Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

15.09.2020 року [PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником на праві особистої власності житлового приміщення, а саме будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані за даною адресою, проте з 21.07.2010 року в зазначеному будинку не мешкають. Особистих речей відповідачів за даною адресою не має, комінальні послуги вони не сплачують, будинком не цікавляться. Через наявну реєстрацію за даною адресою відповідачів відсутня можливість отримувати субсидію задля зменшення витрат на оплату комунальних послуг з урахуванням отримання мінімальної пенсії. Бажає розпоряджатись власним майном на свій розсуд, проте через те, що в зазначеній квартирі мають реєстрацію місця проживання відповідачі, позбавлений такої можливості, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Просить суд ухвалити рішення, в якому визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05.11.2020 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. Дій, визначених ст. 178 ЦПК України не вчинено. В судове засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. До суду надав заяву щодо слухання справи за його відсутності, зазначивши що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача, суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність. Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили. Відзив на позовну заяву до суду не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до. положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та бзпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.1989 року, посвідченого нотаріусом Уваровою Г.І., зареєстрованого у реєстрі за №2-188, спадкоємцем будинку за адресою : [ADDRESS] , від [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до акту про підтвердження факту не проживання від 27.08.2020 року [PERSON] , [PERSON] з 21.07.2010 року за адресою : [ADDRESS] , - не проживають. Ст. 41Конституцією України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача.

Outcome: approved