Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

16 червня 2017 року [PERSON] звернулася до Розівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 27 квітня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Розівського району Запорізької області, актовий запис № 10. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 квітня 1996 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом РАГС Розівського району Запорізької області, актовий запис № 10. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з позивачем. З жовтня 2016 року сімейні відносини між сторонами припинились. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через те, що між сторонами немає взаємної любові та поваги в сімейних відносинах. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. На даний час питання щодо розподілу майна між сторонами не має. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що з відповідачем позивач не примирилась, в звязку з чим остання наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, та зазначив, що намагався примиритися з позивачем, проте примирення виявилось неможливим, в звязку з чим не заперечує проти розірвання шлюбу між ним та [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить не продовжувати термін на примирення і наполягає на задоволенні її позовних вимог (а.с.37). Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зясувавши позицію сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС № 293927, шлюб між сторонами зареєстровано 27 квітня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Розівського району Запорізької області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 10 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який на даний час знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с. 4,5). З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що причиною розірвання шлюбу стало те, що між сторонами немає взаємної любові та поваги в сімейних відносинах. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Сторони зазначені обставини у справі не заперечували, фактично їх визнали, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень ст. 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У наданий судом строк для примирення подружжя, примирення виявилось неможливим, позивач в поданій суду письмовій заяві наполягала на розірванні шлюбу в звязку з неможливістю та відсутністю бажання збереження сімї (а.с.29,33-34, 37). Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає.\~ \~ За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивачку [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з подружжя.\~ Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, як особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, у поданій суду позовній заяві просила суд залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Нестерець». Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «Нестерець». Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved