Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

15.11.2016 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, покликаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 21.05.2010 року\~ відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 гривень\~ у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Стверджує, що відповідачка у порушення норм закону та умов договору свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку із чим станом на 16.10.2016 року має заборгованість перед банком на загальну суму 28787,81 гривень, яка складається з наступного: 1944,62 гривень заборгованість за кредитом; 21696,15 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 3300,00 гривень заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень штраф (фіксована частина); 1347,04 гривень штраф (процентна складова). З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.05.2010 року у розмірі 28787, 81гривень. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378 гривень. В судове засідання представник позивача не зявився, однак подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить розглянути справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не зявилася, а подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає частково та просить справу слухати у її відсутності. В адресованій на адресу суду заяві зазначила, що була ознайомлена з умовами укладеного кредитного договору, в тому числі з графіком щомісячних внесків, однак порушила свої зобовязання перед позивачем у звязку з тяжким матеріальним становищем. Не згідна з сумою заборгованості в частині нарахованої їй пені. Вважає, що розмір такої не співмірний з розміром основного простроченого боргу, а тому з огляду на її (відповідачки) матеріальний стан просить зменшити розмір пені до суми основного боргу. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких міркувань. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 21.05.2010р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] укладено договір № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит на суму 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і «Тарифами банку» складає між нею та Банком Договір. Згідно з п.2.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У відповідності до п.2.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором, позичальник на вимогу банку повинен виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку. Надавши суму кредиту позичальнику [PERSON], позивач виконав зобовязання за вказаним договором, що підтверджується матеріалами справи. Однак, відповідачка, отримавши грошові кошти на умовах повернення, стала не виконувати взяті на себе зобовязання за вказаним договором, а саме не виконує умов договору щодо повернення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість перед позивачем. Як вбачається з проведеного позивачем розрахунку, відповідачка [PERSON] станом на 16.10.2016р. має прострочену заборгованість перед позивачем, зокрема заборгувала Банку за вказаним кредитним договором кошти, а саме: 1944,62 грн. заборгованість за кредитом; 21696,15 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) і 1347, 04 грн. штраф (процентна складова). Крім того, за несвоєчасне виконання умов згаданого кредитного договору позивач нарахував відповідачці [PERSON] пеню в розмірі 3300 грн. На неодноразові вимоги банку позичальник відповідачка [PERSON] не відреагувала, на час розгляду справи в суді простроченої заборгованості по кредитному договору не погасила. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 611, 625, 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання або розірвання договору, зміна умов договору, сплата неустойки чи відшкодування збитків. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не приймає до уваги покликання відповідачки на її важке матеріальне становище та відсутність доходів, оскільки згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки відповідачка [PERSON] належним чином не виконувала умови кредитного договору, у звязку з чим вважається такою, що прострочила виконання зобовязання, то суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення в частині стягнення з відповідачки в користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, яка складається з простроченого боргу, прострочених процентів та штрафів, що становить 25487,81 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки нарахованої пені, то з даного приводу слід зазначити таке. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно п.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності обставин, які мають істотне значення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.27 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. за №5 розяснив, що положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). З урахуванням встановлених обставин по справі, даних про матеріальний і сімейний стан відповідача, умов договору, а також дотримуючись принципу справедливості і виходячи із положень ст.129 Конституції України та ст.1 ЦПК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої відповідачці [PERSON] пені з 3300 грн. до 1944,62 грн. (розмір заборгованості по тілу кредиту). Узагальнюючи, з відповідачки в користь позивача слід стягнути суму боргу за кредитним договором від 21.05.2010 у розмірі 27432,43 грн. (25487,81 грн. + 1944,62 грн.). Також у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки в користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved