Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

15.06.2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернувся до Кобеляцького районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач вказував, що відповідно до умов укладеного договору б/н від 12 квітня 2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк надав відповідачу строковий кредит, однак вона у порушення умов договору у встановлений строк не проводила чергові платежі. Станом на 31.05.2016 року за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 15919,20 грн. яку, позивач просить суд стягнути із [PERSON]. Крім цього, позивач прохає суд стягнути на користь Банку сплачений судовий збір. Представник позивача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не зявився, але надав письмову заяву, у якій просив справу розглянути без його присутності та повністю задовольнити позовні вимоги. У разі неявки в судове засідання відповідача, прохав провести заочний розгляд справи . Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце слухання справи, в судове засідання, повторно, не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. 19.08.2016 року подала заперечення проти позову, в якому прохала суд відмовити в його задоволенні, оскільки на день подачі позову до суду сплинув строк позовної давності. За нормою ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно згідно заяви від 12 квітня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] строковий кредит у сумі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-7). Згідно розрахунку сум заборгованості, відповідач, [PERSON] станом на 31.05.2016 року свої кредитні зобовязання не виконує, заборгованість перед Банком не погашає, а тому у неї утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму 15919,20 грн. яка складається із: - заборгованість за кредитом 604,75 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 10750,20 грн.; - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом 3330 грн.; - штраф 1234,25 грн. (а.с. 3-4). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, визначено, що позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Для окремих видів вимог, законом встановлена спеціальна позовна давність. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14) висловлена правова позиція, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Із матеріалів справи вбачається, що останні платежі на погашення кредиту та процентів за ним, мав місце 26.05.2013 року та 27.06.2013 року у терміналі самообслуговування, який знаходиться за адресою м. Кобеляки вул. Шевчен- ка, 78/109 Полтавської області (а.с.82-92). Таким чином, виходячи з останнього платежу на погашення кредиту і процентів за ним, а також факту пред`явлення позову 15.06.2016 року, вбачається, що позивачем не пропущено строк позовної давності (ст.ст.256-257 ЦК України), про застосування якого у своїй заяві до суду заявила позивач [PERSON], а тому даний позов слід задовольнити і стягнути із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за користування кредитом в сумі 15919,20 грн. Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 1378 грн.

Outcome: approved