Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

16 листопада 2020 року представник [PERSON] - адвокат Жалковський В.Ю. звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги сторона позивача обґрунтовує тим, що починаючи з жовтня 2014 року [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] . Після повідомлення останнього про свою вагітність відносини між ними погіршилися та з січня 2015 року вони стали проживати окремо. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , якого батько [PERSON] не забрав із пологового будинку. У свідоцтві про народження дитини запис про батька вчинено зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. Із самого народження позивач самостійно виховує його, піклується про нього та забезпечує усім необхідним. Батько дитини не бажав визнавати своє батьківство, не спілкувався із сином, не надавав йому матеріальної допомоги. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 липня 2018 року [PERSON] визнано батьком [PERSON] , [INFO] , та з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини та на утримання матері дитини. Однак своїх зобов`язань по утриманню сина [PERSON] належним чином не виконує, сплачує їх нерегулярно, має заборгованість по сплаті аліментів. Відомості за фактом злісного ухилення від сплати аліментів 28 вересня 2018 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Станом на 2 листопада 2020 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 2338 грн. Не несе [PERSON] й додаткових витрат на дитину, оскільки після народження сина, йому було проведено вартісне оперативне втручання, у оплаті якого відповідач участі не брав, хоча був обізнаний про нього. Не цікавиться батько успішністю та поведінкою сина, який відвідує дитячий садок, не спілкується з вихователями, не водить дитину до садка. Відповідач взагалі жодного разу не зустрічався з сином [PERSON] і він нічого не знає про свого батька. Отже не піклуючись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно сина, у зв`язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила її задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник позивача адвокат Жалковський В.Ю. у суді також підтримав позов із викладених у ньому підстав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду вдруге не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом на відзив не скористався. Представник органу опіки та піклування до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Тому, зважаючи на згоду сторони позивача на розгляд справи у заочному порядку, відсутність відповідача вдруге та відзиву на позов, суд вважає можливим розглянути цивільну справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] народився [INFO] у м. Суми, його матір`ю є [PERSON] , батьком значиться [PERSON] , запис про якого вчинено відповідно до положень ст. 135 СК України за вказівкою матері (а.с. 12, 23). Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 липня 2018 року задоволено позовні вимоги [PERSON] (а.с. 19). [PERSON] , [INFO] , визнано батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його щомісячного доходу, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 26 березня 2018 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини його щомісячного доходу, до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи стягнення з 26 березня 2018 року. Вказане рішення суду набрало законної сили. 13 вересня 2018 року постановою державного виконавця Недригайлівського міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області відкрито виконавче провадження № 57210203 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] (а.с. 28). Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 вересня 2018 року до реєстру за № 12018200210000159 внесено відомості за фактом злісного ухилення [PERSON] від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (а.с. 25). Згідно з листом та довідкою-розрахунком Недригайлівського міжрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 2 листопада 2020 року за час перебування на виконанні виконавчого провадження боржником [PERSON] на користь [PERSON] перераховано кошти на загальну суму 52289 грн. 43 коп., зокрема платіжними дорученнями: від 30 жовтня 2018 року на суму 8840 грн., від 18 червня 2019 року - 10500 грн., 14 листопада 2019 року - 9086 грн., 27 лютого 2020 року - 6138 грн., 11 червня 2020 року - 8715 грн., 23 жовтня 2020 року - 9109 грн. Станом на 1 листопада 2020 року заборгованість складає 2338 грн. 75 коп. (а.с. 26-27). Із виписки медичної карти амбулаторного хворого № 11558 та довідки Сумської обласної дитячої лікарні від 15 листопада 2017 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні, проводилося хірургічне втручання (а.с.31-34). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 3 листопада 2020 року у житлі по [ADDRESS] , [PERSON] проживає з сином [PERSON] та іншими родичами (а.с. 35). Із довідки Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 38 «Яблунька» Сумської міської ради» від 29 жовтня 2020 року [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад ясла-садок із 3 січня 2018 року. Вихованням, успішністю та поведінкою дитини цікавиться мати [PERSON] , його батько не водить дитину до дитячого садочку, не спілкується з вихователями, не відвідує батьківських зборів. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 21 грудня 2020 року, складеного начальником відділу Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради [PERSON] , неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю, дідом та бабою у чотирикімнатній квартирі, яка має чистий та охайний вигляд, має окрему кімнату та усі необхідні для повноцінного виховання та розвитку дитини умови, у сім`ї теплі родинні відносними. Під час бесіди з дитиною з`ясовано, що він ніколи не бачив батька, оскільки останній до нього не приходив. 13 січня 2021 року Управлінням «Служби у справах дітей» Сумської міської ради надано висновок, у якому служба вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Позиція служби ґрунтується на фактах, викладених у документах, які були подані з позовною заявою, та встановлених під час обстеження житлових умов обставинах. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов`язками батьків. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суть позовних вимог зводиться до того, що батько не бере участь, не цікавиться вихованням та розвитком сина через свідоме нехтуваннята ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Із матеріалів справи, пояснень позивача вбачається, що ставлення батька до дитини не є прихильним, воно жодним чином не спрямоване на налагодження будь-яких зв`язків з дитиною та має ознаки свідомого нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками відносно сина. Оскільки жодних поважних причин такої поведінки батька, матеріали справи не містять, суд розцінює таке ухилення від виховання дитини як його винну поведінку. Крім того,суд враховує і ту обставину, що знаючи про наявність у суді справи про позбавлення батьківських прав, відповідач жодного разу не з`явився до суду, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву на позов, у якому вправі був викласти свої заперечення, суду не надав. Зазначена процесуальна поведінка також вказує на те, що відповідач не зацікавлений у реалізації своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про необхідність позов задовольнити та позбавити батька дитини батьківських прав, що буде сприяти як найкращому забезпечення інтересів дитини. На виконання положень ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору, сплату якого було відстрочено ухвалою суду до ухвалення судового рішення по суті спору.

Outcome: approved