Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

17.02.2014 р. позивач ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що 14.11.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R53700356001В, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 58700,00 грн. під 33,00% річних з кінцевим терміном повернення 14.11.2016 р. Позивач виконав свої зобов'язання за даним кредитним договором надавши відповідачці кредит у вищевказаному розмірі. Відповідачка зобов'язалася повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки визначені договором. Посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 27.01.2014 р. має заборгованість в загальному розмірі 63961,63 грн., позивач просить стягнути з неї вказану заборгованість на свою користь. В судове засідання позивач свого представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. 28.04.2014 р. представник позивача подав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставила. У зв'язку з тим, що розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши позицію позивача, знаходить можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.11.2012 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R53700356001В, за яким банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 58700,00 грн. з кінцевим терміном повернення 14.11.2016 р. зі сплатою відсотків у розмірі 33% річних. В свою чергу відповідачка зобов'язалася прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі. За змістом частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 536 ЦК України встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У силу ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором від 14.11.2012 р. №R53700356001В перед відповідачкою виконав в повному обсязі, та надав останній грошові кошти в розмірі обумовленому договором. Відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредиту у встановлені терміни, сплати процентів за користування кредитом та інші зобов'язання за договором і має прострочену заборгованість. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Відповідно до розрахунків доданих до позовної заяви станом на 27.01.2014 р. заборгованість відповідачки [PERSON] перед позивачем ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором від 14.11.2012 р. №R53700356001В становить 63961,63 грн., в тому числі: сума простроченої заборгованості за кредитом - 4037,24 грн., сума поточної заборгованості за кредитом - 48735,74 грн., сума заборгованості за відсотками за період з 18.08.2013 р. по 17.01.2014 р. - 7292,32 грн., пеня - 3896,33 грн. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Положеннями ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, згідно ч. 2 ст. 1048 ЦК України, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, виходячи із вищенаведених положень закону, а також беручи до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини, суд знаходить вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором від 14.11.2012 р. №R53700356001В в загальному розмірі 63961,63 грн. обґрунтованими, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 639,62 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved