Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

15 березня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про: - визнання Ѕ частини квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; - визнання за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] ; - визнання за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] ; На обґрунтування позовних вимог вказала, що з 20 жовтня 2009 року до 24 червня 2019 року вона та відповідач перебували у шлюбі. Рішенням Ульяновського районного суду 24 червня 2016 року шлюб розірвано. Позивачка зазначає, що за період шлюбу вона та відповідач набули у власність таке майно: 22 березня 2011 року відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вказаного свідоцтва власниками квартири зазначені: [PERSON] з Ѕ часткою в приватній спільній власності та [PERSON] з Ѕ часткою в приватній спільній власності. Свідоцтво про право власності від 22.03.2011 року видане на підставі розпорядження голови Ульяновської міської ради від 16.03.2011 року в результаті безоплатної передачі її у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З огляду на придбання нею з відповідачем Ѕ вказаної квартири за час шлюбу просить визнати за нею та відповідачем право спільної сумісної власності та визнати з кожним з них половину від вказаної частини квартири. Відповідач подав до суду відзив на позов, у якому підтвердив обставини придбання ним вказаної квартири, визнав те, що вказана Ѕ частин квартири є їх з позивачкою спільною сумісною власністю та не заперечив права позивачки на Ѕ частку вказаної частини квартири. Водночас у відзові відповідач просив суд стягнути з нього на користь позивачки компенсацію вартості ј частини вказаної частини. Суд, прийнявши до уваги положення відзиву в частині визнання відповідачем права позивачки на ј частку вказаної квартири, не розглядав прохання відповідача про стягнення з нього на користь позивачки компенсації вартості ј частини вказаної частини, з огляду на положення ст.13 ЦПК України щодо розгляду справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених особою вимог. З наданих сторонами письмових доказів судом встановлені такі фактичні обставини справи та визначений такий зміст спірних правовідносин: З копії рішення Ульяновського районного суду 24 червня 2016 року у справі № 402/613/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] встановлено, що з 20 жовтня 2009 року до 24 червня 2019 року позивачка та відповідач перебували у шлюбі. Рішенням Ульяновського районного суду 24 червня 2016 року шлюб розірвано, позивачці [PERSON] залишено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Факт та період перебування сторін у шлюбі суд встановив з вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, і відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України є обставинами, звільненими від доказування. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії [NUMBER] встановлено, що 22 березня 2011 року відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . У свідоцтві власниками квартири зазначені: [PERSON] з Ѕ часткою в приватній спільній власності та [PERSON] з Ѕ часткою в приватній спільній власності. З копії розпорядження органу приватизації - Ульяновської міської ради, встановлено, що вказане свідоцтво про право власності від 22.03.2011 року видане в результаті безоплатної передачі її у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З копії довідки Благовіщенської міської ради від 12.03.2021 року № 1165 встановлено, що відповідно до рішення міської ради від 19.02.2016 року № 40 вулицю Щорса перейменовано на вул. Довженка. Суд, оцінивши відповідно до ст.89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі у їх сукупності, прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню. При вирішенні позову суд виходив з таких норм права: Відповідно до змісту ст.60 Сімейного кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.5 ст.61 Сімейного кодексу України (в редакції станом на день приватизації квартири) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Даних про наявність домовленості між сторонами щодо інакшого, ніж передбачено ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, розміру часток у даному об`єкті спільної сумісної власності або шлюбного договору між сторонами з цих питань суду не повідомлялось. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на те, що Ѕ частина квартири [ADDRESS] була приватизована відповідачем за час шлюбу, відповідно до наведених вище чинних на той час положень сімейного законодавства, вона є спільною сумісною власністю сторін і на вимогу одного з них може бути поділена у рівних частинах. Питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст.141 ЦПК України стороні. На підставі викладеного,

Outcome: approved