overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

16.09.2019 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім`єю. У підготовчому засіданні позивач позов підтримала і наполягала на задоволенні. Відповідач не з`явився, при цьому надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову. В силу положень частини третьої статті 200 ЦПК України визнання відповідачем позову дає суду підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 12.02.2004 і мають спільну малолітню дочку [PERSON] , 2005 року народження (а.с. 5, 9). Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім`ї. Як випливає з позовної заяви та пояснень позивача, з травня 2019 року сторони проживають окремо. Подружжя припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За приписом частини третьої статті 106 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки натепер шлюб носить формальний характер, при цьому сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім`єю, пред`явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. За приписом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

16.09.2019 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім`єю. У підготовчому засіданні позивач позов підтримала та наполягала на задоволенні; відповідач позов визнав; від надання судом строку на примирення сторони відмовилися. В силу положень частини третьої статті 200 ЦПК України, визнання відповідачем позову дає суду підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 15.03.2018 (а.с. 5). Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім`ї. Як випливає з позовної заяви, хоча сторони й проживають разом, проте вони припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За приписом частини третьої статті 106 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки натепер шлюб носить формальний характер, при цьому сторони не бажають збереження шлюбу та спільного проживання однією сім`єю, пред`явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. За приписом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

16.09.2019 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 753/22446/18 за позовом [PERSON] (позивача) до фізичної особи-підприємця [PERSON] (відповідача) про захист прав споживача, яким стягнув з відповідача на користь позивача вартість сплачених, але не наданих туристичних послуг, в сумі 74 753 грн., пеню в сумі 74 753 грн. та 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Під час ухвалення рішення судом не було ухвалене рішення стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 2 715,25 грн. та трьох процентів річних в розмірі 442,37 грн., що відповідно до положень статті 270 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення. За результатом дослідження матеріалів справи суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення штрафних санкцій у повному обсязі з таких підстав. Згідно з умовами, визначеними пунктом 6.9. укладеного між сторонами договору на туристичне обслуговування № 17032018, у випадку анулювання подорожі з вини Турагента Туристу повертається повна вартість сплачених останнім послуг протягом 14 днів. Відтак у відповідача на підставі договору виникло зобов`язання щодо повернення позивачу грошової суми, а тому на нього поширюються положення статті 625 ЦК України. Згідно цієї норми боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Отже враховуючи, що оплачений позивачем тур повинен був розпочатись 22.08.2018, відповідач повинна була повернути грошові кошти за не надані туристичні послуги не пізніше 04.09.2018. Відтак за період з 05.09.2018 по 16.11.2018 (дата подання позову) прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання склало 72 дні. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунки, відповідно до яких його інфляційні втрати внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання склали 2 715,25 грн., а три проценти річних від простроченої суми - 442,37 грн. Розрахунки позивача суд покладає в обґрунтування додаткового рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, з урахуванням офіційний даних про індекси інфляції за період прострочення та не спростовані відповідачем. Оскільки внаслідок ухвалення додаткового рішення розмір задоволених позовних вимог майнового характеру збільшується на 3 157,62 грн. і їх загальний розмір складе 152 663,62 грн., а суд вже стягнув з відповідача в дохід держави судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 1 495,06 грн., додатковому стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 31,58 грн. (1 526,64 - 1 495,06).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

16.09.2019 комунальне підприємство «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 23815 грн. 79 коп., яка утворилась за період з 01.01.2014 по 01.09.2019 та судового збору в розмірі 1921 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачам було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надали. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що комунальне підприємство «Чернігівської міської ради» Чернігівської міської ради є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення для об`єктів усіх форм власності. КП «Чернігівводоканал» ЧМР надає послуги з водопостачання та водовідведення в тому числі за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі є абонентами, тобто вторинним водокористувачем КП «Чернігівводоканал» і забезпечується питною водою та відводом стоків. Згідно ст. ст. 64, 68 Житлового кодексу України квартиронаймач та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно положень ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Згідно наданого розрахунку по особовому рахунку 1116, відповідачі оплату за надані послуги не проводять в повному обсязі, внаслідок чого за період з 01.01.2014 по 01.09.2019 утворилась заборгованість в сумі 23815 грн. 79 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості підлягають задоволенню. У зв`язку з задоволенням позову, необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

16.09.2019 р [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 809. У позовній заяві та в судовому засіданні позивачка вказала, що відповідач зловживає спиртними напоями, перестав матеріально забезпечувати сім`ю, цікавитись сімейними проблемами, застосовує до нех фізичне насилля, в результаті чого між ними виникли неприязні стосунки. З травня 2019 року вони припинили спільне проживання, шлюбні відносини не підтримують. Просить позов задовольнити, шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, наслідки якого їй роз`яснені. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 809 (а.с.4), мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Тому, відповідно до вимог ст. 112 СК України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи інтереси малолітньої дитини, обставини життя подружжя, суд знаходить, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

16.09.2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» (далі - відповідач) заборгованості по заробітній платі в сумі 95 967 грн. 37 коп. станом на 01.09.2019. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач затримує виплату заробітної плати, чим порушує її право на належну оплату праці. Ухвалою суду від 18.09.2019 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 07.10.2019 року на адресу суду відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, пославшись на скрутне фінансове становище, що унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати працівникам, та надав довідку про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач знаходиться у трудових відносинах з відповідачем, працює на посаді провідного інженера-програміста. Відповідно до положень статті 115 КЗпП України (далі - Кодекс) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Як випливає з матеріалів справи, відповідач вказане положення Кодексу не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість з виплати заробітної плати, яка складає 95 967 грн. 37 коп. Розмір заборгованості підтверджується довідкою відповідача від 30.09.2019 № 466/190. Таким чином, пред`явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

16.09.2019 року [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до [PERSON] до ГУНП в Сумській області про зняття арешту з майна, із змісту якого вбачається, що він - [PERSON] 23.10.2015 року одержав на правах спадщини за заповітом 5/9 (п`яти дев`ятих) часток квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Співвласником цієї квартири є його брат [PERSON] , [INFO] . В 2015 році він з метою купівлі-продажі квартири звернувся до приватного нотаріуса, де отримав відповідь про те, що на нерухоме майно його брата [PERSON] накладений арешт реєстраційний № [NUMBER] . Постанова про накладання арешту на майно, б/н 24.03.2009 року СУ УМВС України в Сумській області. Власник [PERSON] . [ADDRESS] . Оскільки ця квартира є спільною - його та його брата, то накладанням арешту були порушені його майнові права щодо розпорядження власністю. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права,чи обмежений у його здійсненні. Ст. 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А також при засудженні його брата [PERSON] у вироку Ковпаківського районного суду м. Суми по справі № 1-410 від 01.12.2009 року ніякого арешту або відчуження нерухомого майна немає. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

16.09.2019 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 01.08.2012 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 342. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що шлюбні відносини між ними припинились рік тому, сім`я не склалась через різні погляди кожного з подружжя на родину та відношення у ній. Подальше збереження сім`ї суперечитиме їх інтересам та інтересам дитини. Ухвалою суду від 08.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 15.11.2019 року. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 01.08.2012 року уклали шлюб, про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис №342. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з приписами ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Спільне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. Сторони протягом тривалого часу разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Встановлене свідчить, що подальше спільне життя сім`ї неможливе, отже збереження шлюбу суперечить інтересам обох із подружжя. Тому на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України слід постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

16.09.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. Ухвалою судді від 25.09.2019 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та третя особа не з`явились, звернулись до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутністю. Представник позивача - адвокат Мініна І.М. звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю, уточнила позовні вимоги, просить стягнути аліменти в розмірі 1/7 частини доходів відповідача на користь сина до досягення 23 річного віку. Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову та стягнення аліментів в розмірі 1/7 частини всіх доходів не заперечує. У відповідності до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття, але продовжує навчатися на денній формі навчання в Запорізькому університеті «Запорізька політехніка» на факультеті «Інженерія програмного забезпечення (інженерія програмного забезпечення). Строк закінчення навчання до 12.06.2023 року. [PERSON] є неодруженим, власних доходів не має, проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні, стан здоров`я - задовільний. Відповідач є працездатний, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати. Розмір аліментів, які позивачка просить стягнути на її користь, відповідачем не оспорений. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У відповідності до вимог ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів, суд враховує розмір установленого законодавством прожиткового мінімуму, який повинні забезпечувати дитині обидва батьки, стан здоров`я і матеріальне становище сторін та дитини та інші обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 1/7 частини доходу щомісяця, до досягнення 23 років , а саме до [INFO] . На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

16.09.2019 року заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, в обгрунтування якої посилається на те, що [INFO] у м. Алчевську Луганської області померла її мати, [PERSON] . Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області в реєстрації смерті було відмовлено на підставі того, що відсутні документи, які потрібні для проведення державної реєстрації смерті особи відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». У зв`язку з неможливістю проведення державної реєстрації смерті заявник просить суд задовольнити заяву. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу за її відсутності. Від заінтересованої особи заперечень не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд установив таке. [INFO] у м. Алчевську Луганської області внаслідок інтоксикації померла громадянка України [PERSON] , що підтверджується довідкою про причину смерті № 332 , виданою 04.10.2017 року медичним закладом, розташованим на території міста Алчевська Луганської області, свідоцтвом про смерть , виданим на тимчасово окупованій території України. Як убачається із свідоцтва про смерть, копії паспорта померлої, [PERSON] народилася [INFO] в селі Романівка Щигрівського району Курської області Росії. 19.07.2019 року заявник звернулася до Марківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області з метою проведення реєстрації смерті, однак їй було відмовлено на підставі того, що відсутні документи, необхідні для проведення державної реєстрації смерті особи, а саме відсутній медичний документ, виданий медичним закладом, розташованим на території, підконтрольній українській владі. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Приймаючи до уваги викладені заявником обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви. Відповідно до ст. 317 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved