Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

15 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом [PERSON] , в обґрунтування якого посилається на те, що вона являється власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Лилою І.А. та зареєстрованого в реєстрі за №393. На момент укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу, позивачу було повідомлено, що у вказаному житловому будинку залишився зареєстрованим брат продавця - [PERSON] , який не мав ніякого відношення до права власності на вказаний житловий будинок та який фактично за вказаною адресою не проживав з 2000 року. Реєстрація відповідача в будинку позивача стверджується довідкою про склад сім`ї №1067 від 15.07.2019 року, а не проживання відповідача стверджується відповідним актом від 23.06.2019року. Таким чином, позивач посилаючись на вимоги ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком, що знаходиться [ADDRESS] , оскільки внаслідок укладення договору купівлі - продажу від 12.04.2019 року права попереднього власника спірного будинку припинені, а відповідач немає угоди з новим власником спірного житла на проживання. Ухвалою суду від 06 серпня 2019 року відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позов підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.26). Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки не відома, а тому, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 квітня 2019 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Лилою І.А., зареєстрованого в реєстрі за №393 (а.с.6-8), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.04.2019 року (а.с.9). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно довідки №1067, виданої 15.07.2019 року Знаменівським старостинським округом №1 Піщанської сільської ради у зазначеному житловому будинку зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON] , 1951 року народження (а.с.16). Реєстрації відповідача у спірному житловому будинку підтверджується також відомостями відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.19). Поряд з цим, суду подано акт підтвердження факту не проживання, складений 23 червня 2019 року депутатом Піщанської сільської радим [PERSON] , за участю сусідів, у відповідності до якого [PERSON] , зареєстрований але не проживає в будинку [ADDRESS] з 2000 року по теперішній час (а.с.15). У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до положень глави 6 ЖК України, особа набуває право користування жилим будинком, квартирою, що належить громадянинові, в силу сімейних відносин з ним або на підставі договору найму, укладеного нею або членом її сім`ї з власником будинку. Як зазначає у своєму позові [PERSON] , внаслідокукладення договору купівлі-продажу від 12.04.2019 року права попереднього власника спірного житлового будинку припинені, а у відповідача немає угоди з позивачем - новим власником спірного житла, на проживання, і наявність реєстрації відповідача у належному позивачу на праві власності житловому будинку, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем, з приводу користування житловим приміщенням суду не надано. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved