Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

15 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Григоро-Бригадирівська сільська рада Кобеляцького району Полтавської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач вказала, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] . В даному домоволодінні крім неї зареєстрований її онук [PERSON] , [INFO] , однак він фактично ніколи не проживав в даному будинку. Оскільки відповідач самостійно не знімається з місця реєстрації, позивач прохає суд визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Ухвалою судді від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою судді від 28 січня 2021 року відповідача [PERSON] викликано в судове засідання через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Представник позивача [PERSON] , адвокат Галушко С.С., надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Григоро-Бригадирівського старостинського округу Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.01.2006 р. [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 6-7 Із довідки Григоро-Бригадирівського старостинського округу Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] та її онук [PERSON] , [INFO] , який в даному житловому будинку не проживає (а.с. 8). Із акту обстеження, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , однак не проживає та ніколи не проживав за даною адресою (а.с. 9. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення та позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідач, без поважної причини, не проживає в [ADDRESS] , який належить [PERSON] , то [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком.

Outcome: approved