Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

15 травня 2018 року Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача КЗ «ЦСПРД в м. Слов'янську Донецької області», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачка є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини в свідоцтві про народження записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. З 12 жовтня 2017 року по теперішній час дитина перебуває у КЗ «ЦСПРД». За час перебування [PERSON] у КЗ «ЦСПРД в м. Слов'янську» відповідачка сина не відвідувала, його долею, життям та здоров'ям не цікавилась, не виявляє батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги синові не надає та жодних заходів для повернення дитини до родини не здійснює, самоусунувшись там чином від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дитини [PERSON] Приймаючи до уваги наведене, а також необхідність вирішення питання щодо подальшої долі дитини, надання малолітньому соціального захисту, орган Опіки та піклування Слов'янської міської ради вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідачки аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 29/01-953 від 15 травня 2018 року (а.с. 7), позов підтримала та наполягала на його задоволенні з підстав наведених в ньому. Правом дання заперечень на відзив позивач не скористався. Представник третьої особи на стороні позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 497 від 27 вересня 2018 року (а.с. 38), у судовому засіданні позов Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради підтримала та вважала за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON]. Разом з тим, повідомила, що відповідачка з моменту відібрання у неї дитини, постійно її навідувала,піклувалася про нього, спілкувалася з дитиною. Був період коли відповідачка не навідувала дитину, але це був період, коли відповідачка намагалася працевлаштуватися, з тим, щоб вона мала самостійний заробіток. Також зазначила, що хлопчик сумує за матір'ю, чекає коли вона його забере. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що дійсно, вона не в повній мірі виконувала батьківські обов'язки по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON], станом на 12 жовтня 2017 року в квартирі в якій вони з ним проживали, за адресою: [ADDRESS], не було створено належних умов для життя та розвитку [PERSON], втім на даний час всі необхідні умови для дитини створені, що можуть засвідчити представлені нею докази. Зазначила, що на даний час за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS], вона робить ремонт, щоб у подальшому проживати там із своїм малолітнім сином [PERSON]. Наразі вона на підставі усної домовленості орендує квартиру за адресою: [ADDRESS], в якій створені всі умови для її сина, мається одяг та все необхідне для дитини. У зв'язку із чим, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування у повному обсязі. Крім того, повідомила, що дійсно був період часу, коли вона мало піклувалася про свого сина, однак вона у цей період не вживала спиртних напоїв, просто так склалося, що у цей період її співмешканця посадили, батьків у неї не було, та їй не було кому допомогти. Втім, вона зрозуміла, що значить бути без дитини, у вчиненому розкаюється, на сьогодні вона змінила свою поведінку, і зробить все залежне від неї, щоб у майбутньому у дитини були достойні умови проживання. Також подала до суду відзив на позов, де зазначила вказані обставини. Враховуючи вік дитини, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільними опитування дитини у судовому засіданні. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог органу опіки та піклування Слов'янської міської ради у повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що згідно із копією свідоцтва про народження серія: [NUMBER] виданого 18 вересня 2013 року, [PERSON] народився [INFO] року в м. Слов'янську Донецької області, та його матір'ю записана [PERSON](а.с. 9). Згідно із копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян [NUMBER] від 27 січня 2016 року, державна реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.10,10 з.б.). Згідно із акту обстеження умов проживання проведеного [INFO], складеного службою у справах дітей Слов'янської міської ради, за адресою: [ADDRESS], було встановлено, що у вказаній квартирі незадовільні умови проживання, купа брудних речей, відсутня постільна білизна, не створено жодних умов для розвитку і проживання дитини (а.с.11). Відповідно до листа № 77/01-24 від 01 лютого 2018 року, наданого селищним головою Райгородоцької селищної ради Слов'янського району Донецької області, при бесіді депутата з відповідачкою [PERSON], вона заявила, що дитина [PERSON] буде проживати з нею та до свого помешкання нікого не допустила (а.с.12). Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов проживання складеного комісією у складі: Голови ради опіки та піклування Кошевої Н.А., секретаря виконавчого комітету Райгородоцької селищної ради Звєрєва О.В., депутата Райгородоцької селищної ради Брославської О.Л., головного лікаря КЛПЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Лікарська амбулаторія селища Райгородоок» Слов'янської районної ради Донецької області за наслідками обстеження 31 січня 2018 року, вбачається, що на момент виїзду за адресою: [ADDRESS], це помешкання було зачинено, доступу до житла не було. Зі слів мешканців селища та головного лікаря було з'ясовано, що [PERSON], [INFO], часто відсутня вдома, виїжджає у невідомому напрямку, розпиває спиртні напої, курить, зустрічається з особами сумнівної поведінки. Ймовірний батько малолітнього [PERSON], [INFO] [PERSON], на даний час перебуває в місцях позбавлення волі. Висновок комісії: малолітнього [PERSON], [INFO], на даний час неможливо повернути до матері [PERSON] (а.с.13). Згідно із наданою інформацією КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» (лист № 289 від 23 червня 2016 року), малолітній [PERSON], [INFO], 15 червня 2016 року був доставлений до лікарні представниками служби у справах дітей. Мати або інші родичі дитиною не цікавились, до лікарні не з'явились (а.с.14). Згідно із повідомленням КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей в м. Слов'янську Донецької області» від 14 травня 2018 року, № 241, з 12 жовтня 2017 року, в цьому закладі перебуває малолітній [PERSON], [INFO]. За час перебування дитини у центрі, мати [PERSON] відвідувала дитину лише в 2017 році, а саме: 13 жовтня 2017 року, 05 грудня 2017 року, 17 грудня 2017 року, 21 грудня 2017 року, 25 грудня 2017 року, 31 грудня 2017 року. Протягом 2018 року [PERSON] жодного разу не відвідувала дитину (а.с.15). Згідно із висновком Органу опіки і піклування Слов'янської міської ради № 29/01-952 від 15 травня 2018 року, виходячи з інтересів малолітньої дитини, орган опіки і піклування, з урахуванням зібраних доказів, дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 5-6). Згідно із актом обстеження умов проживання від 16 жовтня 2018 року, складеним комісією у складі начальника служби у справах дітей Слов'янської міської ради Соколовою О.С., за адресою: [ADDRESS], умови проживання незадовільні, в кімнатах брудно, в кухні купа сміття, меблі потребують ремонту, в квартирі неприємний запах. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За вказаною адресою не створені умови для виховання та розвитку дитини. Житло не відповідає санітарним нормам (а.с.75, 75 з.б.). Згідно із актом обстеження умов проживання від 16 жовтня 2018 року, складеного комісією у складі начальника служби у справах дітей Слов'янської міської ради Соколовою О.С., за адресою: [ADDRESS], житло складається з двох кімнат, а також кухні та ванної кімнати. Одна кімната зачинена. Користуються тільки великою кімнатою. В кімнаті є меблі, два крісла-ліжка. Житло орендоване, орендують тільки два місяці. Зі слів [PERSON] вона сплачує за оренду тільки 1000 грн. та по квитанціям за комунальні платежі. На час обстеження умов проживання даного житла, документа щодо оренди житла не надано. Санітарний стан житла задовільний (а.с.76, 76 з.б.). Судом були досліджені також представлені позивачкою фотокартки із зображенням приміщення ванної кімнати, прибраного ліжка з дитячими іграшками та одягом (а.с. 52-59). Відповідно до положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із положеннями Закону та роз'яснень, наведених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Так органом опіки та піклування представлені докази того, що відповідачка має на праві власності квартиру, однак у вказаній квартирі відсутні умови для проживання дитини. Крім того, представник органу опіки та піклування зазначив у судовому засіданні, що дійсно на сьогодні відповідачка винаймає житло, разом з тим, договору про найм такого житла суду не надано, внаслідок чого у позивача є сумнів, що таке житло є більш менш постійним. Крім того, позивач визнає ту обставину, що відповідачка має заробіток, однак даних про те, що вона офіційно працевлаштована суду не представлено, що також свідчить про те, що стабільного заробітку у відповідачки немає. За таких обставин, враховуючи також те, що позивачка протягом року навіть не навела порядок у своєму власному житлі, представник позивача вважає, що на сьогодні є всі підстави для задоволення позову. Суд зважає на представлені позивачем докази, разом з тим, приходить до висновку, що вони не є достатніми саме для того, щоб застосувати до відповідачки такі суворі наслідки невиконання батьківських обов'язків - як позбавлення батьківських прав. На думку суду, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Разом з тим, враховуючи представлені відповідачкою в судовому засіданні докази, як то винайм квартири, де влаштоване місце для дитини, та обставина, що відповідачка працює та має дохід, а також те, що вона відвідує дитину у державному закладі, суд приходить до висновку, що на сьогодні відповідачка змінила свій спосіб життя та своє відношення до дитини. Суд також зважає на ту обставину, що у судовому засіданні не встановлено, що відповідачка має певні залежності, за якими вона не може здійснювати догляд за дитиною та може змінити свою поведінку у будь-яку мить, внаслідок чого дитина знову залишиться без належного батьківського нагляду. Суд також зважає на пояснення представника третьої особи, яка ствердила, що відповідачка завжди приходила до сина, і період коли вона його не відвідувала, був період її працевлаштування. Суд не може погодитися із доводами позивача в тій їх частині, що у відповідачки відсутній письмовий договір про найм житла та письмові відомості про офіційне працевлаштування, оскільки отримання таких письмових відомостей для відповідачки у економічній ситуації, яка склалася у країні може бути ускладненим. До того ж позивачем та обставина, що відповідачка проживає у житлі, яке винаймає, а також працює за тимчасовими цивільно-правовими угодами, не заперечується та визнається. За встановлених обставин, суд приходить до переконання про відсутність доведених передбачених законом підстав для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно її дитини. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] не вплине на інтереси дитини, яка наразі спілкується із матір'ю, отримує від неї увагу та догляд. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову в частині позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітньої дитини [PERSON] та відмову в його задоволенні, а у зв'язку з цим підстав для передання дитини під опіку органу опіки та піклування у суду не має. У зв'язку із наведеним, позовні вимоги органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина , які є похідними, також не підлягають задоволенню. Розв'язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. ЗУ «Про судовий збір» визначає дві понятійні категорії, до першої відносять заяви, за яких справляння судового збору не передбачено взагалі, друга категорія, зокрема, визначає коло осіб, яким надається пільга у виді звільнення від сплати судового збору за подачу певних (визначених законом) заяв. Аналіз положень п.14, ч.2, ст.1 ЗУ «Про судовий збір» дозволяє дійти висновку, що на законодавчому рівні визначено, що судовий збір не справляється зокрема за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Орган опіки та піклування відноситься до осіб, які мають право звернення до суду в інтересах малолітніх чи неповнолітніх. Враховуючи ту обставину, що в даному випадку підставою звернення до суду із вказаним позовом було саме захист прав малолітньої дитини, яка була покинута у лікувальному закладі, залишилася без батьківського піклування, суд приходить до висновку, що звернення із вказаною заявою підпадає під дію п.14, ч.2 ст. 1 ЗУ «Про судовий збір», згідно із яким справляння судового збору відсутнє. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed