Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

16.02.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обовязки. На підставі чого в сімї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сімю немає, подружні відносини припинені з червня 2015 року, з цього часу сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Спору про спільне майно між сторонами немає. На примирення позивач не згодна і тому вважає за необхідне розірвати шлюб. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб, оскільки збереження шлюбу є неможливим, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання призначене на 03.03.2018 року не зявився, надав до суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи та надати йому строк на примирення, в звязку з тим. що він бажає поновити відносини. Ухвалою суду від 03.03.2018 року провадження у справі зупинено, сторонам надано строк на примирення в 2 місяці до 03.05.2018 року. Ухвалою суду від 03.05.2018 року провадження по справі поновлено. В судове засідання призначене на 03.05.2018 року відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 12.06.2009 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Калабіна) [PERSON], про що Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції видано свідоцтво серії 1-ФП №152638 та зроблено відповідний актовий запис за №217. Від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Але через те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та обовязки. Подружні відносини припинені з червня 2015 року, з цього часу сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає примирення неможливим. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. За такого, суд вважає, що їх сімя розпалася і зберегти її неможливо, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Згідно ст.ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них і мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (з 2015 року) мешкають окремо, спільним побутом та взаємними правами та обовязками не повязані, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси сторін та їх неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON]не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved