Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

17.05.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 27.01.2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №86. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO], батьком якої у свідоцтві про народження вказано відповідача. Інших дітей, непрацездатної дружини, батьків відповідач не має. Стягнень за виконавчими документами з нього не справляється. Ведення між позивачем та відповідачем спільного господарства та сумісного проживання остаточно припинено з вересня 2015 року. Позивач зазначає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, почалися постійні конфлікти та суперечки, через що спільне життя стало неможливим та нестерпним. Разом з тим позивач зазначає, що вона, як мати спільної з відповідачем доньки - [PERSON], [INFO], усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування дитини, створення для неї належних соціально- побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Позивач не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов'язків щодо нашої дитини. Враховуючи ту обставину, що відповідач з 2015 року не завжди вчасно і регулярно надавав кошти на потреби сім'ї, в тому числі дитини, а будь-які спроби позивача щодо отримання від відповідача коштів на утримання дитини виявились безрезультатними, у [PERSON] є підстави вважати, що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від сплати аліментів. Заробітна плата, яку позивач отримує не дає їй можливість повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвитку творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвитку обдарувань. У зв'язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.05.2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. На виконання ухвали суду від 18.05.2018 року позивачем вказані недоліки були виправлені та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.06.2018 року позов прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні. На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.08.2018 року підготовче провадження у даній справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з'явились, до початку розгляду справи по суті позивач та відповідач надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в своїй письмовій заяві позивач позов підтримала, відповідач позов про стягнення аліментів та розірвання шлюбу визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 27.01.2001 року [PERSON], [INFO], уклав шлюб з [PERSON], [INFO], який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 86 і підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 02.06.2018 року (а.с. 17). За час шлюбу у позивача та відповідача народилася дитина - [PERSON], [INFO], про що зроблено актовий запис №3144 і підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 05.10.2001 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст. 110 СК України шлюб може бути розірвано у судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше проживання подружжя та збереження сім'ї неможливе. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи наведене, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши матеріали справи, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача, неповнолітньої дитини та відповідача, який позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, клопотань про примирення не заявляли, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу і задоволення в цій частині позовних вимог. Крім того, враховуючи визнання відповідачем позову також в частині стягнення аліментів, відсутність відзиву і відповідних заперечень з його боку стосовно стану здоров'я та матеріального становища, наявності інших дітей або непрацездатних членів родини та інших обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів. У зв'язку з чим суд вважає необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) [PERSON], але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Окрім того, у зв'язку з задоволенням позову, в тому числі в частині стягнення аліментів на підставі вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Однак, оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також стягненню з відповідача підлягає половина судового збору, від сплати якого позивач звільнена відповідно до закону при зверненні з позовом про стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved