Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

16.04.2019 року до суду звернувся позивач ТОВ „ ФК «Центр фінансових рішень» з позовом до [PERSON] , і [PERSON] про стягнення заборгованості. 03.06.2019 року до суду надійшла довідка про місце реєстрації проживання відповідачів - фізичних осіб. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.06.2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 16.09.2019 року. 27.06.2019 року від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 4271152610 від 16.05.2016 року в сумі 80314 грн. 27 коп., і понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 16.05.2016 року між позивачем і відповідачем [PERSON] , підписано заяву на отримання кредиту № 4271152610 (кредитний договір). Протоколом № 177 Загальних Зборів Учасників ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 30.03.2015 року, затверджено умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відповідно до яких Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ є публічною пропозицією ТОВ «ФК«Центр фінансових рішень» укласти Кредитний договір. Кредитний договір укладається шляхом приєднання позичальника до цих умов. Приєднання позичальника до цих у мов здійснюється через підписання ним заяв за формами, закріпленими додатками до цих умов. Ці умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. Кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок, зазначений позичальником у заяві про отримання кредиту . Окрім цього, 16.05.2016 року між [PERSON] було укладено договір поруки № 4271152610-П , відповідно до умов якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] , всіх її зобов`язань, що виникли з кредитного договору, укладеного між кредитором і позичальником. Договором поруки визначено, що поручитель ознайомлений з умовами договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має. Відповідно до п. 2 укладеного кредитного договору Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 30100.00 грн., у розмірах і на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується своєчасно виконувати у мови кредитного договору, сплачувати процентну ставку за користування кредитом. Відповідно до п. 4 укладеного договору, дата останнього платежу по поверненню кредиту 27.05.2019 року. Відповідно до тексту кредитного договору, відповідач ознайомився з кредитним договором та погодився з його умовами. Окрім того, позичальник дав зобов`язання виконувати Кредитний договір. Відповідно до п.3 укладеного кредитного договору позичальник доручив ТОВ « ФК «ЦФР» перерахувати за рахунок отриманого кредиту, наступні грошові кошти: - Переказ грошових коштів на користь [PERSON] , 25000.00 грн. - Оплата страхового платежу за договором страхування - 4500 грн.; -Оплата пакет послуги « Охоронець Кредит Маркет 48» -600.00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості по Кредитному договору № 4271152610 від 16.05.2016 року станом на 13.03.2019 року заборгованість [PERSON] , перед ТОВ «ФК «ЦФР» становить 80314 грн. 27 коп., яка складається з наступного: - Заборгованість за тілом кредиту 29491.26 грн.; -Заборгованість за річними відсотками у розмірі 4566. 85 грн.; -Заборгованість за щомісячними відсотками у розмірі 31206.17 грн. -Заборгованість за штрафними санкціями пенею у розмірі 15050.00 грн. Вказану вище суму заборгованості відповідачі не сплачують в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачами [PERSON] , і [PERSON] .. надані відзиви на позовну заяву згідно яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що [PERSON] ніякого договору з позивачем не укладала та взагалі не мала наміру отримувати кредит. Будь-якого договору вона з банком не підписувала. Проте вона користувалась іншим кредитом який був наданий їй позивачем, сума якого була значно меншою і складала приблизно 10000 грн., звідки вона знімала незначні грошові суми, як правило оплачувала продукти харчування та незначні покупки. Але завжди вчасно повертала грошові суми. Будь-яких претензій банку до неї з приводу непогашення кредиту не було. Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів про перерахування їй кредитних коштів в сумі 30100 грн. Розрахунок заборгованості за кредитом не є доказом видачі і отримання кредиту, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена первинними документами, а надані позивачем документи не є первинними документами. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим і не підтвердженим ніякими належними доказами. Оплата послуг «Охоронець Кредит Маркет 48» суперечить положенням постанови НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження правил надання Банком України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», згідно якої банки не мали право встановлювати платежі, які споживач має сплати на його користь за дії, які банк здійснює на власну користь. Умови отримання кредиту, на які посилається позивач, не містять підпису відповідача, а в заяві позичальника не зазначено, що відповідач приєдналась саме до Умов погашення кредиту та інших послуг, які додані позивачем до позовної заяви. Також вважають, що позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення з неї неустойки. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що: 16.05.2016 року між позивачем і відповідачем [PERSON] , підписано заяву на отримання кредиту № 4271152610 (кредитний договір). Відповідно до п. 2 укладеного кредитного договору Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 30100.00 грн., у розмірах і на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується своєчасно виконувати у мови кредитного договору, сплачувати процентну ставку за користування кредитом. Відповідно до п. 4 укладеного договору, дата останнього платежу по поверненню кредиту 27.05.2019 року. Відповідно до тексту кредитного договору, відповідач ознайомився з кредитним договором та погодився з його умовами. Окрім того, позичальник дав зобов`язання виконувати Кредитний договір. Відповідно до п.3 укладеного кредитного договору позичальник доручив ТОВ « ФК «ЦФР» перерахувати за рахунок отриманого кредиту, наступні грошові кошти: - Переказ грошових коштів на користь [PERSON] , 25000.00 грн. - Оплата страхового платежу за договором страхування - 4500 грн.; - Оплата пакет послуги « Охоронець Кредит Маркет 48» -600.00 грн. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. ч. 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1,2.3 ст. 207 ЦК України - Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з наданих до позовної заяви документів, відповідач [PERSON] , підписала заяву на отримання кредиту 16.05.2016 року. Таким чином судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] , укладений кредитний договір шляхом підписання даної заяви. Оскільки нормами Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності паровичну. Таким чином доводи відповідачів про те, що відповідач [PERSON] , ніякого договору не укладала є безпідставними. Крім того відповідач не заперечує того, що нею отримувались кредитні кошти, що також підтверджує наявність договірних відносин між позивачем і відповідачем. Доводи відповідачів, про те, що відповідач [PERSON] , уклала якийсь інший договір з позивачем і отримала кредитні кошти в іншій сумі є надуманими, оскільки будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачами не надано. Крім того в поданій позивачем заяві чітко зазначено, в якій сумі позивач просила перерахувати на її картковий рахунок грошові кошти, вказаний рахунок, на який дані кошти необхідно перерахувати. В підписаній позивачем заяві визначений розмір процентів, щомісячних і річних, розмір щоденної пені, вказаний графік погашення кредитних коштів. Тому визначені всі істотні умови укладеного договору. І посилання відповідача на те, що їй не відомо за якими умовами з нею укладений кредитний договір, суд вважає безпідставними, оскільки всі вони визначені в заяві, підписаній відповідачем [PERSON] . В самій заяві зазначено що умови кредитного договору відповідачу роз`яснені і зрозумілі, відповідач ознайомила з умовами кредитного договору до його укладання і згодна з усіма його умовами, її примірник даної заяви отриманий, про що є підпис відповідача [PERSON] .. Таким чином підписавши заяву, отримавши кредитні кошти, частково виконуючи обов`язки по поверненню кредитних коштів, відповідач мала намір укласти даний договір та була згодна з усіма його умовами. Так як до пред`явлення позову про стягнення з неї заборгованості не оскаржувала зазначений договір, не ставила питання про визнання недійсним договору в цілому чи окремих його умов, які вважала порушенням її прав як споживача, що свідчить, що всі умови укладеного кредитного договору позивачем були прийняті. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться. Судом встановлено, що позивач належним чином виконав покладені на нього обов`язки за укладеним кредитним договором,перерахувавши грошові кошти відповідачу. А відповідач своїх обов`язків за кредитним договором щодо повернення кредиту належним чином не виконувала, так не вносила щомісячні платежі відповідно до графіку погашення кредиту. А внесення коштів на погашення кредиту мали не систематичний характер, що відображено у розрахунку заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості по Кредитному договору № 4271152610 від 16.05.2016 року станом на 13.03.2019 року заборгованість [PERSON] , перед ТОВ «ФК «ЦФР» становить 80314 грн. 27 коп., яка складається з наступного: - Заборгованість за тілом кредиту 29491.26 грн.; - Заборгованість за річними відсотками у розмірі 4566. 85 грн.; - Заборгованість за щомісячними відсотками у розмірі 31206.17 грн. - Заборгованість за штрафними санкціями пенею у розмірі 15050.00 грн. Доводи відповідача, що розрахунок заборгованості проведений неправильно ніякими доказами не підтвердження, як не надано будь-яких доказів і того, що відповідач внесла грошові кошти на погашення кредиту в більшій сумі чи повністю погасила заборгованість по кредитному договору. Доводи відповідача, що позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 256 ЦК України - Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначений Загальний строк позовної давності який складає три роки. Статтею 258 ЦК України передбачені строки спеціальної позовної давності Відповідно до ч.1 , п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України - Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); Таким чином для вимог про стягнення неустойки (штрафу) пені передбачний строк позовної даності в один рік. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що останній платіж відповідач [PERSON] внесла в березні 2018 року. Черговий платіж повинен бути внесений нею 28.04. 2018 року. Таким чином річний строк позовної давності відраховується з 29.04.2018 року. Позивач звернувся з позовом до суду 10.04.2019 року, що підтверджується штемпелем на конверті відправлення позовного матеріалу. Таким чином позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за штрафними санкціями в межах строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» - У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Нарахована позивачеві сума за штрафними санкціями не перевищує половини суми наданого позивачеві кредиту, тому не є завищеною. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , належним чином не в виконувала взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] , заборгованості за укладеним кредитним договором відповідно до обраного позивачем способу захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України. А саме про стягнення з відповідача [PERSON] , на користь позивача заборгованості по Кредитному договору № 4271152610 від 16.05.2016 року, яка виникла станом на 13.03.2019 року в загальній сумі 80314 грн. 27 коп., яка складається з наступного: - Заборгованість за тілом кредиту 29491.26 грн.; - Заборгованість за річними відсотками у розмірі 4566. 85 грн.; - Заборгованість за щомісячними відсотками у розмірі 31206.17 грн. - Заборгованість за штрафними санкціями пенею у розмірі 15050.00 грн Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом встановлено, що 16.05.2016 року з [PERSON] було укладено договір поруки № 4271152610-П , відповідно до умов якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] , всіх її зобов`язань, що виникли з кредитного договору, укладеного між кредитором і позичальником, що підтверджується копією кредитного договору. Договором поруки визначено, що поручитель ознайомлений з умовами договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не має. Відповідно до п. 6.3 укладеного договору поруки встановлено, що якщо кредитор протягом п`яти років від дня настання строку виконання зобов`язань, забезпеченим договором поруки, не пред`явить вимоги до поручителя, порука припиняється стосовно зобов`язання, щодо виконання якого не пред`явлено зазначеної вимоги. Таким чином строк пред`явлення вимоги до поручителя не закінчився. Оскільки згідної даної у мови договору має закінчитися 27.05.2024 року. За даних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлення вимоги позивача до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором в солідарному порядку з відповідачем [PERSON] , оскільки останній поручився перед позивачем за належне виконання відповідачем [PERSON] , взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , і [PERSON] ,. підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 960 грн. 50 коп., з кожного, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved