Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

15 серпня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON], паспорт серії КЕ 964465, номер облікової картки платника податків [NUMBER], яка проживає за адресою [INFO], право власності на двокімнатну квартиру під. № 71 в будинку під № 6 по вулиці Ільфа і Петрова в місті [PERSON] загальною площею 51,8 кв.м., житловою 31,2 кв.м., підсобною 19,2 кв.м., яка складається з кімнати площею 18,5 кв.м., кімнати площею 12,7 кв.м., кухні площею 7,3 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., туалету 1,2 кв.м., коридору 7,7 кв.м., вбудованої шафи 0,4 кв.м. Свої вимоги мотивувала тим, що 27 січня 2016 року померла [PERSON], яка за життя склала заповіт, згідно якого все своє майно, в тому числі належну їй квартиру під № 71 в будинку 6 по вул. Ільфа і Петрова в місті [PERSON] заповіла [PERSON]. Позивач стверджує, що спадкодавець, як член житлово-будівельного кооперативу набула права власності на зазначену квартиру, повністю виплатила пайовий внесок та зареєструвала право власності за собою. Однак, отримати спадщину у встановленому законом порядку позивач не мала можливості у зв'язку з втратою частини правовстановчих документів - оригіналу довідки про виплату паю. У звязку з чим позивач була вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання з`явилась представник позивача [PERSON] [PERSON], позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві. Представник відповідача ОМР у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, 30.08.2016 року від представника [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності відповідача. Представник третьої особи ЖБК «Центральний-21» у судове засідання також не з`явився, надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 27 січня 2016 року померла [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 1104, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ЖД № 443029. За життя, а саме 07 листопада 2014 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, у тому числі належну їй на праві приватної власності квартиру під номером 71 в будинку під номером 6 по вул.. Ільфа і Петрова в місті [PERSON], заповіла [PERSON], [INFO]. Зазначений правочин посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1470. Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі ст. 1234 ЦК України використала своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначила спадкоємцем свого майна [PERSON]. Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У встановлений законом строк, а саме 13 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої 27 січня 2016 року [PERSON], однак, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності за заповітом, оскільки у позивача немає правовстановлюючого документа на вищевказану квартиру, яка належала померлій. Як вбачається з довідки № 368 від 15 червня 2016 року ЖБК «Центральний-21», [PERSON] повністю виплатила пайовий внесок у сумі 6\~300 рублів 60 копійок за квартиру [ADDRESS] і Петрова в м. Одесі, загальною площею 51,26 кв.м. житловою 29,0 кв.м. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2016 року приватним нотаріусом було зроблено запит в органи технічної інвентаризації щодо наявності відомостей про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON], на який 02 червня 2016 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» [PERSON] міської ради надано відповідь про те, що за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру на підставі довідки ЖБК «Центральний-21» від 25.03.1992 року, дата реєстрація права власності 17 червня 1993 року. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Суд, за наявності належних доказів, вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Ільфа і Петрова[ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. На підставі викладеного і

Outcome: approved