Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

17.09.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Міністерства юстиції України, третя особа: Юридичний департамент Одеської міської ради, про зняття арешту з майна, в якому просила зняти арешт з ј частки квартири [ADDRESS] , власником якої являється [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , підставою обтяження являється постанова АА 173830 від 27.01.2005 року Другого відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції м.Одеси, реєстраційний номер обтяження 1643414, зареєстровано 31.01.2005 року реєстратором Першою одеською державною нотаріальної конторою: 65026, Одеська обл., м.Одеса, вул. Ланжеронівська, 26, з вказівкою, що рішення є підставою внесення/виключення відомостей до/з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Управлінням державної реєстрації юридичного Департаменту ОМР (м.Одеса, вул. Черняховського, 6), посилаючись на те, що обмеження вжите відносно майна перешкоджає їй, як власнику, ним розпоряджатися. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін на 29 жовтня 2020 року. 29.10.2020 року у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення судових повісток відповідачу слухання справи відкладено на 11.11.2020 року. 11.11.2020 року судове засідання відкладене на 30.11.2020 року. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки своїх представників суду не надавали. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно договору №1805 купівлі-продажу нерухомого майна від 12.11.1996 року, зареєстрованим на товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] квартиру [ADDRESS] в рівних частках. Згідно заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22.10.2019 року договір №1805 купівлі-продажу нерухомого майна від 12.11.1996 року було визнано дійсним. Як вказує позивач, коли вона вирішила подарувати доньці свою ј частку квартири, приватний нотаріус повідомив їй, що на вказану частку квартири постановою Другого Приморського ВДВС було накладено арешт ще у 2005 році. З метою зняття арешту з нерухомого майна та зняття заборони на відчуження будь - якого майна, позивачем було подано заяву до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Міністерства юстиції України, яка своїм листом від 03.09.2020 р. повідомила про те, що дійсно 27.01.2005 оку за постановою АА 173830 Другого ВДВС Приморського РУЮ м.Одеси було накладено арешт на ј частку квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , але строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Встановити при виконанні якого виконавчого документа та у межах якого виконавчого провадження накладено вищевказаний арешт не виявляється можливим через знищення архівних справ, у тому числі за 2005 рік по закінченню строків їх зберігання. Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і закриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків -не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно арешт (обтяження) майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, водночас, коли потреба для застосування такого заходу відпала, суд вправі звільнити майно власника з-під арешту (обтяження). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав . лини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Оскільки обтяження на майно, яке належить [PERSON] не скасовано разом з закінченням виконавчого провадження, виконавче провадження знищено, тому суд вважає, що подальше вжиття вказаного обтяження суттєво порушує права позивача. Таким чином, слід скасувати арешт з нерухомого майна, а саме: ј частки квартири [ADDRESS] , власником якої являється [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , підставою обтяження являється постанова АА 173830 від 27.01.2005 року Другого відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції м.Одеси, реєстраційний номер обтяження 1643414, зареєстровано 31.01.2005 року реєстратором Першою одеською державною нотаріальної конторою: 65026, Одеська обл., м.Одеса, вул. Ланжеронівська, 26. На підставі викладеного та

Outcome: approved