Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

15.09.2016 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив надати позивачу дозвіл на реєстрацію місця проживання її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з нею за адресою: [ADDRESS], без згоди батька дитини [PERSON], що зареєстрований за адресою: [INFO]. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що з 17.12.2005 по теперішній час сторони перебувають у шлюбі, від якого 22.09.2015 р. народилася донька [PERSON]. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не здійснює, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Зазначає, що дитина постійно проживає з позивачем, який піклується про неї, повністю матеріально та морально утримує, доглядає за ним, займається її вихованням, проте зареєструвати місце проживання дитини не може, оскільки відносини з відповідачем не підтримуються, батько не надає згоду на реєстрацію місця проживання дитини. Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Треті особи подали заяви про розгляд справи за наявними матеріалами справи за відсутності представників, при вирішенні спору покладалися на розсуд суду. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне: Позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.12.2005 р. по теперішній час, від якого у них 22.09.2015 р. народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №560331, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану По місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки інтереси дитини [PERSON] підлягають захисту, з наступних міркувань. Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.8 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Відповідно до ч.ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно з ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Відповідач по справі [PERSON], як вбачається із матеріалів справи, із дружиною та донькою відносини не підтримує, а відтак позивач немає можливості отримати від відповідача дозвіл на реєстрацію місця проживання їх доньки за адресою мешкання позивача. З наведених обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved