Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

15 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому прохає суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік. Свої вимоги мотивує тим, що в належному їй на праві власності будинку зареєстрована її племінниця. З січня 2010 року остання постійно проживає в Автономній Республіці Крим, не сплачує за квартиру, не несе витрат по оплаті комунальних послуг, не бере участь у догляді за будинком, але з реєстрації добровільно не знялась, тому вона змушена звернутись до суду. Позивачка до суду не з'явилась, подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачка також до суду не з'явилась, надала заяву, в якій позов визнала повністю, просила розглянути справу у її відсутності (а.с.16). Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами виник житловий спір. Даний спір регулюється ст. ст. 150, 156 ЖК України , ст. 29 ч.1, ст. 310 ч.2, ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 310 ч. 2 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачці на праві особистої власності належить житловий будинок, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 27.04.1971 року (а.с.9). У вказаному будинку зареєстрована позивач, її чоловік та її племінниця, відповідачка по справі [PERSON] (а.с.11 - 13). [PERSON] з січня 2010 року постійно проживає в [ADDRESS], ніякої участі в утриманні будинку не приймає, ним не користується і її речей в будинку не має, що підтверджується актами обстеження житлово-комунальних послуг, складеними 01.12.2014 року та 08.12.2014 року головою квартального комітету №10 Лазоренком О.Ф. з участю мешканців сусідніх будинків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17, 18). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією. Реєстрація [PERSON] за місцем проживання в належному позивачці на праві особистої приватної власності будинку створює для неї перешкоди реалізації прав власності. Добровільно з'явитись до м. Ромни для зняття з реєстрації за місцем проживання в будинку [PERSON] відмовляється. Оскільки відповідачка з січня 2010 року не проживає в належному позивачці на праві власності жилому будинку, то згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України вона втратила право на користування цим житлом, так як відсутня за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік.

Outcome: approved