Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

16 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В своїй заяві позивач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 26 листопада 2008 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконує. Станом на 30 квітня 2018 року його заборгованість перед банком складає 163522,76 грн., з яких: 3537,00 грн. - заборгованість за кредитом; 146501,04 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5459,83 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 7774,89 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 163522,76 грн. та судові витрати у сумі 1762,00 грн. У судове засідання призначене на 17 вересня 2018 року представник позивача не з'явився, не повідомивши суду причину своєї неявки. До позовної заяви подано клопотання про розгляд справи у відсутність позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнав, просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача, розгляд справи проводити за його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 26 листопада 2008 року [PERSON] заповнив та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що він з ними ознайомлений та згодний. На підставі заяви, [PERSON] отримав кредитну картку, на яку зараховано суму кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У відповідності до п. 6.6 Умов, у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу Банку позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Згідно з п. 8.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2 Умов, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Позивач виконав взяті на себе за договором зобов'язання, надав відповідачу кредитні кошти, в розмірі встановленому Договором. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого, станом на 30 квітня 2018 року його заборгованість перед банком складає 163522,76 грн., з яких: 3537,00 грн. - заборгованість за кредитом; 146501,04 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5459,83 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 7774,89 грн. - штраф (процентна складова). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України, встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, разом з тим відповідачем подано клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог банку. Вирішуючи клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність щодо неустойки (пені та штрафу). Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема,прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесеннячергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із розрахунку заборгованості доданого позивачем до позовної заяви, та згідно виписки ПАТ КБ «ПриватБанк, за кредитним договором №б/н, укладеним з [PERSON] за період з 01.01.1999 року по 03.07.2018 року, відповідач 20.04.2012 року через термінал самообслуговування здійснив останню сплату по кредиту в сумі 400,00 грн., 20.09.2015 року - банком самостійно було проведено операцію - автоматичне погашення простроченої заборгованості на суму 90,14 грн. з іншої картки відповідача. Таким чином, позивачем не доведено факт вчинення відповідачем [PERSON] дій спрямованих на сплату заборгованості по кредитному договору б/н від 26 листопада 2008 року після останньої проплати 20 квітня 2012 року, які б свідчили про переривання строку позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Враховуючи, що позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише 16 травня 2018 року, тобто із пропуском строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначив, у той час, як відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що, відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11 липня 2018 року (справа № 566/1125/15-ц, провадження № 61- 5137св18). У зв'язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed