Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

15.09.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.09.2014 року виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №87. В обґрунтування позову зазначив, що з 20.09.2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося через непорозуміння між ними. Шлюбні відносини фактично припинені з вересня 2016 року, спільне господарство не ведуть. Примирення між ними та збереження сім'ї неможливе. Питання про виховання та утримання сина і розподіл сумісно надбаного майна вирішено. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить його інтересам, тому він звернувся з позовом до суду. Належним чином повідомлені сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] від позову не відмовився, подав заяву про проведення судового засідання за його відсутністю, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] про причини повторної неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи про судовий розгляд за її відсутністю не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачки, повідомленої належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно даних свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2014 року та мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 7, 11). Позивачем в позовній заяві зазначено, що фактично сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечило б його інтересам. Спору про розділ майна та місце проживання дитини між сторонами немає. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач [PERSON] у заяві наполягав на розірванні шлюбу, а відповідачка [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, заперечень проти позову не надала, клопотань про вжиття заходів до збереження шлюбу не заявляла, чим виявила байдуже ставлення до збереження сім'ї, суду належить дійти висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивача, тому позовна заява підлягає задоволенню. Оскільки позивач не наполягав на відшкодуванні йому судових витрат, з урахування наявності у сторін малолітньої дитини, яка знаходиться з матір'ю, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору з відповідачки не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved