Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

16 квітня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва було постановлено рішення по цивільній справі № 755/28367/14-ц за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, яким зустрічний позов задоволено, визначено місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 121,80грн. судового збору. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 вересня 2015 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року залишено без змін. Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року в задоволенні позовної вимоги про стягнення з [PERSON] 20405,56грн. витрат на правову допомогу - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року скасовано, а питання про судові витрати передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Сторони та треті особи по справі в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить судове засідання щодо розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення проводити за її відсутності, вимоги заяви підтримує в повному обсязі. Інші учасники судового розгляду заяв чи клопотань суду не подали. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з вимогами частин 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на правову допомогу. Частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.2011 № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як убачається з матеріалів справи, позивачем 15.04.2015р. було подано до суду заяву «про уточнення позовних вимог», в якій позивач, крім стягнення з відповідача судового збору, просила також стягнути витрати на правову допомогу в сумі 20405,56грн. (т.2 а.с.104-109). До цієї зави долучено розрахунок витрат на правову допомогу (т.2 а.с.110-113), акти приймання-передачі робіт за договорами (т.2 а.с.119-122), а також надані платіжні доручення та квитанція, які підтверджують сплату позивачем за правову допомогу на загальну суму 21000,00грн (т.2 а.с. 128-130). Також матеріали справи містять угоди та договори про надання правової допомоги позивачу [PERSON]: адвокатом Матвєєвою В.П. від 04.03.2014р. (т.1 а.с.73), адвокатським бюро «Балабан та партнери» від 24.03.2014р. (т.1 а.с.83, 88-91), додаткову угоду (т.2 а.с.114-118), виписку з договору про залучення адвоката (т.2 а.с.123), довіреність адвоката Матвєєвої В.П. та ордер адвоката Балабан І.А. (т.1 а.с.84). Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу, підтверджених документально, враховуючи, що представниками позивача надані послуги згідно договору про надання правової допомоги, матеріали справи містять розрахунки таких витрат, акти приймання передач, оплата правової допомоги підтверджена документально, виходячи з розрахунку: 1,5 години - за складання позовної заяви; 10хв. - клопотання про виклик свідків; 5хв. - заява про уточнення позовних вимог від 29.05.2014р.; 30хв. - заява про уточнення позовних вимог від 15.04.2015р.; 20хв. - ознайомлення представника позивача з матеріалами справи 07.04.2014р.; 30хв. - ознайомлення представника позивача з матеріалами справи 31.03.2015р.; 2 години - надання консультацій; загальної участі адвокатів у судових засіданнях 04.03.2014, 26.03.2014, 05.05.2014, 22.05.2014, 17.06.2014, 14.08.2014, 11.09.2014, 28.11.2014, 13.01.2015, 02.02.2015, 16.03.2015, 20.03.2015, 23.03.2015, 16.04.2015 - 11годин 46 хвилин, суд приходить до висновку, що загальна кількість часу по наданню правової допомоги, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача відповідно до вимог Закону, становить 16 годин 51 хвилина, тому стягненню підлягає сума в розмірі 8 209,32грн. Що стосується складання письмових свідчень позивача, такі витрати є вільним волевиявленням позивача та не входять до витрат, визначених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Інші клопотання та долучення документів охоплюються часом, витраченим на консультації. Підготовка до дебатів, на яку представниками позивача за договорами про надання правової витрачено майже 10 годин, та яка включає в себе вивчення практики Верховного Суду України та інших судів, не є процесуальною дією та не входять до витрат, визначених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Крім того, підвищення кваліфікації з метою надання правової допомоги належного рівня, є обов'язком адвоката і не залежить від його участі в конкретній справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved