Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

16.11.2017 року до Вугледарського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.04.2012 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та громадянка України [PERSON] уклали договір кредиту № 182АІ10120406001. Назву організаційно - правової форми позивача - акціонерний - комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», 14.06.2010 року було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства», шляхом перейменування акціонерного - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до п. 1.1. договору кредиту № 182АІ10120406001, кредитор, ПАТ «Укрсоцбанк» надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 125410,00 грн., а відповідач відповідно до умов договору зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Свої зобов`язання позивач виконав, що підтверджується випискою по рахунку, який доданий до матеріалів справи (а.с. 23). Проте у порушення умов договору, позичальник [PERSON] , свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 19.10.2017 року має заборгованість в сумі 133697,70 грн. Крім цього в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 06.04.2012 року позивач та [PERSON] , уклали договір поруки № 182АІ10120406001 - П, відповідно до умов якого відповідач 2 [PERSON] , як поручитель поручається за виконання позичальником [PERSON] обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Згідно умов договору поруки, поручитель [PERSON] відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. За умовами договору поруки, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць позивач має право вимагати виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором. На виконання умов договору позичальнику та поручителеві була направлена вимога про досудове врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не була виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання позичальником зобов`язання стосовно умов повернення кредиту позивач вправі вимагати стягнення з відповідачів заборгованість по кредиту за невиконання умов договору. В зв`язку із зазначеним позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 133 697,70 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 2005,47 грн. Ухвалою від 11 січня 2018 року суддею Вугледарського міського суду Донецької області Луньовою О.Г. дана позовна заява була прийнята в провадження та призначене підготовче судове засідання. 07.02.2018 року на адресу Вугледарського міського суду Донецької області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач [PERSON] категорично заперечила проти позовних вимог, мотивуючи заперечення відсутністю у справі належних доказів в підтвердження суми боргу яка утворилася, як то розрахунок суми боргу з вказанням точної дати початку прострочки кредиту, суми часткової сплати за кредитом та періоду заборгованості станом на момент подання позову. Також [PERSON] зазначила, що вимога до [PERSON] , як поручителя висунута з порушенням строків для звернення з такою вимогою. При цьому факт виникнення права вимоги у позивача відповідачка не заперечує, а лише звинувачує банк у тому, що він на час виникнення у неї складних життєвих обставин, як то проведення АТО фактично на території проживання відповідачки, навмисно погіршив її фінансове становище за зазначеним кредитним договором та зробив його виконання неможливим. [PERSON] просила суд витребувати у відповідача вказаний розрахунок заборгованості та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою від 25 червня 2018 року Вугледарським міським судом Донецької області було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи. Проте згідно розпорядження голови Вугледарського міського суду Донецької області від 26.06.2018 року 04.07.2018 року справу було направлено до Великоновосілківського районного суду Донецької області. Ухвалою від 06.07.2018 року справу було прийнято в своє провадження суддею Великоновосілківського районного суду Донецької області Яненко Г.М. та призначено розгляд, який неодноразово відкладався, в останнє на 12.02.2021 р. 19.12.2018 року в підтвердження позовних вимог позивачем до суду надані додатково належно виготовлені та посвідчені копії матеріалів кредитної справи з відповідними розрахунками з вказанням дат та усіх необхідних для розгляду справи обставин. Ухвалою суду від 20.07.2020 року, за клопотанням про заміну сторони її правонаступником, згідно якого 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа - Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», була замінена сторона позивача АТ «Укрсоцбанк», як неналежного на належного АТ «Альфа-Банк». Представником за довіреністю заміненого позивач АТ «Альфа-Банк», адвокатом Дегтярьовим Є.В. 23.01.2020 року надано додатково документи які стосуються кредитного зобов`язання, зокрема виписку по рахунках про нарахування та погашення кредиту [PERSON] . Згідно заяви представника він просив про розгляд справи у відсутність сторони позивача АТ «Альфа-Банк» та позовні вимоги підтримав. Відповідачів в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, проте про місце та час розгляду справи як відповідачі так і їх представник повідомлялися через поштові відправлення. Про перебіг судового розгляду сторона відовідачів була обізнана, про що свідчать їх неодноразові заяви у матеріалах справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим справу розглянути без участі сторін за наявними доказами. Розглянувши матеріали справи судом встановлена можливість часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке: 06.04.2012 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та громадянка України [PERSON] уклали договір кредиту № 182АІ10120406001. Назву організаційно - правової форми позивача - акціонерний - комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», 14.06.2010 року було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства», шляхом перейменування акціонерного - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Згідно договору кредиту № 182АІ10120406001, кредитор, ПАТ «Укрсоцбанк» надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 125410,00 грн., а відповідач відповідно до умов договору зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту (а.с. 9 т.1). Позивачем всі зобов`язання були виконанні належним чином, відповідачці був наданий кредит в розмірі 125410,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 23, 1т.). Проте внаслідок невиконання умов договору відповідач [PERSON] на момент 19.10.2017 року заборгувала банку суму у 133697,70 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом (кредитом) - 68211,26 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 37201,91 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 8613,20 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9682,53 грн.; розміру інфляційних витрат за кредитом - 4616,62; інфляційних витрат за відсотками - 4616,62 грн. Розмір заборгованості підтверджується банківськими виписками по рахунку відповідача та розрахунком заборгованості, які долучені до матеріалів справи (а.с. 172-184 т.1). Невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про відновлення його порушених прав. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , що випливають з основного договору, 06.04.2012 року позивач та [PERSON] , уклали договір поруки № 182АІ10120406001 - П, відповідно до умов якого відповідач 2 [PERSON] , як поручитель поручається за виконання позичальником [PERSON] обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому ( а.с. 24-26 т. 1). За змістом відзиву на позов [PERSON] зазначене, що згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, яка діяла на момент подачі позову до суду, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. В свою чергу згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому відповідачка вважає, що оскільки у договорі поруки № 182АI10120406001 - П від 06.04.2012 року, відсутня умова щодо терміну дії поруки, то кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя з порушенням шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, адже право вимоги за кредитним договором у позивача виникло з автоматичного дострокового припинення кредитного договору, що настало через прострочення боржником сплати процентів. У договорі поруки № 182АI10120406001 - П від 06.04.2012 року відсутня умова щодо терміну дії поруки, проте кредитним договором № 182АI10120406001 визначений кінцевий термін повернення місячної частки кредиту до 06 числа кожного місяця, а згідно п. 4.4 договору № 182АI10120406001 визначений 90 денний період можливості повернення простроченої сплати. За змістом розрахунку банку останньою датою сплати відповідачкою чергової місячної суми є 06.05.2014 р., а відтак право вимоги з повернення кредиту в повному обсязі, процентів та нарахованих санкцій у банку виникло у 08 місяці 2014 року. До суду позивач звернувся 16.11.2017 року, відтак договір поруки № 182АI10120406001 - П від 06.04.2012 року, на момент звернення до суду втратив свою дію, з огляду на ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції на 19.07.2017 р. Тому вимога про стягнення суми боргу за кредитним договором з поручителя у солідарному порядку з відповідачкою є безпідставною, тобто заявленою з порушенням передбачених на це строків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Змістом пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, за змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, стаття 525 ЦК України, встановлює недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які мають ознаки кредитного договору. Приписи ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлюють, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України, на позичальника покладено обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то згідно з ч. 2. ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Також з гідно з ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 550 ЦК України). Як зазначалось вище, договором № 182АІ10120406001передбачено обов`язок позичальника повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом. Однак, в порушення приписів перелічених норм, станом на 19.10.2017 року [PERSON] заборгувала банку суму у 133697,70 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 68211,26 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 37201,91 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 8613,20 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9682,53 грн.; розміру інфляційних витрат за кредитом - 4616,62; інфляційних витрат за відсотками - 4616,62 грн., що підтверджене належно виготовленими копіями матеріалів справи додатково наданих стороною належного позивача, залученого до справи ухвалою суду від 20.07.2020 року. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 68211,26 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 37201,91 грн., розміру інфляційних витрат за кредитом - 4616,62; інфляційних витрат за відсотками - 4616,62 грн. слід задовольнити. Разом з цим згідно з ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 550 ЦК України). Проте, відповідно до статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у редакції, чинній на момент розгляду справи в суді, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відтак, при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитним договором з [PERSON] , яка зареєстрована в м. Вугледар Донецької області, яке входить до населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, повинно бути враховано вимоги статі 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Враховуючи приписи перелічених норм, беручи до уваги обґрунтований розрахунок позовних вимог, період нарахування, стягненню не підлягають: пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 8613,20 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 9682,53 грн. Посилання відповідачки на складну ситуацію на момент припинення нею виплат за кредитними зобов`язаннями у 2014 році в Донецькій області є не більш ніж окремою думкою [PERSON] та не приймаються судом в якості підтвердження відсутності у неї обов`язку з повернення кредиту. Договором № 182АІ10120406001 передбачені обставини які звільняють сторони від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх кредитних обов`язків, але відповідачкою не наведені факти її спроб скористатися правом на розстрочення або звільнення від покладених на неї обов`язків з повернення кредиту. Належних та допустимих доказів, які доводять відсутність вини боржника в порушенні зобов`язання відповідачем не зазначено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial