Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

16 листопада 2017 року позивачі звернулися до суду з цим позовом, зазначивши, що [INFO] померла їх матір - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] земельна ділянка площею 0,29 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та розташована в с. Ставок Носівського району Чернігівської області. Вони (позивачі) є спадкоємцями [PERSON] за заповітом, спадщину прийняли, отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS]. Нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на цю земельну ділянку у зв'язку з тим, що у державному акті є помилки. Позивачі просили суд визнати за ними в рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) право власності на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON] Ухвалою від 20 листопада 2017 року у справі було відкрито провадження та призначено її судовий розгляд на 11 годину 16 січня 2018 року. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції (далі - ЦПК України). Відповідно до п. 9 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Пунктом 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Таким чином, суд вважає необхідним провести у даній цивільній справі підготовче засідання. У судове засідання позивачі не з'явилися, подали до суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. Крім цього, позивачі подали до суду клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] і [PERSON], просив справу розглядати без їх участі. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя набула право власності на земельну ділянку площею 0,29 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та розташована в с. Ставок Носівського району Чернігівської області, що підтверджується копією державного акта серії [NUMBER] (а.с. 12) та довідкою відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 20 жовтня 2017 року (а.с. 14). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли її сини - [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці за заповітом. 9 жовтня 2017 року на ім'я [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копіями відповідних свідоцтв (а.с. 8; 10). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,29 га, яка належала [PERSON] на підставі державного акта серії [NUMBER], у зв'язку із тим, що державний акт не відповідає вимогам законодавства України через наявність у ньому помилок, що підтверджується копією постанови № 1028/02-31 від 9 жовтня 2017 року (а.с. 13). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За встановлених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Частиною 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. З матеріалів справи вбачається, що ціна позову становить 18 633,67 грн., при зверненні до суду з позовом позивачі сплатили судовий збір в сумі 1 280 грн. (по 640 грн. кожен), що підтверджується квитанціями (а.с. 1; 2). Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, що діяла на час подання позовної заяви) сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачами, становить 640 грн. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства. Про таке повернення зазначається, крім іншого, у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору). Таким чином, позивачам підлягає поверненню надміру сплачена сума судового збору у розмірі 640 грн. (по 320 грн. кожному).

Outcome: approved