Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

16.07.2019 року позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що між банком та відповідачем 17.09.2018 року укладений кредитний договір № 17.09.2018-100003541, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. з терміном повернення до 01.10.2018 року та зі сплатою за користування кредитними коштами в сумі 1120,00 грн. У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором відповідач станом на 01.07.2019 року має заборгованість у розмірі 9119,00 грн. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань за кредитним договором, позивач змушений звернутися до суду з указаним позовом. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 9119,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 4000,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 1120,00 грн. та штраф в сумі 3999,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] 17.09.2018 року укладений кредитний договір № 17.09.2018-100003541, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. з терміном повернення до 01.10.2018 року та зі сплатою за користування кредитними коштами в сумі 1120,00 грн. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядок, що встановлені договором. Свої зобов`язання за вказаним кредитним договором банк виконав та здійснив видачу кредитних коштів у передбаченому кредитним договором розмірі. Але, позичальник взятих на себе зобов`язань належним чином не виконала. Так, станом на 01.07.2019 року сума заборгованості складає 9119,00 грн.: заборгованість за кредитом - 4000,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 1120,00 грн., штраф за весь час прострочення з 02.10.2018 року по 01.07.2019 року - 27955,20 грн.. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі №6-100цс14. Пунктом 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). У матеріалах справи відсутні докази заподіяних позивачу відповідачем збитків, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені за прострочене зобов`язання та несвоєчасність сплати боргу. З огляду наведеного, ураховуючи порушення відповідачем зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 5120,00 грн., позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом - 4000,00 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом - 1120,00 грн. Питання судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, стягнувши його з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial