Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

17.07.2015 року до суду надійшла позовна заява адвоката [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Відповідно до якої позивач прохала стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 240 044 грн. - основного боргу, 183 380 грн. 23 коп. - інфляційні втрати, 21 043 грн. 66 коп. - 3% річних, а всього - 444 467 грн. 89 коп., а також 4000 грн - витрати на правову допомогу, 3654 грн. - сплачений судовий збір. Заявлені вимоги позивач мотивує наступним. 08.08.2008 року позивачем [PERSON] було видано нотаріальну довіреність на ім»я [PERSON] та на ім»я відповідача [PERSON] на право експлуатувати та розпоряджатися належним позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ВІС 083259, виданого Полтавським ВРЕР 08.08.2008 року, легковим автомобілем марки «ТОYОТА LAND CRUISER» легковий універсал, випуску 2008 року, № шасі JTMHV05J204013086, номерний знак [NUMBER], зареєстрованого в Полтавському ВРЕР 08.08.2008 року з правом керування (користування), продажу, обміну, передачі в заставу,ордеру, зняття з обліку та постановки на облік в органах ДАІ, одержання грошей. Зазначена довіреність [PERSON] була скасована 06.08.2012 року, однак 07 серпня 2012 року [PERSON] продав вказаний автомобіль своїй рідній сестрі [PERSON] за 240044 грн. Але відповідач не г Відповідач одержані від продажу вказаного автомобіля кошти позивачу не повернув, чим порушив вимоги ст. 1006 ЦК України, згідно якої повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Відповідач негайно, т У зв»язку з цим, у відповідності до ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов»язання відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми з 08.08.2012 року. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року позивач [PERSON] видав [PERSON] та [PERSON] довіреність на керування ( користування), продажу, обміну, передачі в заставу, оренду, зняття з обліку та поставко на облік в органах ДАІ, одержання грошей, тобто на управління та розпорядження автомобілем «[PERSON] ленд крузер», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], зареєстрований у Полтавському ВРІВ 08.08.2008 року. Згідно даної довіреність не зазначено умову та застереження щодо повернення грошей [PERSON] після продажу даного автомобіля довіреними особами. В судовому засіданні також не знайшло свого підтвердження щодо умови та обов»язку повернення грошей після продажу транспортного засобу. Зазначена довіреність продублювала довіреність від 13 травня 2008 року, видану на зазначений автомобіль на підставі талона про тимчасову реєстрацію транспортного засобу. Відповідач [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що автомобіль купувався за його кошти, а рішення про оформлення права власності на [PERSON] він прийняв тому, що в жовтні 2007 року його колишня дружина [PERSON] звернулась до суду з позовами про розірвання шлюбу і розподіл спільного майна подружжя. При цьому шлюб між сторонами був розірваний у квітні 2008 року, а спір про розподіл майна був вирішений тільки у жовтня 2009 року, що підтверджується рішеннями судів всіх інстанцій. Обставина, що гроші, витрачені на купівлю спірного автомобіля «Тойота» належали саме [PERSON] підтверджується і тим, що [PERSON] відмовився прийняти участь у спорі між сторонами за зазначений автомобіль. [PERSON] 25 січня 2011 року написав заповіт, у якому свою частку у статутному підприємстві «Сільпродпостач» спірний автомобіль «Тойота» та кв.№40 по вул. Лідова,7 у м. Полтаві заповідав [PERSON] Обовязки повіреного, передбачені ст.1006 ЦК України витікають з договору доручення. Поняття договору доручення, порядок укладення, обовязки сторін договору та правові наслідки його вчинення передбачені главою 68 ЦК України. Судом встановлено, що ніяких договорів з приводу розпорядження автомобілем [PERSON] Крузер сторонами не укладалось. Тобто, посилання позивача і його представника на вимоги ст.1006 ЦК України безпідставні, а видана [PERSON] [PERSON] довіреність на управління і розпорядження автомобілем не є підтвердженням укладення такого договору. Вказана довіреність видана у серпні 2008 року і діяла до серпня 2012 року. Ця обставина також підтверджує, що фактичним власником автомобіля являвся [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні 08 лютого 2016 року повністю підтвердив пояснення відповідача [PERSON] про те, що рішення про купівлю спірного автомобіля було прийнято саме [PERSON] наприкінці 2007 року. На підтвердження свого наміру [PERSON] передав свідку [PERSON], який на той час працював менеджером автосалона «Тойота» у м. Харкові, 400 доларів США. У травні 2008 року автомобіль надійшов до автосалону. [PERSON] зателефонував свідку [PERSON] і повідомив, що оформляти автомобіль він вирішив на [PERSON], про існування якого [PERSON] не знав взагалі. Забирали автомобіль із салону [PERSON] і [PERSON]. При цьому [PERSON] тільки підписав акт прийому-передачі автомобіля і пішов пити каву, а прийманням автомобіля займався [PERSON]. Гроші за автомобіль зайшли на рахунок автосалону двома сумами на протязі одного тижня. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили суду, що сторони мали спільний бізнес і разом співпрацювали з банками. При цьому, [PERSON] займався документами, а гроші в банк завжди приносив [PERSON] Більше того, [PERSON] мав довіреність від [PERSON] на розпорядження його депозитними рахунками. Ця обставина підтверджується також додатковою угодою від 26.05.2010 року до депозитного договору між Імексбанком і [PERSON], відповідно до якої [PERSON] поповнив цей рахунок на 10 тис. доларів, поставивши в угоді підпис від свого імені. Окрім того, рішення Октябрського райсуду м. Полтави від 19 грудня 2013 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2014 року, підтвердило правомірність продажу спірного автомобіля [PERSON] після скасування довіреності [PERSON], дійсно є преюдиціальним фактом, який не підлягає доведенню в суді, однак предметом розгляду тієї цивільної справи було не визнання чи оспорювання права власності на автомобіль, а визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, у звязку із скасування довіреності [PERSON] Викладені обставини свідчать про безпідставність вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів за проданий автомобіль, 3% річних та інфляційних витрат. Що стосується витрат на правову допомогу, то вони визначаються відповідно до Закону України № 4991-IV «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, а саме: граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40%, встановленої законом мінімальної заробітної плати, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, тобто 551,20 грн. за годину. Тобто, адвокат, що надавав правову допомогу зобовязаний надати суду не тільки квитанцію про оплату його послуг, але і розрахунок витрат. В звязку з необґрунтованістю позову, підстав для стягнення витрат на правову допомогу у суду також немає. На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні позову адвоката [PERSON] в інтересах [PERSON].

Outcome: dismissed