Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

15.02.2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі зареєстрований та не проживає з 2011 року [PERSON] , який є його сином. Відповідач не проживає у вказаній квартирі так як одружився, створив сім`ю та почав проживати за іншою адресою. Відповідач не сплачує комунальних платежів, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має. Відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, а тому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не надав та про причини неявки суд не повідомив. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Від представника третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшла заява про розгляд справ за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі та давши їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] ), про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2000 року (а.с. 7). 01 листопада 2001 року в зазначеній квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 14). Зазначені правовідносини сторін регулюються Житловим кодексом України та Цивільним кодексом України. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин знайшов своє підтвердження у сукупності досліджених у справі доказів. Так, в матеріалах справи міститься акт обстеження домогосподарства за адресою: [ADDRESS] від 12.02.2021 року та акт від 24.09.2021 року, з яких вбачається, що відповідач [PERSON] з 2011 року в квартирі [ADDRESS] , не проживав та на теперішній час не проживає (а.с. 8, 9). За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved