Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

17.06.2015р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби, Прокуратури Сумської області, Охтирської міжрайонної прокуратури, УМВС України в Сумській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями органів прокуратури та суду у звязку із незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, в подальшому (01.04.2016 р.) збільшивши розмір позовних вимог, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на свою користь 3905141 грн. у відшкодування моральної шкоди. 03.06.2016 р. співвідповідачем у вказаній справі був також залучений Охтирський міськрайонний суд Сумської області. Свої вимоги позивач, посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,\~\~ст.ст.1167, 1176 ЦК України,\~\~обґрунтовував тим, що в період з 10 травня 2002 року по 10 лютого 2015 року відносно нього було застосовано кримінальне переслідування, а саме 12 років 9 місяців 10 днів (153 місяці). Так, 14.03.2002 Охтирський міжрайонний прокурор порушив кримінальну справу №02530007 по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.364 КК України, 30.04.2002 р. відносно позивача порушено кримінальну справу за ч.2 ст.366 КК України , а 10.05.2002 р. [PERSON] було притягнуто в якості обвинуваченого за ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України. 11.05.2002 р. був складений обвинувальний висновок, який направлений до суду і вироком Охтирського районного суду Сумської області від 12.06.2002 р. [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, за яким йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, діяльність яких повязана з виконання адміністративно-розпорядчих обовязків на строк 2 роки 6 місяців. Згідно ст.75 КК України [PERSON] був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, на якого були покладені обовязки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19.09.2002 р. вирок суду першої інстанції залишено без змін. Після цього [PERSON] не міг ніде працевлаштуватися на належну роботу, так як був обмежений вироком обіймати посади та перебував на обліку в органах КВІ. Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справа Верховного Суду України від 11.03.2004 р. було скасовано вирок Охтирського районного суду від 12.06.2002 р. та Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 19.09.2002 р. щодо [PERSON] а справу направлено на нове розслідування. 17.05.2004 року постановою старшого слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальну справу відносно [PERSON] за фактом скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України закрито у звязку із відсутність в його діях складу злочину. 18.05.2004 постановою старшого слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальну справу дії [PERSON] перекваліфіковано з ч.2 ст.366 КК України на ч.1 ст.366 КК України. 26.05.2004 [PERSON] був притягнутий як обвинувачений за ч.1 ст.366 КК України та цього ж дня відібрано від нього зобовязання явки до слідчого. 31.05.2004 р. складений обвинувальний висновок відносно позивача справу направлено до суду. 25.06.2004 р. постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України повернуто прокурору . 05.07.2004 р. вказану кримінальну справу прийнято до провадження старшим слідчим Охтирської міжрайонної прокуратури. 30.07.2004 р. затверджено прокурором обвинувальний висновок відносно [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України та направлено справу до суду. Постановою Охтирського міськрайонного суду від 17.02.2005 р. справа направлена прокурору для проведення додаткового розслідування. 26.12.2005 р. постановою старшого слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальну справу №02530007 за фактом службового підроблення головою СОК «КОЛОС» [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України закрито за недоведеністю вини, та 29.12.2005 р. повідомлено позивача про прийняте рішення. 27.01.2006 р. [PERSON] звернувся до Охтирського міськрайонного суду про поновлення строку для звернення до суду зі скаргою на постанову про закриття кримінальної справи та скасування оскаржуваної постанови від 26.12.2005 р. 25.09.2007 р. постановою Охтирського міськрайонного суду була скасована постанова слідчого від 26.12.2005 р. про закриття кримінальної справи, а кримінальну справу направлено прокурору для відновлення досудового слідства. 29.10.2007 р. постановою старшого слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури закрито вказану кримінальну справу за недоведеністю вини в діях [PERSON] 08.01.2008 р. позивач оскаржив вказану постанову до суду та 04.06.2008 р. за постановою Охтирського міськрайонного суду постанова про закриття кримінальної справи від 29.10.2007 р. скасована а справа направлена прокурору для відновлення слідства. 14.04.2009 р. постановою старшого слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальну справу закрито у звязку з недоведеністю вини [PERSON] 31.07.2009 р. [PERSON] звернувся до суду зі скаргою та вказану постанову та 25.08.2009 р. постановою Охтирського міськрайонного суду оскаржувана постанова слідчого скасована та справу направлено прокурору для відновлення слідства. 02.09.2009р. постановою слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальна справа відносно позивача закрита за недоведеністю вини, яка 15.10.2010 р. була оскаржена [PERSON] до суду та 24.01.2011 р. постановою Охтирського міськрайонного суду постанова слідчого скасована та справу направлено прокурору для відновлення досудового слідства. 20.04.2011 р. постановою слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальна справа відносно позивача закрита за недоведеністю вини яка 11.12.2012 р. була оскаржена [PERSON] до суду та 26.12.2012 р. постановою Охтирського міськрайонного суду постанова слідчого скасована та справу направлено прокурору для відновлення досудового слідства. 22.01.2013 р. було внесено відомості до ЄРДР по даній кримінальній справі та продовжено досудове слідство. 25.05.2013 р. винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, яка 06.11.2013 р. ухвалою Охтирського міськрайонного суду була скасована та кримінальне провадження направлено для додаткової перевірки. 22.07.2014 р. за ухвалою Охтирського міськрайонного суду було зобовязано прокурора вжити заходів щодо належного контролю за діяльністю слідчого щодо розгляду ним питання про наявність підстав для закриття кримінального провадження. 08.08.2014 р. було винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, яку позивач оскаржив 20.10.2014 р. до суду та ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 05.11.2014 р. постанова від 08.08.2014 скасована а матеріали направлені для додаткової перевірки. 10.02.2015 р. було остаточно винесено постанову про закриття кримінального провадження слідчим МВ УМВС України в Сумській області у звязку із відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Завдана шкода позивача полягає у неотриманому заробітку та інших доходах, які він втратив через кримінальне переслідування, був вимушений нести витрати на правову допомогу, зазнав моральної шкоди яка полягає у незаконному позбавленні можливості щодо реалізації життєвих планів, можливості вільно пересуватися. За вироком суду він був позбавлений займати посаду голови СОК «Колос», після скасування вироку касаційною інстанцією, його ніхто не хотів брати на роботу керівником. Погіршились сімейні стосунки позивача, так як його сини мали перешкоди у проходженні військової служби через притягнення батька до кримінальної відповідальності. Через засудження він був обмежений у виборі професії, втрачений дорогоцінний час для карєрного росту, втратив перспективу ділової активності, та реалізації особистих планів, було обмежено його пересування на значний термін. Погіршився його стан здоровя, позивач відчував приниження, безвихідь, безсилля. Моральні страждання тривали на протязі 153 місяців. Тому, посилаючись на висновки судово-психологічної експертизи від 25.02.2016 р., якою визначений розмір його моральної шкоди у сумі 3905141 грн., просив задовольнити його позов у вказаному розмірі. А також відшкодувати витрати на проведення вказаної експертизи. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, крім обставин, зазначених у позові вказав, що він був уповноваженою собою у спілці селян та головою кооперативу, однак через порушення проти нього 14.03.2002 р. кримінальної справи, пішов поголос по селу, його репутація як добропорядної людини постраждала через публікацію у засобах масової інформації про скоєння ним злочину. Він вважав, що коли справу буде передано до суду, то суд розбереться і визнає його невинуватим, однак натомість він був незаконно засуджений, позбавлений права обіймати посади голови кооперативу, тривалий час не міг знайти роботу, а коли мав можливість працювати, то був вимушений звільнятися через те, що досудове слідство продовжувалось після скасуванні вироків суду. Він мав трьох синів, міцну родину, але через ці обставини стосунки у сімї погіршились, його діти мали перешкоди по проходженню військової служби через його судимість. Стан його здоровя погіршився, він мав операції на серці. Через те, що тривалий час питання щодо його непричетності до злочину не вирішувалось органом досудового розслідування, протягом якого він відчував моральні страждання, просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача позов підтримав, посилаючись на те, що позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, незаконно засуджений, був обмежений у праві обіймати посади, у праві вільно пересуватися. Неодноразово кримінальну справу відносно позивача було постановами закрито, однак у порушення вимог діючого на той час ККПК України 1960 року позивач не був повідомлений вчасно про прийняте рішення, через що суди поновлювали позивачеві строк для оскарження постанов та скасовували незаконні постанови відносно [PERSON]. Кримінальне переслідування тривало 12 років 9 місяців 10 днів, що призвело до незворотних наслідків для позивача, який зазнав моральних страждань. Представник відповідача прокуратури Сумської області [PERSON] в судовому засідання проти позову заперечувала частково, посилаючись на те, що кримінальне переслідування відносно [PERSON] тривало лише 64 місяці, тобто у період перебування позивача під слідством та судом, та ним безпідставно заявлено вимоги щодо стягнення моральної шкоди у період з моменту винесення постанови про закриття кримінальної справи щодо нього і до моменту прийняття кримінальної справи слідчим після скасування судом постанови та відновлення досудового слідства. Розмір моральної шкоди, визначений за висновком судово-психологічної експертизи є значно завищеним, а позовні вимоги є обгрунтованими в частині стягнення моральної шкоди, виходячи із мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством та судом. Представник відповідача УМВС України в Сумській області в судове засідання не зявився, просив розглянути справу у його відсутності, надав до суду письмові заперечення, просив у задоволенні позову відмовити, в яких зазначив, що позивач у порушення встановленого порядку не звернувся із відповідною заявою до органу який закрив кримінальне провадження щодо відшкодування йому шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Крім того, вважає, що позивач не подав жодного доказу у підтвердження розміру моральної шкоди, та звертає увагу суду, що розмір моральної шкоди повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Представник відповідача Охтирського міськрайонного суду Сумської області в судове засідання не зявився, просив розглянути справу у його відсутності, своєї позиції щодо вказаного спору не виклав. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань чи пояснень до суду не надав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, судом встановлені такі факти і відповідні їм обставини. 14 березня 2002 року за ознаками ч.2 ст.364 КК України Охтирським міжрайонним прокурором проти [PERSON] було порушено кримінальну справу №02530007 (а.с.5 т.1). 25.04.2002 р. винесена постанова слідчим Охтирської міжрайонної прокуратури про притягнення [PERSON] як обвинуваченого і предявлено йому обвинувачення за ч.2 ст.364 КК України , яка оголошена позивачу 26.04.2002 (а.с.6 т.1), і цього ж дня обрана [PERSON] підписка про невиїзд (а.с.7 т.1). 10.05.2002 р. [PERSON] було притягнуто в якості обвинуваченого за ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України (а.с.8,9 т.1). 11.05.2002 р. був складений обвинувальний висновок відносно [PERSON] (а.с.10-13 т.1), який направлений до суду і вироком Охтирського районного суду Сумської області від 12.06.2002 р. [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, за яким йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, діяльність яких повязана з виконання адміністративно-господарських обовязків на строк 2 роки 6 місяців. Згідно ст.75 КК України [PERSON] був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, на якого були покладені обовязки повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи і періодично зявлятись до КВС для реєстрації (а.с.14,15 т.1). Вказаний вирок набрав законної сили за ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19.09.2002 р. Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справа Верховного Суду України від 11.03.2004 р. було скасовано вирок Охтирського районного суду від 12.06.2002 р. та Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 19.09.2002 р. щодо [PERSON], а справу направлено на нове розслідування (а.с.16,17 т.1). [PERSON] був знятий з обліку в Охтирському міжрайонному відділі кримінально-виконавчої інспекції з 11.03.2004 р. згідно Ухвали Верховного Суду України (а.с.18 т.1). 17.05.2004 року постановою старшого слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальну справу відносно [PERSON] за фактом скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України закрито у звязку із відсутність в його діях складу злочину (а.с.19 т.1).. 18.05.2004 постановою старшого слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури дії [PERSON] перекваліфіковано з ч.2 ст.366 КК України на ч.1 ст.366 КК України (а.с.20 т.1). 26.05.2004 [PERSON] був притягнутий як обвинувачений за ч.1 ст.366 КК України (а.с.21 т.1) та цього ж дня відібрано від нього зобовязання явки до слідчого (а.с.22 т.1). 31.05.2004 р. складений обвинувальний висновок у кримінальній справі № 02530007 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України та направлено до суду (а.с.23-25 т.1). 25.06.2004 р. постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України повернуто прокурору (а.с.26 т.1). 05.07.2004 р. кримінальну справу №02530007 прийнято до провадження старшим слідчим Охтирської міжрайонної прокуратури для проведення досудового слідства (а.с.27 т.1). 30.07.2004 р. прокурором затверджено обвинувальний висновок відносно [PERSON], обвинуваченого за ч.1 ст.366 КК України та направлено справу до суду (а.с.28-31 т.1). Постановою Охтирського міськрайонного суду від 17.02.2005 р. кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України направлена прокурору для проведення додаткового розслідування (а.с.33 т.1). 12.05.2005 р. старший слідчий Охтирської міжрайонної прокуратури виніс постанову про прийняття кримінальної справи №02530007 до свого провадження та проведення досудового слідства (а.с.34 т.1). 26.12.2005 р. постановою старшого слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальну справу №02530007 за фактом службового підроблення головою СОК «Колос» [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України закрито за недоведеністю вини (а.с.35-37 т.1). 25.09.2007 р. постановою Охтирського міськрайонного суду була скасована постанова слідчого від 26.12.2005 р. про закриття кримінальної справи №02530007, та кримінальну справу направлено прокурору для відновлення досудового слідства (а.с.38-39 т.1). 06.10.2007 р. кримінальна справа № №02530007 прийнята до провадження старшим слідчим прокуратури (а.с.40 т.1). 29.10.2007 р. постановою старшого слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури закрито вказану кримінальну справу №02530007 за недоведеністю вини в діях [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України (а.с.41-43 т.1). 04.06.2008 р. за постановою Охтирського міськрайонного суду постанова від 29.10.2007 р про закриття кримінальної справи відносно [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України скасована, а справа направлена прокурору для відновлення слідства (а.с.44 т.1). 14.04.2009 р. постановою старшого слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальну справу №02530007 прийнято до провадження (а.с.45 т.1). 14.04.2009 р. постановою старшого слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальну справу закрито у звязку з недоведеністю вини [PERSON] 31.07.2009 р. [PERSON] (а.с.46-48 т.1). 31.07.2009 р. [PERSON] звернувся до суду зі скаргою та вказану постанову та 25.08.2009 р. постановою Охтирського міськрайонного суду оскаржувана постанова слідчого скасована та справу направлено прокурору для відновлення слідства (а.с.49 т.1) . 02.09.2009 р. постановою слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальна справа №02530007 відносно позивача закрита за недоведеністю вини у скоєнні злочину за ч.1 ст.366 КК України (а.с.50-52 т.1) 15.10.2010 р. [PERSON] оскаржив постанову слідчого від 02.09.09 до суду та 24.01.2011 р. постановою Охтирського міськрайонного суду постанова слідчого про закриття кримінальної справи №02530007 скасована та справу направлено прокурору для відновлення досудового слідства (а.с.53-54 т.1). 14.03.2011 р. старший слідчий Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальну справу №№02530007 прийняв до свого провадження (а.с.55 т.1). 20.04.2011 р. постановою слідчого Охтирської міжрайонної прокуратури кримінальна справа відносно [PERSON] №02530007 закрита за недоведеністю вини (а.с.56-58 т.1). 11.12.2012 р. [PERSON] оскаржив постанову слідчого від 20.04.2011 р. до суду та 26.12.2012 р. постановою Охтирського міськрайонного суду вказана постанова слідчого про закриття кримінальної справи №02530007 відносно [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України скасована та справу направлено прокурору для відновлення досудового слідства (а.с.59-60 т.1). 22.01.2013 р. було внесено відомості до ЄРДР за №12013200060000132 за правовою кваліфікацією по ч.1 ст.366 КК України за фактом підроблення протоколу зборів членів правління СОВ «Колос» (а.с.61 т.1) та по даній кримінальній справі продовжено досудове слідство (а.с.62 т.1). 25.05.2013 р. старший слідчий СВ Охтирського МВ УМВС України в Сумській області виніс постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12013200060000132 у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (а.с.63 т.1). 06.11.2013 р. ухвалою Охтирського міськрайонного суду постанова від 25.05.2013 р. про закриття кримінального провадження була скасована за скаргою [PERSON] та вказане кримінальне провадження направлено для додаткової перевірки (а.с.64 т.1). 22.07.2014 р. за ухвалою Охтирського міськрайонного суду було зобовязано прокурора вжити заходів щодо належного контролю за діяльністю слідчого щодо розгляду ним питання про наявність підстав для закриття кримінального провадження (а.с.65 т.1). 08.08.2014 р. слідчим СВ Охтирського МВ УМВС України в Сумській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12013200060000132 від 22.01.2013 у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (а.с.66,67 т.1). Вказану постанову слідчого Кравченко М.Г. оскаржив до суду 20.10.2014 р. та ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 05.11.2014 р. постанова від 08.08.2014 скасована, а матеріали направлені для додаткової перевірки (а.с.68 т.1). 10.02.2015 р. слідчим СВ Охтирського МВ УМВС України в Сумській області винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12013200060000132 від 22.01.2013 у звязку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (а.с.69-70 т.1). Отже, судом встановлено, що під час проведення додаткового розслідування неодноразово кримінальна справа закривалась у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, однак за скаргами [PERSON], які задовольнялись судом, вказані постанови скасовувались та досудове розслідування\~\~поновлювалось. Відповідно до\~\~ч.ч.1, 2, 7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,\~\~відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:\~\~незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною\~\~2 статті 2 вказаного Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються і моральна шкода (ч. 5 стаття 3). Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 вищевказаного Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру ( стаття 4 ). Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством ( ч. 2 ). Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом ( ч. 3 ). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» \~судам роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.\~\~ Таким чином, враховуючи вищевказані норми закону та встановлені обставини, тривалість страждань позивача в зв'язку з незаконним порушенням проти нього кримінальної справи за ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, та дії якого в подальшому були кваліфіковані за ч.1 ст.366 КК України та остаточно кримінальне провадження закрите 10.02.2015 року у зв'язку з відсутністю в діяння складу злочину, її тривале розслідування, незаконне засудження за вироком, який набрав чинності 19.09.2002 р. та виконувався до 11.03.2004 р., коли були обмежені його права на зайняття певних посад, застосування запобіжних заходів до нього (підписка про невиїзд), суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди,\~\~яка була\~\~йому заподіяна\~\~внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення його можливостей реалізовувати свої звички і бажання, погіршення відносин з оточуючими людьми, в тому числі із членами сімї, а також призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, обставини щодо спричинення моральної шкоди позивачеві були підтверджені показами свідка [PERSON], який показав, що протягом усього часу кримінального переслідування [PERSON] він, як товариш, підтримував позивача, допомагав йому відстоювати та захищати свої права, бачив, як порушився звичний уклад життя [PERSON], як він був вимушений прикладати зусиль, щоб відновити своє чесне імя, були зіпсовані стосунки у його родині, він, як батько не приділяв уваги дітям, не міг належним чином утримувати свою родину, тощо. Свідок [PERSON], який є сином позивача у суді також показав, що після притягнення батька до кримінальної відповідальності, він не відчував батьківської турботи щодо себе, оскільки батько постійно був знервований, погіршився його характер, були негаразди у родині, мати хотіла розірвати шлюбні стосунки із батьком. Частково підтверджено спричинення позивачеві моральної шкоди і висновками судово-психологічної експертизи від 25.02.2016 р., із якої встановлено, що внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, застосування запобіжних заходів, відбування покарання - у життєдіяльності [PERSON] виникли значні перешкоди, які спричинили для нього неможливість задовольнити актуальні для нього потреби в активній і продуктивній життєдіяльності, в репутації порядної людини, благополуччі сімї. Неможливість реалізації указаних потреб зумовила виникнення у нього психологічно складних, інтенсивних, стійких та довготривалих негативних переживань (моральних страждань), а необхідність подолання зазначених перешкод й відновлення звичного рівня життєдіяльності вимагали від нього надлишкових зусиль, що спричинило йому фізичних страждань через порушення стану здоровя (а.с.156-184 т.1). При цьому в порушення вимог статті 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яка зобов'язує\~\~орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора або суд, у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону\~\~роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди, слідчі, які\~закривали кримінальну справу відносно позивача за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України обов'язок не виконали. Проте, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Згідно із положенням ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яка чітко вказує період\~\~присудження моральної шкоди, а саме - перебування під слідством та судом, наразі встановлено, що позивач перебував під слідством та судом у період часу: - з 14.03.2002 по 26.12.2005 року 3 роки 9 міс 12 днів; - з 06.10.2007 р. по 29.10.2007 р. 24 дні - з 14.04.2009 р. по 14.04.2009 р. 1 день - з 25.08.2009 р. по 02.09.2009 р. 14 днів - з 14.03.2011 р. по 20.04.2011 1 міс 6 днів - з 22.01.2013 р. по 25.05.2013 р. 4 міс 3 дні, - з 06.11.2013 р. по 08.08.2014 р. 9 місяців 2 дні - з 05.11.2014 р. по 10.02.2015 р. 3 місяці 5 днів , - а всього - 64 місяці 7 днів. При цьому суд відхиляє доводи позивача щодо перебування його під кримінальним переслідуванням у період часу, коли кримінальне провадження було закрите, тобто досудове слідство не здійснювалось, та у період часу розгляду судом скарг позивача на постанови про закриття кримінального провадження. Так, постанови про закриття кримінального провадження щодо [PERSON] оскаржувались тільки [PERSON] та судом не встановлено, що у цей час здійснювались будь-які процесуальні дії чи приймались рішення щодо [PERSON], які дають підстави позивачеві на відшкодування шкоди у випадках, передбачених ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Розмір моральної шкоди, яка завдана позивачу, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню за час перебування під слідством чи судом виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом . При розрахунку моральної шкоди суд враховує встановлений законодавством розмір мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення. Згідно ст.. 8 ЗУ «Про державний бюджет на 2016 рік», мінімальна заробітна плата в місячному розмірі з 01 травня 2016 року становить 1450 грн. Оскільки суд встановив, що позивач перебував під слідством та судом на протязі 64 місяців та 7 днів, то розмір моральної шкоди, яка повинна бути стягнута на користь позивача складає (64 місяців х 1450 грн. = 92800 грн. + 48,33 грн.\~\~(середньоденний розмір мінімальної заробітної плати) х 7 днів = 338,31 грн. ) 93138,31 грн. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи характер і тривалість страждань позивача та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вказаний розмір моральної шкоди у 93138 грн. 31 коп. \~буде достатнім для відновлення немайнових втрат\~\~[PERSON] Суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, та який обґрунтовує висновком судово-психіатричної експертизи - не є доведеним у заявленому розмірі, оскільки вказаний висновок, який базується на загальнонаукових психологічних методах та застосованих при тому спеціальних методиках, та оцінюється судом у сукупності із іншими дослідженими у суді доказами і не може мати перевагу перед іншими належними і допустимими доказами. Оскільки позивачем не у повній мірі доведено глибину його моральних страждань та суттєвість вимушених змін у його житті внаслідок перебування під слідством та судом, тому вимога про стягнення моральної шкоди у сумі 3905141 грн. є занадто перевищена, та не відповідає вимогам розумності і справедливості. Інші, досліджені судом докази, що надані позивачем, такі як довідка Охтирського МРЦЗ про не перебування [PERSON] на обліку в 2004-2005 р.р. та неотримання ним допомоги (а.с.113 т.1), копії статей у засобах масової інформації щодо причетності [PERSON] до скоєння злочину (а.с.50,51 т.2), окремі постанови суду (а.с.52,53 т.2) на встановлені обставини судом щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягнення на користь позивача, не впливають. Не заслуговують на уваги доводи представника відповідача УМВС України в Сумській області щодо безпідставності звернення позивача до суду, бо ним не був використаний передбачений порядок звернення із заявою про відшкодування шкоди до органу що постановив рішення про закриття кримінального провадження. Так статтею 124 Конституції України\~передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 55 Конституції України\~закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина. Будь-яка особа, яка вважає своє право порушеним, має можливість звернутись за судовим захистом.\~Стаття 55 Конституції України\~гарантує кожному право на звернення до суду та на розгляд його вимог, не залежно від того, чи були дотримані формальні процедури, якими врегульовано спірні відносини сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до\~ ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При цьому,\~стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод\~визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи, упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Європейський суд з прав людини у справі\~Golder\~v.the\~United\~King-dom (1975) зауважив, що процесуальні гарантії, визначені в статті 6 стосовно справедливості, публічності та негайності, втрачають сенс за відсутності захисту передумов для дотримання цих гарантій, а саме - доступу до суду. Суд встановив це як невідємний аспект гарантій, визначених у статті 6, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавільної влади, які є основою більшої частини Конвенції. Отже, частина 1 статті 6 гарантує кожному право на подання до суду будь-яких позовів стосовно їхніх цивільних прав та обовязків (рішення у справі Golder v. the United\~King-dom(1975), п. 28-36). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У цьому ж рішення Європейський суд наголошує, що однією з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до процедури з усіма атрибутами судової форми контролю: держава не може обмежити або скасувати судовий контроль у певних сферах. Зацікавлена особа повинна мати можливість розгляду своєї справи в суді без надмірних правових чи практичних перепон: ускладнених чи формалізованих процедур прийняття та розгляду позовних заяв і таке інше. Відмова в правосудді забороняється. Крім того, суд зауважує, що відповідно до приписів пп. 1 ч. 1 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03 серпня 2011 № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Отже, стягнення коштів на відшкодування завданої позивачу шкоди має бути здійснене шляхом їх списання з відповідного рахунку Державного бюджету. З огляду на зазначене, суд вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню заявлені позовні вимоги доУМВС України в Сумській області, Прокуратури Сумської області, Охтирської місцевої прокуратури, Охтирського міськрайонного суду Сумської області, як заявлені до неналежних відповідачів. Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат на користь позивача за оплату судово-психологічної експертизи, судом встановлено, що оплата здійснена не позивачем [PERSON], а [PERSON] (а.с.48 т.2), хоча судом був покладений обовязок здійснити оплату експертизи на позивача [PERSON], тому, в даному разі, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд позбавлений можливості вирішити питання щодо компенсації судових витрат, понесених позивачем, оскільки доказів понесення судових витрат саме позивачем, суду не представлено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial