Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~17.08.2018 до Шполянського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця та мешканця [INFO], не працюючого, на користь позивача, аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх його видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до виповнення повноліття сина [PERSON] до 28 січня 2029 року. В обґрунтування позову, позивач зазначає, що шлюб із відповідачем був зареєстрований 20.11.2010 року у виконкомі Матусівської сільської ради, Шполянського району, Черкаської області, актовий запис про шлюб №20. Від шлюбу є син: [PERSON], [INFO]. Сторони спільно вирішили, що дитина буде проживати із позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] позивачу не надає, отримані прибутки витрачає на власні потреби, не турбуючись про сина, що спонукає її звернутися до суду. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 31.08.2018 року було відкрито провадження та призначено підготовче засідання. У судове засідання позивач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Надав до суду заяву, в якій вказав що позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує, справу просив розглядати без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Надав до суду заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі, справу просив розглядати без його участі. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді\~встановлено,\~що між\~[PERSON],\~[INFO],\~[PERSON],\~ [INFO],\~20.11.2010\~було зареєстровано\~шлюб,\~про що\~20.11.2010\~виконкомом Матусівської\~сільської ради\~ Шполянського\~району Черкаської\~області,\~ в книзі\~реєстрації актів\~про укладення\~шлюбу зроблено актовий запис №20, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-СР №068323 від 20.11.2010 року, Прізвище дружини, після державної реєстрації шлюбу змінилося на [PERSON]. (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження, серія І-СР № 123960 від 15.02. 2011 виданого виконкомом Лебединської сільської ради, Шполянського району Черкаської області у подружжя 28.01.2011 народився син [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень 15.02.2011 зроблено відповідний актовий запис №20. Батьками дитини записані [PERSON], [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки виданої Матусівською сільською радою, Шполянського району, Черкаської області №717 від 16.08.2018 року, [PERSON], [INFO] зареєстрована в [INFO]. На її утриманні знаходиться син [PERSON] 28.01.2011 року. (а.с.7). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно з ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 2,3, ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Судом встановлено, що позивач проживає та зареєстрована за адресою: [INFO]. Разом з нею проживає і син [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою Матусівської сільської ради, Шполянського району, Черкаської області (а.с.7). Таким чином позивач має право звернутися до суду із даним позовом. У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, розмір частки становить ? частина всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено, що прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Згідно з ч.1. ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів щодо його непрацездатності, наявності інших утриманців, більше того повністю визнав позовні вимоги, а тому суд задовольняє позовну вимогу про стягнення аліментів і стягує з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 17.08.2018 до повноліття дитини, [PERSON], тобто до 28.01.2029. З урахуванням обставин справи суд вважає, що саме такий розмір аліментів є справедливим, так як, при такому розмірі аліментів дотримується принцип рівності обовязків батька та матері утримувати дитину до повноліття, а також визначений судом розмір аліментів сприятиме фізичному, духовному і моральному розвитку дитини. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430ЦПК України. Згідно з ч.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору. Оскільки позов задовольняється, у відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 704,80 грн., на користь держави. Що стосується інших судових витрат, в розмірі 350 грн., сплачених юристу за надання правничої допомоги по складанню позовної заяви, суд зазначає наступне. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст.131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.8. ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Суд встановив, що позивачем не було надано належних доказів, які б підтверджували надання йому правової допомоги адвокатом, так само не надано договору про надання правової допомоги, та не підтверджено сплату коштів за надання правової допомоги в розмірі, що зазначений в позовній заяві. Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Проте в даному випадку, витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки відшкодування витрат юристу за надання правничої допомоги по складанню позовної заяви, не передбачено чинним законодавством. Враховуючи викладене та на підставі ч.ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 150,179-184,191 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.5 Закону України «Про судовий збір»,ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141,178, 211,247, 263-265, 273-275, 279 ч.1 ст. 354, ст.430 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved