Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

15.11.2013 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, ( а.с., 1 - 2), в якій позивач просить суд винести рішення, яким: - стягнути з відповідача - [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: - заборгованість у розмірі 29171,86 грн. за кредитним договором № бн від 02.01.2006 року; - судові витрати. 19.11.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було винесено ухвалу про відкриття провадження та призначення справи до слухання на 02.12.2013 року, ( а.с., 17). 02.12.2013 року слухання справи було відкладено на 12.12.2013 року в зв»язку з неявкою сторін по справі, ( а.с., 21). 12.12.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва винесено ухвалу про передачу справи за підсудністю до Кагарлицького районного суду Київської області, ( а.с., 29). 13.01.2014 року справа надійшла до Кагарлицького районного суду Київської області, ( а.с., 37). Автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 13.01.2014 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу та призначено справу до слухання на 23.01.2014 року, ( а.с., 38). 23.02.2014 року слухання справи було відкладено на 03.02.2014 року в зв»язку з неявкою сторін по справі, ( а.с., 41). 03.02.2014 року слухання справи було відкладено на 10.02.2014 року в зв»язку з неявкою сторін. В судове засідання, яке відбулося 10.02.2014 року представник позивача не з»явився, проте на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивача, в якій позивач просить суд слухати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та в задоволенні позовних вимог відмовити шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то суд при цьому керувався наступними нормами процесуального права. Згідно ст.. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який повідомлений судом належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно, відповідач, - [PERSON] належним чином повідомлений судом про день, час та місце слухання справи, про що маються відповідні відмітки в матеріалах справи, а саме, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу. ( а.с., 39). Позивач в своїй письмовій заяві не заперечував проти винесення заочного рішення по даній справі, про що подав письмову заяву, яка приєднана до матеріалів справи. Згідно ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, вста новленими цією главою. Згідно ст. 226 ЦПК України за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 213 і 215 цього Кодексу і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Згідно ст. 227 ЦПК України повідомлення про заочне рішення відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше п'яти днів з дня його проголошення. Що стосується фактичних обставин справи, то судом встановлено наступне. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступні обставини та норми матеріального права. Відповідно до укладеного договору № б/н від 02.01.2006 року [PERSON] (далі - Відповідач) 02.01.2006 року отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. При укладанні Договору сторони керувались ч. І ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого .кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Байку. Відповідно до п.8.6 Умов наданні банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 09.09.2013 року має заборгованість - 29171,86 грн., яка складається з наступного: - 3665,26 гри. - заборгованість за кредитом; - 23641,27 грн. - заборгованість по процентам, за користування кредитом; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина). - 1365,33 грн. - штраф (процентна складова). Розрахунок суми заборгованості додається.(Розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги.) Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконаиня зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до ч.І ст.З Цивільного процесуального кодексу України, - Кожна особа має право в порядку; встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних орав, свобод чи інтересів. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. Відповідно до укладеного договору № б/н від 02.01.2006 року [PERSON] (далі - Відповідач) 02.01.2006 року отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. При укладанні Договору сторони керувались ч. І ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивачем станом на 09.09.2013 року нарахована заборгованість в розмірі 29171,86 грн., ( а.с., 3). Обґрунтування судом відмови в задоволенні позову. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем ( банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином, відповідач [PERSON] отримав споживчий кредит. Як встановлено судом, з позовом до суду позивач про стягнення сум з відповідача неповернутого кредиту та процентів за користування ним звернувся лише 15.11.2013 року, тобто через 7 років та 10 місяців після укладення договору, та, фактично після сплину 5 років після сплину дії договору. Проте, суд зазначає наступне: Згідно ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлено терміном в 3 роки. Дійсно, згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. ( ч. 5 ст. 267 ЦК України). Разом з тим, ЦК України не передбачає заборони пред»явлення окремих вимог у зв»язку з пропущенням строків позовної давності. Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагання повернення споживчого кредиту, строк якого минув, у системному зв»язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Дану позицію суд врахував, виходячи з постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року та правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі 6 - 126цс13. Окрім того, суд ще раз наголошує на тій обставині, що в даному випадку суд вбачає в діях позивача нечесну підприємницьку практику, що згідно п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» є будь - яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача. Нечесна підприємницька практика, на думку суду, в даному випадку полягає в тому, що при наявності заборгованості по кредиту у відповідача на момент фактичного моменту закінчення дії договору позивач не повідомив про це позивача, не виконував будь - яких дій до погашення кредиту в позасудовому порядку на протязі 2007 - 2008 - 2009 - 2010 - 2011 - 2012, та майже всього 2013 року. Так, не зрозуміло чому, позивачем на протязі тривалого часу, - 7 років не було використано його право, яке передбачене п. 8.6 договору, в якому вказано, що при порушенні клієнтом строків платежів по любому із грошових зобов»язань, які передбачені цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов»язаний заплатити банку штраф в розмірі 50 грн. + 5% від суми позову. Далі, суд розцінює як недобросовісну підприємницьку діяльність банку, яка виражається у свідомому не використанні банком ( позивачем) п. 9.4 договору, в якому вказано, що у випадку перевитраті платіжного ліміту по карті і не погашення його клієнтом на протязі 6 місяців, карта закривається, послідуючі відновлення дії карти можливе тільки після повного погашення заборгованості клієнтом. Крім того, згідно п. 5.7. даного договору банк має право дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому чи в певній Банком частині в випадку невиконання клієнтом боргових і других зобов»язань по даному договору. Дані дії позивача суд розцінює в даному випадку як намагання позивача недобросовісно використовуючи межі правового поля у вигляді умов договору, зокрема п. 9.12 Договору, отримати незаконну вигоду, шляхом стягнення коштів з відповідача, який, умисними діями позивача, як більш сильної сторони угоди, ставиться у скрутне матеріальне становище. Відповідно, суд остаточно приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову на підставі спливу позовної давності, - ч. 4 ст. 267 ЦК України та за не доведеності позивачем своїх позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed