overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

15 липня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 15 січня 2010 року. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини з відповідачем не склались у зв'язку з тим, що вони мають різні характери та погляди на життя, з цього приводу між ними відсутнє взаєморозуміння та постійно виникають сварки. Посилаючись на те, що їх сім'я фактично розпалась, позивачка просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила шлюб розірвати та залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, на розірвання шлюбу згоден. Заслухавши сторони, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони в справі 15 січня 2010 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від спільного життя [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.6). Однією сім'єю сторони проживали до червня 2014 року. З цього часу фактично шлюбні стосунки між ними припинені. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що сторони не зійшлись характерами, між ними відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного, внаслідок чого виникали сімейні сварки, що і привело до розпаду сім'ї. Спільне господарство сторонами на даний час не ведеться. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача, а тому шлюб необхідно розірвати. Від стягнення судових витрат в судовому засіданні позивачка відмовилась. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

15 липня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 21 лютого 1987 року. Від подружнього життя мають повнолітню доньку [PERSON], 1987 року народження. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що вони мають різні погляди на життя і з цього приводу між ними відсутнє взаєморозуміння. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому позивачка звернулась з позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву підтримує повністю. Від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання теж не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу в заочному провадженні без участі сторін за наявними в справі доказами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає, задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони в справі 21 лютого 1987 року зареєстрували шлюб у Сергіївській сільській раді Білопільського району Сумської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.5). Як вбачається із позовної заяви, то причинами розпаду сім'ї позивачкою зазначено те, що між сторонами у справі відсутнє взаєморозуміння, внаслідок чого виникали сімейні сварки, що і привело до розпаду сім'ї. Відповідач свою думку з приводу причин розпаду сім'ї суду не висловив. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача, а тому шлюб необхідно розірвати. Від стягнення судових витрат з відповідача позивачка відмовилась. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

15 липня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно на обох дітей, а після досягнення [PERSON] повноліття - 800 грн. щомісячно на утримання [PERSON]. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач з ними не проживає, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, незважаючи на прохання позивачки таку допомогу надавати. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду. Відповідач, повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явився. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з жовтня 2005 року по серпень 2011 року, від якого у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач [PERSON] Діти знаходяться на утриманні позивачки - їх матері, а відповідач - батько дітей, в добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст. 180 СК України зобов'язаний таку допомогу надавати. Ці обставини в судовому засіданні підтверджуються: копіями свідоцтв про народження дітей, копією довідки про склад сім'ї позивача та іншими наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 даного Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може зазначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, а тому в силу ст.ст. 180-184, 191 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які суд визначає у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 15.07.2014 року (дня подачі позову) і до [INFO], а в подальшому - по 643 грн. щомісячно на утримання [PERSON], [INFO] Судові витрати з відповідача стягуються з відповідача в дохід держави згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

15 липня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, вказавши, що погоджується на стягнення аліментів, проте просив суд визначити їх розмір у меншій сумі - 500 грн., оскільки він на даний час є пенсіонером, а також має на утриманні сина [PERSON] [INFO]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.09.2003 року по 13.05.2013 року, від якого у них народилась донька [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач [PERSON] Дитина знаходиться на утриманні позивача - її матері [PERSON], а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання донька, хоча згідно закону зобов'язаний таку допомогу надавати. Ці обставини в судовому засіданні визнаються сторонами та підтверджуються: копією рішення суду від 13.05.2013 року про розірвання шлюбу, копією свідоцтва про народження дитини, довідкою про склад сім'ї позивача. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 даного Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може зазначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що оскільки на даний час [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому в силу ст.ст. 180-184 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], з урахуванням заявлених позовних вимог, а також з урахуванням перебування на утриманні відповідача малолітнього сина, в сумі 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судові витрати по справі стягуються з відповідача в дохід держави згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

15 липня 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], що продовжує навчання. Позивачка зазначила, що перебувала в шлюбі з [PERSON] від якого народилась дочка [PERSON], [INFO]. Шлюб було розірвано в 1999 році. Дочка [PERSON] навчається на 2 курсі Полтавського університету економіки і торгівлі; факультет фінансів і обліку, денна форма навчання. Позивачка зазначила, що самостійно не може утримувати дочку, оскільки необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, придбання підручників. [PERSON] вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти до закінчення дочкою навчання, оскільки він має постійну роботу та заробітну плату. Вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку до досягнення дочкою 23 років. Позивачка [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] позов визнав, просив розглядати справу за його відсутності, про що надав відповідну заяву. Дочка сторін [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності. За таких обставин, суд розглядає справу в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідив надані судові докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження. (а.с.7) [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON]», що підтверджується ксерокопією свідоцтва про зміну імені. (а.с.8) [PERSON] є студенткою Полтавського університету економіки і торгівлі та навчається на контрактній основі, термін закінчення навчання 30.06.2017 року, що підтверджується довідкою директора науково-навчального центру. (а.с.4) Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Судовим розглядом встановлено, і не спростовується відповідачем, [PERSON] працює на Зміївській ТЕС слюсарем цеху ТЦ. З урахуванням конкретних обставин, матеріального положення сторін, суд приходить до висновку про можливість відповідача надати матеріальну допомогу дочці, що продовжує навчання у розмірі 1/4частини заробітку (доходу). Стягнення аліментів з [PERSON] необхідно проводити з 15 липня 2014 року. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

15 липня 2014 року [PERSON] звернулась із заявою до суду про надання права на шлюб мотивуючи тим, що народилась [INFO]. В 2012 році познайомилась із [PERSON], [INFO], з яким вирішили проживати разом утворивши повноцінну сім'ю, однак у реєстрації шлюбу було відмовлено у зв'язку з тим, що не досягла шлюбного віку та було запропоновано звернутись до суду. Реєстрація шлюбу з [PERSON] відповідає інтересам, оскільки вони кохають один одного, прагнуть спільно проживати однією сім'єю та офіційно зареєструвати стосунки, народити дитину та проживати повноцінною сім'єю. Батьки [PERSON] не заперечують проти узаконення шлюбних відносин. В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги повністю підтримала і доповнила, що її бажання укласти шлюб є добровільним. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог заявника. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області до суду не з'явився, але надійшла заява в якій начальник відділу ДРАЦС по м. Добропіллю Н.Г. Семененко, просить розглянути справу без участі представника, заперечень по справі не мають. Вислухавши пояснення заявника, інших учасників справи, заяву заінтересованої особи та дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги [PERSON] слід задовольнити з таких підстав. Згідно копії паспорту [PERSON] народилась [INFO]. Відповідно до довідки з Комунальної організації ( установи, закладу) Комінального лікувально- профілактичного закладу «Добропільського районного центру первинної медико- санітарної допомоги лікарської амбулаторії с. Добропілля від 14 липня 2014 року [PERSON], [INFO] знаходиться на обліку по вагітності та пологам в Добропільській лікарській амбулаторії. Згідно ч. 2 ст. 23 СК України, за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Протизаконних умов по справі суд не встановив.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

15 липня 2014 року [PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом. Позов обґрунтовано тим, що 14 жовтня 2008 року Довжицькою сільською радою Маневицьокго району Волинської області було зареєстровано шлюб позивача з відповідачем, актовий запис №9. Від даного шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося, в сім»ї систематично почали виникати сварки та різні непорозуміння з вини [PERSON] Фактичні шлюбні стосунки між подружжям припинено, шлюб існує формально. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, тому що це суперечить її інтересам та інтересам дочки, примиритися з відповідачем не бажає, тому просить суд позов задовольнити і шлюб розірвати. В дане судове засідання позивач не з'вилася, проте подала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити та, у випадку неявки відповідача, ухвалити заочне рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах даної справи. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 жовтня 2008 року, який був зареєстрований Довжицькою сільською радою Маневицького району Волинської області, актовий запис №9, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Від даного шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Спільне подружнє життя сторін не склалося, в сім»ї систематично почали виникати сварки та різні непорозуміння з вини [PERSON], вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин. Враховуючи зазначені обставини та вказані норми права, особливий характер сімейних відносин та їх об»єктивну недоступність для оточуючих, суд приходить висновку про доцільність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цих підстав, суд вважає доцільним за вибором позивача залишити їй прізвище - «[PERSON]».. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 гривні 60 копійок судового збору, сплачених [PERSON] при подачі позову до суду. На підставі статей 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

15 липня 2014 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 08 травня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, актовий запис №99, мотивуючи тим, що шлюбні стосунки між ними припинені, спільне життя не склалося через різні погляди на життя, у відносинах втрачено почуття любові. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведеться, спору про розподіл майна немає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 110 Сімейного кодексу України, чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] (дівоче - [PERSON]) та [PERSON], 08 травня 1998 року був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 08.05.1998 року Білгород-Дністровським міським відділом запису актів громадянського стану, актовий запис №99. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя не склалося із-за несумісності характерів, взаємного непорозуміння. Сторони не проживають однією сім'єю, спільне господарство не ведеться, спору про розподіл майна, що є їхньою сумісною власністю немає. Подальше подружнє життя та збереження шлюбу не можливе. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також з огляду на те, що відповідач позов визнала, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 15 липня 2014 року [PERSON] звернулася до Краснокутського районного суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувають в шлюбі з 20 квітня 1991 року, який зареєстрований відділом ДРАЦС Краснокутського РУЮ Харкіської області актовий запис №14. Від шлюбу мають неповнолітню дітей не мають. Протягом шлюбу сімейні стосунки з дружиною не склалися, втрачено почуття любові внаслідок чого виникають сварки та непорозуміння, бажання зберегти сім`ю сторони не мають, в зв`язку з чим подальше спільне життя позивач вважає неможливим. Майнові відносини сторони урегулюють самостійно в добровільному, позасудовому порядку. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву де просить слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просить шлюб розірвати. Відповідач у відкрите судове засідання в судове засідання не прибув, причину неявки суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином та в установлений законом строк відповідно до ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу заперечує інтересам одного з них або інтересам їх дітей, котрі мають важливе значення. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved