Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

16 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обгрунтування вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 12 липня 2013 року. До укладення шлюбу, з 2008 року вони із відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. 17 березня 2011 року у них народилась дитина [PERSON]. Батьком дитини записаний відповідач у відповідності до їх спільної заяви. З травня 2015 року сторони проживають окремо. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, вона здійснює догляд за дитиною, але в повній мірі забезпечувати необхідні потреби дитини не може та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Відповідач є працездатним та має можливість надавати матеріальну допомогу, інших утриманців немає. У звязку з чим просить суд стягнути з відповідача 1/4 частину від всіх доходів відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження дитини, 17 березня 2011 року народилася [PERSON]. Батьком дитини записаний [PERSON], а матірю - [PERSON]. Запис про батька здійснений зі згоди відповідача(а.с.3) У відповідності до свідоцтва про шлюб, сторони зареєстрували шлюб 12 липня 2013 року(а.с.2). Згідно довідки про склад сімї від 17 червня 2015 року, дитина проживає разом з позивачем (а.с.4) Відповідач є працездатним, інших утриманців немає, на обліку за станом здоровя ніде не значиться, кредитних зобовязань немає. З травня 2015 року сторони проживають окремо. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В звязку з цим, судом у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. \~Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також, у постанові Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано рекомендації, що при вирішені питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан\~\~здоров'я,\~\~матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних\~\~чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, суд повинен повно та всебічно встановити обставини, на які посилаються сторони, щодо виникнення права на отримання аліментів та їх розміру, і ці обставини повинні бути доведеними належними та допустимими доказами відповідно до ст. 60 ЦПК України. Приписи ст.183 СК України встановлюють, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом достовірно встановлено, що дитина дійсно проживає з позивачем, має задовільний стан здоровя, власних доходів немає, а тому потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів суд згідно вимог ст. 182 СК України виходить з того, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, а отже має можливість, з урахуванням свого матеріального становища, надавати матеріальну допомогу своїй доньці до досягнення нею повноліття щомісяця. Суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог позивача, починаючи стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, виходячи з наступного. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обовязку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено, домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У звязку з цим, суд стягує з відповідача в дохід держави 487 грн. 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved