Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

16.08.2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, в якому вказує, що 15 серпня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким він передав у борг відповідачу-позичальникові гроші в сумі 60000,00 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Гуляйпільського нотаріального округу Демченко Т.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1566. Відповідно до умов договору, зазначену суму коштів відповідач зобов'язався повернути готівкою в строк до 15 серпня 2018 року. Відповідно до п.7 Договору, відповідач також зобов`язується сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, незважаючи на закінчення строку, протягом якого кошти мали бути повернуті. Цим відповідач порушує взяті на себе зобов`язання, тому позивач прохає, посилаючись на ст. 625 ЦК України, стягнути з останнього суму боргу та проценти від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України, що загалом становить 106463,13 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 1064,63 грн. Ухвалою суду від 31 серпня 2018 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач, представник позивача не з'явились подали заяву, в якій позов підтримали повністю, просили його задовольнити з наведених в позові підстав, справу розглянути без їх участі. Відповідач у підготовче судове засідання також не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення. Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнала, пред'явлений до неї позов і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вже зазначалось, згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: сума боргу 60000 грн., проценти - 46463,13 грн., а загальна сума, яка підлягає стягненню становить 106463,13 грн. Відповідно до положень п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, що становлять 1064,63 грн.

Outcome: approved