Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

16 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,5900га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач посилається на те, що державний акт на право власності на спірну земельну ділянку був виданий [PERSON] , яка померла [INFO] . Чоловік позивача - [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , однак за життя не зареєстрував належним чином своє право власності на спадкове майно. Тому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Від представника позивача - адвоката Мицак Н.Т. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, за змістом цієї заяви позовні вимоги зменшено, позивач просить визнати за нею право власності на 1/3 частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідачі у судове засідання не з`явились, надійшли заяви про розгляд справи у їхню відсутність. У судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка площею 0,5900 гектарів у межах згідно з планом, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, реєстраційний номер 885 від 05 квітня 1996 року. [PERSON] померла [INFO] . Згідно матеріалів спадкової справи №113, заведеної 07 квітня 1998 року Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області до майна померлої [PERSON] , єдиним спадкоємцем за заповітом був [PERSON] , якому 07 квітня 1998 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у тому числі на земельну ділянку розміром 0,5900 гектарів, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 05 квітня 1996 року. [PERSON] помер [INFO] . 10 березня 2004 року Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №107 до майна померлого [PERSON] . З матеріалів спадкової справи видно, що спадщину після померлого [PERSON] прийняли троє спадкоємців: - дружина [PERSON] , - син [PERSON] , - син [PERSON] . 24 червня 2004 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожному окремо, на 1/3 частку жилого будинку [ADDRESS] . На підставі зазначених свідоцтв про право на спадщину у Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожного окремо, на 1/3 частку жилого будинку [ADDRESS] (а.с.63-64). 26 липня 2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись з заявами про видачу на їх імена свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,5900 га, після померлого [INFO] [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої Павлоградської державної нотаріальної контори від 26 липня 2019 року зазначеним особам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки відсутня державна реєстрація права власності спадкодавця на зазначене майно (а.с.62). Як підтверджено матеріалами спадкової справи, померлий [PERSON] за життя належним чином прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . До складу спадкового майна також входила земельна ділянка площею 0,5900 гектарів у межах згідно з планом, розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак за життя [PERSON] не оформив та не зареєстрував належним чином своє право власності на земельну ділянку. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом (ст.1225 ЦК України). За змістом ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Земельна ділянка, яка є предметом позову, має цільове призначення - для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] . Позивач є одним з трьох спадкоємців за законом, які належним чином прийняли спадщину після смерті [PERSON] , за нею зареєстровано право власності на 1/3 частку житлового будинку по [ADDRESS] . Двоє інших спадкоємців - відповідачі [PERSON] , [PERSON] , кожний з яких є власником 1/3 частки житлового будинку по [ADDRESS] , не заявили позовних вимог про визнання за ними права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного спадкоємця за законом є рівними. Спадкоємці, за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Такої угоди стосовно земельної ділянки між спадкоємцями не укладено. Право власності на земельну ділянку, у тому числі і в порядку спадкування за законом, відповідно до ст.120 Земельного кодексу України, набувається пропорційно до розміру частки у праві власності на жилий будинок, розташований на цій земельній ділянці. Тому за позивачем слід визнати право власності на 1/3 частку спадкового майна - земельної ділянки загальною площею 0,5900га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1298 грн (а.с.1). Як передбачено ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, сплачений при зверненні до суду, розрахований відповідно до ринкової вартості цілої земельної ділянки. Однак позовні вимоги були зменшені і підлягають задоволенню у розмірі 1/3 частки земельної ділянки, вартість якої складає 43 266 грн 66 коп. Відповідно до цієї суми судових збір станом на день звернення до суду (16 жовтня 2019 року) повинен складати 768 грн 40 коп. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема у разі зменшення розміру позовних вимог. Позивачем не подано клопотання про повернення частини судового збору. У даній справі судові витрати на сплату судового збору (у розмірі 768 грн 40 коп) слід покласти на позивача, оскільки спір виник не внаслідок неправомірних дій відповідачів, а через відсутність правовстановлюючого документу на підтвердження права власності спадкодавця на спадкове майно.

Outcome: approved