Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

17.03.2017 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом та просить стягнути на свою користь за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди грошові кошти у розмірі 221518, 50 грн. Позов мотивований позивачем тим, що він незаконно перебував під слідством та судом із 25 січня 2015 року по 25 серпня 2016 року, що становить 19 місяців. Так, 23 січня 2015 року йому було повідомлено слідчим СВ ПМУ УМВС України в Полтавській області Стеценко Л.Г. про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. 11.02.2015 року цим же слідчим йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст.366 КК України. 02.10.2014 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава було проведено обшук офісного приміщення, де він проводив свою господарську діяльність, в ході якого вилучено ноутбук «НР» із зарядним пристроєм, який використовувався ним у робочих цілях. Окрім цього стосовно нього було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із забороною виїзду за межі України, який було скасовано 19.05.2016 року. 19.05.2016 року вироком Октябрського районного суду м.Полтава його визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Дане судове рішення набрало законної сили. Окрім того, 06 березня 2015 року у соціальній мережі Інтернет - видання «[INFO]» опублікувало на своїй сторінці статтю під назвою «[INFO]» із зображенням рук людини у наручниках, автором якої вказано [PERSON] та яка стосувалася його особи. В даній статті містилася інформація, яку було надано для публікації старшим прокурором прокуратури міста Євгеном Корнієнком про те, що восени 2014 року голова ліквідаційної комісії склав неправдиві офіційні документи та заволодів 14 тис. грн.., завдавши матеріальної шкоди на вищезгадану суму Полтавській міській раді - засновнику КМ « Містобудування та кадастр». Ліквідуючи комунальне підприємство, зазначений громадянин уклав договір між ліквідатором підприємства та фізичною особою - підприємцем, яким він був, тобто із самим собою, що є неприпустимим» В подальшому, 06 травня 2015 року у соціальній мережі цього ж Інтернет - видання «[INFO]» було опубліковано статтю під назвою «Полтавська міська рада програла суд та не повернула собі 14 тисяч гривень», автором якої є [PERSON] , в якій було зазначено про те, що стосовно нього було винесено виправдувальний вирок. Внаслідок незаконного перебування під слідством та судом та поширеної в соціальних мережах інформації стосовно нього йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у втраті клієнтів, заробітку. Він був змушений витрачати свій час на проведення процесуальних (слідчих) дій, виправдовуватися. Із 11.02.2015 року стосовно нього було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з обмеженням виїжджати за межі України, вилучено ноутбук, який використовувався ним для роботи. З урахуванням висновку судової - психологічної експертизи, а також часу перебування під слідством та судом, розмір спричиненої моральної шкоди він оцінює у 221518, 50 грн. У судовому засіданні представник позивача Дігтяр Л.А . позов підтримала, просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача Державної Казначейської служби України Ткаченко А.М. просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Представник відповідача прокуратури Полтавської області Харенко В. позов визнав частково та зазначив, що позивач перебував під слідство та судом з 23.01.2015 року по 25.08.206 року, що становить 19 місяців. Однак, згідно з п.п.1.3,9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600, 00 грн. Крім цього, просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача з підстав поширення інформації в Інтернет - виданні « [INFO] » з підстав відсутності будь - які доказів того, що дана інформація надавалася працівниками органів прокуратури. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: вироком Октябрського районного суду м.Полтава від 19.05.2016 року [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за відсутністю у його діях складу злочинів, передбачених ч.2 ст.191 та ч. 1 ст. 366 КК України. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання [PERSON] скасовано. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.08.2016 року вирок Октябрського районного суду м.Полтава від 19.05.2016 року залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Із матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014170010000025 від 31.07.2014 року, які витребувані та досліджені судом, встановлено, що 23.01.2015 року слідчим СВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області Стеценко Л.Г . повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. 11.02.2015 року в рамках цього ж кримінального провадження слідчим СВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області Стеценко Л.Г. повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. 30.09.2014 року на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава було проведено обшук за місцем розташування офісного приміщення ФОП [PERSON] , що по [ADDRESS] , в ході якого вилучено ноутбук марки «НР» чорно - сірого кольору та зарядний пристрій до нього. Ст.56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини другої ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Таким чином, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Так, матеріалами справи доведено, що позивач [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом із 25 січня 2015 року по 25 серпня 2016 року, що становить 19 місяців, тобто з часу повідомлення його про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та до ухвалення судом виправдувального вироку, який набрав законної сили. Суд вважає, що проведення обшуку за місцем знаходження офісного приміщення, де проводив свою господарську діяльність ФОП [PERSON] та вилучення ноутбуку «НР» із зарядним пристроєм створило суттєві незручності для нього, оскільки даний пристрій використовувався ним у робочих цілях. Окрім цього, обрання стосовно [PERSON] запобіжного у вигляді особистого зобов`язання тривалий час обмежувало його у вільному пересуванні, у можливості на власний розсуд планувати та проводити своє дозвілля, відпочинок, що негативно відбилося на його психологічному самопочутті та на сімейній атмосфері. На підтвердження даного факту свідчить і те, що притягнення позивача до кримінальної відповідальності, перебування його під слідством та судом, про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, проведення обшуку за місцем роботи були обізнані як близькі особи позивачу, так і особи, з якими він перебував у робочих та ділових відносинах. Окрім цього, суд вважає, що тривалий строк досудового та судового слідства, що становить 19 місяців, порушив життєві плани позивача, зумовив переплановувати та відкладати робочі плани, відволікатися від домашніх справ, брати участь у судових засідань, деякі з яких проходили в іншій області, що було необхідним для відновлення попереднього стану добропорядного члена суспільства, доведення своєї невинуватості. Даний факт породив необхідність захищатися від пред`явленої підозри та обвинувачення, витрачати свій час на проведення (процесуальних) слідчих дій та судові засідання. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що дані обставини могли впливати на психічний стан позивача, бути підставою для напружених відносин між ним та особами, з якими у нього складалися ділові та робочі відносини. Таким чином, судом встановлено, що позивачу було спричинено моральну шкоду, а тому держава зобов`язана відшкодувати таку шкоду, яка заподіяна тривалим необґрунтованим кримінальним переслідуванням (19 місяців) з боку правоохоронних органів та необхідністю відновлення його попереднього стану. Одночасно суд звертає увагу на той факт, що наведені у висновку судово - психологічної експертизи № 1889 від 24.07.2018 року розрахунки грошової компенсації за спричинену моральну шкоду [PERSON] є лише науково - практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально - особистісних властивостей під експертного і суб`єктивних наслідків зазначеної ситуації, ці висновки носять ймовірний характер. Таким чином, при вирішенні питання про визначення розміру компенсації моральної шкоди суд враховує наявні в матеріалах докази та обставини справи у їх сукупності. При цьому розмір морального відшкодування суд визначає з урахуванням розумності, поміркованості та справедливості, враховує характер вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача. Однак, згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Виходячи з цих норм Закону, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Таким чином, враховуючи загальний строк незаконного перебування позивача під слідством та судом протягом 19 місяців, а також взявши до уваги розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи в суді, який становить 4173, 00 грн., суд оцінює спричинену моральну шкоду позивачу у розмірі 79287, 00 грн., виходячи із розрахунку: 19 місяців х 4173, 00 грн. = 79287, 00 грн. Даний розмір спричиненої моральної шкоди відповідає обставинам справи, глибині та тривалості заподіяних позивачу моральних страждань. З рахуванням викладеного суд не приймає доводів прокурора про те, що обрахунок розміру моральної шкоди, спричиненої незаконним перебуванням під слідством і судом повинен обрахувати у відповідності до п.п.1.3,9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року. Окрім цього, в обґрунтування позовних вимог позивач послався на спричинення йому моральної шкоди внаслідок надання працівником прокуратури Євгеном Корнієнком інформації про вчинення ним кримінальних правопорушень для Інтернет - видання «[INFO]», яка в подальшому була розміщена у соціальній мережі у вигляді статті під назвою «[INFO]» із зображенням рук людини у наручниках, під авторством [PERSON] . Суд встановлено, що у вказаній вище статті міститься така інформація: «Прокураутра міста Полтави направила до суду обвинувальний акт стосовно голови ліквідаційної комісії КП «Містобудування та кадастр». Про це повідомили у прес - службі прокуратури Полтавської області. За даними старшого прокурора міста Євгена Корнієнка, восени 2014 року голова ліквідаційної комісії склав неправдиві офіційні документи та заволодів 14 тис. грн., завдавши матеріальної шкоди на вищезгадану суму Полтавській міській раді - засновнику КМ «Містобудування та кадастр»…. Ліквідуючи комунальне підприємство, зазначений громадянин уклав договір між ліквідатором підприємства та фізичною особою - підприємцем, яким він був, тобто із самим собою, що є неприпустимим». 06 травня 2015 року у соціальній мережі цього ж Інтернет - видання «[INFO]» опубліковано статтю під назвою «Полтавська міська рада програла суд та не повернула собі 14 тисяч гривень», автором якої є [PERSON] . У даній статті висвітлена інформація про результати судового засідання, а саме повідомлено про виправдання позивача. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дана інформація, яка була розміщена на сторінці Інтернет - видання «[INFO]» стосувалася особи позивача та була доведена до відома значної кількості осіб. Ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Проаналізувавши дані доводи, суд приходить до висновку, що на його розгляд не надано переконливих доказів того, що вказана позивачем інформація була надана для поширення працівником прокуратури Корнієнком Є. Сам факт посилання в ній на прізвище та посаду прокурора не може беззаперечно вказувати на те, що саме останнім вона була надана для опублікування. При цьому інформація у статті під назвою «[INFO]» під авторством [PERSON] , не містила прямого посилання на прізвище, ім`я, по - батькові позивача. Натомість інша стаття «Полтавська міська рада програла суд та не повернула собі 14 тисяч гривень» містила інформацію про виправдання позивача, тобто будь - якого негативного характеру для позивача не носила. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено у судовому засіданні факту спричинення йому моральної шкоди працівниками органів прокуратури. З урахуванням викладеного в цій частині цивільного позову слід відмовити, а тому він підлягає до часткового задоволення. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із проведенням експертизи . Оскільки при подачі позову до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, то із відповідача Державної казначейської служби України підлягає стягненню в доход держави судовий збір у розмірі 1600, 00 грн., розмір якого був встановлений на час подання позову до суду згідно Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом Дігтяр Л.А. (а.с. 208). Фактично позивачем сплачено за надання послуг адвоката 3500, 00 гривень, про що свідчить квитанція до квитанції від 17.03.2017 року. (а.с. 205). Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на правничу допомогу, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було заявлено позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 221518, 00 грн. (а.с.204). Судом задоволені позовні вимоги частково та стягнуто грошові кошти в розмірі 79287, 00 грн., що становить 5 % від загальної суми позовних вимог. Таким чином, з відповідача Державної казначейської служби України підлягає стягненню на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 175, 00 грн. Одночасно суд вважає за необхідне задовольнити розмір понесених відповідачем витрат на проведення експертизи пропорційно до задоволених позовних вимог. Згідно даних акту здачі - приймання висновку експертизи, її вартість склала 11440, 00 грн. (а.с.187). Таким чином, з відповідача Державної казначейської служби України підлягає стягненню на користь позивача понесені ним витрати на проведення експертизи пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 572, 00 грн.

Outcome: partial