overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

15.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кривобалківської сільради Миколаївського району Миколаївської області про визначення додаткового тримісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася [INFO] року після смерті його матері [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є спадкоємцем померлої за законом. Однак, він не подав своєчасно заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, оскільки вважав себе таким, що прийняв її, так як фактично з червня 2009 року проживав разом із хворою матір'ю в [ADDRESS] до смерті останньої. В судове засідання позивач не з'явився, надавши письмову заяву про підтримання позову і з клопотанням розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився і також клопотав про розгляд справи за його відсутності. Одночасно подав письмову заяву про визнання позову. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Позивач є сином [PERSON]. (а.с. 5) [INFO] року [PERSON] померла у віці 79 років в с. Подимове Миколаївського району Миколаївської області. (а.с. 4) Після смерті [PERSON] у позивача, як спадкоємця першої черги за законом, в силу ст. ст. 1261, 1268 ч. 1 ЦК України, виникло право на спадкування і прийняття спадщини. Однак позивач не подав вчасно до нотаріального органу заяву про прийняття спадщини. У зв'язку з цим постановою державного нотаріуса Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Некрасової Ю.В. від 19.03.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с. 8) Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Сама по собі така обставина як юридична необізнаність позивача не є в повній мірі достатньою підставою вважати причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважною. Разом з тим, суд бере до уваги визнання позову відповідачем Кривобалківською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області, яка є органом місцевого самоврядування і якій, згідно ст. 1277 ЦК України, належить право подачі заяви про визнання спадщини відумерлою у разі відсутності спадкоємців або не прийняття ними спадщини. Судом також встановлено, що позивач заяву про відмову від прийняття спадщини не подавав, від права на спадкування не усунутий і спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. (а.с. 14, 15) Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України, якщо відповідач визнає позов суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем розглядуваного позову не суперечить закону, зокрема положенням ст. 1272 ч. 3 ЦК України, і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Отже суд находить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд вважає, що строк для подання позивачем заяви про прийняття спадщини має буди подовжений до трьох місяців.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

15.04.2014 року [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 13.06.2009 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 363. Від шлюбу дітей не мають. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з листопада 2013 року шлюбні стосунки між сторонами були припинені через те, що вони мають різні погляди про спільне життя, тому виникали постійні непорозуміння та сварки, просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує формально. До судового засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, але надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, але надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов визнає в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 13.06.2009 року зареєстрували шлюб, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 13.06.2009 року було видано Свідоцтво про шлюб (актовий запис № 363). Також, як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2013 року, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, відповідач теж не виявив наміру зберегти сім'ю, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з тим, що позивач відмовилась від стягнення з відповідача сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне прийняти відмову і зазначене питання не розглядати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

15.04.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд (з урахуванням зменшення позовних вимог 27.06.2014 року) стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні у позивача. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

15.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою у якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Посилається на те, що шлюб між ними було зареєстровано 27 квітня 1991 року виконавчим комітетом Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. З січня 2009 року припинили шлюбні відносини. Шлюбні відносини не склалися, в останні роки спільного проживання постійно виникали непорозуміння, кожен мав різні погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства та виховання доньки. Крім того втратили почуття кохання та поваги один до одного. Позивачем до суду була надана заява в якій вона просить справу розглянути без неї, позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Позивач виявила бажання за зміну прізвища після розірвання шлюбу. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення, причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення справи чи про розгляд справи у його відсутність суду не надав. На підставі ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст. ст. 110, 112 СК України підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 27 квітня 1991 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Шлюбні відносини припинені з січня 2009 року. Позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

15.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку останнього на утримання дитини, посилаючись на те, що від спільного шлюбу з відповідачем вона має сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Позивачка також зазначила, що відповідач допомогу в утриманні дитини їй не надає. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву про підтримання позову, в якій одночасно клопотала про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явився, подав заяву про визнання позову з клопотанням розглядати справу за його відсутності. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 09.04.2005 року сторони уклали шлюб, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 6, 7) Дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. (а.с. 10) У відповідності до ст. 180 СК України відповідач, який є батьком дитини, зобов'язаний утримувати її до досягнення нею повноліття. При цьому судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали виконання обов'язку відповідачем по утриманню дитини. За таких обставин та на підставі ст. ст. 180, 182, 183 СК України позов підлягає задоволенню з визначенням розміру аліментів - 1/4 частина усіх видів заробітку (доходів) відповідача. З відповідача також належить стягнути судові витрати в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

15.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду, просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, вказуючи, що відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини не бажає. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач пояснила, що вона з відповідачем 04 листопада 1995 року зареєструвала шлюб в відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної Ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровській області, актовий запис № 1001. Від їх стосунків мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] батьком яких є відповідач, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає, діти мешкають з нею та перебувають на повному її утриманні. Спору про місце проживання та виховання дітей між ними на даний час немає. Обов'язок утримувати дітей є рівним обов'язком як матері, так і батька. Однак, матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач в добровільному порядку на даний час надає не регулярно та не в повному обсязі, тому вона змушена звернутися до суду. На підставі викладеного та відповідно до Сімейного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 1/3 частину всіх видів його заробітку (доходу) на утримання двох дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач має таку можливість платити аліменти на утримання своїх дітей, так як він отримує щомісяця пенсію та страхові виплати (регрес). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з позовом згоден частково в розмірі ? частини його доходів, посилаючись на те, що йому необхідні грошові витрати на лікування з його станом здоров'я. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] батьком яких є відповідач, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження - а.с.2,3. Діти проживають разом із матір'ю - позивачем по справі - а.с.5. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] отримує пенсію в розмірі 3710,15 грн. та страхові виплати (регрес) в розмірі 2482,99 грн. щомісяця - а.с.18,25, а також отримує компенсацію за придбані ліки, що свідчить з довідки. Тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити і у відповідності зі ст.ст. 180, 181 ч.3, 182 Сімейного кодексу України стягнути з відповідача [PERSON], аліменти на утримання дітей - доньки [PERSON],[INFO] та доньки [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, судові витрати стягнути з відповідача. На підставі ст.ст. 180, 181 ч.3, 182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

15.04.2014 року до Карлівського районного суду надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить суд визнати поважною причину пропуску строку, що надається для пред'явлення виконавчого листа до виконання і поновити такий строк для пред'явлення виконавчого листа №2-н-212/09 від 18.07.2009 року. Заява обґрунтована тим, що у встановлений Законом строк, КС «ТУРБОТА» не змогла пред'явити виконавчий лист до виконання, оскільки 30.10.2010 року, співробітниками СБУ було проведено виїмку, в тому числі і даного судового наказу і повернуто документи лише 03.12.2013 року. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 371 ЦПК України в судове засідання були викликані сторони по справі № 2-н-212/09, проте вони за викликом суду не з'явилися. Неявка сторін не є перешкодою для розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2009 року, Карлівським районим судом було видано виконавчий лист, стягувачем по якому є заявник. Зазначений у виконавчому листі строк пред'явлення до виконання - 18.07.2012 року. У своїй заяві, КС «ТУРБОТА» посилається на те, що документи було вилучено при виїмці 30.10.2012 року (тобто в період, коли термін пред'явлення судового наказу до виконання іще не сплинув). До матеріалів справи долучено лист, який підтверджує факт виїмки документів, в тому числі і судових наказів. З листа також вбачається, що документи було повернуто лише 03.12.2013 року. Суд вважає зазначені причини пропущення строку поважними, а тому вважає за можливе поновити пропущений строк.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

15.04.2014 року до Карлівського районного суду надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить суд визнати поважною причину пропуску строку, що надається для пред'явлення судового наказу до виконання і поновити такий строк для пред'явлення судового наказу №2-н-10/09 від 24.02.2009 року. Заява обґрунтована тим, що у встановлений Законом строк, КС «ТУРБОТА» не змогла пред'явити судовий наказ до виконання, оскільки 30.10.2010 року, співробітниками СБУ було проведено виїмку, в тому числі і даного судового наказу і повернуто документи лише 03.12.2013 року. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 371 ЦПК України в судове засідання були викликані сторони по справі № 2-н-10/09, проте вони за викликом суду не з'явилися. Неявка сторін не є перешкодою для розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2009 року, Карлівським районим судом було видано судовий наказ, стягувачем по якому є заявник. Зазначений у виконавчому листі строк пред'явлення до виконання - 09.03.2012 року. У своїй заяві, КС «ТУРБОТА» посилається на те, що документи було вилучено при виїмці 30.10.2012 року (тобто в період, коли термін пред'явлення судового наказу до виконання іще не сплинув). До матеріалів справи долучено лист, який підтверджує факт виїмки документів, в тому числі і судових наказів. З листа також вбачається, що документи було повернуто лише 03.12.2013 року. Суд вважає зазначені причини пропущення строку поважними, а тому вважає за можливе поновити пропущений строк.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

15.04.2014 року до Карлівського районного суду надійшла вищевказана заява, в якій заявник просить суд визнати поважною причину пропуску строку, що надається для пред'явлення судового наказу до виконання і поновити такий строк для пред'явлення судового наказу №2-н-166/09 від 10.11.2009 року. Заява обґрунтована тим, що у встановлений Законом строк, КС «ТУРБОТА» не змогла пред'явити судовий наказ до виконання, оскільки 30.10.2010 року, співробітниками СБУ було проведено виїмку, в тому числі і даного судового наказу і повернуто документи лише 03.12.2013 року. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 371 ЦПК України в судове засідання були викликані сторони по справі № 2-н-166/09, проте вони за викликом суду не з'явилися. Неявка сторін не є перешкодою для розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2009 року, Карлівським районим судом було видано судовий наказ, стягувачем по якому є заявник. Зазначений у виконавчому листі строк пред'явлення до виконання - 22.11.2012 року. У своїй заяві, КС «ТУРБОТА» посилається на те, що документи було вилучено при виїмці 30.10.2012 року (тобто в період, коли термін пред'явлення судового наказу до виконання іще не сплинув). До матеріалів справи долучено лист, який підтверджує факт виїмки документів, в тому числі і судових наказів. З листа також вбачається, що документи було повернуто лише 03.12.2013 року. Суд вважає зазначені причини пропущення строку поважними, а тому вважає за можливе поновити пропущений строк.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

15.04.2014 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною лінією. В позові позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору № 001-07051-241112 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 24.11.2012 року відповідач отримав кредит на платіжну картку, однак порушив зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість станом на 03.01.2014 року склала в сумі 20748,45 грн., з якої заборгованість по тілу кредиту в сумі 11973,04 грн., заборгованість по простроченому тілу кредиту в сумі 2979,59 грн., заборгованість за відсотками в сумі 5795,82 грн., прохає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 20748,45 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. У судове засідання позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у свою відсутність не надав. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

15.04.2014 року до суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дітей та має нерегулярний, мінливий дохід. У судовому засіданні позивачка позов підтримала і просила про його задоволення. Відповідач у судове засідання не з'явився і доказів про поважність причин своєї неявки, суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи, неодноразово повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації. Зокрема, про останнє судове засідання відповідач повідомлявся телеграмою, що підтверджується наявною у матеріалах справи, зворотною телеграмою. Позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про народження від 04.11.2005 року, сторони мають дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про народження від 23.03.2008 року, сторони мають дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про народження від 12.01.2011 року, сторони мають дитину: [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття аліменти в розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Будь-яких доказів у спростування позовних вимог, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позов задовольняється, а позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved