Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

16 квітня 2019 року [PERSON] (далі-позивач) звернулася до Малинського районного суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг» ( далі -відповідач) з вищезазначеними вимогами Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 10 квітня 2017 року працювала в ТОВ «Альянс Холдинг» на посаді касира торгівельної зали. 05 березня 2019 року її було звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). З формулюванням підстави звільнення позивач не погоджується, оскільки виявлення факту використання [PERSON] бонусних балів з картки лояльності постійного клієнта було здійснено у її відсутність, про розслідування даного правопорушення їй нічого невідомо. Позивач вважає недоведеними обставини її звільнення за п.2 ст. 41 КЗпП України. Просить визнати причину формулювання звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України невірною, змінити причину формулювання звільнення на п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позов підтримали повністю. Представник відповідача Безродний А.Ю. заперечив щодо заявлених позовних вимог.. Пояснив , що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, а саме, що суд не вправі визнати причину формулювання звільнення невірною. Щодо зміни формулювання причини звільнення на п.1 ст. 36 КЗпП України потрібне обов`язкове попереднє звернення працівника до роботодавця. Такого звернення від [PERSON] відповідач не отримував. Окрім того, [PERSON] було правомірно звільнено з посади, оскільки вона була працівником, з яким було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, та в подальшому у роботі якого було виявлено зловживання, а саме: використання картки лояльності клієнта з метою матеріального збагачення. Також позивач власноруч написала пояснювальну записку, у якій зазначила, що саме вона у клієнтів знімала бали, а знижку забирала собі. Заслухавши учасників справи, дослідивши обставини справи на підставі наявних доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07 квітня 2017 року позивача було прийнято на роботу на посаду касира зали АЗС R4044 з 10 квітня 2017 року, що підтверджується копією витягу з Наказу про прийняття на роботу (а.с. 12). 04 березня 2019 року [PERSON] звільнено з посади касира зали АЗС R4044 з 05 березня 2019 року у зв`язку з втратою довіри , відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України, що підтверджується копією Наказу №SR-OC-0402 (а.с. 20). В матеріалах справи наявна копія договору про повну матеріальну відповідальність від 06 квітня 2017 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг», відповідно до якого працівник, працюючи у власника на посаді касира торгівельної зали та виконуючи роботу, безпосередньо пов`язану з прийомом, здачею, зберіганням та продажем матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення довірених йому підприємством матеріальних цінностей. ( а.с.19) Відповідно до п.2 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Пунктом 28 Постанови Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до службової записки Начальника АЗС 4044 Іванченко М.Л. , працівниками відділу фінансово-економічної безпеки на АЗС 4044 від 11.02.2019 року виявлено порушення касової дисципліни [PERSON] , яка з метою власного збагачення списувала бали з карток лояльності клієнтів, без їх відома та використовувала кошти, передбачені для клієнтів у якості знижки, у власних цілях. ( а.с.20). В матеріалах справи наявна пояснювальна записка [PERSON] . наступного змісту: «Я, [PERSON] 11.02.2019 об 11:29 та 13:44 у клієнтів знімала бали та знижку і забирала собі». ( а.с.19). Факт написання даної розписки позивачем не заперечується та підтверджується оригіналом розписку дослідженої в ході судового засідання. Отже, матеріалами справи підтверджено факт вчинення [PERSON] дії, а саме списання балів із карток клієнтів, що дає підстави для втрати довір`я до неї. Враховуючи, те, що позивач була працівником, який безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності, та з якою було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, то причина звільнення останньої є законною та обґрунтованою. Окрім того, позивач власноруч написала пояснення, у яком підтвердила факт вчинення правопорушення. Отже, вимога позивача про зміну причини формулювання звільнення на п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін, не підлягає до задоволення. Також суд зауважує, що позивач не зверталась до роботодавця із заявою про припинення трудового договору за угодою сторін. Що стосується вимоги позивача про визнання причини формулювання звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України невірною, необхідно зазначити, що діюче трудове законодавство не передбачає такого способу судового захисту, як визнання причини формулювання невірною. Позивач зауважила, що відповідачем не доведено яких саме збитків зазнав останній у зв`язку з її діями, які стали підставою для втрати довіри. Дане твердження не заслуговує на увагу, з огляду на наступне. Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Відповідна правова позиція з цього приводу, висловлена в Постанові ВСУ у справі № 6-100цс16. Таким чином суд приходить до висновку, що заявлений позов є необґрунтованим та в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed