Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

16.09.2020 року позивач, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 08.10.2020 року, обґрунтовуючи тим, що 04.04.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір у вигляді заяви про приєднання № 440392811 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до даної заяви, Банк відкрив відповідачу поточний рахунок на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та встановив кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 33000,00 грн. під 35,00 % річних., із строком кредитування - стоку дії картки позичальника з можливою пролонгацією на строк дії випущеної нової картки за бажанням позичальника, а відповідач зобов`язався повернути кошти. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідачу кредит у встановленому у заяві про приєднання розмірі. Проте, відповідач порушив умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у нього виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. Станом на 08.07.2020 року заборгованість становить 19873,54 грн., яка складається з: загальної суми основної заборгованості - 7494,28 грн., відсотків за користування кредитом -1119,17 грн., пені - 796,09 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного богу - 133,20 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 40,44 грн., витрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 218,58 грн., витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 71,78 грн. Оскільки у добровільному порядку відповідач борг не сплачує, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором у сумі 19873,54 грн. та судові витрати у справі у розмірі 2102,00 грн. 03.11.2020 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 14.01.2021 року судом постановлено ухвалу про проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до позову додано клопотання представника позивача, за довіреністю у справі - Березюк Є.О. , про розгляд справи у відсутності представника банку, позовні вимоги позивач підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, копію ухвали суду про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримав 16.01.2021 року (а.с.59), однак, протягом строку, встановленого судом, відзив на позовну заяву та заяви з процесуальних питань до суду не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 04.04.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір у вигляді Заяви про приєднання № 440392811 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до даної заяви, Банк відкрив відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та надав платіжну картку зі строком дії - 60 місяців, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.6-28,34-41). Згідно із п.6.3 Заяви, на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) (а.с.9 - на звороті) [PERSON] погодився на встановлення наступних максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту - 39600,00 грн., максимальний розмір кредиту - 250000,00 грн., строк кредитування - 60 міс. з можливим продовженням на той самий строк. П.6.6.1 Заяви передбачено процентну ставку за кредитом - 35,00 процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. П. 6.6.2 Заяви передбачено процентну ставку 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов Договору. П.6.6.4 Заяви передбачено, плата (комісійна винагорода) за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає 0,00% від невикористаної частини встановленого кредиту та сплачується щомісячно. Відповідно до п.6.7 даної заяви, клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу. Також клієнт має право в будь-який час без сплати банку будь-яких комісій за це, провести дострокове повне чи часткове погашення кредиту, при цьому в разі дострокового погашення всієї суми кредиту. Клієнт зобов`язаний надати банку кошти для погашення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, та іншим сумам, які повинні бути сплачені за кредитним договором у день такого дострокового погашення кредиту. За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивач у повному об`ємі виконав свої зобов`язання за вказаним договором та надав відповідачу кредит у встановленому в Заяві про приєднання розмірі, який останнім використовувався, що підтверджено випискою з карткового рахунку (а.с. 40), однак, відповідач будучи ознайомленим із договором, підписав Заяву приєднання та отримав кредит в обумовленій договором сумі, але умови договору порушив. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.29-30), станом на 08.07.2020 року заборгованість відповідача за вказаним договором становить 19873,54 грн. та складається із: загальної суми основної заборгованості - 7494,28 грн., відсотків за користування кредитом -1119,17 грн. та пені - 796,09 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав заяву і отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак умови договору порушив, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 19873,54 грн. підлягають до задоволення. Також, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь згідно ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати, однак дані вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає отримання кредитором гарантій належного виконання зобов`язань боржником у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто вже після закінчення строку виконання основного зобов`язання. Як встановлено судом строк дії договору між позивачем та відповідачем відповідає строку дії картки - 60 місяців, тобто договірні відносини діють до 04.04.2023 року, договором передбачено розмір процентів за користування кредитними коштами та пеня за порушення боржником зобов`язання у розмірі подвійної ставки НБУ. При вирішенні питання про стягнення коштів, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором у розмірі 9409,54 грн., яка складається із: загальної суми основної заборгованості - 7494,28 грн., відсотків за користування кредитом -1119,17 грн. та пені - 796,09 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн. (а.с.5), тому з відповідача на користь позивача стягуються вказані витрати пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2003,22 грн.

Outcome: partial