Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

16.09.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] зареєстровані його діти - [PERSON] та [PERSON] , які з 15 травня 2014 року в будинку не проживають, особистих речей в будинку не мають. Оскільки відповідачі не мешкають у вказаному будинку вже більше п`яти років, а їх реєстрація в будинку створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як власника майна, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач та його представник адвокат винник З.Г. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти винесення заочного рішення (а.с.12). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, судові повістки, що направлялися на їх адресу, повернулися за закінченням строків зберігання (а.с.25). За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва о праве власності на будівництво від 01.12.1989 року. (а.с.6). Згідно з відомості з держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS] , власником майна є [PERSON] (а.с.27) З домової книги для приписки громадян вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-10). Згідно Акту № 439 від 06.09.2019 року, складеного керівником Комітету мікрорайону «ЖД №2», [PERSON] та [PERSON] з 15.05.2014 року по теперішній час не мешкають у будинку [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до ч. 1\~ст.\~317\~Цивільного кодексу\~України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. ст.\~391,\~396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Судом встановлено, що відповідачі не мешкають у спірному будинку більше п`яти років, самостійно покинули зазначений будинок та перестали у ньому мешкати. Відповідно до ч. 2\~ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому, відповідачі мають бути визнаними такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки їх право користування будинком [ADDRESS] перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Позивач не наполягає на стягненні з відповідачів судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved