Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

16.09.2021 [PERSON] звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, яке набрало законної сили 10.03.2020, постановлено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн на утримання малолітньої дитини. На даний час обставини змінились таким чином, що він не в змозі сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Так, йому була присвоєна інвалідність третьої групи, у зв`язку із чим він немає змоги працювати, оскільки йому протипоказана важка фізична праця. Крім того, він перебуває у шлюбі з [PERSON] та має на утриманні сина дружини від попереднього шлюбу та їх спільну дитину, яка народилась [INFO] . Зазначає, що його дружина тимчасово не працює, не отримує жодних видів допомоги, на обліку в центрі зайнятості не значиться. Враховуючи вищевикладене просив зменшити розмір стягуваних у твердій грошовій сумі аліментів з 2 500 грн до 1 500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 21.09.2021 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 30.09.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі та стягувати з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, вказала, що підставою зміни розміру аліментів на даний час не може бути відсутність роботи через встановлення групи інвалідності, тому що позивач на момент постановлення рішення про стягнення з нього аліментів в розмірі 2 500 грн ніде не працював також. Зазначила, що син часто хворіє, переніс операцію. На даний час [PERSON] навчається у Тисменицькій ДШМ ім. Й.Княгиницького в IV класі у відділі духових інструментів. Також, вона хворіє, що підтверджується виписками Тисменицької міської лікарні. Вислухавши представника позивача та відповідача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25.12.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 30.11.1999 у виконкомі Клубовецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис №6 розірвано, малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю (а.с.3). Як вбачається з рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.12.2019 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Дане рішення набрало законної сили 10.03.2020. На даний час, як зазначає позивач, обставини, які були підставою для задоволення рішення від 12.12.2019 змінились, тому просить зменшити розмір стягуваних аліментів. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конвенцією про права дитини, Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Нормою ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Отже, за змістом статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, вищевказаною нормою передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому положення ст.192 СК України не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. В той же час зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження№ 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Таким чином, судом при вирішенні даної категорії справ насамперед слід встановлювати зміну матеріального стану платника аліментів. Однак, суду не надано доказів щодо погіршення матеріального стану [PERSON] так як жодних відомостей про доходи станом на час постановлення рішення по справі за №352/826/19 та станом на дату розгляду даної цивільної справи зазначено не було. Разом з тим, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №225761 від 05.01.2021 [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності з 29.10.2020 до 01.02.2022 та зазначено, що важка фізична праця протипоказана (а.с.6). На переконання суду, присвоєння групи інвалідності не виключає можливість позивача працевлаштуватись на роботу, яка б не передбачала важку фізичну працю, а відтак не є підставою для зменшення розміру аліментів, так як погіршення стану здоров`я, не є протипоказанням до будь-якої іншої праці. Позивач посилався на дану довідку, як на одну з підстав зменшення розміру аліментів, однак як встановлено з рішення суду від 12.12.2019 на час його постановлення та визначення розміру аліментів у сумі 2 500 грн він також не працював. Крім того, як вбачається з виписок №212 та №378 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] теж має захворювання, які потребують постійного лікування. Також, щодо посилання позивача про наявність у нього на утриманні дитини дружини від попереднього шлюбу слід зазначити, що обов`язок з утримання покладено на батьків дитини, а не на позивача. З огляду на зазначене зменшення розміру аліментів з наведених позивачем підстав, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] - сина [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Суд не приймає до уваги надані представником позивача довідки про відсутність в [PERSON] доходу, оскільки інформація зазначена у них не є актуальною на час надходження позовної заяви до суду та її розгляду судом. Так, в судовому засіданні встановлено, що у позивача та [PERSON] [INFO] народилась спільна дитина [PERSON] , а відтак [PERSON] отримує соціальні допомоги, що призначаються при народженні дитини та до досягнення дитиною трирічного віку. Таким чином, належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу та перебування на утриманні ще одної дитини теперішньої дружини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, всупереч змісту вищевказаної норми, позивачем суду не було надано достатніх доказів на підтвердження необхідності стягнення з нього аліментів у меншому розмірі. Усі інші пояснення позивача та відповідача не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні та не надали можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed