Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

16 липня 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» від імені банку звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 999-00020801/1 у розмірі 28532,14 грн., в якому зазначено, що 15.08.2012 року між ПАТ «Імексбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 999-00020801/1, на підставі якого банком наданий позичальникові овердрафт за допомогою платіжної картки Visa Electron, з максимальною сумою заборгованості 10000,00 грн. зі сплатою 19 % річних від суми заборгованості, та з встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 14.08.2015 року. Відповідно до п.1.1 умов договору кредиту, позивач зобов'язується надати для власних потреб позичальника за допомогою платіжної картки Visa Electron у готівковій чи безготівковій шляхом сплати з поточного рахунку [NUMBER] коштів понад кредитний залишок коштів на рахунку, в межах встановленого строку та ліміту овердрафту. Також договором кредиту передбачено отримання кредиту позичальником самостійно за допомогою платіжної картки у готівковій чи безготівковій формі. Моментом (днем) надання кредиту на умовах овердрафту вважається момент (день) використання позичальником кредитних коштів на умовах договору, зокрема, отримання позичальником готівки чи здійснення ним безготівкового платежу з рахунку. Як зазначив далі в позові представник позивача, банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту. Відповідач свої зобов'язання за договором кредиту щодо своєчасного погашення основної заборгованості за кредитом згідно встановленого графіку, відсотків та комісії не виконує, на протязі періоду кредитування порушує умови договору кредиту щодо сплати основної заборгованості, нарахованих відсотків та комісії, в зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з листом-претензією за вих. № 3996 від 23.05.2013 року з вимогою погасити заборгованість в повній сумі, яка відправлена поштою. Однак, зазначені вимоги щодо погашення простроченої заборгованості в добровільному порядку залишились відповідачем без уваги та задоволення. Далі з позовних вимог слідує, що в п.п. 4.9 договору кредиту встановлена відповідальність позичальника за повне або часткове прострочення повернення кредиту (овердрафту) та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором у вигляді обов'язку сплатити банку штраф у розмірі 200,00 грн. за перший прострочений платіж, та 500,00 грн. за кожен наступний прострочений поспіль платіж. На підставі зазначеного боржнику були нараховані штрафні санкції за порушення умов договору кредиту в сумі 28532,14 грн., у тому числі: - 7982,42 грн. - заборгованість за кредитом; - 3289,72 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; - 3360,00 грн. - комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку; - 13900,00 грн. - штраф. Прохає суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 999-00020801/1 про надання кредиту від 15.08.2012 року в сумі 28532,14 грн.. 23.10.2015 року електронною поштою позивачем надано заяву про стягнення з відповідача витрат на оголошення в пресі про виклик у судове засідання в сумі 330 грн. (а.с. 59). В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду електронною поштою клопотання про розгляд справи без участі представника позивача в зв'язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні. На позовних вимогах наполягають у повному обсязі. Проти заочного рішення по справі не заперечують (а.с. 58). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, заяв, клопотань суду не надав. Згідно довідок відділення поштового зв'язку відповідач за адресо, вказаною в позові, не проживає (а.с. 34, 38, 45, 56). Згідно довідки Гуляйпільського РС УДМС України в Запорізькій області про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи за № 2327/2130 від 21.07.2015 року, гр. [PERSON], [INFO], з 02.07.1996 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] за паспортом громадянина України серії [NUMBER], виданим Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області від 30.08.2010 року (а.с. 32). Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно оголошення в друкованих засобах масової інформації - в газеті «Запорізька правда» від 22.10.2015 року (а.с. 57, 62). Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частина 9 ст. 74 ЦПК України передбачає, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, проти чого не заперечує представник позивача в своїй заяві, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 15.08.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 999-00020801/1 на підставі якого банком наданий позичальникові овердрафт за допомогою платіжної картки Visa Electron, з максимальною сумою заборгованості 10000,00 грн. зі сплатою 19 % річних від суми заборгованості, та з встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 14.08.2015 року (а.с. 13-17) з додатком - Споживчий кредит. Умови (а.с. 18-19). Згідно виписок АТ «ІМЕКСБАНК» по контракту № 999-00020801/1 за період з 15.08.2012 по 07.07.2015 року (а.с. 8, 8 на зворті, 9, 9 на зворті, 10, 10 на звороті) банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту. Відповідач свої зобов'язання за договором кредиту щодо своєчасного погашення основної заборгованості за кредитом згідно встановленого графіку, відсотків та комісії не виконав, на протязі періоду кредитування порушував умови договору кредиту щодо сплати основної заборгованості, нарахованих відсотків та комісії. 23.05.2013 року позивач звернувся до відповідача з листом-претензією за вих. № 3996 з вимогою погасити заборгованість в повній сумі (а.с. 20-21). Зазначені вимоги щодо погашення простроченої заборгованості в добровільному порядку залишились відповідачем без уваги та задоволення, в зв'язку з чим, згідно розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] по кредитному договору № 999-00020801/1 від 15.08.2012 року станом на 07.07.2015 року відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 28532,14 грн., у тому числі: - 7982,42 грн. - заборгованість за кредитом; - 3289,72 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; - 3360,00 грн. - комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку; - 13900,00 грн. - штраф (а.с. 6), що підтверджується також розшифруванням нарахувань та погашень заборгованості за позичальником [PERSON] згідно договору кредиту № 999-00020801/1 (а.с. 7). Згідно п. 3.3.5 договору кредиту, позичальник зобов'язаний повернути в повному обсязі овердрафт з нарахованими процентами за фактичний час його використання, штрафними санкціями у терміни, визначені договором (а.с. 14). Пунктом 1.4 договору кредиту встановлено, що зменшення ліміту овердрафту та платежі з повернення овердрафту здійснюються згідно додатку № 1, який є невід'мною частиною цього договору, та відповідно до якого погашення основної суми кредиту має здійснюватись щомісячно (а.с. 13). В п. 2.6 договору кредиту встановлено, що сплата відсотків позичальником здійснюється щомісячно за фактичний термін користування кредитом не пізніше 15 числа, починаючи з 15 вересня 2012 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно комісію за розрахункове обслуговування поточного рахунку (а.с. 13). Пунктом 4.9 договору передбачено, що позичальник зобов'язується за повне або часткове прострочення повернення кредиту (овердрафту) та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором сплатити банку штраф в розмірі - 200 грн. за перший прострочений платіж, та 500 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж ( а.с.15). Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати всієї суми кредиту. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором № 999-00020801/1 від 15.08.2012 року та має заборгованість перед позивачем на загальну суму 28532,14 грн.. Доказів того, що кредит повністю виплачений у матеріалах справи немає, не спростовано це і відповідачем. У відповідності до ст. 60 ЦПК України відповідач не надав доказів неправильності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідач має заборгованість, як по сумі кредиту так і по встановлених договором відсотках та комісії. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому витрати, пов'язані з розміщенням оголошення в пресі про виклик відповідача в сумі 330,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На час надходження позову до суду відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент звернення) від сплати судового збору звільнялася уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, тому позов було подано без сплати суми судового збору. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved