Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

17.04.2015 року представниця публічного акціонерного товариства Альфа-Банк за довіреністю [PERSON] звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому вона просила: 1. Прийняти позовну заяву до свого провадження. 2. Стягнути з відповідача, яким (якою) є: [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], на користь публічного акціонерного товариства Альфа-Банк , 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, МФО 300346, п/р № 37396000000004, ЄДРПОУ 23494714, заборгованість в сумі 92 235,23 грн. , а саме: - за кредитом 55228,99 грн. ; - по відсотках 3801,27 грн. ; - пеня 33204,97 грн. . 3. Стягнути з відповідача, яким (якою)є: [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], на користь публічного акціонерного товариства Альфа-Банк , 01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, МФО 300346, п/р № 37396000000004, ЄДРПОУ 23494714, витрати по сплаті судового збору в сумі 922,35 грн. (вхідний № 12503/15 від 17.04.2015 року) (а. с. 3 5) . Крім того, вона надала заяву, в якій просила розглядати дану цивільну справу у всіх судових засіданнях без присутності представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів (а. с. 28) . 06.11.2015 року представниця відповідачки [PERSON] за договором адвокат [PERSON] надала до канцелярії Ковпаківського районного суд м. Суми заперечення проти позову, в якому вона просила в задоволенні позовних вимог ПАТ Альфа-Банк відмовити в повному обсязі за їх необґрунтованістю (а. с. 125, 126) . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.12.2015 року було зупинене провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості, до вирішення справи № 592/67/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а. с. 148) . Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми було відновлене провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості (а. с. 158) . 20.04.2017 року представник позивача за довіреністю [PERSON] просив провести розгляд справи, призначений на 20.04.2017 року, без участі представника позивача (а. с. 194) . 20.04.2017 року представниця відповідачки [PERSON] за договором адвокат [PERSON] просила справу за позовом публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості, розглянути у її відсутність. Проти задоволення позову заперечує в повному обсязі та просила відмовити у його задоволенні (а. с. 196) . Відповідачка [PERSON], третя особа: [PERSON] в судове засідання не зявилися. Про місце, дату та час судового засіданні були повідомлені належним чином. Ознайомившись із позовною заявою, запереченням проти позову, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. 17.04.2015 року публічне акціонерне товариство Альфа-Банк звернулося до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач зазначає, що 23.04.2008 року між [PERSON] та позивачем був укладений кредитний договір № 700006190, за умовами якого позивач надав кредит для придбання транспортного засобу автомобіля Volkswagen Golf 5 1.9 TDI, 2008 року випуску в сумі 19459,02 доларів США. Третя особа [PERSON] не виконує умови укладеного договору, а тому банк звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу з [PERSON] , яка є поручителем за договором поруки № 700006190-П та просить стягнути з відповідачки суму боргу 92235,23 грн. , що складається з суми боргу: - за кредитом 55228,99 грн. ; - по відсотках 3801,27 грн. ; - пені 33204,97 грн. . Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як розяснено Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин від 30.03.2012 року № 5, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя) , а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на предявлення позову про визнання договору поруки припиненим (п. 22) . Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору) , так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (п. 24) . Як передбачено кредитним договором, а саме: п. 2.2 Договору визначена номінальна процентна ставка 13,5 % річних та п. 2.3. була визначена дата остаточного повернення кредиту, а саме: 24.04.2015року. На початку грудня 2014 року на адресу третьої особи [PERSON] надійшов лист від банку, датований 25.11.2014 року за вих. №107442-23.1-б/б, в якому повідомлено про те, що станом на 25.11.2014 року за кредитним договором існує прострочена заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, в якому було зазначено, що позичальником є [PERSON] , вказаний номер кредитного договору 700006190 та дата його укладення 24.04.2008 року, сума та валюта кредиту 19459,02 доларів США, відсоткова ставка 16,5% та залишок кредиту 2371,58 доларів США. Матеріали справи не містять даних про укладення банком з відповідачкою угоди щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором до 16,5 %, що збільшує її відповідальність, а також направлення їй кредитором відповідної вимоги у встановлений законом шестимісячний строк після 23.04.2008 року. Згідно положень ч. 4 ст. 559 ЦК України строк передбачений цією нормою є преклюзивним (припиняючим) та за своєю правовою природою його закінчення є підставою для припинення поруки; цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав передбачених ст. ст. 263, 264, ч. 5 ст. 267 ЦК України. Суд зобовязаний самостійно застосувати норми про такий строк на відміну від строку позовної давності який застосовується судом за заявою сторін; встановивши факт закінчення строку, суд відмовляє кредитору в позові за відсутністю у нього права вимагати стягнення боргу з поручителя, що припинилося у звязку з його спливом. З урахуванням того, що строк поруки не є строком порушеного права, а строком існування самого зобовязання поруки, права кредитора і обовязок поручителя по його закінченню припиняються, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки з його закінченням припинилася дія самого права. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову) , кредитор вчиняти не може (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року № 6-53цс14) . Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed