Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

16.09.2015 р. позивач [PERSON] в своїх інтересах та інтересах сина інваліда 2-ї групи [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею та сином відповідно 1/2 та 1/4 частини земельної ділянки для обслуговування будинку та про усунення перешкод у здійсненні права власності на частину нерухомості на 1/2 та 1/4 частини житлового будинку № 49 «б» по вул.. Вишенського в м.Городок Львівської області, володіння користування та розпорядження ними, шляхом зобовязання [PERSON] надати їм ключі від вхідних дверей будинку. Позов мотивують тим, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 18.11.2011 р. визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: Львівська область м. Городок вул. Вишенського, 49 «Б», як частку у спільній сумісній власності подружжя, та визнано право власності на 1/4 частину цього ж будинку за [PERSON], як обовязкову частку у спадковій нерухомості, після смерті [PERSON], який помер 21.02.2005 р. Позов просила задовольнити. До початку розгляду справи по суті процесуальний статус [PERSON], який не визнаний недієздатним, визначено позивачем 2. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, мотивуючи обставинами викладеними у позовній заяві. Додала, що відповідачка як співвласник 1/2 частини спірного будинку за адресою: Львівська область м. Городок вул. Вишенського, 49 «б», закрила вхідні двері, фактично перекривши позивачці доступ до житлового будинку. За постійних сварок між сторонами, просить в судовому порядку вирішити даний спір. Не заперечила того факту, що особисто позивачка не зверталася до відповідачки про надання ключа від вхідних дверей спірного будинку. Позивач 2 [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов підтримує, просить розглядати справу у його відсутності (а.с.57-59) Представники відповідачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, зазначили, що позивачка не надала відповідних доказів на обгрунтування своїх позовних вимог, а саме, що відповідачкою чиняться перешкоди володіння та користування житловими приміщеннями належними позивачці. За ключами від спірного будинку до відповідачки ніхто не звертався. Представник [PERSON] зазначає, що пропонував ключі, проте їх відмовились брати. Право власності на земельну ділянку за позивачами не може бути визнано, оскільки для обслуговування будинку виділено земельну ділянку розміром 0.07 га, а не 0.14 га. Просили в позові відмовити в повному обсязі як безпідставно заявленому. Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд вирішив, що позов підлягає частковому задоволенню. Спір витікає з цивільних правовідносин, що регулюється положеннями про право власності та земельним законодавством. Судом встановлено, що за рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 18.11.2011 р. за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: Львівська область м. Городок вул. Вишенського, 49 «б», як частку у спільному майні колишнього подружжя; за [PERSON] визнано право на обовязкову частку у спадковому майні після смерті [PERSON], а саме у житловому будинку за адресою: Львівська область м. Городок вул. Вишенського, 49 «б», яка становить 1/4 частину житлового будинку та визнано за ним право власності на 1/4 цього житлового будинку (а.с.4-8). Рішенням колегії суддів у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 02.10.2013 р. рішення Городоцького районного суду в частині визнання права власності за позивачами на частину житлового будинку за адресою: Львівська область м. Городок вул. Вишенського, 49 «б» - залишено в силі (а.с.9-12). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що позивачка як власник 1/2 частини спірного будинку та її син позивач 2, як власник 1/4 частини спірного будинку відповідно до ст.ст. 317,383, 391 ЦК України, має право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як вбачається з з копії Державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON] (спадкодавцю) на підставі рішення Виконкому Городоцької міської ради народних депутатів від 21.04.1994 р. № 95 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.14 га в межах згідно з планом. Земельну ділянку передано для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.16). Тобто, земельна ділянка передана в період шлюбу подружжя [PERSON]та позивачки [PERSON] Згідно довідки Держкомзему (а.с.17) земельній ділянці площею 0.14 га що розташована в м.Городок вул. Вишенського 49 «б» наданої [PERSON] для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, присвоєно кадастровий номер 4620910100:29:029:0005. Відповідно до положень статей 6,17 ЗК України 1992 р. , Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 р. № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власн6ість громадян ( затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст.22 КпШС України, які були чинними на час приватизації [PERSON] спірної земельної ділянки, земельна ділянка одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель , ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 р., згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими обєктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд, право власності на земельну ділянку відповідно виникає і в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такі самі норми містяться в чинних на даний час ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Також згідно з існуючим на час спорудження спірного житлового будинку законодавством (ст..ст. 6,30 ЗК України, ст..16,17 Закону України «Про власність» індивідуальне житлове будівництво здійснювалося з метою забезпечення житловою площею членів їх сімей, яким у встановленому порядку надано право на земельну ділянку для будівництва будинку. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Представники відповідача, просили в позові відмовити, мотивуючи тим, що земельна ділянка для обслуговування будинку складає 0,07 га. Проте, суд не погоджується з таким твердженням, оскільки відповідачем не надано доказів того, що сформовано окрему земельну ділянку під частиною обєкту нерухомого майна, згідно копії Державного акту площа спірної земельної ділянки 0.14 га, якій присвоєно єдиний кадастровий номер 4620910100:29:029:0005. З копії Витягу (а.с.14,15 ) видно, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 , а [PERSON] 1/2 житлового будинку в м. Городок вул. Вишенського, 49 «б» Львівської обл. Згідно з п.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди. Отже, за наведеного та досліджених в сукупності доказів суд вважає, що позов позивачів в частині визнання права власності на земельну ділянку у відповідних частках підлягає задоволенню в повному обсязі Крім того, позивачі вимагають усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, та просили зобовязати відповідачку надати ключі від вхідних дверей спірного будинку. Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що право позивачів в користуванні будинком не порушено, представник відповідача ствердив, та таке не заперечила представник позивачки [PERSON], що позивачі не зверталися з приводу передачі їм ключів від вхідних дверей спірного будинку. Доказів того, шо позивачам чиняться перешкоди в користуванні спірним будинком суду не надано і в суді таких не здобуто. Таке переконує суд, що в частині позову по усуненню перешкод у здійсненні права власності житловим будинком в м. Городок вул. Вишенського, 49 «б» Львівської обл. та зобовязання передати ключі від вхідних дверей позивачам слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави.

Outcome: partial