Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

15 липня 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. 22 липня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 листопада 2009 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають одну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося через безвідповідальну поведінку відповідача. Під час спільного проживання між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. З травня 2019 року сімейні відносини між ними були фактично припинені.\~ Вони з відповідачем втратили один до одного почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Тому вона вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її волі та інтересам, у зв`язку з чим змушена звернутись до суду з відповідним позовом. 20 вересня 2019 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище, набуте при реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». /а.с. 19/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу неодноразово судом направлялися судові повістки про день та час розгляду справи на адресу його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України та на адресу його фактичного місця проживання, однак до суду повернулися конверти з довідкою Укрпошти: «за зазначеною адресою не проживає» /а.с.28-29/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, відповідач [PERSON] був повідомленим про день та час розгляду справи телефонограмою, однак у судове засідання не з`явився, про поважність своєї неявки не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався /а.с.25/. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини його неявки неповажними і тому судове засідання відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України проведено у відсутність відповідача. Судом були\~ встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 14 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №270 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. /а.с.6-7/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання\~\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей,\~\~ що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час\~ розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved