Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

15.06.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На доведеність заявлених вимог позивач зазначив, що 12.11.2005 року він зареєстрував шлюбі із відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 237. Під час спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання із відповідачем однією сім'єю, на ґрунті відсутності взаєморозуміння та різноманітності поглядів на повсякденне життя, у родині виникли неприємні стосунки, що призвело до фактичного розірвання шлюбних відносин. 21.06.2014 року відповідач покинула його із сином та переїхала до м. Красний Луч Луганської області. 28.06.2014 року він звернувся до Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП України в Донецькій області в якій повідомив про зникнення відповідача. Під час проведеної перевірки з'ясувалось, що відповідач свідомо покинула сім'ю та знаходиться у м. Красний Луч Луганської області у своїх знайомих, не бажає повертатися до нього та до малолітнього сина. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі наполягав на їх задоволенні. Відповідачка до суду не прибула, про день та час розгляду справи була повідомлена належно через засоби масової інформації газету «Донеччина» від 02.09.2016 року, про причини неявки суд не інформувала. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дзержинської міської ради Донецької області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, вислухав думку прокурора, який вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно своєї дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], є донькою позивача, матір'ю дитини- є [PERSON], відповідачка по справі, вихованням дитини не займається, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, здоров'ям не цікавиться, матеріально не утримує. Дитина проживає з позивачем, який займається її вихованням та матеріально утримує. Комісія з питань захисту прав дітей Торецької міської ради розглянула заяву [PERSON] та висновком №935-02/15 від 18.11.2015 року вирішила доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав. Стаття 164 Сімейного Кодексу передбачає позбавлення батьківських прав, якщо батьки вихованням дітей не займаються. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо,так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідачка впродовж тривалого часу мешкає окремо від дитини, вихованням не займається, не виявляє інтересу до її життя, не виявляє бажання до спілкування з нею. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав стосовно дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з неї на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved