Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

17.10.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виселення із квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач проживанням в зазначеній квартирі створює позивачу, як власнику перешкоди у користування її власним майном, а отже її права, відповідно до ст.. 391 ЦК України підлягають захисту. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, подав письмові пояснення у справі. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, так як відповідач набула право користування чужим майном - сервітут, який зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження від 19.01.1994 року № 59 виконкомом Деснянської районної ради 21.01.1994 року. За договором дарування від 25.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І. М., відповідач подарувала цю квартиру [PERSON]. В п. 4 договору дарування 25.05.2009 року зазначено, що [PERSON] відомо про те, що вищезгадана квартира залишається в її користуванні, обдаровуваній [PERSON] нотаріусом роз'яснено зміст ст.. 403 та 405 ЦК України. В п. 4.2. Цього договору зазначено, що шляхом підписання цього договору, обдаровувана підтверджує свою згоду на проживання в квартирі дарувальника та її сина [PERSON]. В договорі не зазначено про те, що право на користування квартирою виникає у відповідача у зв'язку із наявністю в неї родинних відносин із [PERSON] Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно із ч. 1 ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Отже суд вважає, що договором дарування від 25.05.2009 року був встановлений особистий сервітут [PERSON] щодо користування квартирою [ADDRESS]. За договором дарування від 23.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Лимаренко Н. В., [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] [PERSON]. В пункті 5 Цього договору встановлено, що обдаровуваній [PERSON] відомо про права третіх осіб на користування цією квартирою, обдаровувана зобов'язується забезпечити їх право на користування житлом. За договором купівлі-продажу від 17.12.2015 року [PERSON] (раніше [PERSON]) продала квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Відповідно до п. 3.10 Цього договору зазначено, що в квартирі зареєстрована та проживає - [PERSON], а також зазначено, що продавець зніме з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб. Однак суд не приймає до уваги цей пункт в частині зобов'язання зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб, оскільки не було погоджено із відповідачем припинення особистого сервітуту (а.с. 36-38). При цьому продавцю - [PERSON] було відомо про права третіх осіб на користування цією квартирою. За договором купівлі-продажу від 11.10.2016 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 4-5). Відповідно до п. 4.1 Договору, в розділі гарантії, зазначено, що в у вказаній квартирі зареєстрована та проживає [PERSON],1931 року народження. Згідно ст. ст. 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частин 5 та 6 статті 403 ЦК України, сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Отже суд доходить висновку, що був встановлений особистий сервітут відносно квартири [ADDRESS] [PERSON] при укладанні договору дарування 25.05.2009 року, в силу ч. 5 ст. 403 ЦК України, сервітут не позбавляє позивача права володіння, користування та розпорядження цим майном, а також цей сервітут зберігає чинність при переході права власності на майно щодо якого він встановлений, а отже відсутні підстави для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed