Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

16.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з первинним позовом, на обґрунтування заявлених вимог зазначивши, що 29 січня 2014 pоку між ним та [PERSON] були укладені та нотаріально посвідчені два договори купівлі-продажу. Перший - зареєстрований в реєстрі за № 297, предметом якого є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] ; другий - зареєстрований в реєстрі за № 300, предметом якого є земельна ділянка площею 0, 1 га., яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за тією ж адресою. Відповідно до умов зазначених договорів купівлі-продажу, продаж кожного з об`єктів нерухомості вчинено за 149000 грн., з яких покупець [PERSON] сплатив продавцю [PERSON] 74161 грн. за кожним з договорів до їх підписання. Решту грошей в сумі 74839 грн. за кожен об`єкт нерухомості покупець зобов`язався сплатити продавцю до 20 травня 2014 року. Умовами договорів передбачено, що проведення кінцевого розрахунку має бути підтверджено відповідними заявами, які додаватимуться до договорів, як їх невід`ємні частини. Проте, не зважаючи на його (позивача) неодноразові запрошення, [PERSON] ухилявся від явки до нотаріальної контори, чим унеможливлював передачу решти грошей та підписання спільної заяви на підтвердження отримання кінцевого розрахунку. Просить суд визнати за ним ( [PERSON] ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташовані: [ADDRESS] . 10.08.2020 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності на житловий будинок та стягнення моральної шкоди. На обґрунтування зустрічних позовних вимог представник [PERSON] зазначив, що [PERSON] не виконав всіх умов вищевказаних договорів та не виплатив належних сум. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України правочин повинен бути направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При укладання догорів [PERSON] розраховував, що отримає до 20 травня 2014 року зазначені у договорах суми і мав намір придбати за ці суми інше житло, чого фактично був позбавлений з вини [PERSON] . Вважає, що на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України існують підстави для розірвання спірних договорів та припинення права власності [PERSON] на спірні об`єкти нерухомості та визнання за [PERSON] права власності на них. Обман [PERSON] щодо обіцянки виплати узгодженої вартості житлового будинку та земельної ділянки спричинив [PERSON] душевні страждання, хвилювання, які вплинули на стан здоров`я та призвели до інвалідності. Розмір моральної шкоди [PERSON] оцінює в сумі 100000 грн. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю, за участю його представника Представник [PERSON] - адвокат Прокопцев С.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] , посилаючись на обставини, що вказані у первинній позовній заяві. Додав, що [PERSON] , відповідно до норм ЦК України, вніс грошові кошти на депозитний рахунок нотаріусу, що підтверджується квитанцією №1 від 27.02.2019 року у розмірі 149678,00 грн. для передачі [PERSON] з метою виконання зобов`язання як Покупця за договорами купівлі продажу житлового будинку і земельної ділянки . Вважав не доведеним той факт, що [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій саме на момент вчинення оскаржуваних правочинів. Посилався на висновок судово-психіатричної експертизи. Вказав, що при укладанні вказаних договорів [PERSON] діяв за письмовою згодою своєї дружини - [PERSON] ; [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] та його дружини з пропозицією передати гроші, але останні усунулися від їх отримання, оскільки сума була у гривнях. Вважав зустрічну позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню за вищевказаних підстав, заявив клопотання про застосування по справі строків позовної давності. Представник (опікун) [PERSON] - [PERSON] , що діяла на підставі рішень Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.06.2019 року № 243/6280/19 та від 28.01.2021 року № 243/7146/20, в судовому засіданні проти первинних позовних вимог заперечувала та показала, що позиція [PERSON] не відповідає дійсності та вводить суд в оману. 20.05.2021 року [PERSON] ні яких грошей не намагався їм передати, а лише пообіцяв зробити це пізніше. В черговий раз [PERSON] приїхав до них 30.03.2015 року та наполягав на розрахунку, пропонуючи грошові кошти в гривнях без врахування курсу долару США. Не заперечувала факту надання нею, як дружиною продавця, дозволу на укладання спірних договорів, а також факту отримання нею 29.05.2015 року заяви від нотаріуса. За захистом своїх прав вони з чоловіком до відповідних компетентних органів не зверталися. 20.05.214 року вона з чоловіком була у нотаріуса, але [PERSON] не приїхав. Наполягала, що [PERSON] не надано доказів її та її чоловіка ухилення від отримання грошей. Судовому засіданні категорично заперечувала від отримання решти грошових коштів у розмірі, встановленому договором, вважала, що ці суми повинні бути збільшеними з урахуванням курсу долару США. Зустрічний позов підтримала у повному обсязі. Представник [PERSON] - адвокат Винник З.