Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

16 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини - [PERSON], [INFO], разом з нею, за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 30 вересня 2014 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя було розірвано шлюб між нею - [PERSON], та відповідачем [PERSON]. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вважає, що після розірвання шлюбу син повинен проживати з нею. Вона зараз знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трирічного віку. Батьківські обов'язки вона виконує належним чином, виховує дитину та забезпечує матеріально. Вона має усі необхідні житлові умови, а саме є власницею квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір у розмірі 243,60 гривень. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначила, що після розірвання шлюбу син проживає з нею, відповідач насильно сина ніколи не забирав, однак висловлював свої думки з приводу того, що він бажає, щоб дитина проживала з ним. Відповідач виплачує аліменти на дитину та відвідує сина, спілкується з ним. Рішення суду їй потрібно для того, щоб відповідач не зміг забрати в неї дитину. Просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням закінчувати розгляд справи в його відсутності у зв'язку з виїздом за межі міста Маріуполя. Будучи раніше присутнім у судовому засіданні, [PERSON] проти позовних вимог не заперечував, оскільки вважає, що малолітній син повинен проживати з матір'ю, однак вважає, що справа не повинна розглядатися у судовому порядку, оскільки між ним та позивачкою відсутній спір щодо місця проживання сина. Пояснив, що після розірвання шлюбу вони з [PERSON] в усній формі узгодили, що дитина буде проживати з матір'ю, він спілкується з дитиною, перешкод позивачка йому в цьому не чинить. Можливо в ході сварок він і висловлював думки з приводу того, що забере дитину, однак це було в емоційному стані, та насправді він не збирався цього робити і не вчиняв ніколи будь-яких дій щодо того, щоб забрати дитину, та не збирається їх вчиняти у майбутньому. Представник третьої особи органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Шестак В.В., діюча на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності. Будучи раніше присутньою у судовому засіданні пояснила, що влітку 2014 року в провадженні Орджонікідзевського районного суду вже знаходилася аналогічна справа між тими же сторонами з тих же підстав, в подальшому позивачкою було залишено позов без розгляду. На той час викликався відповідач для бесіди, в ході якої було з'ясовано, що дитину у позивачки він не збирається забирати та добре відгукався про матір дитини. Вважає, що в даному випадку, виходячи з пояснень відповідача, відсутній спір про право. Представник третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, від голови адміністрації надійшло клопотання з проханням розглядати вказану справу у відсутності представника органу опіки та піклування, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2012 року, який розірвали на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 30 вересня 2014 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 12 лютого 2013 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Згідно довідки від 16 квітня 2014 року з місця проживання, [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом з сином [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що в сім'ї матері дитини створені належні умови для проживання та розвитку дитини, дитина доглянута, забезпечена необхідними речами, що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеним спеціалістами служби по справам дітей Приморської районної адміністрації 05 березня 2015 року. Згідно характеристик з місця проживання та роботи від 17 листопада 2014 року та 12 січня 2015 року, відповідно, [PERSON] характеризується виключно з позитивного боку. Аналізуючи викладене, суд повністю погоджується з висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 06 березня 2015 року, відповідно до якого останній вважає за доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з його матір'ю, [PERSON]. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до положень ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних - осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст..4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, праві і інтересі юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 159 Сімейного Кодексу України регламентує питання щодо вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до ст.160 ч.1 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 Сімейного Кодексу України регламентує вирішення судом спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої питання. Звертаючись до суду з позовом, позивачка [PERSON] просила визначити місце проживання дитини з нею, посилаючись на те, що дитина після розірвання шлюбу повинна проживати з нею, не зазначаючи при цьому, що між нею та відповідачем існує будь-який спір щодо цього. У судовому засіданні позивачка пояснила, що відповідач висловлював свої думки з приводу того, що він бажає, щоб дитина проживала з ним, однак ніяких дій щодо цього ніколи не приймав, постійно відвідує дитину, сплачує на її утримання аліменти, спорів щодо побачень з дитиною в них не виникало. Відповідач, вважаючи, що між ним та позивачкою відсутній спір щодо місця проживання малолітнього сина, пояснив, що після розірвання шлюбу вони з [PERSON] в усній формі узгодили, що дитина буде проживати з нею, він спілкується з дитино, перешкод позивачка йому в цьому не чинить. Крім того, як пояснив відповідач, зараз він взагалі виїжджає за межі міста Маріуполя на тривалий час на заробітки. З пояснень представника органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради вбачається, що при розмові з відповідачем влітку 2014 року, коли в провадженні Орджонікідзевського районного суду вже знаходилася аналогічна справа між тими же сторонами з тих же підстав, а в подальшому позивачкою було залишено позов без розгляду, було з'ясовано, що дитину у позивачки він не збирається забирати та добре відгукався про матір дитини. Слід зауважити, що судом пропонувалося позивачці надати докази на підтвердження її доводів про те, що між нею та відповідачем дійсно існує спір про визначення місця проживання малолітнього сина, однак в ході судового розгляду суду не було надано останньою жодних доказів. Отже, таким чином, судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем відсутній спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, а також відсутній спір щодо місця проживання малолітнього сина сторін. А тому позивачка у даній справі не потребує судового захисту, так як її права, свободи чи інтереси відповідачем не порушені, їм визнані та не оспорюються. Крім того, суд вважає, що відповідач, як такий, що не порушує прав та законних інтересів позивачки, не повинен нести витрати по сплаті судового збору, які [PERSON] просить стягнути з останнього на її користь.

Outcome: dismissed