Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

15.06.2015р. до суду надійшов зазначений позов. В позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, та мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На час звернення до суду із зазначеним позовом, сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільного господарства та не проживають однією сім'єю. Неповнолітні сини проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Позивач ніде не працює. До 23.05.2015р. [PERSON] перебувала у декретній відпустці по догляду за молодшим сином до досягнення ним трирічного віку, на даний час перебуває на обліку у Савранському центрі зайнятості. Позивач проживає з дітьми за рахунок підсобного господарства, городини та отримує суттєву допомогу своїх батьків. За час окремого проживання, більше року, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Позивач змушена постійно випрошувати кошти на харчування, одяг, лікування, що принижує її гідність. З урахуванням зазначеного та відсутності зі сторони відповідача заінтересованості у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та наполягала на їх повному задоволенні. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги та вказав, що він ніде не працює і не має постійного заробітку зважаючи на що не згоден на стягнення аліментів на утримання дітей у частковому співвідношенні. З урахуванням чого просив стягнути аліменти в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. З 04.11.2006р. сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а. с. 5). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 6; 7). Батьком дітей в свідоцтвах про народження значиться відповідач. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини внаслідок яких відповідач залишив сім'ю та проживає окремо. Неповнолітні діти знаходяться на утриманні позивачки (а. с. 4), відповідач не надає регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивач та відповідач вказали, що останній не має постійного місяця роботи та має мінливий дохід. З урахуванням вказаних обставин відповідач просить суд стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі на кожну дитину. Суд враховує ту обставину, що відповідач на даний час ніде не працює, постійного заробітку (доходу) не отримує. Тому стягнення аліментів слід здійснювати в твердій грошовій сумі, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд вважає доцільним встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до положень ст. 182 ч. 2 СК України, зі змісту якої вбачається, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 01 січня 2015 року складає 1286 гривень, а на дитину віком до 6 років з 01.01.2015р. складає 1032грн.. Таким чином суд приходить до висновку про те, що з [PERSON] необхідно стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 400грн. щомісячно на утримання [PERSON] та по 350 грн. щомісячно на утримання [PERSON] до досягнення повноліття. Ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка звільненна від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 487,20грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial