Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

16.08.2019 р. [PERSON] , [PERSON] (далі позивач [PERSON] , позивач [PERSON] ),\~в інтересах яких, на підставі угод про надання юридичної допомоги по цивільним справам (а.с.11, 14) - діє адвокат Дорошев Сергій Іванович (а.с.12, 13), звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач [PERSON] ), третя особа,\~яка\~не\~заявляє самостійних\~вимог\~на\~предмет спору: Енергодарський міський відділ ДМС в Запорізької області, в якій простить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] ; зобов`язати Енергодарський МВ ДМС у Запорізькій області зняти [PERSON] з реєстрації у квартирі [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. В обґрунтування вимог позову, сторона позивача зазначає, що позивачам по справі, на праві приватної власності, належить квартира [ADDRESS] (далі квартира), що підтверджується нотаріально посвідченим Договором купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі №11370 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8877577 від 07.02.2005 р. Відповідач в літку 2005 року вселився у квартиру, запевнивши, що йому потрібна лише реєстрація у зв`язку з необхідністю оформлення документів. В 2013 році відповідач припинив стосунки з позивачем [PERSON] , яка в червні 2016 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». У вересні 2016 р. відповідач виїхав з квартири та з цього часу у квартирі не проживає, що також підтверджується постановою Запорізького апеляційного суду від 15.05.2019 р. за розглядом цивільної справи №316/204/17 у позовній заяві про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.09.2003 р. по 04.09.2016 р. Відповідач не використовує квартиру за призначенням, за житло та комунальні послуги не сплачує, у зв`язку з чим позивачі змушені нести зайві витрати. (а.с.2-6). Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 21.08.2019 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.32). Ухвалою суду від 10.09.2019 р. підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.41). Позивач [PERSON] та позивач [PERSON] в судове засідання, для розгляду справи по суті, не з`явились, надали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності за присутності представника - адвоката Дорошева С.І., позовні вимоги підтримують, просять задовольнити (а.с.9). Представник позивачів: адвокат Дорошев Сергій Іванович в судове засідання, для розгляду справи по суті, не з`явився, надав письмову заяву в якій просить розглядати справу у відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.66). У судове засідання, для розгляду справи по суті, відповідач [PERSON] , не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, розгляд справи у відсутності, відзову на позовну заяву - до суду не надав. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся як шляхом направлення рекомендованої поштової кореспонденції через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» в порядку визначеному ч.7 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за адресою його місця проживання чи місця перебування зареєстрованого у встановленому законом порядку (ч.9 ст.28 ЦПК України), відповідно до даних зазначених в інформаційному листі Сектора реєстрації Енергодарської міської ради (а.с.31), проте до суду повернулися поштові конверти судового відправлення з відміткою відділення поштового зв`язку «Укрпошта»: «адресат відсутній» (а.с.50, 65), а також шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду на офіційному\~веб-сайті\~судової влади\~України в мережі Інтернет (а.с.55, 63). Відповідно до п.4 ч.7, ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Представник третя особа,\~яка\~не\~заявляє самостійних\~вимог\~на\~предмет спору: Енергодарський міський відділ ДМС в Запорізької області, в судове засідання не з`явився, заперечень проти позову не надав, матеріали справи містять клопотання представника про розгляд справи без участі (а.с.51). Враховуючи, що явка сторін не визнавалась судом обов`язковою (ч.3 ст.43 ЦПК України), відсутність клопотань\~про відкладення\~слухання справи,наявність умов необхідних для\~розгляду справи\~в порядку\~заочного провадженнявизначених ч.1\~ст.280 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири №15 від 14.12.2004 р., витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.16), [PERSON] , яка діяла в інтересах, на той час неповнолітнього, [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.15-15зворот) (далі квартира), згідно технічного паспорту на квартиру, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири по 1/2 частки за кожним (а.с.17). Право власності на квартиру саме за [PERSON] (позивачем по справі) та [PERSON] , також підтверджується і постановою Запорізького апеляційного суду від 15.05.2019 р. по справі №316/204/17 (а.с.21-24), яка набрала чинності 15.05.2019 р.. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. [PERSON] 03.06.2016 р. уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.19). Отже встановлено, що власниками квартири по 1/2 частці за кожним є позивач [PERSON] та позивач [PERSON] . Згідно інформаційної довідки з сектора реєстрації Енергодарської міської ради №1626/01-23-17, [PERSON] зареєстрований у квартирі з 30.09.2005 р. (а.с.20). З постанови Запорізького апеляційного суду від 15.05.2019 р. по справі №316/204/17, також встановлено, що [PERSON] (відповідач по справі) проживав у квартирі до 04.09.2016 р., про що [PERSON] (а.с.23). Наявності доказів, що відповідач після 2016 р. проживав у квартирі та використовував її за призначенням, сплачував комунальні послуги матеріали справи не містять. Вирішуючи питання щодо визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі та зняття його з реєстраційного обліку, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до\~ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406 ЦК України. Відповідно до п.15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 р., наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно абз.5 ч.3\~ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», особа має право на реєстрацію у певному місці тільки у випадку наявності у неї документів, що підтверджують право на проживання в житлі. Доказів того, що відповідач має законні підстави на проживання у житловому приміщенні, що належить позивачам, у суду відсутні. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації. Згідно приписів п.3 та п.26 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених\~постановою КМУ від 02.03.2016 р. №207\~(із змінами), реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється також, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 зроблено висновок, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню лише в частині щодо визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, оскільки саме наявність рішення суду про визнання особи втратившим право користування житловим приміщенням має наслідком її зняття з реєстраційного обліку, що визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та «Правилами реєстрації місця проживання», затвердженими\~постановою КМУ від 02.03.2016 р. №207\~(із змінами), а отже додаткового рішення з приводу зняття з реєстраційного обліку не потребується. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступного. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Про розподіл судових витрат зазначається також у резолютивній частині рішення (п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України). Статтею 133 ЦПК України\~встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1), до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, і витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3). Згідно частин 1, 2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. №23-рп/2009\~щодо офіційного тлумачення\~статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу,\~зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Встановлено, що відповідача по цивільній справі [PERSON] та [PERSON] правнича допомога надавалась адвокатом Дорошевим С.І. (а.с.10-14), перелік наданих адвокатом послуг та їх розмір визначено в Акті виконаних робіт адвокатом від 09.08.2019 р. на становить суму 4610 грн. 40 коп. Витрати які понесені в наслідок надання правничої допомоги адвокатом, в сумі 4000 грн. було сплачені позивачем [PERSON] , що підтверджується довідкою (а.с.28). Згідно квитанції від 16.08.2019 р., позивачем [PERSON] було сплачено і судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с.1). Отже зазначеними документами підтверджується понесення позивачем [PERSON] судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу та оплату судового збору. Наявності заяв або клопотань на доведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, про зменшення розміру цих витрат, які відповідно до положень ч.5, 6.\~ст.137 ЦПК України\~покладаються на іншу сторону -\~матеріали справи не містять. Враховуючи зазначене, приписи ст.141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судові витрати в вигляді витрат з правничої допомоги в сумі 4000 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial