Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

15.07.2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його проценти за користування коштами в сумі 38897 грн. 78 коп., а також моральну шкоду в розмірі 20000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 28 жовтня 2010 року Фрунзенським районним судом м. Харкова з відповідача [PERSON] стягнуто матеріальну та моральну шкоду, завдану позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 107019-16 грн.. Рішення набрало законної сили, але свої зобов'язання з відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди відповідач не виконав. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав до суду письмові заперечення, обґрунтовуючи їх тим, що наведені позивачем норми стосуються правовідносин, що виникають в зобов'язальному праві у випадках свідомого прострочення боржником перед кредитором прийнятих на себе грошових зобов'язань. Просив справу розглядати без його участі та відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, враховуючи думку відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. За змістом ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовим розглядом встановлено, що 28 жовтня 2010 року Фрунзенським районним судом м. Харкова на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто матеріальну та моральну шкоду у розмірі 107019-16 грн. а.с.10-13. Виконавчий лист знаходився на виконанні у відділі державної виконавчої служби Балаклійського районного управління юстиції Харківської області. Але, як викладено в запереченнях на позов відповідача, повертався стягувачу так як у боржника відсутнє рухоме і нерухоме майно, систематичного заробітку він не має. Крім того, відповідач зазначає, що він не ухилявся від виконання рішення суду, а добровільно по можливості відшкодовував завдану шкоду а.с.37-40. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Але, відмовляючи у задоволенні позову суд виходить із того, що законодавством України не передбачено можливості відшкодування шкоди з урахуванням індексу інфляції, оскільки дія ч.2 ст.625 ЦК України, що передбачає обов»язок боржника , який просрочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення, а також 3% річних від просроченої суми, не розповсюджується на правовідносини, що виникають у зв»язку із заподіянням шкоди, і може застосовуватись лише при порушенні зобов»язання за договором або законом. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Виходячи з цього, вимога про відшкодування шкоди з урахуванням індексу інфляції, не ґрунтується на вимогах закону, а тому не підлягає задоволенню. З вищезазначених підстав суд також відмовляє у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed