Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

15 червня 2016 року, [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд, визнати припиненими : нотаріально посвідчений іпотечний договір від 18.04.2008 р. (реєстр. № 542), укладений між ним та ПАТ «КБ «СоцКомБанк», правонаступників ТОВ КБ «СоцКомБанк» та договір поруки № 102-3/78-ДП2 від 18.04.2008 р., укладений між ним, [PERSON] та ПАТ «КБ «СоцКомБанк», правонаступників ТОВ КБ «СоцКомБанк», зняти заборону на відчуження нерухомого майна земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Портовська, 10, кадастровий № 5123782000:02:004:0318, яка була накладена приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] 18.04.2008 р. (реєстр. № 87), вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо іпотеки (реєстраційний номер обтяження 7049431) земельною ділянкою площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Портовська, 10, кадастровий № 5123782000:02:004:0318, яка належить йому на праві власності та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 7049123) стосовно вказаної земельної ділянки. Представниця позивача за нотаріально посвідченою довіреністю в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, особисто під розписку, причини неявки не повідомила, надавши до суду свою письмову заяву, в якій повністю підтримала позов, просила його задовольнити та слухати справу за її відсутності, не заперечуючи проти ухвалення судом заочного рішення по справі (а.с. 70,72). Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 76 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою місцезнаходження юридичної особи, що зазначена в ЄДРЮОФОП і повістка вважається доставленою і повістка вважається врученою належним чином, навіть у разі відсутності за аткою адресою, про що особа, яка її доставляє робить відповідну відмітку на повістці і повертає її до суду з поштовим повідомленням, що підтверджується витягом ЄДРЮОФОП, відповідно до якого місцезнаходження юридичної особи ПАТ «КБ «СоцКомБанк» : м. Одеса, вул. Грецька, 5, які повернулися на адресу суду з відмітками листоноші «за зазначеною адресою не знаходиться і закінченням терміну зберігання», «банк ліквідовано» та особистою розпискою з підписом, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 55,56,62-69,71). 3-тя особа [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою його місця проживання, причини неявки суду не повідомив, заяви про слухання справи за його відсутності суду не надав (а.с. 57-58). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» - судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана ВРУ і за її межами. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Крім цього, статтями 1055,1056 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У відповідності до ст.ст. 215,217,218 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Статтею 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 р. № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання). У відповідності до ч. 1. ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України - виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За умовами ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 553,554,559 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ч.1), поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (ч.2). Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України) Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя Статтями 640,641 ЦК України передбачено договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частиною 4 статті 652 ЦК України передбачено, що зміна договору у звязку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Згідно із ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Суд встановив, що 18.04.2008 р. між ТОВ КБ «СоцКомБанк», правонаступником по всіх правах та обовязках якого є відповідачі ПАТ «КБ «СоцКомБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 102-3/78, відповідно до п. 1.1. якого, останній отримав від банку гршові кошти в рамках відновлювальної кредитної лінії у сумі 220000 дол. США, строком користування з 18.04.2008 р. по 17.04.2009 р. під 24% річних (а.с. 10-12). В забезпечення виконання боргових зобовязань [PERSON] за вказаним кредитним договором, між позивачем та ПАТ «КБ «СоцКомБанк» був укладений і нотаріально посвідчений іпотечний договір від 18.04.2008 р. (реєстр. № 542), відповідно до умов якого, позивач (іпотекодавець) передав в іпотеку банку земельну ділянку (кадастровий № 5123782000:02:004:0318), площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Портовська, 10 та належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 666414 від 24.09.2007 р. (а.с. 13-16). При цьому, згідно п. 3.2 іпотечного договору іпотека припиняється повністю виконанням іпотекодавця у повному обсязі забезпеченого іпотекою зобовязання, а згідно з абз. 3 п. 3.3 вказаного іпотечного договору, іпотека припиняється у відповідній його частині у випадку повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором. Також, між позивачем, як поручителем, відповідачами, як кредиторами та [PERSON], як позичальником був укладений договір поруки № 102-3/78-ДП2 від 18.04.2008 р., відповідно до умов якого позивач зобовязався перед банком відповідати за виконання [PERSON] всіх його кредитних зобовязань перед банком у повному обсязі, в тому ж обсязі, що і боржник [PERSON], в тому числі, за повернення останнім суми основного боргу, процентів за користування кредитом, відшкодування можливих збитків за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору (а.с. 17-18). Так, п. 3.2 договору поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням всіх зобовязань позичальника по вказаному кредитному договору, а згідно п. 5.2 договору, сторони притримуються стандартних умов по строкам позовної давності. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України (постанова Судової палати ВСУ у цивільних справах від 21 травня 2012 року за № 6-68цс11) - відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визначено вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержаталь має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтями 33,35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж 30-ти денний строк, в якій зазначається стислий зміст порушених зобовязань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги і якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно із ст. 17 Закону іпотека припиняється також у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору, визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Статтею 593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві. Відповідно до ст. 631 ЦК України - строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статті 256,267 ЦК України встановлюють, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. З матеріалів позову вбачається, що відповідач жодного разу не висував претензій до позивача з приводу виконання зобовязань за вищевказаним іпотечним договором або договором поруки, які повязані з виконанням кредитних зобовязань [PERSON] за вказаним кредитним договором, який був повинен повернути кредит в термін до 17.04.2009 р., і відповідно перебіг позовної давності щодо тіла кредиту почався з 18.04.2009 р. та закінчився 18.04.2012 р. Крім цього, суд встановив, що відповідач ПАТ «КБ «СоцКомБанк» з 21.10.2011 р. і по даний час знаходиться в стані ліквідації (припинення), що підтверджується витягом ЄДРЮОФОП (а.с. 19,62-67). Крім цього, з листа НБУ від 15.07.2016 р. № 20-0004/59336 вбачається, що Постановою Правління НБУ від 20.10.2011 р. № 371 з 21.10.2011 р. відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ПАТ «КБ «СоцКомБанк», яка здійснюється на підставі та згідно з вимогами п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, що діяла до 22.09.2012 р.) та Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого Постановою Правління НБУ від 28.08.2011 р. № 369 (у редакції, що діяла до 22.09.2012 р.). Згідно з рішенням Комісії НБУ з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем від 29.05.2015 р. № 260 між НБУ , ліквідатором банку та ТОВ «Брокінвестгруп» укладено договір про передавання в управління непроданих активів від 23.07.2015 р. № 45-Л, згідно з яким, активи, наявні на балансі банку на дату укладення договору, передані в управління ТОВ «Брокінвестгруп». При чому, відповідно до Акту прийому-передачі Кредитного портфелю фізичних осіб (права вимоги за кредитними договорами), який є невідємною частиною договору, серед переліку боржників, заборгованість за кредитним договором від 18.04.2008 р. № 102/3-78 між ПАТ «КБ «СоцКомБанк» та [PERSON] не значиться і на архівне зберігання до НБУ ліквідатором банку не передавались (а.с. 46). Отже, на думку суду, відповідач ПАТ «КБ «СоцКомБанк» пропустив строк позовної давності для звернення з вимогами за вищевказаним кредитним договором та у звязку з цим втратив право задовольнити свої вимоги до [PERSON] за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна у вигляді земельної ділянки (кадастровий № 5123782000:02:004:0318), площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Портовська, 10 та належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 666414 від 24.09.2007 р., що має наслідком звільнення останнього від виконання обовязків за договорами іпотеки та поруки. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved