Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

16 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] до [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) Ю.Ю., [PERSON] з вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 19 липня 2000 року між позивачкою та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу квартири № 5, розташованої за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Таврійська (колишня вул. Свердлова), буд. 45. Оскільки вказаний договір було посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі та в ньому мається описка щодо прізвища позивачки, а саме: замість [PERSON], вказано [PERSON], такий договір вважається недійсним і позивачка не має можливості розпорядитися належним їй майном. Посилаючись на те, що позивачкою та відповідачами виконані усі умови договору, просив визнати угоду дійсною та визнати за [PERSON] право власності на спірну квартиру. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, останній надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить про їх задоволення. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов визнають повністю та не заперечують проти його задоволення. Третя особа - Південна товарна біржа про причини неявки свого представника суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Згідно ст. 227 ЦК України (1963р.), договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. 19 липня 2000 року між [PERSON] та відповідачами [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON]) Ю.Ю., [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 0506 квартири № 5, розташованої за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Таврійська (колишня вул.Свердлова), буд. 45, який посвідчено Очаківської філії Південної товарної біржі. Як вбачається з копії паспорта серії ЕО №762248, виданого Очаківським МРВ УМВС України в Миколаївській області 07 жовтня 1999 року, прізвище позивачки вказане [PERSON], тоді як у вищевказаному договорі купівлі-продажу, з посиланням на той же паспорт, її прізвище помилково зазначено [PERSON]. Таким чином, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу фактично був укладений між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON]) Ю.Ю. і [PERSON] Вказаний договір 07 серпня 2000 року було зареєстровано в Очаківській міській філії ММБТІ за реєстраційним № 2371. Відповідно ст. 224 ЦК України (1963р.), який діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. За умовами договору позивачка сплатила продавцям повну вартість квартири в сумі 4540грн., а ті передали квартиру у власність та користування покупця. Спірне майно на момент укладення угоди обтяжень щодо його відчуження не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна № 84669031 від 10 квітня 2017 року. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України(1963 р.), згідно якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивачка після набуття прав на нерухоме майно в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому це є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином, позов [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON], [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved