Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

16.10.2018 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту складеного 31.01.2018 р. від імені [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко А.Г., зареєстрованого в реєстрі за №69. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що 15.06.2018 р. він, як спадкоємець першої черги, звернувся до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа за № 580/2018. Зазначає, що 15 червня 2018 р. він отримав інформаційну довідку зі спадкового реєстру у якій зазначено, що 31 січня 2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко А.Г. був посвідчений заповіт від імені [PERSON] . Відповідно до змісту вказаного заповіту [PERSON] , [INFO] , як спадкодавець, на випадок смерті зробила розпорядження, а саме квартири [ADDRESS] яку заповіла [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що вказаний заповіт підлягає визнанню недійсним, оскільки на момент його посвідчення [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій і не керувала ними, так як на час посвідчення заповіту [PERSON] виповнилось 70 років, при цьому в останні роки життя стан її здоров`я різко погіршився, був встановлений діагноз онкологія підшлункової залози. Окрім цього, заповіт був посвідчений за три місяці до смерті [PERSON] . Позивач з посиланням на ст. ст. 215, 216 ЦК України вказує, що спірний заповіт складений особою, яка через важку хворобу, власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення своїх дій. Ухвалою суду від 23.10.2018 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та задоволене клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів (т. 1 а.с. 29). Ухвалою суду від 12.02.2019 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування копії спадкової справи щодо майна померлої [INFO] . [PERSON] (т. 1 а.с. 50). 27.03.2019 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву поданий представником відповідача [PERSON] з проханням відмовити в позові з посиланням на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог. 31.01.2018 р. шляхом складення заповіту [PERSON] заповіла своїй онуці [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки від 27.02.2019 р. [PERSON] працювала в Гаражно-будівельному кооперативі «Березняки-4» на посаді охоронця у період з 10 липня 2008 р. по 12 травня 2018 р., тобто фактично до дня смерті спадкодавець виконувала свої трудові обов`язки. Про те, що [PERSON] на момент складення заповіту розуміла значення своїх дій, перебувала у здоровому розумі та ясній пам`яті свідчить той факт, що заповіт було складено 31.01.2018 р., а 03.02.2018 р. [PERSON] самостійно літаком подорожувала до Норвегії з метою відвідати свою онуку (відповідача), звідки до м. Києва повернулася 11.02.2018 р. Поїздки відбувалась з пересадками в м. Парижі, де міжнародний аеропорт Руассі-Шарль де Голль має 8 терміналів, із чого вбачається, що особі, яка не усвідомлює свої дії та не здатна ними керувати фактично неможливо самостійно здійснити таку подорож. [PERSON] дійсно останні місяці перед смертю хворіла на рак підшлункової залози, проте вказане захворювання не пов`язане із будь якими психологічними розладами та жодним чином не впливало на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Нотаріально посвідчений заповіт [PERSON] по формі, порядку його посвідчення відображає дійсне волевиявлення заповідача та відповідає вимогам закону (т. 1 а.с. 76-79). Ухвалою суду від 23.04.2019 р. із занесенням в протокол судового засідання судом задоволено клопотання представника відповідача про допит свідка [PERSON] (т. 1 а.с. 97). 25.02.2019 р. та 22.04.2019 р. на виконання ухвали суду про витребування доказів з Київської міської клінічної лікарні № 3 надійшли медичні документи щодо [PERSON] (т. 1 а.с. 103-160). 02.05.2019 р. на виконання ухвали суду з Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи до майна померлої [INFO] . [PERSON] (т. 1 а.с. 162-181). Ухвалою суду від 02.07.2019 р. призначено проведення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи (т. 1 а.с. 191). Ухвалою суду від 02.08.2019 р. провадження у справі поновлено для розгляду клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів для проведення судової психіатричної експертизи (т. 1 а.с. 203). Ухвалою суду від 12.08.2019 р. задоволено клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, витребувано з медичних установ інформацію та медичні картки амбулаторної хворої [PERSON] (т. 1 а.с. 211- 212). Ухвалою суду від 18.10.2019 р. клопотання експерта КМЦСПЕ про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи задоволено, витребувано медичні документи амбулаторної хворої [PERSON] , провадження у справі зупинене до закінчення проведення експертизи (т. 1 а.с. 237-238). 23.04.2020 р. до суду з Київського міського центру судово-психіатричної експертизи повернулась справа зі складеним висновком судово-психіатричного експерта (т. 1 а.с. 219-222). Ухвалою суду від 16.06.2020 року поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено в підготовчому судовому засіданні на 25.06.2020 р. (т. 1 а.с. 232). Ухвалою суду від 25.06.2020 р. задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик свідка [PERSON] (т. 2 а.с. 16, 17). Ухвалою суду від 25.06.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.07.2020 р. (т. 2 а.с. 10, 11). В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини. Позивач додатково пояснив, що з 2013 року він проживав окремо від матері, про заповіт йому відомо не було. Відповідач є його племінниця, яка вже багато років живе в Норвегії. Зі своєю матір`ю [PERSON] він постійно підтримував зв`язок, орієнтовно раз на тиждень приїжджав до неї, також телефонував. Психічні розлади у своєї матері він не помічав, на обліку в психіатричній лікарні вона не перебувала. Після смерті його батька в 2001 р. його мати мешкала переважно сама, деякий час з нею проживав знайомий чоловік з Росії. Відповідача його мати майже не бачила, а з його сестрою у матері були натягнуті відносини. Про хворобу матері його повідомила сестра весною 2018 р., тоді матір поклали в лікарню, де вона лежала двічі. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, посилаючись на недоведеність та безпідставність позову. Додатково пояснив, що позов грунтується на припущеннях, жодних доказів про те, що [PERSON] на момент складення заповіту не усвідомлювала своїх дій, суду не надано. Спадкодавець до останнього працювала, самостійно літала за межі України після складення заповіту. Спірний заповіт відповідає всім вимогам закону. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] (копія свідоцтва про народження - т. 1, а.с. 168). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с. 164 зв.). Відповідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (1218 ЦК України). З копії спадкової справи № 580/2018 щодо майна померлої [PERSON] (т.1 а.с. 163-181) встановлено, що 15.06.2018 року до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач, за заявою якого відкрита спадкова справа (т. 1 а.с. 164). Також 08.08.2018 р. до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] від 19.07.2018 р. адресована компетентним органам, у якій відповідач зазначає про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка склала на її ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко А.Г. за реєстровим № 69 (т. 1 а.с. 170 зв.). Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття. За нормою ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. ст. 1233, 1234 ЦК України). Згідно статей 1235, 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або його частини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно положень частин 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Позивач, як син [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом, що визначено ст. 1261 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні, за життя 31.01.2018 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 69 (т. 1, а.с. 15, 171 зв.). За змістом заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання недійсним заповіту [PERSON] складеного 31.01.2018 р. позивач посилається на те, що на момент посвідчення заповіту спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій і не керувала ними, оскільки [PERSON] на той час виповнилось 70 років, вона хворіла, спадкодавцю був встановлений діагноз онкологія підшлункової залози, заповіт був посвідчений за три місяці до смерті [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок зі сторони відповідача [PERSON] засвідчила, що позивач є її рідним братом, відповідач - її донька та онука спадкодавці [PERSON] . Вона (свідок) періодично по телефону спілкувалась зі своєю матір`ю [PERSON] , раз на місяць бачились. Зі слів її матері, матір позивача бачила рідко, десь 1-2 рази на рік. Позивач зі своєю дружиною не давали матері бачитися з донькою позивача. Про онкохворобу її матір не знала, в квітні 2018 р. звернулась до лікарів через болі в шлунку. 01.05.2018 р. матір її повідомила, що їй погано, тоді вона приїхала і повезли матір в лікарню, де сказали потрібно робити обстеження. Вони сподівались, що все буде добре. Її матір працювала до останнього, поведінка в матері була як зазвичай, вона мала добру пам`ять, постійно допомагала в побуті своїй подрузі, яка хворіла, приносила їй з магазину продукти. З відповідачем її мати спілкувалась постійно, [PERSON] організувала своїй бабусі поїздку в Норвегію, де мешкає відповідач. Про заповіт її повідомили вже з Норвегії матір з донькою. Позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог на ст. ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За нормою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам цивільного законодавства щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ст. 1257 ЦК). Тому у визнанні такого заповіту недійсним у судовому порядку необхідності немає (ч. 2 ст. 215 ЦК). Частиною 1 ст. 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 175 від 16.03.2020 р. вбачається, що [PERSON] на момент складення заповіту від 31 січня 2018 року не виявляла ознак будь-якого психічного розладу. За своїм психічним станом на момент складання заповіту від 31 січня 2018 р. [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т. 1 а.с.112-222). Суд приймає до уваги вказаний висновок судово-психіатричного експерта, оскільки він узгоджується з іншими наявними у справі доказами, а також поясненнями самого позивача, який повідомив суду, що за життя [PERSON] будь яких психічних розладів у своєї матері він не помічав. До того ж, за повідомленням Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 20.08.2019 р., [PERSON] , 1948 р.н., яка проживала за адресою: [ADDRESS] , під наглядом лікаря-психіатра не перебувала, медична документація відсутня (т. 1 а.с. 215). Відповідно довідки Гаражно-будівельного кооперативу «Березняки-4» від 27.02.2019 р., [PERSON] працювала у цьому кооперативі з 10.07.2008 року по 12.05.2018 р. (день смерті) на посаді охоронця (т. 1 а.с. 30), Згідно відміток у паспорті [PERSON] та пояснень свідка, [PERSON] у період з 03.02.2018 р. по 11.02.2018 р., тобто через три дні після складення спірного заповіту, перебувала за межами України, при цьому спадкодавець самостійно літала з м. Борисполя до відповідача в Норвегію (м. Осло) із пересадкою в аеропорту міста Париж (т. 1 а.с. 81-83). Вищевказані покази свідка та письмові докази також свідчать про те, що [PERSON] на час посвідчення спірного правочину усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, складанням заповіту заповідач виклала своє дійсне волевиявлення щодо розпорядження належним їй майном на користь відповідача. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, за викладених вище обставин, оцінюючи всі зібрані у справі докази у їх сукупності, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, змісту позовних вимог, а також предмету доказування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed