Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

17.03.2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Кам'янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своєї заяви, позивачі вказали, [INFO] року, померла [PERSON], [INFO]. За життя, нею було складено заповіт, посвідчений Кичук С.М., секретарем Кам'янської сільської ради Апостолівського району, Дніпропетровської області, 12 березня 2009 року за реєстровим № 04, відповідно до якого належний їй житловий будинок [ADDRESS] та грошовий вклад по рахунках [NUMBER] та № [NUMBER] вона заповідала [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшов згаданий вище житловий будинок з відповідними господарчими будівлями та спорудами розташований в [ADDRESS] Житловий будинок, зазначений на плані технічного паспорту літерою А, має наступні характеристики: загальна площа житлового будинку - 34,8 кв. м; житлова площа 25,3 кв. м. Крім житлового будинку на земельній ділянці розташовані допоміжні господарчі споруди - літ. Б - літня кухня, В - сарай, Г- сарай, Д - підвал, Е - Вбиральня, № 2 - 4 - паркан. Згаданий житловий будинок, належав спадкодавці на підставі договору купівлі - продажу будинку посвідченого виконкомом Кам'янської сільської ради 11 серпня 1961 року за реєстровим № 67. Вирішуючи питання про прийняття спадщини, позивачі, як спадкоємці за заповітом після смерті [PERSON], звернулися до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу [PERSON], з метою отримання кожним з них Свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої зазначено, що кожен з позивачів не може отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане майно, так як Договір купівлі - продажу будинку р/н 67 від 11 серпня 1961 року, не був своєчасно зареєстрований в КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації», про що свідчить відсутність відповідної відмітки на правовстановлюючому документі, та довідка Апостолівського КП БТІ у зв'язку з чим позивачам було запропоновано звернутись до суду. [PERSON], [PERSON], позивачі по справі, кожен окремо, надали суду заяву відповідно до якої просили задовольнити заявлені вимоги в повному об'ємі та визнати право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Справу просив слухати за їх відсутності. Представник відповідача, Кам'янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, надав суду заяви відповідно до якої не заперечував проти задоволення позовних вимог та просив слухати справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає повному задоволенню. Факт того, що житловий будинок належав [PERSON] підтверджується наступним: - Копією договору купівлі - продажу будинку посвідченого виконкомом Кам'янської сільської ради 11 серпня 1961 року за реєстровим № 67; - Копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. - Довідкою КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» № 460 Пр/14 від 07 лютого 2014 року, по відомостям інвентарної справи та реєстровим книгам станом на 01.01.2013 року. Свідоцтвом про смерть № 380747 від 15.02.2011 року, підтверджується час та місце смерті спадкодавця [PERSON], а саме, встановлено що остання померла [INFO] року. З копії заповіту від 20.03.2009 року, встановлено, що [PERSON], свій житловий будинок [ADDRESS] та грошовий вклад по рахунку [NUMBER] та № [NUMBER], заповідає [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Копією спадкової справи № 31/2011, підтверджено відсутність інших спадкоємців після смерті [PERSON]. Згідно постанови нотаріуса від 24.02.2014 року, [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], що померла [INFO] року - відмовлено. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час придбання моїм чоловіком домоволодіння, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Та навпаки, ст. 128 ЦК Української РСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Пунктом 4 зазначеної Інструкції Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 р. встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. Проте, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. За змістом ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи та часом її відкриття є день смерті особи. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), та, згідно ст. 1223, ч. 2 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261 -1265 ЦК України, згідно ст. 1261 ЦК України. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Законом, що містить спеціальні норми і регулює відносини у сфері спадкування, є Цивільний кодекс України, який набув чинності 1 січня 2004 року. Згідно ч. 2, ст. 1241 Цивільного кодексу України, до обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. У частині 4. ст. 174 ЦПК України вказано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved