Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

15.02.2018 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти, на утримання їх малолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення ним повноліття, також просила стягнути з [PERSON] на її, [PERSON], утримання аліментиу розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років, тобто [INFO] року. Крім цього просила стягнути з відповідача на свою користь судові витрати за надання правової допомоги в сумі 500,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що сторони з 10.01.2015 року знаходяться у шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], який мешкає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Наразі позивач разом із сином проживає окремо. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечити дитину, відповідач від виконання свого обов'язку по утриманню сина ухиляється, як ухиляється і від її утримання, оскільки позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. На момент звернення до суду згоди між сторонами по справі щодо способу виконання відповідачем свого обов'язку з утримання дитини та неї не досягнуто. Як відома позивачу аліменти відповідач нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, непрацездатних батьків не має. Їй також достовірно відомо, що відповідач працює у ГУНП у Харківській області та його заробітна плата складає близько 9000 гривень в місяць. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання (а.с.20) у судове засідання не прибула, надавши суду заяву від 25.04.2018 року, в якій просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, згоди на заочний розгляд справи не надала (а.с.21) Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, двічі 16.04.2018 року та 04.06.2018 року у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, заяв з процесуальних питань також не заявляв (а.с.19, 22). Враховуючи, що сторони до суду не прибули, позивач надала згоду на розгляд справи у її відсутність відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, при цьому відповідач двічі не з'явився в судове засідання, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог п.1 та п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд на підставі ч.4 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті без участі сторін та без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. При цьому відсутність згоди позивача по справі на заочний розгляд справи унеможливлює такий розгляд та справа слухається у загальному порядку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 10.01.2015 року був укладений шлюб між позивачем та відповідачем по справі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим повторно 21.12.2017 року (а.с.6). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. (актовий запис № 600 від 03.09.2015 року) (а.с.5). Малолітня дитина Данііл зареєстрований разом із позивачем по справі, що підтверджується довідкою №272, виданої Феськивським старостинським округом №12 виконавчого комітету Золочівської селищної ради Харківської області (а.с.8). Відповідач по справі в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини на момент пред`явлення позову не надає. При цьому суд виходить з того, що обов'язок по доказуванню надання допомоги на дітей держава покладає в такій категорії справ саме на відповідача, який жодних доказів надання такої допомоги суду не надав, а тому суд вважає, що відповідач належним чином свої батьківські обов'язки в цій частині не виконує, у зв'язку з чим позовна заява [PERSON] підлягає в цій частині задоволенню. 17.05.2017 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, і яким було змінено філософію стягнення аліментів та розширено права одержувача аліментів як щодо зміни способу стягнення аліментів, так і щодо спрощення процедур такого стягнення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1 та ч.5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та сторін, обставини даної справи і вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення аліментів на дитину задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, офіційно працює, інших аліментних зобов'язань не має, відповідно суд вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, однак не у визначеному позивачем розмірі, а у розмірі 1/8 частини доходів відповідача щомісячно з дня подачі позову та досягненням сином трьохлітнього віку, тобто до [INFO] року. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ. До цього часу вказаний порядок КМУ не прийнятий, у зв'язку з чим судові витрати по справі, які складаються із несплаченого судового збору, слід компенсувати за рахунок держави, а за рахунок позивача слід залишити витрати на правову допомогу в даній справі у розмірі 500,00 грн. на підставі квитанції від 22.12.2017 року (а.с.9) відповідно до вимог ч.3 ст.137 ЦПК України, оскільки для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність деталізованого опису виконаних робіт, навіть при наявності відповідної квитанції унеможливлює стягнення витрат на правничу допомогу, а тому в цій частині вимоги заявниці не відповідають вимогам закону Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial