Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

16 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Вінницької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON] На випадок своєї смерті за життя [PERSON] склав заповіт від 06 липня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Третяк А.О., згідно якого він заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, а також належні йому майнові права та обов'язки на час смерті позивачу [PERSON] [PERSON] являється єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON], інші спадкоємці відсутні. Мати позивача, дружина [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з наступних причин. Після смерті батька і понесених затрат на похорони позивач опинився у тяжкому матеріальному стані. У нього не було коштів для оформлення прийняття спадщини в установленому законом порядку: останній не працював офіційно, заробітки були періодичними та непостійними. Також поважною причиною пропуску позивачем строку для прийняття спадщини було його захворювання на вірусний гепатит А, у зв'язку з чим в період з 10 лютого 2017 року по 06 березня 2017 року [PERSON] перебував в міській клінічній лікарні № 1 на стаціонарному лікуванні. Після виписки з лікарні певний час проходив профілактичне лікування в домашніх умовах, а тому не мав фізичної та матеріальної можливості займатися питанням оформлення спадщини. На звернення позивача щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті померлого [INFO] року [PERSON], Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 13 травня 2017 року листом [PERSON] було відмовлено у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. З огляду на зазначене вище позивач звернувся до суду із даним позовом та просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], що помер [INFO] року, терміном на один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності та зазначив, що вимоги позову підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Вінницької міської ради до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представник Вінницької міської ради Никонюка О.В. надійшла заява, у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності та зазначив, що при вирішенні справи заперечує щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як було встановлено судом, що позивач [PERSON] народився [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане міським бюро ЗАГС у м. Вінниці, де в графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с. 11). 06 липня 2016 року [PERSON] (батько позивача) на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, а також належні йому майнові права та його обов'язки на час смерті заповів своєму сину [PERSON], який народився [INFO] року, що підтверджується заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Третяк А.О. (а.с. 12). Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], видане 20 вересня 2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, [INFO] року помер батько позивача - [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до довідки № 455 від 22 червня 2017 року, видана квартальним комітетом «Тяжилів», [PERSON] проживав один за адресою: [ADDRESS] та був зареєстрований один до дня своєї смерті - [INFO] року (а.с. 36). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина 1 статті 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановлено статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 48095223 від 16 червня 2017 року, наданої Першою вінницькою державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, не заводилась (а.с. 33). З листа Першої вінницької державної нотаріальної контори № 1118/01-16 від 13 травня 2017 року надісланого [PERSON], судом встановлено, що останній пропустив строк для прийняття спадщини після померлого [INFO] року [PERSON], оскільки заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору в установлений законом строк не подав та на момент смерті [PERSON] зареєстрований за однією адресою з померлим не був (а.с. 14). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як зазначено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] у період з 10 лютого 2017 року по 06 березня 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні у міській клінічній лікарні № 1 (а.с. 17-18). Виходячи з вище наведеного судом встановлено, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини. А тому, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що у позивача [PERSON] дійсно були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини у передбачений законом строк. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved