Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

15.02.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просить визнати собою, право власності за набувальною давністю на легковий автомобіль Toyota Camry, номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , колір - чорний, рік випуску - 2000, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - серія [NUMBER] . В обґрунтування вимог посилається на те, що у лютому 2013 року фактично придбав на автомобільному ринку у м. Кіровограді транспортний засіб - легковий автомобіль Toyota Camry, номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , колір - чорний, рік випуску - 2000, (надалі - автомобіль), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - серія [NUMBER] . При фактичному придбанні автомобіля документи на право власності не було переоформлено. Починаючи з лютого 2013 року по теперішній час він відкрито, безперервно володів рухомим майном (автомобілем) протягом восьми років, що підтверджується Постановою Кіровоградського MB УМВС України в Кіровоградській області від 13.03.2014 року. Власником автомобіля згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ТОВ «ФРОЗЕН-ТЕК». Відповідно до даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, товариство з обмеженою відповідальністю «ФРОЗЕН-ТЕК» (ідентифікаційний номер юридичної особи 30243597, місцезнаходження: м. Миколаїв, просп. Жовтневий, 316, 310) припинено 15.02.2007 року. Дані про правонаступників юридичної особи відсутні. Автомобіль не знаходився та не знаходиться у користуванні інших осіб, що підтверджується повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей (на запит органу державної влади) №27449745 від 10.0912014 року, а також не є предметом обтяження, що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади № 45110531 від 10.09.2014 року. Також, відповідно до висновку експертного дослідження Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру МВС України №12/129/257 від 16.01.2016р., номер кузова автомобіля [NUMBER] та номерний знак [NUMBER] не змінювався, а бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] відповідає бланкам, що є в офіційному обігу. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 16.02.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 17.02.2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. 25.03.2021 року на адресу суду позивач направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги викладенні в заяві підтримав, просив позов задовольнити. 19.04.2021 року ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, за такого справа розглядається за відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного виновку. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 01.12.2000 року власником транспортного засобу марки Toyota Camry, 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] є ТОВ «ФРОЗЕН-ТЕК». Згідно до постанови Кіровоградського MB УМВС України в Кіровоградській області від 13.03.2014 року у кримінальному провадженні №12014120020001026, автомобіль марки Toyota Camry, 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] передано добросовісному набувачу [PERSON] , [INFO] для подальшого транспортування та проведення процесу узаконення. Відповідно до даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФРОЗЕН-ТЕК» (ідентифікаційний номер юридичної особи 30243597, місцезнаходження: м. Миколаїв, просп. Жовтневий, 316, 310) припинено 15.02.2007 року. Дані про правонаступників юридичної особи відсутні. Відповідно до висновку експертного дослідження Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру МВС України №12/129/257 від 16.01.2016р., номер кузова автомобіля [NUMBER] та номерний знак [NUMBER] не змінювався, а бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] відповідає бланкам, що є в офіційному обігу. Згідно повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей №27449745 від 10.0912014р., вищевказаний автомобіль не знаходився та не знаходиться у користуванні інших осіб, а також не є предметом обтяження, що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 45110531 від 10.09.2014 року. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормами ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п.п. 9,11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно з положеннями ст.ст. 335,344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова) відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Пунктом 66 Постанови Великої Палати ВС від 14.05.2019 року (Справа № 910/17274/17) визначено, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Як визначено в п. 46 зазначеної постанови ВСУ, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (п.55 Постанови Великої Палати ВС від 14.05.2019 року (Справа № 910/17274/17). При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник (п. 56 Постанови Великої Палати ВС від 14.05.2019 року (Справа № 910/17274/17). Так в позовній заяві позивачем вказано, що вказаний автомобіль ним було придбано в 2013 році, але не було переоформлено документи на право власності. При цьому, позивачем не зазначено особу, яка продала йому транспортний засіб марки Toyota Camry, 2000 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова - [NUMBER] , оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ФРОЗЕН-ТЕК» (ідентифікаційний номер юридичної особи 30243597, місцезнаходження: м. Миколаїв, просп. Жовтневий, 316, 310) припинено 15.02.2007 року, тобто за 6 років до продажу, а дані про правонаступників юридичної особи відсутні. Таким чином, позивачем не доведені підстави, передбачені вказаними вище нормами права для набуття права власності на рухоме майно, не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності в нього правових підстав щодо володіння спірним рухомим майном, а відповідно й наявності добросовісності та безтитульності такого володіння, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1215 грн. 00 коп., залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed