overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

15 березня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2016 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень. На даний час вона сама виховує двох дітей, донька хворіє. Посилаючись на викладені обставини, просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь, до 1 000 грн щомісячно. У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що не має можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який вказала позивачка, погодився сплачувати аліменти в сумі 700 грн щомісячно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 лютого 2016 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], щомісячно до досягнення дитиною повноліття, у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень(а. с. 5-6). Зазначені факти визнаються обома сторонами, а тому суд вважає їх встановленими Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, згідно зі ст. 182 СК України є: стан здоровя та матеріальне положення дитини; стан здоровя та матеріальне положення платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини та інші обставини, які мають суттєве значення. Суд не бере до уваги посилання позивачки про те, що відповідач отримує значну суму доходів, оскільки нею не наведено достатніх доказів на підтвердження даного факту. Виходячи із встановлених обставин та вимог закону, суд дійшов висновку, що сума 1000 грн, заявлена позивачкою, є надто завищеною, та стягнення аліментів в цьому розмірі порушуватиме інтереси відповідача. Суд вважає, що з останнього слід стягувати аліменти на утримання дружини щомісячно в сумі по 700 грн, з якою він погодився. Це відповідатиме засадам справедливості та розумності. Сторонам суд розяснює, що згідно із ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

15 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], яким просить розірвати шлюб, укладений між ними 07.07.2009р. у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1161. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], 09.01.2013р.н. Вказує, що сімейне життя у них не складалось добре, відсутнє взаєморозуміння та повага. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, їхня сімя розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечив. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши взаємини подружжя, наявність неповнолітніх дітей, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.07.2009р. у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1161 (а.с.3). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], 09.01.2013р.н. (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

15 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 25 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Амвросіївського районного управління юстиції Донецької області був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем, актовий запис № 6. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що протягом останніх років шлюбні відносини поступово погіршувалися, а з початку 2016 року сімейні відносини були припинені, в звязку з тим. що кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сімю, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, вимоги підтримує, в разі розірвання шлюбу просила її прізвище залишити без змін.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов визнав, просив суд розірвати шлюб. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Амвросіївського районного управління юстиції Донецької області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають дітей від шлюбу: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з початку 2016 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з наведеним, вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, та вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке вона змінила у звязку з реєстрацією шлюбу. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

15 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 06 серпня 2012 року, мотивуючи тим, що втрачена повага один до одного з неприйняття позиції іншого подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, через не знаходження спільної мови по ряду питань подружнього життя. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. До канцелярії суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2012 року. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]., батьком яких є відповідач Зі змісту позовної заяви видно, що сторони проживають окремо з вересня 2016 року. Причиною цього є те, що втрачена повага один до одного з неприйняття позиції іншого подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, відсутністє знаходження спільної мови по ряду питань подружнього життя. Примирення між собою сторони категорично заперечують. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

15 березня 2017 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області від позивача [PERSON] надійшла вищеназвана позовна заява в якій позивач просить визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач до суду не зявився, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що на позові наполягає та просить розглянути справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] с/рада в судове засідання не зявилася, але направила на адресу суду заяву в якій вказала, що просить розглянути справу у її відсутність та не заперечує проти задоволення даної позовної заяви. Відповідно до ст. 1272 ч.3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Дослідивши письмові докази, суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Так судом встановлено, що 12 квітня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серією І-ЖД № 293624 видане Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Овідіопольського району Одеської області, актовий запис № 17. Після її смерті залишилась спадщина. Позивач [PERSON] своєчасно не звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, в звязку з тим, що він випадково дізнався, що на його імя був складений заповіт, тому суд вважає, що дана причина є поважною для пропущення строку для прийняття спадщини. В звязку з тим, що позивач є правонесвідомою особою, тому суд вважає, що необізнаність позивача, є поважною причиною для пропущення строку для прийняття спадщини. Інших спадкоємців в ході розгляду цивільної справи судом не встановлено, що підтверджується спадковою справою № 45/2017 від 22 лютого 2017 року заведену Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою в Одеській області. В звязку з вищевикладеним суд вважає, що причини пропущення строку для прийняття спадщини позивачем є поважними, а позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що вини відповідача у поданому позові не має, а тому судові витрати по справі розподілу не підлягають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

15 березня 2017 року до суду надійшла заява [PERSON], в якій заявниця просить надати їй право на укладення шлюбу з [PERSON], 1996 р.н. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2014 року вона зустрічається з [PERSON] Вони мають намір створити сім'ю, однак, вона не досягла встановленого законом шлюбного віку, а тому відділ Кам'янка-Бузького РВ ДРАЦС відмовляє в реєстрації шлюбу. Будь-яких інших перешкод для реєстрації шлюбу не має, батьки не заперечують проти їх стосунків та оформлення шлюбу, так як це відповідає її інтересам. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримала. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання такожне з'явилися, однак подали заявипро розгляд справи без їх участі, щодо задовлення заяви [PERSON] не заперечили. Представник заінтересованої особи відділу ДРАЦС Кам'янка-Бузького РУЮ подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Кам»янка-Бузької райдержадміністрації в судове засідання не з'явився. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 22 Сімейного Кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Ст. 23 Сімейного кодексу України визначає, що право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Судом встановлено, що заявниця [PERSON], [INFO], на час звернення до суду з заявою про надання права на шлюб не досягла шлюбного віку, встановленого ст. 22 Сімейного кодексу України. Беручи до уваги те, що заявниця має намір створити сім'ю з [PERSON], відсутність заперечень з боку матері заявниці, враховуючи волевиявлення самого [PERSON] на укладення шлюбу, суд вважає, що [PERSON], [INFO] необхідно надати право на укладення шлюбу з [PERSON], [INFO], так як встановлено відповідність такого права інтересам заявниці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

15 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Ленінський р-н, вул. Коксова, 2а, Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 14.03.2017р. о 22 год. 52 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 14.03.2017р. о 22 год. 52 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, занепокоєна, до чогось прислуховується, щось ловить руками. Дезорієнтована у календарному часі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю стан відміни з галлюцинозом. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

15 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO]; мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., Петропавлівський р-н, с. Самарське, вул. Широка, 48. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 14.03.2017 р. о 09 год. 01 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 14.03.2017 р. о 09 год. 01 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря Третинко лікарні КЗ «ПЦРЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий очний контакт не підтримує. Вербальний контакт малопродуктивний. На звернену мову відповідає уривками слів. В місті знаходження орієнтований грубо, себе назвав правильно. Омани сприйняття на момент огляду не виявляє. Маячні ідеї не висловлює. Мислення дезорганізоване. Постійно намагається встати, кудись піти. Інструкції виконує крайнє вибірково. При спробі корекції поведінки агресивний до оточуючих. [PERSON] було поставлено попередній діагноз судинна деменція, змішана коркова та підкоркова з іншими змішаними симптомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

15 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, Меживський район, с. Новопідгороднє, вул. Леніна, буд. 35. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 14.03.2017 р. о 17 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 14.03.2017 р. о 17 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «Межевської ЦРЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого контакт малопродуктивний. На запитання відповідає не завжди, більшу частину питань залишає без відповіді. Напружений, негативістичний, підозрілий. Знаходиться в стані психомоторного збудження. Злобно висловлюється на адресу оточуючих. [PERSON] було поставлено попередній діагноз біполярний афективний розлад, поточний маніакальний епізод з психотичними симптомами. Є інвалідом 2 групи. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved