Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

16.03.2016 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики в загальному розмірі 35972,00 грн. з яких 24 527,00 грн основна сума заборгованості, індекс інфляції в розмірі 678,65 грн. три відсотки річних від суми заборгованості, що становить 615,00 грн., пеню за просторочений період в сумі 10 152, 17 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на такі обставини: 01.10.2013 р. між ним та [PERSON] укладено договір позики у відповідності до якого він передав [PERSON] у власність грошову суму у розмірі 850 Євро, які позичальник зобовязувався повернути до нового 2014 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] надав письмову розписку. Проте у звязку з відсутністю коштів у відповідача для повернення позики, термін її повернення був продовжений до травня 2015 року. Проте позичені кошти відповідач не повернув до даного часу та незважаючи на неодноразові звернення позивача відмовляється їх повернути в добровільному порядку. На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити. В судове позивач зявився, позовні вимоги підтримав з підстав вказаних ним у позовній заяві, просить такі задоволити. Відповідач, в судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечив, при цьому посилався на те, що згідний повернути позику проте за курсом валюти, який існував на час отримання ним позики. Зясувавши обставини справи на підставі наявних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів у їх сукупності, з врахуванням вимог цивільного судочинства, суд вважає, що позов слід задовольнити частково в силу наступного. Судом встановлено, що 01.10.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів в сумі 850 Євро, які останній зобовязувався повернути до 2014 року. Дані обставини підтверджуються борговою розпискою, написаною власноручно відповідачем, копія якої знаходиться у матеріалах справи, яка за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З врахуванням встановленого суд вважає, що між сторонами існували договірні відносини щодо позики грошових коштів на визначений термін, і що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання з повернення отриманих коштів. Свої зобовязання за договором позики позивач виконав в повному обсязі , надавши відповідачу кошти у визначеному договорі розмірі а відповідач свої зобовязання за договором позики не виконував належним чином, у звязку з чином термін повернення отриманих коштів сторонами продовжено до травня 2015 року. Однак незважаючи на його неодноразові вимоги про повернення коштів, відповідач не виконує взятих на себе зобовязань та надалі відмовляється повернути всю суму в добровільному порядку. Станом на час ухвалення судом рішення сума боргу залишається неповернутою, а розмір його заборгованості станом на 16.03.2016 року становить 35 972,00 грн. З врахуванням встановленого суд вважає, що між сторонами існували договірні відносини щодо позики грошових коштів на визначений термін, і що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання з повернення отриманих коштів. Статтями 526, 599, 625 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином згідно умов договору, що зобовязання припиняється виконанням, і що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. А статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. У відповідності до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, як передбачено нормами Закону України від 3 липня 1991 року за № 1282 ХІІ «Про індексацію грошових коштів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного суду України від 28.03.2012 року у справі № 6 36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Щодо стягнення з відповідача пені за прострочений період, суд виходить з положень ч.1 ст. ст. 624 ЦК України, згідно якої, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Оскільки сторони умовами договору не встановили обовязок позичальника при порушенні термін погашення заборгованості сплату неустойки, то така стягненню не підлягає. Зважаючи на зазначене, позов в частині стягнення з відповідача індексу інфляції у сумі 678,64 грн. та пені в розмірі 10 152,00 грн. до задоволення не підлягає. Таким чином сума заборгованості відповідача складає: 24617, 50 грн., з яких 23 851,00 грн. основного боргу ( 850 Євро * 28, 06 грн.), 766,50 грн. -3% річних від простроченої суми ( 0,03 * 23851,00 * 391/365). Також згідно ч. 3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору , він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. На підставі наведеного з [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Outcome: partial