Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

15.09.2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, а саме: що [PERSON] є сином померлої 07.01.2015 року [PERSON], а також просив визнати заповіт, посвідчений 25.12.2014 року державним нотаріусом другої [PERSON] нотаріальної контори [PERSON], реєстровий номер 3-1974. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його прізвище у свідоцтві про народження вказане «Гавриков», а в паспорті «Гавріков», прізвище матері також вказане в свідоцтві про народження «Гаврикова», а в паспорті та свідоцтві про смерть «Гаврікова», крім того посилався на те, що в момент вчинення заповіту, його матір не в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій, оскільки приймала сильнодіюче знеболювальне внаслідок онкологічного захворювання, а отже, вважає, що на підставі ст. ст. 203, 225 ЦК України, заповіт є недісним. Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин визнали, а в частині визнання заповіту просили відмовити, оскільки вчинення заповіту повністю відповідала волі померлої [PERSON], яка на час вчинення заповіту розуміла значення своїх дій. В судове засідання , що відбулося 13.04.2016 року, відповідач не зявилась, суд вважає за можливе завершувати розгляд без її участі, за участю її представника. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є сином померлої [PERSON], в цій частині позов визнаний відповідачем, крім того, в свідоцтві при написанні прізвища позивача та його матері зроблена помилка при перекладі українською. Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в частині встановлення факту родинних відносин не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. А отже позовні вимоги в частині встановлення факту, що позивач є сином [PERSON], померлої 07.01.2015 року підлягають задоволенню. Власником квартири [ADDRESS] була [PERSON], що підтверджується довідкою КП «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.02.2015 року (а.с. 11). Згідно із заповітом від 25.12.2014 року, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла квартиру [ADDRESS] [PERSON], цей заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої чернігівської нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] померла 07 січня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13). Згідно із копією висновку судової почеркознавчої експертизи, яка була проведена в рамках цивільної справи № 750/4543/15-ц, та в рамках якою досліджувався підпис [PERSON] на оспорюваному заповіті, наявність в даному досліджуваному підписі ознак порушення координації рухів, ступінь їх прояву та локалізації свідчать про виконання даного підпису під впливом якихось «збиваючих» факторів, імовірніше за все природного характеру (ймовірніше за все особою похилого віку з середніми навичками письма та проявом хвороби, що мала вплив на порушення функції руху, тощо) (а.с. 14-20). Суд не бере до уваги вказаний висновок для визначення психічного стану [PERSON] під час складання заповіту, оскільки в даному випадку, експерт посилається на ймовірність « якихось збиваючих факторів», крім того суд вважає, що вказуючи ймовірність хвороби, експерт має на увазі саме фізичні наслідки хвороби вплив на порушення функції руху, а не психічні. Згідно епікризу Чернігівського обласного онкологічного диспансеру №4229, [PERSON] проходила лікування з приводу дрібної фіброміоми матки, супутній діагноз підслизова пухлина тіла шлунка (а.с. 80). Згідно із випискою епікризом № 2399, [PERSON] проходила лікування в КЛПЗ «[PERSON] обласний онкологічний диспансер» з 18.04.2005 року по 06.05.2005 року з приводу лейоміосаркоми н/з тіла шлунку ІІкл. Гр.. (а.с. 81). Також [PERSON] проходила лікування в «Хоспіс» з 10.10.2014 року по 31.10.2014 року з приводу Са шлунку 4 кл.гр., хронічної цереброваскулярної хвороби, церебросклерозу, агрипнічного синдрому, забою кульшових суглобів (а.с. 82). Відповідно до копії спадкової справи № 66/2015, із заявою про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та [PERSON] (а.с. 84-89). Свідок [PERSON] повідомила про те, що робила [PERSON] уколи знеболюючих препаратів, після призначення дільничного лікаря знеболюючі, це були препарати не суворої звітності, вона у розмовах згадувала сина, просила подзвонити йому, але дала аркуш із чотирма цифрами, говорила, що бачила в підїзді із ножем в руках, були порізи на шиї і руках, говорила, що вбє себе, однак повідомила, що швидку не викликали також повідомила, що робила за проханням її ксерокопії документів для оформлення соціального працівника. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] згадувала про циган, яких не існувало, повідомила про випадок із ножем, коли вона собі шию порізала, в той раз повідомила, що швидку їй викликали, яка її забрала, повідомила, що в неї була неадекватна поведінка, такий стан проходив через дві-три години. Свідок [PERSON] повідомила про навязливі ідеї щодо появи циган, про появу її роздягненою перед священиком, повідомила, що дзвонила їй, інколи навідувалась, однак не дуже хотіла це робити, оскільки вона звинувачувала в крадіжках сусідів. Вказані свідки не спілкувались із [PERSON] в день складання заповіту. Свідок [PERSON] повідомила, що бачила останній раз [PERSON] за два тижня до її смерті у [PERSON], що [PERSON] повідомила їй про те, що відповідач її забрала до себе на прохання самої [PERSON], розмовляли про здоровя, розповідала, що у неї підвищений тиск, розповідала про її хвороби, про дочку свідка питала. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] була при здоровому глузді, вона розповідала про сина, онуків, гастролі та подорожі, в день складання заповіту вона ходила з допомогою ходунків, вела себе адекватно. Свідок [PERSON] повідомив про те, що з [PERSON] розмовляли про професію, про подорож її до США, поводила себе адекватно, в день складання заповіту їли з [PERSON] за одним столом, нічого дивного в її поведінці не було. Свідок [PERSON] повідомила, що була запрошена на новий 2015 рік до відповідача, бачила у [PERSON] [PERSON], вона слабенька була, однак інтелігентна жіночка, при здоровому глузді, вона посиділа зі всіма на святі, потім полежала, а потім знову повернулась до всіх, третього січня знаходилась свідок біля [PERSON], бо вона слабше стала, розмовляли з нею про мою сімю, в неї був нормальний психологічний стан. Свідок [PERSON] повідомила, що вона обслуговувала [PERSON] с 07.11.2014 року до кінця року, знає позивача та відповідача, [PERSON] дала свій номер телефону, [PERSON] сама розраховувалась за грудень своїми грошима, вона інколи падала, доводилось її кормить, за продукти вона також сама розраховувалась, повідомила, що свідок взяла номер телефону [PERSON], бо [PERSON] посварилась із сином в грудні. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON], в частині інциденту з ножем, який стався у підїзді за участю [PERSON], оскільки свідчення цих свідків про одну і ту саму подію є суперечливими, відтак [PERSON] повідомила що ця подія сталася о 16-00, а [PERSON] о 21-00, також [PERSON] пояснила, що начебто [PERSON] повідомила, що її хочуть вбити, а [PERSON] що [PERSON] сказала, що сама себе хоче вбити, також [PERSON] повідомила, що швидку викликали, яка її забрала, а [PERSON] повідомила, що сину телефонували, і він приїздив, а швидку не викликали. Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть № 15, [PERSON] померла 07 січня 2015 року від ракової інтоксикації, злоякісного новоутворення лівої нирки І стадії (а.с. 154). [PERSON] за медичною допомогою до КЛПЗ «[PERSON] обласний наркологічний диспансер» не зверталась, на обліку [PERSON] обласній психоневрологічній лікарні не перебувала, до лікарів - психіатрів не зверталась, що підтверджується відповідями на запит суду від 29.01.2016 року та 02.02.2016 року (а.с. 156, 158). Згідно із висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 161 від 15.03.2016 року, у [PERSON], яка померла 07.01.2015 року, станом на 25.12.2014 року мали місце клінічні ознаки органічного розладу особистості внаслідок онкологічної патології з астенічним синдромом (F 07.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду), [PERSON] за своїм психічним станом могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 25.12.2014 року (а.с. 169-175). Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що психічний розлад, який був діагностований у [PERSON] не був стійким, а був легким психічним розладом, який не вплив на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. При встановленні факту того, чи була здатною [PERSON] в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, суд враховує, що саме в день вчинення заповіту із [PERSON] спілкувались свідки [PERSON], [PERSON] та на наступний день також свідок [PERSON], які характеризували психічний стан [PERSON], як нормальний та адекватний, також, що позивачем не доведено, що померла вживала в цей час сильнодіючі знеболюючі препарати, які впливали на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, також суд враховує, що [PERSON] не перебувала на обліку ЧОПНЛ та не зверталась до лікарів психіатрів, отже суд приходить до висновку, що вказані докази по справі, у сукупності із висновком посмертної судово-психіатричної експертизи, як доказу, що свідчить про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину, свідчать про те, що [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій і могла ними керувати. Крім того, суд також враховує, що сам позивач в позовній заяві стверджує, що внаслідок прийому сильнодіючих препаратів, [PERSON] не в повній мірі розуміла значення своїх дій, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, а підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Отже на підставі вищевикладеного, з урахуванням всіх доказів в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання заповіту недійсним є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: partial