Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

16.11.2017 року [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] засобами поштового звязку звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ МІКРОФІНАНС» про визнання недійсним кредитного договору, в обґрунтування заяви посилається, на обставину укладання 21.01.2017 року між [PERSON] та ТОВ «БІ ЕЛ МІКРОФІНАНС» кредитного договору № МФ-0161700000032, відповідно до якого відповідач надав кредит у розмірі 7 000,00 грн. строком користування на 15 днів з 21.01.2017 року по 05.02.2017 року. За умовами договору відповідач зобов'язується на умовах визначених Договором, на строк визначений п 1.3 Договору, надати позивачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 Договору, а позивач зобов'язується повернути відповідачу кредит у встановлений п. 1.4 термін та сплатити проценти за використання кредиту та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені цим Договором (п.1.1 кредитного договору), дата повернення кредиту була визначена сторонами - 5 лютого 2017 року (п.1.4), пунктом 2.1. Кредитного договору визначено порядок надання кредиту, пунктом 2.2.1 та п. 2.2.2 кредитного договору визначена процентна ставка за користування кредитом та порядок її сплати, п. 2.3 Кредитного договору визначено порядок повернення кредиту, пунктом 4.1 та 4.2 Кредитного договору - встановлена відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов договору зобов'язань. Згідно з п.1.5 Кредитного договору плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 0,64 %, які сплачує позичальник за кожен день строку надання кредиту, зазначеного у п.1.3 договору. Відповідно до п.1.6 Кредитного договору за період прострочення, зазначений у п.4.1 даного договору, плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 0,8 %, які сплачуються позичальником за кожен день прострочення зобов'язань повернення кредиту. Відповідно до п.7.1 сторони погодилися, що починаючи з 30 по 45-тий день користування кредитом плата встановлюється у розмірі 3,6 % за кожен день строку надання кредиту, також відповідно до п.1.8 в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 1 400,00 грн. А тому вважає, що при укладанні вищезазначеного кредитного договору, були порушенні його права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про третейські суди», та просить визнати недійсним кредитний договір № МФ-0161700000032 від 21.01.2017 року укладений між [PERSON] та ТОВ «БІ ЕЛ МІКРОФІНАНС». Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Представник позивача просить розглядати справу за своєю відсутністю. Представник відповідача в судовому засідання заперечує проти позову та просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на відзив та доповнення до нього /а.с.23-28/. Суд, перевіривши матеріали справи та наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21.01.2017 року між [PERSON] та ТОВ «БІ ЕЛ МІКРОФІНАНС» був укладений кредитний договір № МФ-0161700000032, відповідно до якого відповідач надав кредит у розмірі 7 000,00 грн. строком користування на 15 днів з 21.01.2017 року по 05.02.2017 року /а.с.14-15/. За умовами договору відповідач зобов'язується на умовах визначених Договором, на строк визначений п 1.3 Договору, надати позивачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 Договору, а позивач зобов'язується повернути відповідачу кредит у встановлений п. 1.4 термін та сплатити проценти за використання кредиту та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені цим Договором (п.1.1 кредитного договору), дата повернення кредиту була визначена сторонами - 5 лютого 2017 року (п.1.4), пунктом 2.1. Кредитного договору визначено порядок надання кредиту, пунктом 2.2.1 та п. 2.2.2 кредитного договору визначена процентна ставка за користування кредитом та порядок її сплати, п. 2.3 Кредитного договору визначено порядок повернення кредиту, пунктом 4.1 та 4.2 Кредитного договору - встановлена відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов договору зобов'язань. Згідно з п.1.5 Кредитного договору плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 0,64 %, які сплачує позичальник за кожен день строку надання кредиту, зазначеного у п.1.3 договору. Відповідно до п.1.6 Кредитного договору за період прострочення, зазначений у п.4.1 даного договору, плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 0,8 %, які сплачуються позичальником за кожен день прострочення зобов'язань повернення кредиту. Відповідно до п.7.1 сторони погодилися, що починаючи з 30 по 45-тий день користування кредитом плата встановлюється у розмірі 3,6 % за кожен день строку надання кредиту, також відповідно до п.1.8 в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 1 400,00 грн /а.с.14-25/ Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Таким чином, Договір відповідає вимогам, встановленим ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також вимогам ст.638 ЦК України, де визначені істотні умови договору . Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, істотними умовами кредитного договору, відповідно до закону, є умови про предмет договору, строк його дії, розмір процентів, умови видачі кредиту. Зобов'язання відповідача з надання кредиту позивачу виконані в повному обсязі. Умови кредитного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, кредитний договір укладався з додержанням форми, встановленої законодавством, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам. Вище вказані положення підтверджуються підписанням позивачем договору фінансового кредиту та отримання в розпорядження кредитних коштів і користування ними, що Позивачем не оспорюється. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до позиції, яку висловлює Національний Банк України у своєму листі від 18.08.2004 р., № 18-111/3249-8378 «Про деякі питання застосування Цивільного кодексу України в банківській діяльності», де у п.10 НБУ зазначає, що виходячи з аналізу ЦК України та ГК України - істотними умовами кредитного договору як господарського договору відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. У інших випадках, зокрема щодо умов, що наведені в ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України (зокрема, мета кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту), відсутні підстави вважати їх істотними умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Також із п. 5.10 Договору випливає, що шляхом підписання Кредитного договору Позичальник підтверджує, що інформація зазначена у ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та в частині другій статті Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримана ним від кредитора до підписання Кредитного договору. Позичальник підтверджує, що уважно ознайомився із змістом цього договору, всі умови цього кредитного договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень та запитань не має, та зобовязується їх дотримуватись та виконувати. Отже, з підписанням Кредитного договору позивач засвідчив згоду з усіма умовами, викладеними в кредитному договорі. Крім того, прошу врахувати, що в договорі детально розписана сума кредиту, а також проценти за користування кредитом, та інші суми, які підлягають сплаті. Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає такі вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочинів, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частина 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлює умови котрих зобов'язаний дотриматись кредитодавець у разі укладення договору споживчого кредиту. Представником відповідача при укладені договору вказані умови були роз'яснені позивачу, а також практично всі викладені в пунктах договору відповідно : 1) особа та місцезнаходження кредитодавця вказані у розділі 6 договору;2) кредитні умови, зокрема: а) мета, для якої споживчий кредит може бути витрачений - була роз'яснена позичальникові працівником кредитодавця і позивач не заперечує що уклав споживчий договір та отримав кошти для задоволення особистих потреб; б) форми забезпечення кредиту - передбачена юридична (немайнова) форма забезпечення кредиту викладена в п 1.6 ,1.7 та 4.1,3.2.4 кредитного договору;в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача - були вказані працівником відповідача та зазначені на офіційному сайті відповідача; г) тип відсоткової ставки- змінювана про що також зазначено в п 1.6 ,1.7 кредитного договору;ґ) суму, на яку кредит може бути виданий - дане положення передбачено п. 1.2 кредитного договору, де вказана сума кредиту;д) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту- дані відомості вказані в п. 1.8, 1.5 кредитного договору; е) строк, на який кредит може бути одержаний - п.1.3 кредитного договору;є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги- дані відомості також містяться в п.2.3 - 2.6 кредитного договору; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови- п. 2.3.1 кредитного договору;з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється - оскільки кредитування здійснюється без застави будь-якого майна, то необхідність в даному пункті відпадає;и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію-були роз'яснені при укладенні договору;і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування- всі пропоновані схеми кредитування вказані на сайті відповідача та були роз'яснені працівником відповідача при укладенні договору. У відзиві від 24.05.2018 року відповідач зазначає, що у своїй діяльності відповідач не керується ЗУ «Про банки і банківську діяльність», оскільки не є банківською установою, а відповідно до Свідоцтва про реєстрацію ІК №81 є фінансовою установою /а.с.29/. Отже, враховуючи вищевикладене, твердження позивача про ненадання відповідача повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення кредитного договору не є вірним, не підтверджується будь-якими доказами і використовується з метою ухилення від виконання зобов'язаннь за договором, відсутність часу на ознайомлення з умовами кредитного договору також не підтверджується доказами, відповідачем було надано достатньо часу для вивчення умов даного договору, крім того, умови кредитування були також опублікованих на сайті відповідача. Оскільки ЗУ «Про захист прав споживачів» забороняє у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем інформації щодо умов кредитного договору, у тому числі шляхом її друкування шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону тощо, вважаємо, що відповідачем було дотримано вимог закону, оскільки договір надруковано однаковим шрифтом з виділенням розділів договору, та необхідними для прочитання відступами. З огляду на вищевикладене при укладенні оспорюваного кредитного договору відповідачем у відповідності до вимог п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивачу була надана інформація як про умови кредитування, так і про сукупну вартість кредиту. Щодо тверджень позивача про відсутність у договорі строку його дії, в пункті 5.2 Договору строк дії договору встановлюється до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором. Щодо тверджень позивача про порушення відповідачем норм встановлених ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Також, у відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України де сказано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, у даному випадку, у кожної людини є свобода вибору фінансової установи, яка займається наданням споживчого кредитування, також при укладенні споживчого кредиту, інформація про супровід кредитних послух, була зазначена в кредитному договорі, шрифт і подача даної інформації ніяк не відрізняється від іншої інформації, яка надана в кредитному договорі, а саме ні відмінності у шрифті, ні ніякої засекреченості даної інформації, ні подвійного сприймання інформації, все достатньо чітко, доступно, лаконічно і зрозуміло написано. Тобто, на момент укладення договору у позивача була можливість і відмовитись від укладення даного договору, але позивач погодився з такими умовами, отримав грошові кошти та користувався ними, про що сам не заперечує. Комісія за супровід кредиту сплачується в момент повернення кредиту, а позивач не виконав основні умови кредитного договору, тобто не повернув відповідачеві суму кредиту, тому і не сплатив ніякої комісії за супровід, тобто ніякі права позивача не було порушено. Також, право вимоги за кредитним договором МФ-0161700000032 від 21.01.2017 р. було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» відповідно до договору №5-БЛД від 20.09.17р. про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами, що в свою чергу означає, що позивач так і не сплачуватиме відповідачеві комісію з супровід кредиту /а.с.39-46/. Що стосується відсутності у договорі порядку внесення змін та припинення дії договору, то з цим також не можливо погодитись, оскільки в п. 3.4.2 Договору зазначається, що позичальник має право ініціювати внесення змін та або доповнень до договору, а в п. 5.4 Договору зазначено порядок внесення таких змін, а саме усі зміни та доповнення до договору набувають чинності тільки за умови укладення в письмовій формі та підписання сторонами додаткової угоди до договору. Також ст. 588 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Ст. 599 ЦК України визначає основний спосіб припинення зобов'язання, а саме, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 3.3.2 обов'язком позичальника є повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом , а також інші платежі, передбачені договором, в чому і полягає основний зміст зобов'язання за договором. У випадку виконання цього обов'язку договір вважається припиненим. Також відповідно до п 5.9 договору він може бути припинений в порядку п 2.3.1 договору, а саме, достроково повернутою сумою кредиту. Крім того, звертаю увагу, що відповідно до ст. 11 ЦК України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства. Крім того відповідно до п.3.1.1 договору основним обов'язком відповідача є на умовах, передбачених п 2.1 цього договору, в сумі, що передбачена п 1.2 цього договору, надати позичальнику кредит в порядку, визначеному в цьому договорі, а в пункті 5.2 договору вказано, що цей договір набирає чинність з моменту його укладення та видачі кредиту, на підставі вище викладеного можна зробити висновок, що відповідальність, яка настане для відповідача за умовами договору у разі невиконання обов'язків є не набуття даним договором чинності. Однак, враховуючи, що відповідачем свій обов'язок за договором було виконано в повному обсязі, що підтверджується і позивачем , підстав вважати договір таким , що не набрав чинності не вбачається. Щодо твердження позивача, яке стосується третейського застереження вказаного в п. 5.1 кредитного договору про не узгодження даної умови із ЗУ «Про третейські суди» від 11.05.2004 р. №1701-IV, а саме, що справи щодо захисту прав споживачів , у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами є не вірним , оскільки відповідно до роз'яснення Третейської палати України Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків вказана наступна позиція: під справами щодо захисту прав споживачів законодавець розумів саме справи, де позивачем є споживач. У пояснювальних записках до законопроектів № 6670, та 6670-1, які передували прийняттю Закону України № 2983-VI про виключення із підвідомчості третейського суду справ щодо захисту прав споживачів сказано про те, що метою цих законопроектів є звільнення споживачів від плати за розгляд їх вимог, що передбачено лише у державному суді. З цією метою законодавець спочатку у законопроекті № 6670 пропонував виключити з компетенції третейського суду «справи за участю споживачів», але пізніше за результатами обговорення цього законопроекту альтернативним законопроектом № 6670-1 було запропоновано виключити із компетенції третейського суду саме «спори щодо захисту прав споживачів» з тою самою метою звільнення споживачів від плати за розгляд їх вимог. Таким чином, існує нормативне визначення «справ щодо захисту прав споживачів», до яких відносяться справи, у яких позивачем є споживач , який просить суд захистити його права передбачені законодавством про захист прав споживачів. Спір за позовом банку до споживача не відноситься до спорів щодо захисту прав споживча та не виключений з підвідомчості третейського суду. Отже, враховуючи дане роз'яснення можна дійти висновку, що відповідач відповідно до ЗУ «Про третейські суди» не позбавлений можливості звернутись із позовом про захист своїх прав до Третейського суду в свою чергу позивач відповідно до ст. 16 ЦКУ, яка має назву «Захист цивільних прав та інтересів судом» і де вказано , що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, право вимоги за кредитним договором МФ-0161700000032 від 21.01.2017 р. було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» відповідно до договору №5-БЛД від 20.09.17р. про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами. Отже, позивачем не було наведено належних та допустимих підстав того, що з боку відповідача були порушення вимог законодавства, а тому в позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed