Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

17.10.2016 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно сина, [PERSON] [INFO]. Посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та в шлюбі народила сина, [PERSON] . 22.04.2015 року шлюб між ними був розірваний. Після народження сина відповідач її та сина у пологовому будинку не відвідував, сина з пологового будинку не забирав, ніколи не цікавився здоров»ям та розвитком малюка, не утримував матеріально та з самого народження сина до теперішнього часу не бачив його. Відповідач надав їй нотаріально посвідчену згоду на позбавлення його батьківських прав відносно сина. 04.11.2016 року позивач доповнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму починаючи з дня пред»явлення позову до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Щодо позбавлення його батьківських прав заперечував. Щодо стягнення аліментів на утримання сина, просив стягнути з нього аліменти у розмірі меншому ніж просить позивач, оскільки він проживає у фактичному шлюбі з жінкою і в них скоро народиться дитина. Пояснив суду, що він дійсно з самого народження сина не бачив та ніколи не цікавився сином, його здоров»ям та розвитком, не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, не придбавав для сина, як для новонародженого речі, іграшки, ніколи не відвідував сина. Пояснив, що його матір надавала сину матеріальну допомогу, за весь період з дня народження сина дала позивачці 3 300 грн. , а також провідує онука. Він грошей на утримання сина не надавав. У 2014 році він перебував в АТО , бачив сина з далеку у колисці, коли позивач з ним була на прогулянці. Він дійсно писав заяву про те, що згоден і з тим, щоб його позбавили батьківських прав, але зараз передумав ,бо вважає, що з часом він відчує почуття до свого сина. Після судового засідання , у грудні 2016 року та січні 2017 року він передавав для сина дві іграшки. Позивач не перешкоджала йому бачитись із сином, а тому він нікуди не звертався з приводу надання йому дозволу на побачення із сином. Представник відповідача просив частково задовольнити позовні вимоги, тільки в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина підлягають задоволенню, оскільки відповідач самоусунувся від виховання та матеріального утримання сина. Щодо стягнення аліментів, то розмір аліментів , які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина, повинен визначити суд. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази суд дійшов до наступних висновків. Установлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 12.10.2013 року. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22.04.2015 року шлюб між ними розірваний. [INFO] у них народився син, [PERSON]. На час народження сина сторони припинили сімейні та подружні стосунки, що підтверджується поясненнями сторін у справі. З самого народження сина, відповідач не виконує батьківські обов»язки щодо нього. Відповідач з часу народження сина жодного разу сина не бачив, не надає матеріальної допомоги на його утримання , не цікавиться розвитком дитини, не піклується про сина, тоді як жодних перешкод у спілкуванні з сином йому позивач не створює, що підтвердив у судовому засіданні відповідач. Відповідач не надав суду жодного доказу у підтвердження того, що він протягом 2014 року перебував у зоні АТО, однак навіть якщо відповідач і перебував у зоні АТО , ця обставина не звільняла його від виконання батьківських обов»язків та не перешкоджала надавати матеріальну допомогу на утримання сина, цікавитись життям сина. Протягом розгляду справи у суді відповідач також не цікавився життям сина, не надавав матеріальну допомогу на його утримання, а придбання для сина у грудні 2016 року та січні 2017 року по одній іграшці не свідчить про те, що відповідач належним чином виконує батьківські обов»язки, що він любить сина, відчуває батьківські почуття до дитини . Частиною 1 ст. 164 СК України передбачений перелік обставин, при наявності хоч однієї із них, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : 1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров»я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» 15. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток сина , його життям , підготовку до самостійного життя , не забезпечує необхідного харчування , не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не спілкується з сином , та не бачив сина з самого дня його народження. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 337 від 22.11.2016 року є доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина, [PERSON] [INFO]. Суд не приймає заперечення відповідача та його представника в частині позбавлення батьківських прав відповідача з посиланням на те, що у майбутньому, можливо, відповідач схаменеться та знайде можливість для спілкування із сином, оскільки на час розгляду справи жодних дій щодо зближення з сином, прийняття участі у його вихованні та житті відповідач не здійснив. На час ухвалення рішення суду він так і не зустрівся із сином. За таких обставин суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача. Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача від утримання сина, а тому вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, які відповідач повинен сплачувати на утримання сина, суд виходить із того, що позивач не надала суду доказів того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку( доходу). Будь-яких доказів того, що відповідач працює та має відповідний розмір заробітної плати матеріали справи не містять. За таких обставин суд приходить до висновку , що аліменти на утримання сина відповідач повинен сплачувати у розмірі ? частини всіх видів його заробітку ( доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для відповідного віку дитини. Ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів 04.11.2016 року, а отже саме з цієї дати необхідно стягнути з відповідача аліменти. Підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати пов»язані зі сплатою судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., так як суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів, судовий збір у розмірі 64 0грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial