Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

16.03.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання за нею, як спадкоємцем за законом першої черги, права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після смерті останнього залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті чоловіка вона фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, однак не змогла його оформити в нотаріальному порядку. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, звернувшись із заявами про підтримання та визнання позову, відповідно, та розгляд справи у їх відсутність (а.с.31, 45). 17.03.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с.15). 08.04.2020 року ухвалою суду витребувано докази у державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. та з Ізмаїльського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (а.с.19). 21.05.2020 року ухвалою суду витребувано докази з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.38). Дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 3 ст.200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві особистої власності подружжю [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про право особистої власності № [NUMBER] від 30.09.1995 року (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області 25.08.1999 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складалося з 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Згідно спадкової справи та інформаційної довідки Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за вих.№433/01-16 від 25.04.2020 року відомості щодо залишення [PERSON] заповіту відсутні (а.с.23-30). Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є: дружина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №9; дочка [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ), що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.04.1960 року, виданим Московським б/ЗАГС (а.с.11, 27). Позивачка [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджено довідкою КП «Житсервіс-4» за вих.№07 від квітня 2000 року, а також паспортом серії [NUMBER] , виданим Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 15.04.1997 року, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину (а.с.9, 30). Осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст.535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Відповідачка [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем [PERSON] та не вступила в управління та володіння спадковим майном (а.с.10). 19.04.2000 року [PERSON] державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. видано свідоцтво про право власності за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [INFO] [PERSON] , у виді грошових внесків з належними відсотками та сум компенсаційних виплат, що зберігалися у відділеннях Ощадбанку м.Ізмаїла (а.с.29). 21.05.2020 року Ізмаїльською державною нотаріальною конторою позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що право власності на неї не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги, що іншої форми захисту прав на спадкове майно, окрім визнання права власності на нього, позивачка не має, а також ту обставину, що відповідачка безумовно визнала позов і її визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved