Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

\~ \~ \~ 16 березня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частну квартири, яка придбана під час шлюбу, вказавши наступне. Вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2006 року по 11 листопада 2013 року. Рішенням суду шлюб було розірвано. В період шлюбу та на сумісні кошти подружжя вони придбали трикімнатну квартиру № 116 в буд. № 9 в смт. Ківшарівка м. Купянська Харківської області, яка була зареєстрована на імя відповідача згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально. Після розірвання шлюбу відповідач створив неможливі умови для проживання в цій квартирі, тому, вона з неповнолітнім сином змушена була тимчасово оселитися в орендованій квартирі. В добровільному порядку вирішити питання про поділ спірної квартири відповідач відмовився, що порушує права позивача на вільне володіння , користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. За таких обставин, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: Харківська область, [ADDRESS], яка зареєстрована на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом від 09 серпня 2006 року за реєстровим номером № 4592; стягнути на її користь з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551, 20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 500, 00 грн. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що вказана квартира була придбана під час шлюбу за ціною 52000 грн, з яких 41000 грн. були отримані в кредит. На час розірвання шлюбу кредит був повністю не погашений. Кредит погашала мати відповідача за власні кошти, починаючи з першого внеску і до кінця оплати кредиту. В 2017 році, тобто, після розірвання шлюбу кредитні кошти були виплачені повністю. Таким чином, суми виплат за кредит після розірвання шлюбу не являються спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, спірна квартира, як предмет іпотеки належить банку, заборона на відчуження квартири не знята. За таких обставин, у задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі. Представник 3-ї особи ПАТ «[PERSON] Аваль» в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 25 лютого 2006 року Пісківською сільською радою Дворічанського району Харківської області, актовий запис № 1. Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 09 серпня 2006 року приватним нотаріусом Купянського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 4592, [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: Харківська область, [ADDRESS]. Згідно п. 4 вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 52000 грн. , з яких 11000 грн. продавець одержав від покупця готівкою до підписання цього договору, а решту грошей 41000 грн. покупець зобовязується сплатити готівкою у строк до 12 серпня 2006 року (а.с. 38). Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 серпня 2006 року підтверджується, що [PERSON] є власником вищевказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 09 серпня 2006 року (а.с. 40). 17 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір № 014/1147/74/74908, згідно умов якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 41000, 00 грн., строком на 120 місяців з 17 серпня 2006 року по 17 серпня 2016 року (а.с.229). 17 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 014/1147/74/74908, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, відшкодування збитків, іншої заборгованості укладено договір іпотеки № 014/1147/74/74908/1, відповідно до умов якого предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира, розташована за адресою: Харківська область, [ADDRESS] (а.с. 41-43). Згідно рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 11 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із положенням ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань за кредитом. Таким чином, у результаті придбання подружжям квартири в кредит боргові зобовязання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. За таких обставин, коли право власності на квартиру, яка придбана подружжям, в тому числі і за рахунок коштів кредиту, оформленого на [PERSON], виникло в період перебування в шлюбі, кредитний договір укладався в інтересах сімї для придбання житла, то зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Посилання відповідача, на ті обставини, що всі щомісячні платежі за договором кредиту вносила його мати за особисті кошти є безпідставними і судом не приймаються, так як матеріали справи містять квитанції про сплату заборгованості за кредитним договором № 014/1147/74/74908 від 17 серпня 2006 року, де платником вказаний [PERSON], інших доказів суду не надано. Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо неможливості розподілу іпотечного майна бо положення договору іпотеки про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися квартирою без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Отже, ні Законом України «Про іпотеку», ні нормами ЦК України, ні договором іпотеки від 17 серпня 2006 року не передбачено заборони поділу предмета іпотеки, який знаходиться в спільній сумісній власності подружжя, що не є його відчуженням, а повязано з правом співвласників на його володіння та користування, і за таких обставин оформлення права власності на частку в майні предмета іпотеки не позбавляє такого співвласника прав та обовязків за іпотечним договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги \~є обґрунтованими, і такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, то відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідач [PERSON] повинен відшкодувати і понесені позивачем судові витрати: за сплату судового збору у розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 500, 00 грн.

Outcome: approved