Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

15 січня 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позовних вимог зазначається, що [INFO] помер дідусь позивачки [PERSON]. Після смерті останнього залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,277 гектарів, яка розташована на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, Державний акт на право на земельну частку (пай), серії VI-ДП №092873, виданого 03 квітня 2001 року, пай-кадастровий номер 1222655400:01:003:0416. Окрім позивачки, як онук и спадкодавця, спадкоємцем вказаного вище майна являється [PERSON], який доводиться спадкодавцю рідним сином. [INFO] [PERSON] помер. Після звернення позивачкою до нотаріальної контори стало відомо, що вона на час смерті дідуся як спадкодавця являлась малолітньою, що вважається спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину незалежно від її подання заяви про її прийняття. [PERSON] зверталась до нотаріальної контори стосовно оформлення спадщини, однак з причини відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2011 року зазначена вище земельна ділянка була визнана відумерлою спадщиною, однак апеляційна інстанція ухвалою від 09 грудня 2014 року рішення суду скасувала. [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,277 гектарів, яка розташована на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, Державний акт на право на земельну частку (пай), серії VI-ДП №092873, виданого 03 квітня 2001 року, кадастровий номер 1222655400:01:003:0416 в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні позивачка підтвердила обставини, які викладені вище при цьому наполягала на їх задоволенні. У судове засідання представник відповідача Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області не з'явився. Надано суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнають повністю. Суд, з′ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області 22 липня 2014 року [PERSON] помер [INFO], якому належало земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,277 гектарів, яка розташована на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, Державний акт на право на земельну частку (пай), серії VI-ДП №092873, виданого 03 квітня 2001 року, кадастровий номер 1222655400:01:003:0416 (а.с.7). В силу ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Слід зауважити, що до першої черги спадкування відноситься син спадкодавця [PERSON], втім [INFO] останній помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого повторно відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 12 вересня 2014 року. Учасниками сімейних відносин є родичі, які поділяються на дві групи: ті, що є у прямій лінії споріднення , та ті, що є у побічній (боковій) лінії споріднення. У прямій лінії споріднення перебувають ті родичі, які походять один від одного. За свідоцтвами про народження, серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області 17 квітня 1992 року, позивачка доводиться спадкодавцеві [PERSON] внучкою, оскільки вона походить від сина спадкодавця [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.6 Сімейного кодексу України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. З обставин справи вбачається, що позивачка [PERSON], [INFO] на час відкриття спадщини, а саме смерті спадкодавця [INFO] чотирнадцятирічного віку не досягла, тобто вважалась малолітньою дитиною. В силу ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. У судовому засіданні достовірно встановлено, що випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 ЦК України немає. За постановою приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу контори Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року вбачається, що позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підставі відсутності в останньої правовстановлюючі документи, підтверджуючі склад спадкового майна та відсутності правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця. (а.с.8). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом з'ясовано, що видати позивачці свідоцтво про право власності на спадщину за законом неможливо у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд вважає позовну заяву обґрунтованою, а також доведені ті обставини, на які позивачка посилалась, як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивачки.

Outcome: approved