Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

16.12.2015 року до суду надійшов позов, в якому ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.03.2007 року в сумі 24679,46 грн. та судові витрати у розмірі 1218 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору №б/н від 21 березня 2007 року відповідач отримала кредит в сумі 6000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та прийняла на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору відповідач несвоєчасно сплачує кредитні зобовязання, в результаті станом на 31.10.2015 року виникла заборгованість у сумі 24679,46 грн, стягнення якої є предметом позову, яка складається з наступного: 5584,62 грн -заборгованість за кредитом; 17443,44 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина), 1151,40 грн штраф (процентна складова). Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судові засідання представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала у звязку із пропуском строку позовної давності, просила суд застосувати наслідки такого пропуску (а.с.38). Вважає, що строк позовної давності у 3 роки необхідно відраховувати з дати закінчення терміну дії кредитної картки, тобто з вересня 2009 року. Також пояснила, що не має можливості сплачувати заборгованість, оскільки не отримує ніяких доходів. Крім цього, вона сама та її донька мають різні хронічні захворювання, що потребують значних коштів на лікування. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 21.03.2007 року між Закритим акціонерним товариством [PERSON] банк «Приватбанк», назва якого в подальшому була змінена на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК», та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг «Кредитка «Універсальна», «30 днів пільгового періоду» шляхом приєднання в порядку ст. 634 ЦК України до умов, запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви (надалі -Заява), в якій міститься підпис відповідача та зазначено про її ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Памяткою клієнта (а.с.6, 7-12). Відповідно до укладеного договору та Заяви банком 21.03.2007 року відкрито кредитний рахунок та надано відповідачу кредитну картку №4149437300918735 зі строком дії до 31.12.2008 року з базовою відсотковою ставкою в розмірі 3-х відсотків на місяць від залишку заборгованості (а.с.6). В подальшому банком видано відповідачу кредитну картку №4149437317946463 зі строком дії до 30.09.2009 року (а.с.55). З наданої позивачем виписки по рахунку (а.с.71-82) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів на рахунок. Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд зазначає, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст.1066 ЦК України є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст.1069 ЦК України). Відповідно до приписів ч.2 ст.1069 ЦК України права та обов'язки сторін, пов'язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч. 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до Заяви, підписаної позивачем, він ознайомлений та згоден з Тарифами банку. Відповідно до п.2 Умов та Правил надання банківських послуг тарифами є розмір винагороди за послуги Банка, які є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п.8.6. Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. З розрахунку заборгованості (а.с.4, 5) вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість, загальна сума якої станом на 31.10.2015 року становить 24679,46 грн та складається з наступного: 5584,62 грн - заборгованість за кредитом; 17443,44 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина), 1151,40 грн штраф (процентна складова). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання (ст.629 ЦК України). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує умов кредитного договору №б/н від 21.03.2007 року та має заборгованість, яка зазначена позивачем. Суд відхиляє посилання відповідача на пропуск строку позовної давності у звязку із наступним. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В свою чергу, відповідно до п.5.4. Розділу 2 «Правила користування платіжною картою» Умов та Правил надання банківських послуг, що надані позивачем, строк погашення кредиту в повному обсязі встановлено не пізніше останнього дня місяця, який вказано на платіжній карті (в поле MONTH). Відповідно до п.3.1.1. Розділу 2 «Правила користування платіжною картою» Умов та Правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицьовій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місця. Як встановлено судом, строк дії останньої платіжної картки №4149437317946463, яка надана банком відповідачу, закінчився 30.09.2009 року (а.с.55). Таким чином, перебіг строку позовної давності розпочався 01.10.2009 року. Зазначені висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19.03.2014 р. по справі № 6-14цс14 та у постанові від 17.09.2014 року по справі №6-95цс14, які є обовязковим для застосування за правилами ст.360-7 ЦПК України. В той же час, з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.4.5) та виписки по рахунку (а.с.81) вбачається, що відповідачем здійснювалися платежі в рахунок погашення боргових зобовязань вже після закінчення терміну дії картки, а саме: 29.07.2011 року на суму 5400 грн; 10.01.2013 року на суму 150 грн; 23.01.2013 року на суму 250 грн; 08.02.2013 року на суму 250 грн. Факти здійснення вказаних платежів підтверджено в судовому засіданні відповідачем, яка пояснила, що платила кошти, оскільки їй телефонував працівник банку та обіцяв реструктуризацію заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, суд вважає, що дії відповідача по погашенню кредитної заборгованості є свідченням визнання свого боргу та переривають строк позовної давності для його стягнення. Враховуючи, що останній платіж здійснено відповідачем 08.02.2013 року, то строк позовної давності перервано, облік розпочато заново з цієї дати, та його перебіг закінчувався 08.02.2016 року. Оскільки позов предявлено 11.12.2015 року (за поштовою відміткою на конверті), то строк позовної давності позивач не пропустив. Посилання відповідача на тяжкий матеріальний стан та незадовільний стан здоровя не можуть бути прийняті судом, оскільки не передбачені цивільним законодавством як підстава для припинення цивільних обовязків щодо сплати основної кредитної заборгованості та процентів. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє повністю, то з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1218 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved