Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

15 січня 2020 року позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить: - встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; - внести зміни до актового запису про народження серії [NUMBER] від 14.07.2015, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, в якому в графі «відомості про батька» внести громадянина України [PERSON] , [INFO] ; - стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2014 році між [PERSON] та [PERSON] склалися близькі відносини, від яких позивач народила дитину - [PERSON] . При складанні актового запису про народження дитини відомості про батька були записані зі слів матері на підставі статті 135 Сімейного кодексу України. Позивач зазначила, що батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , проте останній відмовляється зареєструвати своє батьківство відносно їх спільного неповнолітнього сина. Також позивач зазначила, що дитина проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. На момент пред`явлення позову між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання спільної малолітньої дитини. Зазначені обставини стали причиною для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 23.01.2020 клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору - задоволено. Звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання позову до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів на дитину. Ухвалою судді від 23.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 11.02.2020. 11.02.2020 підготовче засідання відкладено на 26.02.2020, у зв`язку з неявкою відповідача. 26.02.2020 підготовче засідання відкладено на 11.03.2020, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. Ухвалою суду від 11.03.2020 клопотання представника позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи - задоволено. Провадження у справі зупинено на час проведення вказаної експертизи. Ухвалою судді від 27.08.2020 провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання на 22.09.2020. 22.09.2020 підготовче засідання відкладено на 08.10.2020, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. Ухвалою суду від 08.10.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22.10.2020. 22.10.2020 розгляд справи відкладено на 12.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. У судовому засіданні від 12.11.2020 позивач та її представник позов підтримали. Представник відповідача позов визнав частково, пояснивши, що відповідач визнає факт його батьківства стосовно дитини - [PERSON] , проте не погоджується із розміром аліментів, заявленим позивачем у позові, та дав згоду сплачувати аліменти у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку щомісяця. Відповідач до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи оповіщений, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову з огляду на таке. У відповідності до частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У судовому засіданні встановлено, що у 2014 році між [PERSON] та [PERSON] склалися близькі відносини, від яких позивач народила дитину - [PERSON] . Як убачається із свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції 14 липня 2015 року, батьками дитини вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 5). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00024528007 від 12.11.2019 убачається, що відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 6 зворот). Відповідно до пункту першого та третього частини другої статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно статті 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Як убачається з висновку експерта № 441 від 13.08.2020, громадянин [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого громадянкою [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999 % (а.с. 91-95). Враховуючи викладене та визнання відповідачем позовних вимог в частині батьківства та внесення змін до актового запису про народження, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає вимоги в цій частині позову такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (частина перша статті 191 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина шоста статті 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З викладеного вбачається, що на позивача, який звертається до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача - батька дитини, покладається обов`язок довести необхідність стягнення аліментів саме в тому розмірі, в якому він просить. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач є батьком [PERSON] . Сторони проживають окремо. Дитина проживає з позивачем, перебуває на її повному утриманні, що підтверджується матеріалами справи та не оспорювалося відповідачем. Позивач на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шести років, у зв`язку з чим отримує державну соціальну допомогу, що підтверджується копією довідки Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради від 13.11.2019 та копією довідки форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб з державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 17.10.2019 (а.с. 7-9). Відповідач участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймав, оскільки тільки під час судового розгляду дізнався про своє батьківство. Представник відповідача разом з відзивом подав суду копію довідки про доходи відповідача від 24.02.2020, згідно якої він працює начальником відділу збуту в ТОВ «Ліки України» та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 11 926,57 грн (а.с. 67). Доводи представника відповідача про потребу відповідача у лікуванні суд не бере до уваги, оскільки копії документів про травмування датуються 2008-2009 роками (а.с. 64-66). Доводи відповідача про необхідність оплачувати за надані комунальні послуги суд не бере до уваги, оскільки дані обставини не можуть бути підставою для стягнення аліментів у меншому розмірі в силу вимог ст. 182 Сімейного кодексу України. В той же час, надані позивачем докази (копії довідок КНП «Дитяча поліклініка № 2» Чернігівської міської ради від 10 та 25 березня 2020 року) суд не вважає достатніми для доведення необхідності у стягненні аліментів саме у розмірі 1/2 частини доходів відповідача. До того ж, позивач не позбавлена права притягати відповідача до участі у додаткових витратах на дитину, пов`язаних, в тому числі, і з її хворобою, відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України. Таким чином, враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину, розмір його доходів, часткове визнання ним позову, суд доходить висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде достатнім для забезпечення фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, оскільки підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі позивачем не доведено, як і наявність у відповідача такої можливості. Відповідно до статей 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1 681 грн 60 коп., на користь позивача - судові витрати, пов`язані з проведення експертизи, в розмірі 8 437,85 грн.

Outcome: partial