Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

16.11.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить суд визнати за нею, як за колишнім членом КСП ім. Фрунзе, право на земельну частку (пай) загальною площею 6,16 умовних кадастрових гектар за рахунок нерозподільних ( невитребувальних) паїв, земель резерву або запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з 1989 року відповідно до протоколу правління №6 від 14.06.1989 рокувона, [PERSON] , була прийнята на роботу та в члени колгоспу ім. Фрунзе, відомості про що містяться в її трудовій книжці, де пропрацювала до 1997 року. 21.04.1995 року КСП ім. Фрунзе, яке є правонаступником колгоспу ім. Фрунзе, отримало Державний акт серії ХР 13-00-000264 на право колективної власності на землю. Будучи членом КСП ім. Фрунзе на момент розпаювання земель та видачі вказаного Державного акту вона мала право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП ім. Фрунзе. При цьому, сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не виготовлявся та не видавався, в книзі реєстрації сертифікатів реєстрація відсутня. Відповідно до листа Відділу №3 Управління у Богодухівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 04.11.2021 року №414/429-21 сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не складався та не видавався. Гр. [PERSON] не включена до списку осіб-членів КСП ім. Фрунзе, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При цьому, у списку, що додається до вказаного Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Фрунзе за №153 зазначена людина на прізвище [PERSON] , яка ймовірно є однією особою з [PERSON] . Відповідно до довідки СВК ім. Фрунзе від 12.11.2021 року №103, яке є правонаступником КСП ім. Фрунзе, [PERSON] була включена до списку осіб-членів КСП ім. Фрунзе, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, однак помилково у її прізвищі була допущена технічна помилка, а саме замість правильного прізвища « [PERSON] » помилково було зазначено « [PERSON] ». Таким чином, громадянка на прізвище [PERSON] , яка у списку, що додається до вказаного Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Фрунзе зазначена під №153, насправді є позивачкою. Ухвалою судді від 18.11.2021 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче засідання на 01.12.2021 року з повідомленням учасників справи. 01.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву з підтвердженням направлення його копії позивачу. 10.12.2021 до суду надійшла відповідь на відзив з підтвердженням направлення його копії відповідачу. У відзиві на позовну заяву представник Золочівської селищної ради Харківської області проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив відмовити в повному обсязі. Посилаючись на п.2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 №899-IV зазначає, що наявність сертифіката є обов`язковою умовою для набуття особою права на земельну частку (пай). Але в даному випадку сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я позивача не виготовлявся, більше того до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю було включено особу, чиї анкетні дані відрізняються від анкетних даних позивача, а надані докази не створюють беззаперечних підстав вважати, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж людиною. Крім цього, позивачем не надано протоколу витягу з протоколу засідання правління сільськогосподарського підприємства про прийняття особи в його члени. Також, у разі задоволення позовних вимог, та виділення позивачці землі за рахунок не витребуваних чи нерозподілених часток (паїв) є неможливим, оскільки це порушить права власників сертифікатів (або їх спадкоємців), а також осіб, які з різних причин таких сертифікатів не отримали, проте були включені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, які можуть виявити бажання отримати належні їм земельні ділянки та оформити право власності на них до 01.01.2025. У відповіді на відзив позивач зазначає, що [PERSON] була включена до списку осіб-членів КСП ім. Фрунзе, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, однак помилково у її прізвищі була допущена технічна помилка, а саме замість правильного прізвища « [PERSON] » помилково було зазначено « [PERSON] ». Таким чином, громадянка на прізвище [PERSON] , яка у списку, що додається до вказаного Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Фрунзе зазначена під №153, насправді є [PERSON] . Це також підтверджується листом Відділу №3 Управління у Богодухівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 04.11.2021 року №414/429-21. Щодо протоколу з витягу засідання правління сільськогосподарського підприємства про прийняття особи в його члени, то відповідно до відомостей з трудової книжки [PERSON] остання перебувала 1989 по 1997 роки у трудових відносинах з колгоспом ім. Фрунзе (з 1994 року КСП ім. Фрунзе) та, відповідно, була членом вказаного підприємства у цей період, тому будь-яких інших документів на підтвердження членства [PERSON] у колгоспі законодавством не вимагається. Копії Статуту КСП ім. Фрунзе від 12.02.1994 року та Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-00-000264 від 21.04.1995 року з додатком були надані відповідачу супровідним листом від 01.12.2021 року, докази про що містяться в матеріалах справи. Щодо прохальної частини позовної заяви, то позивачем було заявлено про визнання за нею як за колишнім членом КСП ім. Фрунзе права на земельну частку (пай) загальною площею 6,16 умовних кадастрових гектар за рахунок нерозподілених (невитребуваних) паїв, земель резерву або запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області. Такі вимоги обґрунтовуються тим, що позивачу невідомо склад земель, які має у своєму розпорядженні відповідач та з яких надаються земельні частки (паї), тому з метою недопущення звуження подальшої можливості реалізації рішення суду позивачем було визначено розширений перелік земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в комунальній власності та розпорядженні Золочівської селищної ради Харківської області. Щодо виникнення права особи на земельну частку (пай) [PERSON] відповідає у повному обсязі, і лише через ті обставини, що на час передачі державного акта та включення до списку осіб вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною (сукупно з 21.06.1993 по 22.11.1997 роки, а фактично по день звільнення - 13.02.1997 року), відомості про що містяться у її трудовій книжці, а також через той факт, що до списку її прізвище було включено з помилкою, що не дало змогу відразу встановити її право на земельну частку (пай) як колишнього члена КСП ім. Фрунзе, вона не здійснила дії щодо оформлення прав на земельну частку (пай). Також, як слідує з листа Відділу №3 Управління у Богодухівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 04.11.2021 року №414/429-21 та довідки СВК ім. Фрунзе від 12.11.2021 року №103, яке є правонаступником КСП ім. Фрунзе, [PERSON] була включена до списку осіб-членів КСП ім. Фрунзе, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, за №153, однак помилково у її прізвищі була допущена технічна помилка, а саме замість правильного прізвища « [PERSON] » помилково було зазначено « [PERSON] ». Право [PERSON] на земельну ділянку (пай) виникло з моменту отримання КСП ім. Фрунзе державного акта на право колективної власності на землю, у якому вона вказана як така, що має право на земельну частку (пай), що підтверджується додатком до цього державного акта, у якому вона значиться під № 153. З того часу вказане право позивача не оспорювалось та припинено не було. Таким чином, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Враховуючи неявку усіх учасників справи, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 21 квітня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству ім. Фрунзе на підставі рішення Золочівської районної ради народних депутатів Харківської області від 29 березня 1995 року було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ХР -13-00-000264, додатком 1 до цього рішення приєднано список громадян, членів колективного сільськогосподарського підприємства, що мають право на земельну частку пай, за номером 153 цього списку значиться [PERSON] з с. Писарівка Золочівського району Харківської області (а.с.29-30,31-34). Згідно повідомлення Відділу №3 Управління у Богодухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №414/429-21 від 04.11.2021, Державний акт на право колективної власності на землю серія ХР-13-00-000264 КСП ім. Фрунзе отримало 21.04.1995 року. Гр. [PERSON] не включена до списку осіб-членів КСП ім. Фрунзе що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не складався та не видавався. Розмір земельної частки (паю) з урахуванням уточнення відповідно до розпорядження Золочівської РДА №123 від 29.05.2000 року на одну особу становить 6,16 умовних кадастрових гектар. Вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2021 року становить 185447,38 га. Також відділ №3 повідомляє, що в списку що додається до державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Фрунзе за №153 зазначена людина на прізвище [PERSON] , яка ймовірно є однією особою з [PERSON] . За уточненнями з даного питання рекомендованого звернутися до СВК ім. Фрунзе, як до правоприємника КСП ім. Фрунзе. (а.с.4). Згідно записів у трудовій книжці колгоспника серія [NUMBER] [PERSON] перебувала у трудових відносинах із колгоспом ім. Фрунзе, реорганізовано в КСП ім. Фрунзе, з 14.06.1989 року по 13.02.1997 року , та була його членом за час перебування у трудових відносинах (а.с.9-12). Відповідно до довідки Сільськогосподарського виробничого кооперативу ім. Фрунзе №103 від 12.11.2021, голова СВК ім. Фрунзе Свир В.І, повідомляє, що у 1994 році колгосп ім. Фрунзе було реорганізовано в КСП ім. Фрунзе, правонаступником якого з 2000 є СВК ім. Фрунзе. [PERSON] була включена до списку осіб-членів КСП ім. Фрунзе, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР №13-00-000264 від 21.04.1995, однак помилково у її прізвищі була допущена технічна помилка, а саме замість правильного прізвища « [PERSON] » помилково зазначено « [PERSON] ». Громадянка на прізвище [PERSON] , яка у списку, що додається до вказаного Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Фрунзе, зазначена під №153 насправді є [PERSON] (а.с.5). Згідно Статуту Колективного сільськогосподарського підприємства ім. М.В. Фрунзе Золочівського району Харківської області, прийнятого на зборах уповноважених членів сільськогосподарського підприємства. Протокол №1 від 12.02.1994 року, затвердженого Розпорядженням представника президента України №67 від 14.03.1994, члени підприємства мають право, зокрема, одержувати в залежності від трудового внеску пай із пайового фонду підприємства, а також дивіденти на пай із щорічного чистого доходу (п. 3.4 статуту). Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі - СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - САТ), у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Суд зазначає, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. До вручення КСП державного акта на право колективної власності на землю, власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 вересня 2003 року. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Особа, яка вважає, що її права або інтереси порушені, може звернутися до суду за їх захистом лише в межах визначеного законодавством строку. Установлено, що право [PERSON] на земельну ділянку (пай) виникло з моменту отримання КСП «ім. Фрунзе» державного акта на право колективної власності на землю, у якому вона вказана як така, що має право на земельну частку (пай), що підтверджується додатком до цього державного акта, у якому вона значиться під № 153. З цього часу вказане право позивача не оспорювалось та припинено не було. Відповідно до пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі статтею 71 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Статтею 76 ЦК Української РСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно зі статтею 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Таким чином, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту, у зв`язку з чим вимоги [PERSON] про визнання за нею як за колишнім членом КСП ім. Фрунзе, право на земельну частку(пай) загальною площею 6,16 умовних кадастрових гектар за рахунок нерозподільних ( невитребувальних) паїв, земель резерву або запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved