overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

16 травня 2016 року заявники звернулись до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою в порядку окремого провадження, про розірвання шлюбу, зазначивши заінтересованою особою відділ державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві. 14 червня 2016 року суддею Голосіївського районного суду міста Києва було відкрито провадження за вказаною заявою та призначено судове засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва. У своїй заяві зазначили, що шлюб між ними був зареєстрований 20 квітня 2007 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів місті Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що зроблено відповідний актовий запис за № 598. Від шлюбу народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки у шлюбу не склались. Тривалий час не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет. Прийшли до висновку про необхідність розірвання шлюбу, оскільки шлюб носить формальний характер. Заявники надіслали до суду листи у яких просили суд слухати справу за їх відсутності та вимоги заяви задовольнити. Заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві в судове засідання не забезпечила явку свого представника. Надіслав до суду лист слухати справу у відсутність їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Вимоги заяви про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей була підтримані в адресованих суду письмових заявах, що свідчить про відповідність дійсній волі дружини і чоловіка. Також, як зазначили заявники у спільній заяві, у разі задоволення їх заяви, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог заяви. Витрати при отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу покласти на [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

16 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 05.05.2011 року у виконавчому комітеті Камянської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис за №08. Під час шлюбу спільних дітей у них не народилися. Скласти сімю не вдалося. На протязі одного року вони проживали в будинку її батьків, однак шлюбних стосунків між ними не було, оскільки відповідач завив, що спільних дітей не хоче мати. Після року такого проживання він почав часто їздити до своєї матері, де проводив багато часу. Остаточно відповідач переїхав до неї жити близько року назад. Спільного майна не мають. Формальне збереження шлюбу суперечать її інтересам, а тому просить його розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить шлюб розірвати і справу розглянути у її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча в належному порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дiйшов висновку, що позовнi вимоги обгрунтованi та пiдлягають задоволенню. Так, із свідоцтва про шлюб серії 1-МИ №066642 вбачається, що 05.05.2011 року у виконавчому комітеті Камянської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], актовий запис №08. Матеріалами справи встановлено, що шлюбні відносини на даний час між сторонами фактично припинені, причиною розірвання шлюбу стало втрата почуття любові та поваги один до одного, що і призвело до фактичного розпаду сімї. Неявку відповідача в судове засідання суд розцінює, як його небажання зберегти сімю. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. При таких обставинах, суд дiйшов висновку, що сторони по справі не підтримують подружні стосунки, сiмя розпалась остаточно i шлюб необхiдно розiрвати, оскільки його збереження суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного, ст.ст.104, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

16 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстровано 18 червня 1993 року Відділом реєстрації актів громадського стану Курчатівського району міста Челябінська, актовий запис № 430. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 1993 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя, в зв'язку з чим, втрачене почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Примирення та збереження сімї неможливе. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище присвоєне після реєстрації шлюбу - Єгорова. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи судом повідомлений своєчасно та належним чином. Справа розглядається в порядку заочного провадження. Дослідивши письмові докази матеріалів справи, які надані сторонами, судом встановлено наступне. 18 червня 1993 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадського стану Курчатівського району міста Челябінська, актовий запис № 430 (а.с. 7). Від шлюбу сторони малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Частиною 1 статті 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви сторони проживають окремо, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. В своїй заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, неявка належним чином повідомленого відповідача в судове засідання суд розцінює як свідчення того, що він також втратив будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сімю, у звязку з чим позов [PERSON] слід вважати таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 79, ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

16 травня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що з 2014 року перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON], від яких мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини, тому вона вимушена звернутися до суду і просити суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В заяві, направленій до суду, позивач свої позивні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд слухати справу у її відсутність.(а.с. 17) Дослідив письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав: Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що дійсно відповідач є батьком вказаної вище дитини. Відповідач має можливість надавати допомогу на утримання дитини, але в добровільному порядку її не надає. З вказаних підстав позов підлягає задоволенню і суд находить можливим стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~16 травня 2016 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 вересня 1999 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 40, від якого мають одну дитину [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини припинились, вони проживають нарізно, перестали розуміти один одного, не можуть знайти спільної мови. Майнового спору не мають, тому просить строк на примирення не надавати, шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу бажає іменуватися шлюбним прізвищем «Фільченко», в разі задоволення позову застосувати до відповідача положення ст. 88 ЦПК України. В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, направили суду письмові заяви з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позов підтримує повністю, відповідач позов визнає повністю. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 16 вересня 1999 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції в Київській області, актовий запис № 40 (а.с.4 свідоцтво про укладення шлюбу), від якого мають одну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.8 копія свідоцтва про народження). Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства, примирення не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Після розірвання шлюбу позивач бажає іменуватися прізвищем «Фільченко», Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Відповідно до \~ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється \~внаслідок \~його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, \~відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 \~ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 \~ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, \~якщо \~буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, \~що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 \~ст. 114 СК України у разі \~розірвання \~шлюбу \~судом шлюб припиняється у день \~набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

16 травня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від серпня 2001 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2, 3). Позивач у судовому засіданні заявлений позов підтримала. Відповідач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 03.08.2001 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкатиме разом з позивачем (а.с. 5). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, зникнення у сторін бажання створити міцну та дружню сім'ю від травня 2014 року сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Позивач зберігати сім'ю не бажає, вважає, що сім'я розпалася остаточно і збереження сім'ї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

16 травня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явилась, надіслала заяву відповідно до якої вимоги підтримала повністю , просить шлюб розірвати. Зазначила в позовній заяві, що 28 січня 1995 року виконавчим комітетом Морозівської сільської ради Малинського району Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Позивач до примирення не прагне, між сторонами припинились шлюбні відносини. Під час шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], яких просить залишити проживати з нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден повністю. Суд, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується те, що сторони з 28 січня 1995 року перебувають у шлюбі. ( а.с.4). У сторін є діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . ( а.с.6,7). Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

16 травня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою ухвалено рішення суду, яким позов задоволено частково. Відповідно до ухвали судді апеляційного суду Чернігівської області від 03 червня 2016 року цивільну справу повернуто до Деснянського районного суду м. Чернігова для належного оформлення шляхом вирішення питання про можливість ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. В судовому засіданні представник позивача просив розподілити між сторонами судові витрати, стягнувши з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору та витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи від 30.09.2015 року. Відповідач надав суду квитанцію про оплату ним вартості додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 25.03.2016 року в розмірі 1\~228 грн., висновки якої покладено в основу судового рішення, та просив стягнути зазначену суму з позивача на його користь. Суд, заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст.220 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з\~ст.79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1\~ст.88 ЦПК України\~передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення суду від 16 травня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково, їй виділено у власність обєкти нерухомості на загальну суму 847\~128 грн., що підтверджується висновком експерта від 25.03.2016 року (а.с.141), при подачі позовної заяви позивачем було сплачено на користь держави судовий збір в сумі 3 654 гривні. Підстави для стягнення з відповідача на користь позивача зазначених коштів, що сплачені за присудження позивачу нерухомого майна у власність, відсутні. При прийнятті рішення по даній справі судом були враховані висновки експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 25.03.2016 року, як того просив відповідач, проведення даної експертизи було оплачено відповідачем, що підтверджується відповідною квитанцією від 19.01.2016 року. Таким чином, ці витрати відносяться до судових витрат та підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

16 травня 2016 року у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди ухвалено рішення суду, яким позов задоволено. 10.03.2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 982 грн. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщались в установленому законом порядку, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що відповідно до ухвали суду від 24.10.2014 року по даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, витрати за оплату якої покладено на позивача. Згідно наданої суду квитанції №0.0.320836417.1 [PERSON] сплачено за проведення експертизи 982 грн.( а.с. 264). При прийнятті рішення по даній справі судом було враховано висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 10.03.2015 року, проведення даної експертизи було позивачем оплачено, що підтверджується відповідною квитанцією від 26.11.2014 року. Таким чином, ці витрати відносяться до судових витрат та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved