Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

16 лютого 2017 р. Банк звернувся до суду з вказаними вимогами до відповідача. Вимоги обґрунтовує тим, що 28.11.2006 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № NKG0GK04040073, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 57 499,25 грн, зі сплатою 16,08 % річних. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує, а тому станом на 29 листопада 2016 р. виникла заборгованість у сумі 188329,73 грн, від якої необхідно відрахувати 123 471,55 грн, що стягнута з відповідача за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року, отже борг складає 64858,18 грн. З посиланням на статті 526, 527, 530 і 1054 ЦК України, просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання тричі, 02.03.2017 р., 21.03.2017 р. і 14.04.2017 р. без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2006 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № NKG0GK04040073, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 57\~499,25 грн, зі сплатою 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 180 місяців, з терміном повернення до 27 листопада 2021 року. [PERSON] зобовязаний був погашати кредит ануїтентними платежами по 844,95 грн у період з «20» по «27» число кожного місяця. В день укладення договору боржником були отримані кредитні кошти шляхом надання готівки через касу Банку. Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська задоволено вимоги ПриватБанку і стягнуто з [PERSON] борг за вказаним кредитним договором у сумі 123\~471,55 грн, що складається з: заборгованості за кредитом 46\~574,18; заборгованості по процентам за користування кредитом 42\~875,38 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом 2\~300,00 грн; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 31\~721,99 грн; штрафу (фіксована частина) 0,00 грн; штрафу (процентна складова) 0,00 грн. Вказане рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржувалось. До цього часу рішення суду не виконано, борг відповідачем не погашено, а тому утворилась заборгованість в сумі 64\~858,18 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявився до судового засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved