Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

16.03.2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який 19.04.2018 року уточнила та просить визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO], уродженця с. Грунь, Охтирського району Сумської області; внести відповідні зміни до актового запису №14 від 13.09.2006 року про народження [PERSON], складеного виконкомом Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області, записавши батьком дитини [PERSON] , інші відомості у актовому записі про народження дитини залишити без змін; стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з 2005 року по вересень 2008 року вона проживала у незареєстрованому шлюбі з відповідачем у будинку його батьків за адресою: [ADDRESS]. Від спільного життя у них народився син [PERSON], [INFO], народження якого зареєстровано виконкомом Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області 13.09.2006 року, актовий запис №14. Запис про батька в свідоцтві про народження дитини був зазначений за її вказівкою на підставі ч.1 ст.135 СК України. Їх спільне сімейне життя не склалося, проживають окремо. Дійсним біологічним батьком дитини є відповідач, чого він не заперечував, так як і до цього часу постійно телефонує сину, дарує йому подарунки, інколи перераховує гроші на його утримання в розмірі близько 1000 грн. та інше. На її прохання добровільно визнати батьківство та сплачувати стабільно аліменти на утримання сина відповідач відмовляється. Тому вона змушена була звернутися в суд з даним позовом. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду 4.04.2018 року заперечення на позовну заяву, згідно якого він не заперечує того, що він дійсно є батьком неповнолітнього [PERSON], тому просив суд надати йому строк для подання спільної заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану, а також не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. При цьому зазначив, що має на утриманні ще одну дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з ним, надав у справу копію свідоцтва про його народження, довідку про склад сім'ї. Просив справу розглянути у його відсутність. Представник Служби в справах дітей Охтирської районної державної адміністрації Зайцева Н.Г. в судовому засіданні позов підтримала, так як це буде відповідати інтересам дитини. Представник Грунської сільської ради Маляренко В.О. не заперечував проти задоволення позову. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.03.2018 року було відкрито провадження у справі за правилами за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 30 березня 2018 року. Протокольною ухвалою суду від 30.03.2018 року в зв'язку з неявкою відповідача підготовче судове засідання було відкладено на 12.04.2018 року. Протокольною ухвалою суду від 12.04.2018 року підготовче судове засідання було відкладено на 18.04.2018 року та наданий строк сторонам для подання спільної заяви до органів ДРАЦС, про що вказував у запереченні відповідач та погодилася позивачка. Крім того представник позивачки після отримання письмового заперечення відповідача заявив про необхідність уточнення позовних вимог та зменшення в частині стягнення аліментів. Ухвалою суду від 18.04.2018 року було закрито підготовче судове засідання, в якому позивачка уточнила вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі ? частини на дитину та справу призначено до розгляду на 24.04.2018 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року позивачка народила в с. Грунь Охтирського району Сумської області сина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого виконкомом Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області 13.09.2006 року (а.с.7). Запис в графі «Батько» був зазначений зі слів матері дитини відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується Витягом з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьківство відповідно до частини першої статті 135 СК України №00016839898 від 06.07.2016 року (а.с.8). Той факт, що дитина була народжена позивачкою від спільного проживання з [PERSON], був визнаний самим відповідачем у поданому ним запереченні на позовну заяву. Також це підтверджується поданою ним нотаріально посвідченою заявою (в ксерокопії), як батька дитини про визнання батьківства від 13.04.2018 року, яку він направив до Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с.103). Однак, вказану копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON] про визнання батьківства суд розцінює лише як визнання ним свого батьківства і не може прийняти як підставу для закриття провадження в справі в цій частині щодо визнання батьківства, про яке він вказує в запереченні, що нібито відсутній спір, через те, що відповідно до ст.12, ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, тобто Охтирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього кодексу. За змістом ст.ст.125-128 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану і якщо така заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника, повноваження якого мають бути нотаріально засвідчені, або надіслана поштою за умови її нотаріального засвідчення. За відсутністю заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду і підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов може бути пред'явлений матір'ю неповнолітньої дитини або особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема,ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним , установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Отже, за приписами приведених норм сімейного права, питання визнання батьківства може вирішуватися в судовому порядку у разі відсутності заяви жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, про визнання походження дитини від батька, та вчинення запису про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу, за заявою матері дитини. В даному випадку дитина народилась від осіб, які не перебували у шлюбі між собою і тому запис про батька дитини вчинено зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Судом відкладалося підготовче судове засідання та надавався строк для добровільного подання заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію батьківства відповідача, однак відповідач не з'явився для оформлення вказаних документів спільно з позивачкою до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Надана ним копія нотаріально посвідченої заяви до Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області не може розцінюватися як належне звернення, оскільки це не узгоджується із положеннями п.15 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказомМіністерства юстиції України 18.10.2000 року №52/5 (у редакції Міністерства юстиції України 24.12.2010 року №3307/5, зі змінами), згідно яких, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі одного із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, а походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства. Така подана відповідачем нотаріально посвідчена заява свідчить про визнання батьківства відповідачем, тому суд вважає, що справу можливо розглянути без допиту свідків, про що не заперечувала позивачка та її представник у суді. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» умови та порядок визнання батьківства визначено законом, тому в справах названої категорії суд не може визнавати мирові угоди. Якщо відповідач виявить бажання добровільно подати заяву до органу РАЦС про реєстрацію свого батьківства, суд має відкласти розгляд справи або оголосити перерву на строк, необхідний для вирішення питання в такому порядку, а в разі надання нового свідоцтва про народження дитини - закрити провадження у справі за відсутністю підстав для її судового розгляду. Однак, оскільки, відповідач не з'явився в судове засідання, надав письмову заяву розглянути справу без його участі, судом відкладалася справа та надавався час відповідачу для добровільної подачі заяви, але він нового свідоцтва про народження дитини не надав, тому суд вважає в інтересах дитини доцільно вирішити позов по суті заявлених вимог і критично оцінює заперечення відповідача саме в цій частині. Відповідно до п.20 п.1 Розділу III «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі по тексту - Правила), що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про: визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). У даному випадку відповідач [PERSON] визнає своє батьківство стосовно [PERSON], подав заяву до Грунської сільської ради про визнання батьківства, однак, спільної заяви з позивачкою про визнання себе батьком дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану не подав, в зв'язку з чим провадження по справі в цій частині позовних вимог не може бути закрито та підлягає задоволенню. У відповідності до положень ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. З огляду на викладене, вимоги про визнання батьківства, внесення змін до актового запису підлягають задоволенню. Вирішуючи позов у частині стягнення аліментів суд виходить зі слідуючого. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює лікарем клініки «БОРИС» (а.с.36), отримує стабільну заробітну плату (а.с.52), має на утриманні малолітнього сина від іншої жінки [PERSON], [INFO] (а.с.55), а також непрацездатну матір, яка є пенсіонером та хворіє, а тому потребує його допомоги (а.с.79-81) Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. При вирішенні даного позову суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище сторін: відповідач є фізично здоровим, працює, отримує стабільний дохід, на утриманні має також малолітнього сина [PERSON], [INFO], тому в даному випадку суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи, що дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні, що підтверджується матеріалами справи, розмір аліментів, які просить стягувати позивачка в розмірі 1/6 частини доходу відповідача, [PERSON] визнав. Тому суд з урахуванням всіх обставин справи, принципів розумності, справедливості та виваженості, вартості цін на товари і послуги, що батьки зобов'язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, та те, що дитина повинна бути забезпечена матеріально як за рахунок матері, так і за рахунок батька також, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки та стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини всіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дати звернення до суду з даним позовом, і до досягнення дитиною повноліття, аліменти виплачувати матері [PERSON] На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Згідно ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому необхідно повернути [PERSON] з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 15 березня 2018 року за квитанцією № 0.0.986998799.1 в сумі 704,80 грн., тобто в розмірі 352,40 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 352,40 грн. На підставі викладеного, ст.ст.121, 125, 128, 134, 135, 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved