Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

16.06.2016 р. [PERSON] (далі за тексом позивач) звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] (далі за текстом відповідач) на її користь на час навчання, щомісячно, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок, з дня предявлення позову та до закінчення терміну навчання, посилаючись на те, що вона зарахована на перший курс денної форми навчання педагогічного факультету Ізмаїльського державного гуманітарного університету. Позивач вказує на те, що відповідач є її батьком та добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому вона змушена звернутися до суду з позовом. У судове засідання позивач не зявився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити їх повністю. Крім того, позивач просив розглядати справу в його відсутність. У разі неприбуття в судове засідання відповідача, згоден на прийняття заочного рішення по справі (а. с. 15). Відповідач в судове засідання повторно не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Про причини своєї неявки до суду відповідач не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені відповідачу належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, що викладена в письмовій заяві, суд ухвалив, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України прийняти рішення у справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). У звязку з неявкою сторін в судове засідання, суд ухвалив, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, повязані з обовязком батьків утримувати малолітніх дітей, тому при вирішенні спору слід керуватися Сімейним Кодексом України (далі за текстом СК України). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження та копії паспорту громадянки України, [PERSON] народилася 03.04.1998 р., в свідоцтві про її народження батьком вказаний відповідач по справі [PERSON] (а. с. 3, 5). Відповідно до постанови Арцизького районного суду Одеської області від 13.09.2001 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання дочки [PERSON] (а. с. 8). Як вбачається з довідки №759 від 27.04.2016 р. [PERSON] є студенткою І курсу денної форми навчання педагогічного факультету Ізмаїльського державного гуманітарного університету, закінчення терміну навчання в червні 2019 року(а. с. 6). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], яка досягла повноліття та навчається в Ізмаїльському державному гуманітарному університеті. Згідно ст. 198 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, потребуючих матеріальної допомоги, при умові, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 (двадцяти трьох) років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, для виникнення зазначеного аліментного зобовязання, стаття 199 СК України передбачає наявність сукупності наступних юридичних фактів: продовження навчання донькою, після досягнення нею повноліття; недосягнення донькою встановленого законом віку 23 років; потреба доньки у матеріальній допомозі у звязку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу. Так, довідкою №759 від 27.04.2016 р., виданою Ізмаїльським державним гуманітарним університетом підтверджується той факт, що [PERSON] продовжує навчання після досягнення нею повноліття та навчається в навчальному закладі на денній формі навчання, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги (а. с. 6). Як було вище наведено, зі свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] не досягла 23 років. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої доньки. Суд при визначенні розміру аліментів, виходить з положень ст. 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначені розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище доньки; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що доцільним буде стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок, щомісячно. Відповідно до частини 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Отже, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved