Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

15 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина. 26 березня 2014 року вона, як спадкоємець за законом, отримала спадщину у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований по [ADDRESS]. За життя [PERSON] також належала земельна ділянка площею 0,0719 га., яка розташована по [ADDRESS]. Однак, у Державному акті на право власності на земельну ділянку помилково зазначено прізвище «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть, паспорта правильне прізвище померлого «[PERSON]». Оскільки у Державному акті про право власності на земельну ділянку допущена описка, вона не може оформити спадщину на вищевказану земельну ділянку. Заявник просить встановити факт належності [PERSON], [INFO], Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП Д* № 005684 84209004, на земельну ділянку площею 0,0719 га., яка розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська по [ADDRESS], виданого 31 жовтня 1997 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 16 жовтня 1997 року № 1616. В судовому засіданні заявник підтримала заяву та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві. Заінтересована особа надала до суду заяву, в якій просила цивільну справу окремого провадження за заявою [PERSON] розглядати без участі представника державної нотаріальної контори. Вислухавши доводи та пояснення заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до паспорта серії [NUMBER] виданого Жовтневим РВДГУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] народилась [INFO], 23 липня 1977 року зареєструвала шлюб з [PERSON], 1955 року народження (а.с. 3-4, 20-21, 47-48). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д* № 00568484209004, виданого на ім'я [PERSON], що мешкає в місті Дніпропетровська по [ADDRESS], на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 16 жовтня 1997 року № 1616 йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0719 гектарів в межах згідно плану. Земельна ділянка розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська, [ADDRESS] (а.с. 5-6, 14-15). [PERSON] помер [INFO], про що Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 732, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7, 19, 46). Відповідно до копії паспорту серії АМ 140253 виданого Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, прізвище померлого зазначено як [PERSON], [INFO] (а.с. 8). 14 вересня 1955 року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ЯЖ №846471, батьками [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). 12 березня 2014 року та 26 березня 2014 року [PERSON] звернулась до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 18). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем майна [PERSON], 1955 року народження, який помер [INFO], яке складається з: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в м. Дніпропетровську по [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 791 кв. м., який належав [PERSON] на підставі Договору дарування посвідченого 01 лютого 1991 року є [PERSON], [INFO] (а.с. 10, 59). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 12 березня 2014 року було заведено спадкову справу № 55837624, спадкодавцем є [PERSON], який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS] (а.с. 25). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 30). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с. 31). Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 23 липня 1977 року, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 1383 (а.с. 32). Згідно відповіді КП «ДМБТІ» повідомило, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS] - за [PERSON] на підставі договору дарування від 01 лютого 1991 року посвідченого ДДНК (а.с. 33). Як вбачається з договору дарування від 01 лютого 1991 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-170 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар жилий будинок розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS], на земельній ділянці розміром 711 кв.м. (а.с. 34-35, 44-45). Дані правовідносини регулюються ЦК України та ЦПК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи, приймаючи до уваги норми діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що заява [PERSON], заінтересована особа: Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд вважає, що наявні всі підстави для задоволення вимог заявника. Факт належності правовстановлюючого документу повністю підтверджується наданими заявником документами, які містяться в матеріалах справи в їх сукупності. Встановлення даного факту не суперечить діючому законодавству і тягне для заявника юридичні наслідки, які мають для нього значення. Аналізуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити вказану заяву. На підставі викладеного та

Outcome: approved