Г. у судовому засіданні проти первинних позовних вимог заперечувала, вважала їх недоведеними; зустрічний позов просила задовольнити, позицію [PERSON] підтримала. Представник Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради, як представник недієздатного [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні поклався на розсуд суду, просив при вирішенні справи по суті врахувати інтереси [PERSON] та не допустити їх порушення. Третя особа - приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І. до судового засідання не з`явилася, надала заяву від 29.10.2020 року про розгляд справи у її відсутності. Ухвалою від 17 квітня 2018 року з метою забезпечення позову накладений арешт на: 1) житловий будинок з господарськими будівлями що знаходиться в [ADDRESS] ; 2) земельну ділянку площею 0,1 га, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . кадастровий номер 1414100000:01:016:1443. Суд, дослідивши надані докази, вислухавши думку осіб, що беруть участь по справі, встановив наступні обставини та правовідносини. Рішеннями Слов`янського міськрайонного суду від 21 серпня 2018 року та від 28.01.2021 [PERSON] визнано недієздатним внаслідок перенесеного у 2015 році захворювання (а.с. 190-191; т.2 183-184). 29 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 1414100000:01:016:1443. На даній земельній ділянці знаходиться один житловий будинок, позначений на плані літерою А-1, загальною площею 92,3 кв.м, житловою площею 56,6 кв.м та господарські будівлі: Б - льох; В - літня кухня; Г- гараж; З водопровід; 1,2 огорожа; 4 з- замощення. Згідно пункту 3 цього договору продаж вчинено за 149000 грн., з яких 74161 грн. покупець [PERSON] сплатив продавцю [PERSON] повністю до підписання цього договору, а решту в сумі 74839 грн. покупець був зобов`язаний сплатити продавцю до 20 травня 2014 року. Проведення кінцевого розрахунку має бути підтверджено відповідною заявою, яка додаватиметься до цього договору, як його невід`ємна частина. Згідно пункту 6 право власності на житловий будинок , що відчужується, виникає у покупця з моменту повного розрахунку та дня державної реєстрації. Згідно пункту 12 продавець зобов`язується повністю звільнити відчужуваний житловий будинок для вільного та безперешкодного користування ним покупцем, особисто знятися з реєстраційного обліку та передати ключі від житлового будинку до 20 червня 2014 року (а.с.8-9). Також 29 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . кадастровий номер 1414100000:01:016:1443. Згідно пункту 2 цього договору продаж вчинено за 149000 грн., з яких 74161 грн. покупець сплатив продавцю повністю до підписання цього договору, а решту в сумі 74839 грн. покупець був зобов`язаний сплатити продавцю до 20 травня 2014 року. Проведення кінцевого розрахунку має бути підтверджено відповідною заявою, яка додаватиметься до цього договору, як його невід`ємна частина. Згідно пункту 7 право власності на земельну ділянку, що продається, виникає у покупця з моменту повного розрахунку та дня державної реєстрації цих прав. Згідно пункту 12 сторони домовилися про символічну передачу земельної ділянки, а саме: прийняття покупцем примірника цього договору свідчить про те, що передача земельної ділянки відбулася. Продавець передав земельну ділянку покупцю, а покупець відповідно прийняв її 29 січня 2014 року (а.с. 10-11). Зазначені договори купівлі-продажу були нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. Рішенням Слов`янської міської ради від 11 вересня 2015 року № 22-LXXXII-6 [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] міста Слов`янська. 06 квітня 2015 року [PERSON] направляв [PERSON] письмове запрошення протягом одного місяці з дня отримання листа зустрітися в офісному приміщенні приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. для отримання решти грошових коштів за придбані житловий будинок і земельну ділянку та підписання заяви про повний розрахунок за придбані об`єкти нерухомості. Факт відправлення зазначеного запрошення 06 квітня 2015 року та його отримання 16 квітня 2015 року підтверджується відповідно копіями квитанції (а.с.13) та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.14). Крім того, приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. 20 травня 2015 року було передано [PERSON] заяву [PERSON] , яка містила відомості щодо запрошення 03 червня 2015 року з 10 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин до приватного нотаріуса для одержання грошових коштів у сумі 149678 грн. для повного розрахунку за договорами купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, укладених 29 січня 2015 року, що підтверджується копією заяви від 04.06.2015 року (а.с.15), копією листа приватного нотаріуса від 20.05.2015 року (а.с.16) та свідоцтвом приватного нотаріуса від 04.04.2015 року (а.с.17). Згідно копії довідки від 07.04.2015 року № 58/10-148, виданої начальником відділення №1 ПАТЬ «ЕНЕРГОБАК» в м. Слов`янськ 20.01.2014 року на ім`я [PERSON] оформлена кредитна угода 10-003350-01 на суму 75000 грн. на цілі-придбання нерухомості. Станом на 08.04.2015 залишок поточної заборгованості кредиту складає 58984,78 грн. (а.с.18). 18.04.2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. із заявами в порядку ст. 537 ЦК України про прийняття на депозит нотаріуса грошових коштів, як виконання обов`язку перед кредитором (а.с. 155-157, 158-161). Відповідно до копії листа від 23.04.2018 року приватний нотаріус повідомила позивача про відкладення вчинення нотаріальної дії у зв`язку з витребуванням додаткових відомостей (а.с. 162). Згідно копії квитанції №1 від 27.02.2019 року на депозит внесені 149678,00 грн. для передачі [PERSON] з метою виконання зобов`язання позивача як Покупця за договорами купівлі продажу житлового будинку і земельної ділянки. Зазначені обставини спростовують доводи представників відповідача за перинним позовом про відсутність у противної сторони доказів ухилення [PERSON] від отримання грошей. Звертає на себе увагу й суперечливість показань дружина [PERSON] - [PERSON] , яка у судовому засіданні вказала, що 20.05.2021 року [PERSON] ні яких грошей не намагався їм передати, а лише пообіцяв зробити це пізніше. Після цього в судовому засіданні [PERSON] наполягала, що 20.05.2014 року [PERSON] до нотаріуса взагалі не приїжджав. Так саме суд звертає увагу на показання представника [PERSON] - [PERSON] , яка у судовому засіданні підтвердила, що на даний час вона відмовляється від отримання грошових коштів [PERSON] через знецінення гривні по відношенні до долару США. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову ціну. Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. (ст. 657 ЦК) Згідно з положеннями статей 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. (ст. 629 ЦК) Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першої статті 334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону частини 3 і 4 статті 334 ЦК України Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд набуває висновку про наявність підстав для виникнення права власності [PERSON] на спірне майно, оскільки останній реалізував своє право виконати обов`язок боржника шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей на депозит нотаріуса, як і в разі ухилення кредитора від прийняття виконання так і за відсутності представника недієздатного кредитора відповідно до пунктів 2 і 3 частини 1 статті 537 ЦК України. Суд вважає не слушними заперечення представників [PERSON] в цій частині оскільки, відповідно до статей 525, 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 537 ЦК України визначено умови, за яких боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, зокрема в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит (ч.2 ст. 537 ЦК України). Положеннями статей 85, 86 Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, визначено порядок та місце вчинення даної нотаріальної дії. Так, прийняття нотаріусом грошових сум і цінних паперів проводиться за місцем виконання зобов`язання та здійснюється за відповідною заявою заінтересованої особи (боржника) або за заявою ліквідатора громадянина-підприємця, визнаного банкрутом. Така заява реєструється нотаріусом у книзі вхідної кореспонденції і є підставою для вчинення нотаріальної дії. Для вчинення цієї нотаріальної дії нотаріусом відкривається окремий поточний рахунок у будь-якій банківській установі. Державна нотаріальна контора відкриває рахунок для обліку депозитних сум в органах Державного казначейства України. Про надходження грошових сум і цінних паперів нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу, яка оформлюється у вигляді заяви. Повернення грошових сум особі, що внесла їх у депозит, допускається лише за згодою депонента (особи, на користь якої внесено таку суму). Вимога про повернення грошових сум і цінних паперів і згода на їх повернення повинні бути оформлені письмово. Завданням наведених вище норм є захист права добросовісного боржника при ухиленні кредитора від виконання його обов`язків по прийняттю зобов`язання, та з урахуванням тих обставин, що з боку позивача вчинено усі необхідні дії що для належного виконання зобов`язання, у порядку встановленому чинним законодавством внесена відповідна сума у депозит нотаріуса, то наявні підстави для задоволення позовних вимог. Висновки суду відповідають встановленим обставинам та підтверджуються матеріалами справи. Суд не приймає до уваги доводи представників [PERSON] , що останній на момент укладання спірного правочину не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 21 серпня 2018 року [PERSON] визнано недієздатним внаслідок перенесеного ним у 2015 році захворювання лише з дати набрання рішенням законної сили. Судове рішення набуло законної сили 21.09.2018 року, тобто на час вчинення спірних правочинів, а саме 29 січня 2014 року [PERSON] недієздатним визнано не було. Крім того, зі змісту спірних договорів а також з пояснень [PERSON] вбачається, що остання надала письмову згоду на укладання своїм чоловіком вищевказаних правочинів. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Укладені між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29 січня 2014 року відповідають вимогам ст. 657 ЦК України, укладені у письмовій формі, підписані сторонами та посвідчені нотаріально. На підставі викладеного суд доходить висновку, що вимоги [PERSON] щодо виникнення у нього права власності на підставі договорів купівлі-продажу спірного житлового будинку і земельної ділянки є законними і підлягають захисту шляхом визнання за ним право власності на вказане нерухоме майно. Звертаючись до суду з зустрічною позовною заявою, представник [PERSON] , посилаючись на вимоги 203, ч.2 ст. 651 ЦК України, наполягають на тому, що спірні договори не були направлені на настання реальних наслідків; з боку [PERSON] мав місце обман щодо сплати решти грошових коштів, що призвело до моральних страждань та завдало моральної шкоди. Проте, приймаючи до уваги встановлені судом обставини та висновки, що зроблені на їх підставі, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, такими, що у повному обсязі спростовані дослідженими під час судового розгляду справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, частина 4 ст. 267 КПК України вказує, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником [PERSON] - [PERSON] , при зверненні до суду з зустрічним позовом, пропущено строки позовної давності, про застосування яких у судовому засіданні заявив представник [PERSON] - адвокат Прокопцев В.С. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, представникам не заявлено та необґрунтовано поважності причин пропуску такого строку. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved