Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

16 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити їй додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби по лінії батька [PERSON], яка настала 14 травня 2006 року. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини вказує те, що вона не знала про ту обставину, що спадщину після померлої не прийняв ні її батько, ні її тітка, оскільки на їх імя баба залишала заповіти. Про те, що спадщину не було прийнято вона дізналася випадково від працівників товариства, яке обробляє належну бабі земельну ділянку (пай), а потім від батька, який також підтвердив, що він спадщину не оформив. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримала, відповідач фактично визнав позовні вимоги, просили розглянути справу без їх присутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], є матірю [PERSON], [INFO], та бабою Кулинич (до шлюбу [PERSON]) [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 8, 10). 02 березня 1989 року помер батько [PERSON] - [PERSON] (а.с. 6, 9). 10 серпня 1998 року [PERSON] склала три посвідчених секретарем виконкому Подільківської сільської ради Липоводолинського району за реєстровими №№ 101, 102, 103 заповіти, у яких заповіла: грошові заощадження сину [PERSON] та дочці [PERSON], а житловий будинок з погосподарськими будівлями та все інше своє майно сину [PERSON] (а.с.11-13). 20 лютого 2004 року [PERSON] склала посвідчений секретарем виконкому Подільківської сільської ради Липоводолинського району за реєстровими №10 заповіт, у якому в рівних частинах заповіла грошові заощадження [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.14). 21 березня 2002 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на розташовану на території Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області земельну ділянку, площею 1,60 га - для ведення особистого селянського господарства (а.с.16). 14 травня 2006 року [PERSON] померла (а.с.15). Із довідки Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 06 квітня 2017 року вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та самотньо проживала [INFO] (а.с.19). У адресованій нотаріусу заяві 06 квітня 2017 року [PERSON] не заперечив проти прийняття спадщини його дочкою [PERSON] (а.с.18). За даними Липоводолинської районної державної нотаріальної контори від 19 травня 2017 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, спадкоємці за її прийняттям не зверталися, відомості про прийняття спадщини особами, які постійно на час смерті спадкодавця проживали разом з нею та вважаються такими, що прийняли спадщину відсутні. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Частина 2 статті 1258 ЦК України зазначає, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 3 ЦК України, зокрема, передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Із матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] за її заповітами ніхто не прийняв, тому її онука [PERSON], як спадкоємець пятої черги, в силу ст. 1223, 1258 ЦК України, одрежала право на спадкування після смерті баби. У звязку з тим, що [PERSON] не змогла подати заяву в установлений законом строк, оскільки проживала окремо від баби, та вважала, що спадщину після смерті баби прийняв її батько, як спадкоємець за заповітом, суд, з огляду на дотримання вимог законності та справедливості, вважає вказані причини пропуску строку такими, що дають підстави для задоволення позову.

Outcome: approved