Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

15.12.2017 позивач звернулася до суду з позовом та просить суд: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до його повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.03.2009 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін є спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20.05.2015. Відповідач проживає в [ADDRESS] та жодної участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, життям дитини не цікавиться. Зазначає, що на підставі звернення позивача до Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено психологічне обстеження дитини та складено висновок. Психолог дійшла висновку, що взаємовідносини [PERSON] з батьком носили формальний характер, зустрічі відбувалися спонтанно, були короткотривалими та без особистісних зобов'язань з боку батька, який тривалий час не цікавиться та не турбується про забезпечення базових потреб сина, а тому позбавлення [PERSON] батьківських прав не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дитини. Крім того вказує, що практичним психологом спеціалізованої школи № 43 з поглибленим вивченням предметів суспільно - гуманітарного циклу «Грааль» м. Києва [PERSON] було складено характеристику в якій зазначено, що батько не бере участі у вихованні сина, а тому позбавлення його батьківських прав не завдасть психологічної травми дитині. Зазначає, що класним керівником та заступником директора школи в якій навчається дитина була надана характеристика про те, що протягом двох навчальних років батько [PERSON] не приходив до школи, навчанням не цікавиться. Крім того, вважає, що позбавлення батьківських прав не звільняє обов'язку батька щодо утримання дитини. Зазначає, що відповідач інших дітей на утриманні немає, а тому за своїм станом здоров`я та матеріальним станом може сплачувати аліменти у розмірі 3000,00 грн. щомісячно. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. 15.12.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 18.12.2017 в справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 12.03.2018 о 15.30 год. Ухвалою суду від 12.03.2018 справу було призначено до судового розгляду на 13.06.2018 о 09.00 год. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялися на її адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Представник третьої особи - Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. Як вбачається з матеріалів справи, останньою було надано до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO] Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27.03.2009 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20.05.2015 (а.с.9). Встановлено, що у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Батьками дитини зазначено мати- [PERSON] та батько-[PERSON] (а.с.8). В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Також встановлено, що утриманням та вихованням дитини займається позивач, тобто без участі відповідача [PERSON], оскільки останній ухиляється від виконання обов'язку по утриманню дитини. Відповідно до висновку психологічного обстеження № 150 від 20.11.2017 складеним Міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), вбачається, що позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] не матиме травматичного впливу на психічний розвиток [PERSON] (а.с.12-14). Як вбачається з характеристики № 193 від 05.10.2017 наданої практичним психологом Спеціалізованої школи № 43 з поглибленим вивченням предметів суспільно - гуманітарного циклу «Грааль» м. Києва в якій навчається [PERSON], [INFO], батько не бере участі у вихованні сина та у дитини не виявлено емоційних прив'язаностей до батька, а тому позбавлення останнього батьківських прав не завдасть психологічної травми дитині(а.с.15). Також, з характеристики № 193 від 05.10.2017 наданої класним керівником дитини та директором Спеціалізованої школи № 43 з поглибленим вивченням предметів суспільно - гуманітарного циклу «Грааль» м. Києва в якій навчається [PERSON], [INFO], вбачається, що батько дитини протягом двох навчальних років не приходив до школи та навчанням сина не цікавиться (а.с.16). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-7780 від 21.05.2018, орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.39-40). Суд вважає Висновок №108-7780 від 21.05.2018 обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON], [INFO] і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки відповідач, як батько, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, долею дитини не цікавиться та про неї не піклується. Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Також встановлено, що дитина проживає з позивачем, проте вона не має достатніх коштів для надання необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини. Вбачається, що відповідач знаходиться у працездатному віці, та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно ст. 184 СК України, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. А також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення умов трудового законодавства. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.12.2017 і до його повноліття. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 640,00 грн. Крім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Виходячи з цих обставин, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial