overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

16 липня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 1994 року. Шлюб зареєстровано у Хролинській сільській раді Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис №18. Від шлюбу мають двоє дітей: доньку Вікторію, [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, постійні сварки, зловживання відповідачем спиртним, що негативно впливає на неї та дітей. З 20 грудня 2014 року припинили подружні відносини. Вказуючи на те, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, просила суд шлюб розірвати, залишити їй прізвище «Михальчук». Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, проти надання строку для примирення заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву до суду про розгляд справи у його відсутності, позов визнав, проси не надавати строк для примирення. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивачки, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами глави 11 Сімейного кодексу України. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 ч.2 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи 12 листопада 1994 року сторони зареєстрували шлюб у Хролинській сільській раді Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис №18., що підтверджується свідоцтвом про одруження. Від шлюбу мають двоє дітей: доньку Вікторію, [INFO] та сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. З матеріалів справи вбачається, що\~сторони разом не проживають з грудня 2014 рок та спільного господарства не ведуть, примирення між ними не можливо. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, є порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюються судом, як таке, що має істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу ( ч. 2 ст. 114 СК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного, ч.1 ст.110, ст.112, ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

16 липня 2015 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на слідуючи обставини. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 18 чеврня 2011 року. Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO], яка на даний момент проживає разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо, спільне господарство сторони не ведуть. Позивачка просила, з урахуванням уточнення її позову стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно. У судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги. Представник відповідач у судовому засіданні проти заявлених вимог не заперечував. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2011 року (а.с.3), мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], (а.с.4). У судовому засіданні також встановлено, що дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується поясненнями наданими у судовому засіданні. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що передбачено ст. 180 СК України. Ст.181 СК України передбачає, що одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України судом при визначенні розміру аліментів враховуються слідуючи обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи, що, відповідно до пояснень позивачки та представника відповідача, останній має постійний дохід, суд вважає необхідним присудити аліменти у вигляді частки від його доходу, як того вимагає позивачка. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 214 грн. 60 коп. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

16 липня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті її матері [PERSON]., яка померла 01.09.2007 року. Свої вимоги мотивувала тим, що строк звернення до нотаріальної контори пропустила з поважних причин. Сторони до суду не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивачка свій позов підтримала повністю, представник відповідача та третьої особи проти задоволення возову не заперечували. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 вересня 2007 померла мати позивачки, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії 1-БП №068279, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції (а.с.5). Позивачка є спадкоємицею першої черги, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії І-БП№377641, виданим Гришинською сільською радою 20.01.1975 року та свідоцтвом про шлюб серії І-БК№027259, виданим ВРАЦС Дарницького районного управління юстиції м. Києва 02.06.2006 року (а.с.6,7). Згідно довідки Біловодської сільської ради від 29.05.2015 року №465 [PERSON] до дня смерті зареєстрована та проживала в [INFO]. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Біловодської сільської ради не посвідчувався (а.с.8). Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців. Судом встановлено, що позивачка проживає і працює в м. Києві, тобто на значній відстані від місця відкриття спадщини, через постійну зайнятість на роботі не мала змоги приїхати оформити свої спадкові права (а.с. 26-28 ) При зверненні до нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском нею строку звернення до нотконтори (а.с.11). Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з причин, які суд визнає поважними. Продовження строку прийняття спадщини не порушує будь-чиїх прав, не суперечить суспільним інтересам, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

16 липня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що в період шлюбу з відповідачем народила сина. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов змінила, просила стягувати аліменти з відповідача у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З 25 листопада 2006 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4.5). На даний час сторони проживають окремо. Син проживає разом з позивачкою (а.с.6), відповідач працює, але добровільно матеріальну допомогу на його утримання не надає. Наведене свідчить, що між сторонами виникли сімейні правовідносини з приводу виплати аліментів на дітей. Дані правовідносини регулюються ст. сі. 180, 181, 183 Сімейного Кодексу України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття: за рішенням суду кошти на утримання дитини визначаються у частці від доходу батька, або у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Останній працює, тому з нього необхідно стягнути аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В силу ст. 4 п. 1 Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

16 липня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що 22 жовтня 2011 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Спільне життя не склалося, оскільки на протязі останнього часу їхнього подружнього життя вони живуть як чужі люди, немає взаємопорозуміння, поваги, відбуваються постійні конфліктні ситуації, сварки. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За наведених обставин вважає подальше збереження шлюбу, примирення та спільне проживання неможливі. Суперечки про поділ майна немає, згода про утримання дитини досягнута, питання стосовно місця проживання дитини вирішено син проживатиме з нею. Посилаючись на викладені обставини позивачка просила шлюб розірвати. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіслав заяву у якій просив справу розглядати без його участі, оскільки його місце проживання знаходиться на значній відстані від місця розташування суду, що спричиняє необхідність здійснювати значні витрати на проїзд. Позов визнав частково, зазначивши, що згоди щодо утримання дитини та порядку побачення з нею між ним та позивачкою не досягнуто. Крім цього, питання про поділ спільного майна подружжя також не вирішено, в провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває справа про поділ майна подружжя. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 22 жовтня 2011 року Серії 1-БВ №090001. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії 1-БВ № 182429 від 24 вересня 2012 року. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки тривалий час, сумісне господарство не ведеться. Шлюб фактично розпався. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

16 липня\~\~2015 року по справі за позовом [PERSON] обласного комунального підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, було винесено рішення, яким частково задоволено позовні вимоги. 21.07.2015 р. позивач звернувся до суду з заявою про виправлення допущеної описки у вказаному рішенні, оскільки не вірно вказано розрахунковий рахунок стягувача боргу та допущено помилку при проведенні розрахунку боргу. Сторони до суду не з*явилися, але їх неявка , не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. Суд , дослідивши матеріали справи приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви про виправлення описки. Згідно ч. 1 ст. 219 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. Оскільки, в рішенні Карлівського районного суду Полтавської області суду від 16.07.2015 р. по справі № 531/484/15-ц дійсно було допущено описку, а саме: не вірно вказано розрахунковий рахунок стягувача боргу, то її необхідно виправити. Відносно виправлення описки щодо проведення розрахунку боргу , то суд вважає, що в задоволенні цієї частини заяви необхідно відмовити, оскільки дане виправлення несе за собою зміну суті рішення.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

16 липня 2015 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» уклало з [PERSON] кредитний договір, яким надало кредит у розмірі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 600 грн. із строком повернення до 14 серпня 2015 року. 14 серпня 2015 року відповідач сплатив відсотки за користування кредитом та пролонгував договір строком до 13 вересня 2015 року. Посилаючись на те, що [PERSON] у визначений строк отримані грошові кошти не повернула, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулось до суду з позовом до неї про стягнення 1000 грн. за тілом кредиту, 600 грн. за відсотками та 8760 грн. пені за несвоєчасне виконання договору. В судове засідання сторони не зявились, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У відповідності із заявою-анкетою для отримання кредиту № 150716-104436 від 16 липня 2015 року (яка разом з Умовами видачі кредиту складає договір про надання фінансових послуг) та видатковим касовим ордером від цієї ж дати, [PERSON] було надано короткостроковий кредит у розмірі 1000 грн. строком на 30 днів до 14 серпня 2015 року, за користування яким вона зобовязалась сплатити відсотки у розмірі 600 грн. При виникненні заборгованості відповідач зобовязалась також сплатити неустойку у розмірі 2% за кожен день прострочення платежу. Грошові кошти [PERSON] отримала особисто в день підписання заяви-анкети. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 24 листопада 2016 року [PERSON] заборгувала товариству 1000 грн. за тілом кредиту, 600 грн. за відсотками, в звязку з чим їй нараховано 8760 грн. пені за прострочення сплати кредиту.. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Оскільки [PERSON] ухиляється від добровільної сплати боргу, чим порушує взяті на себе грошові зобовязання, суд вважає, що кредитну заборгованість слід стягнути з неї в примусовому порядку. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378 грн. понесених ним витрат по оплаті судового збору. На підставі наведеного і ст. 526, 625, 1049 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

16 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 24 жовтня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Новомосковської міської ради депутатів Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ним і [PERSON], актовий запис № 375. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив в заяві, що подружнє життя не склалося в звязку з відсутністю взаєморозуміння та несхожості характерів, різниці поглядів на сімейні відносини, з березня 2013 року він та дружина не підтримують сімейні відносини, не ведуть сумісного господарства, він втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя та збереження шлюбу він вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, не заперечувала проти розірвання шлюбу, в разі задоволення позову просила її прізвище залишити без змін. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 жовтня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Новомосковської міської ради депутатів Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 375, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом, за клопотанням відповідача [PERSON] надавався шестимісячний строк для примирення, але, позивач [PERSON] наполягав на розірванні шлюбу. Судом встановлено, що сторони з березня 2013року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з наведеним, вимоги відповідача [PERSON] є обґрунтованими, та вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке вона змінила у звязку з реєстрацією шлюбу. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

16 липня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом, в якому з урахуванням зменшення позовних вимог, просить постановити рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований 15.09.2001 р. Позовну заяву обґрунтовує тим, що 18.04.2003 р. у них народилася дитина [PERSON]. Це її перший шлюб, з 2003 р. сторони проживають окремо, а з 2011 р. не спілкуються, грошей на дитину відповідач не дає. Їх шлюб існує формально. Примирення неможливе. В судовому засіданні позивачка свої вимоги про розірвання шлюбу підтримала. Вказала, що не бажає змінювати прізвище на дошлюбне. Спору про поділ майна та місце проживання дитини немає. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином під розписку. Про причини неявки суду не повідомив. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, у відповідності до вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши подані докази, зясувавши дійсні обставини справи, фактичні взаємини подружжя, причини та мотиви розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Сторони зареєстрували шлюб 15.09.2001р. Для позивачки цей шлюб є першим. Вони мають дитину [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що з 2003 р. сторони проживають окремо, а з 2011 р. не спілкуються, спільного господарства не ведуть, подружні відносини не підтримують, їх шлюб існує формально. Майнового спору та спору про місце проживання дитини між сторонами не заявлено. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення для справи. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає позов підставним, таким, що підлягає задоволенню, оскільки конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, цей шлюб слід розірвати. Прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу не змінюється. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved