Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

17.10.2017р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.10.2017р., просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягувати в подальшому у розмірі 30 відсотків всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте 26.10.2017р. звернулася до суду із заявою, в якій підтримує уточнені позовні вимоги та просить розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте 26.10.2017р. телефонограмою звернувся до суду із заявою, в якій визнає позовні вимоги та просить розгляд справи провести за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність визнання позову відповідачем, суд встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 01.11.2003р. перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖД № 345089, видане 01.11.2003р.), проте шлюбних відносин не підтримують та проживають окремо. Від шлюбу у сторін є спільна неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Батьком вказаної дитини є відповідач (свідоцтво про народження серії І-ФП № 003299, видане 04.03.2005р.). Дитина разом з позивачем проживає за адресою: [INFO], та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Врадіївської селищної ради Миколаївської області № 4789 від 17.10.2017р. Спору щодо проживання дитини біля позивача у сторін немає. Позивач самостійно утримує дитину, яка на момент розгляду справи потребує матеріальної допомоги від свого батька. Відповідач матеріальної допомоги дитині не надає. Відповідач є здоровою працездатною особою. Судом не встановлено наявності у відповідача інвалідності чи перебування на утриманні відповідача непрацездатних членів сім'ї, інших неповнолітніх дітей. Вказані обставини вказують, що відповідач має можливість сплачувати аліменти мінімальної межі встановленої законодавством. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, встановив вказані обставини, які відповідачем повністю визнано у порядку ст. 174 ЦПК України, та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць необхідно допустити рішення до негайного виконання. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: approved