Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

16.08.2017 р. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (Банк) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості а кредитним договором у сумі 24855,3 доларів США. На обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 22.05.2007 р. між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк», який 09.03.2010 р. перейменований у Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 133/3-4-7. Згідно цьому договору Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20000,0 доларів США зі строком кредитування до 21.05.2017 р. (термін повернення останнього платежу). Незважаючи на прийняті на себе зобов`язання, відповідач умови договору виконує неналежним чином: станом на 19.07.2017 р. Утворилась заборгваність у сумі 24855,3 доларів США, з яких 16994,0 доларів - сума заборгованості за кредитом і 7861,3 доларів - сума заборгованості за відсотами. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору Банко було направлено позичальникові Вимогу про повернення усієї суми кредитних коштів. Ця Вимога відповідачем залишена без виконання. Також свої вимоги позивач обґрунтовує доданими до позовної заяви документами, зокрема, договором кредиту від 22.05.2007 р., розрахунком заборгованості, випискою з особистого рахунку тощо. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинськ від 11.09.2017 р. відкрито провадження у справі без проведення попереднього засідання. У той ж день відповідачу направлено копію ухвали від 01.09.2017 р. та копію позовної заяви з додатками. Справу до розгляду призначалося декілька разів, але у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладався на чергову дату.19.03.2018 р. від представнка позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, про підтримання позовних вимог і про згоду на ухвалення заочного рішення. 14.05.2018 р. відповідач надав Відзив на позов, в якому позовні вимоги Банку не визнає у повному обсягу і посилається на те, що спір між ним та Банком з цього питання вже було розглянуто Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ і 15.07.2014 р. по ньому ухвалено заочне рішення, яке набрало законній сили. Цим рішенням з нього стягнуто решту непогашеного кредиту у розмірі 199 699,08 грн., заборгованість по відсоткам - 92 397,4 грн., сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 16 801,01 грн., пеню за несвоєчасне повернення відсотків - 13 109,83 грн. Вважає, що подання нового позову є порушенням статті 61 Конституції, згідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності за одне й теж правопорушення. Просить також застосувати строк позовної давності як до вимоги про повернення кредиту, так й до вимоги про стягнення неустойки (пені, штрафу) і відмовити у задоволенні позову. 06.06.2018 р. позивачем надано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в який просить, з урахуванням заочного рішення від 15.07.2014р., стягнути з відповідача заборгованість по відсотках в розмірі 4337,13 дол. США (113632,80 грн.); пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1755,86 дол. США (46003,53 грн.). Всього 6092,99 дол. США (159636,33 грн.). 21.06.2018 р. відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, посилаючись на те, що за наявності судового рішення від 15.07.2014 р. ця справа підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Ухвалою суду від 09.07.2018 р. справу закрито на підставі статті 255 ЦПК. Апеляційним судом Дніпропетровської області, який розглядав апеляційну скаргу ПАТ «Урсоцбанк», постановою від 07.11.2018 р. ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержиськ від 09.07.2018 р. скасовано і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 22.01.2019р. представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, заявлені позовні вимоги підтримав. 02.05.2019р. відповідачем суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відсотки та пеня нараховані банком незаконно. 22 серпня 2019 року позивачем подано заяву про зміну ціни позову, яка враховує стягнені на підставі заочного рішення Заводського районного суду від 15.07.2014 року по справі № 2-3580/11. За цією заявою АТ «Укрсоцбанк» просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 10049,13 доларів США, а саме: - по відсотках - 4337,13 дол. США; - 3 % річних на тіло кредиту станом на 19.08.2019 р. - 2704,88 дол. США; - 3 % річних на відсотки станом на 19.08.2019 р. - 1251,26 дол. США; - пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1755,86 дол. США. Суму заборгованості позивач просить стягнути в доларах США, оскільки кредит надавався у цієї валюті. Представником позивача 21.08.2019 року було надано заяву про розгляд справи без участі представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи наявна заява відповідача про розгляд справи без його участі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд прийшов до наступного: Встанволено, що 22.05.2007 р. між сторонами був укладений кредитний договір № 133/3-4-7. Згідно цьому договору Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20000,0 доларів США зі строком кредитування до 21.05.2017 р. (термін повернення останнього платежу). Незважаючи на прийняті на себе зобов`язання, відповідач умови договору виконує неналежним чином: згідно розрахунку, станом на 19.07.2017 р. утворилась заборгованість у сумі 24855,3 доларів США, з яких 16994,0 доларів - сума заборгованості за кредитом і 7861,3 доларів - сума заборгованості за відсотами. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору Банко було направлено позичальникові Вимогу про повернення усієї суми кредитних коштів. Ця Вимога відповідачем залишена без виконання, що спонукало ПАТ «Укрсоцбанк» звернутися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. З урахуванням наявних у справі доказів і на основі правового аналізу взаємовідносин, що склалися між сторонами після ухвалення Заводським районним судом заочного рішення від 15.07.214 р. за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення повної суми заборгованості за кредитом та відсотків за користування ним, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача. При цьому суд входить з наступного. Згідно до статті 526 ЦКУ зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавств. Згідно з частиною першою частиною 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до статті 1049 ЦКУ позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такий самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такий самій кількості, такого самого роду та такої самої якості що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Заявляючи вимогу про стягнення процентів за користування кредитом, позивач виходить з того, що проценти, які передбачені статтею 1048 ЦК України, сплачуються за весь час фактичного користування коштами, тобто до реального виконання боржником свого зобов`язання. Однак, у законодавстві України немає норми, яка б прямо вказувала на те, що усі положення кредитного договору продовжують існувати незалежно від того, що судовим органом прийнято рішення про дострокове стягнення усієї суми кредитного зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Умовами кредитного договору передбачена сплата частки кредиту та відсотків за нього щомісячно до п`ятого числа наступного за розрахунковим місяця. Із наданої Банком Довідки від 19.07.2017 р. (а.с. 18) погашення суми кредиту здійснювалось відповідачем регулярно по жовтень 2009 року включно. За цей час ним сплачено 7531,39 доларі США, у тому числі, на погашення заборгованості за кредитом - 3006,0 доларів і на погашення відсотків - 4525,39 грн. Із припиненням позичальником сплати за кредитним договором Банк 08.02.2013 р. звернувся до суду з позовом про стягнення з нього несплаченої суми кредиту та відсотків за ним, з приводу чого Заводським районним судом 15.07.2014 р. було ухвалено вказане заочне рішення. Цим рішенням з відповідача стягнуто 199699,08 грн, що за курсом на день ухвалення рішення (11,71 грн/дол) становило 17053,71 дол. З урахуванням сплаченої відповідачем суми кредиту (3006,0 дол.) та заочного рішення суму кредиту було закрито. Ухвалення рішення про дострокове повернення всієї суми кредиту означає звільнення боржника від щомісячних платежів, а тому вже не існує підстав для нарахування відсотків, оскільки таки нараховуються на залишок боргу за кредитом. Суд вважає, що первісне кредитне зобов`язання із сплати суми кредиту щомісячно вказаним заочним рішенням суду трансформоване в інше зобов`язання, - одноразову сплату усієї суми боргу. При цьому суд приймає до уваги те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Таким чином, після ухвалення 15.07.2014 р. судом заочного рішення, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах зараз забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно якій право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. А у відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стосовно уточнення позивачем своїх позовних вимог, що викладені у заяві від 22.08.2019р., то вони не підлягають розгляду у данному судовому засіданні, оскільки по своїй суті є новими позовними вимогами і мають інші підстави та предмет. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України підстав для відшкодування позивачу судового збору не має.

Outcome: dismissed