Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

16 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив розділити між ним та його дружиною майно, яке було набуто ними під час шлюбу, а саме квартиру [ADDRESS] та визнати за ним право власності на 1/2 частку даної квартири. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 21.01.2011 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Під час сумісного життя подружжям ними було придбано квартиру [ADDRESS] за спільно нажиті грошові кошти. Договір купівлі продажу квартири оформлений на імя відповідача, проте між ним та відповідачем досягнуто згоди щодо не проживання у ній до часу, поки не буде вирішено спір стосовно поділу квартири. Просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частки вищезазначеної квартири. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Підтвердила, що спірну квартиру вони з позивачем купували за спільні кошти. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 січня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 9 (а.с.5). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). В судовому засіданні встановлено, що 14 січня 2016 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області шлюб між сторонами розірвано. У період шлюбу відповідно до договору купівлі продажу укладеного 06.03.2013 року [PERSON] придбала за 231800,00 грн. (двісті тридцять одну тисячу вісімсот гривень 00 копійок) у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.20-21), а відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2013 року (а.с.27,28) є її власником. Також судом встановлено та сторонами по справі не заперечувалась та обставина, що спірна квартира була придбана в період шлюбу за спільні грошові кошти подружжя. Таким чином, спірна квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки доказів того, що це майно набуте за кошти, які належали одному із подружжя матеріали справи не містять. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК України. Згідно з п.23 вищезазначеної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зважаючи на зазначені норми закону, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо поділу майна, набутого сторонами за час шлюбу та з урахуванням положень ст.71 СК України провести поділ майна, яке є спільною сумісною власністю сторін у справі, виділивши [PERSON] та [PERSON] у власність по 1/2 частини спірного майна, а саме квартири [ADDRESS].

Outcome: approved