Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

15.07.2021 представник позивача - адвокат Антоненко Л.А., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» (далі - ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами»), треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Центральний відділ ДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом за №9459 від 29.01.2020 Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення заборгованості з [PERSON] , [INFO] , в сумі 26867 грн. 70 коп. на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами», таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірний виконавчий напис вчинений з порушенням норм відповідних положень чинного законодавства. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.07.2021 прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження по вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Крім того, ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.07.2021 заяву представника позивача - адвоката Антоненко Л.А., яка діє в інтересах [PERSON] , про забезпечення позову задоволено і зупинено стягнення в межах виконавчого провадження №64786983 з виконання вищевказаного виконавчого напису, який покладено в основу предмету спору за даним позовом. Відповідач надіслав на адресу суду заяву про визнання позовних вимог та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та врегулювання спору за участю судді. Треті особи у встановлений судом строк, на адресу суду письмових пояснень не надіслали. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. 29 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованість за кредитним договором №014470/0001XSGF від 08.08.2012, укладеного із ПАТ «Платинум Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», на підставі договору факторингу №20160524-Г, укладеного 24.05.2016, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами», на підставі договору факторингу №20182407-1/2, укладеного 24.07.2018, в сумі 26867 грн. 70 коп. в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 6174 грн. 85 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією 1792 грн. 26 коп.; заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею 18750 грн. 59 коп.; плата за вчинення виконавчого напису - 150 грн. 00 коп. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23.05.2016 по 20.12.2019. (а.с.13, 59) На виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса, який має силу виконавчого документа, 11.03.2021 постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кононенком В.Д. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №9459 від 29.01.2020, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості в розмірі 26867 грн. 70 коп. (а.с. 61) Постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кононенка В.Д. від 11.08.2021 визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 226 грн. 00 коп. (а.с. 67) 11.08.2021 головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Кононенком В.Д. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, на виконання ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16.07.2021. (а.с. 72) Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Матеріали справи не містять доказів на підтвердження, як щодо отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень з виниклої заборгованості, так і щодо направлення її відповідачем рекомендованою кореспонденцією. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі № 750/1627/18. З установлених судом обставин справи не вбачається, що, звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, відповідач, з метою підтвердження наявності заборгованості [PERSON] , надав, з урахуванням положень Переліку документів, належні докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника, оскільки надані документи не відображають інформацію щодо здійснення боржником останньої оплати по кредиту, не вбачається яким саме чином нараховувались відсотки за користування кредитними коштами та не можливо встановити дійсний розмір заборгованості. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача, відповідачем суду не надано. Отже, суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом Гуревічовим О.М. з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку, оскільки відсутні докази того, що позивачу взагалі в установленому порядку направлялась письмова вимога про усунення порушень з виниклої заборгованості, а також відсутні підстави для визнання суми заборгованості безспірною, у зв`язку з чим позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 681 грн. 00 коп. (908,00 грн. х 50% + 454 х 50%). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування його витрат по сплаті судового збору 681 грн. 00 коп. Відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання юридичної допомоги від 05 липня 2021 року, ордер серії ЧН №101516 від 05.07.2021 року, попередній орієнтовний розрахунок гонорару від 05.07.2021 року, детальний опис послуг з кількістю витраченого часу та вартістю наданих послуг від 15.07.2021 року та акт виконаних робіт від 15.07.2021 року, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 1025 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Щодо клопотання про врегулювання спору за участю судді, то відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Сама по собі відсутність в суді провадження у справі щодо стягнення відповідної кредитної заборгованості, тобто відсутність вищезазначеного предмета спору, унеможливлює його врегулювання за участю судді. На підставі викладеного,

Outcome: approved