Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

15 вересня 2005 року помер [PERSON], що приходився дядьком синові його рідного брата, позивачу [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне останньому майно, яке складається з домоволодіння по вул. Центральній, 9 в с. Джулинці та двох земельних ділянок площею 2,15 га кожна. [PERSON] до літа 2005 року проживав в селі Джулинка у власному будинку. Через потребу сторонньої допомоги та відсутність такої допомоги йому за місцем проживання, його племінник [PERSON] запросив дядька до себе в село Ставки, де проживає досі разом з сімєю. Останній період свого життя [PERSON] проживав постійно в селі Ставки та перебував під опікою сімї свого племінника [PERSON] Позивач забезпечував усі потреби спадкодавця до кінця його життя, своїми силами організував поховання спадкодавця на сільському кладовищі села Ставки. Після смерті [PERSON] претендувати на його спадщину стала сусідка [PERSON], що проживає за адресою: [INFO], на підставі заповіту. Бершадським районним судом Вінницької області розглянута цивільна справа за позовом [PERSON], що проживає [INFO] до Джулинської сільської ради «Про визнання права власності в порядку спадкування». Цим своїм позовом відповідачка грубо порушила законні права та інтереси [PERSON] щодо прийняття у власність спадкового майна, що залишилось після смерті дядька [PERSON] на підставі закону. Дійсність заповіту від 23 квітня 2004 року [PERSON] було оскаржено до суду. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2015 року залишено без змін. Рішенням суду першої інстанції визнано недійсним заповіт [PERSON], складений на користь [PERSON], посвідчений 23 квітня 2004 року приватним нотаріусом Бершадського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1007. [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем і проводив поховання свого дядька [PERSON] в селі Ставки, тому відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважав себе таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 спадкоємець, що проживав постійно із спадкодавцем, не зобовязаний подавати до нотаріальної контори заву про прийняття спадщини. [PERSON], як заінтересована особа, є належним позивачем у справі про захист його права на спадщину, тому застосування норми частини 2 статті 1257 Цивільного кодексу України відповідає обєктивним обставинам справи. Через тривалий розгляд судової справи [PERSON] пропустив строк для подання заяви для прийняття спадщини, розміщеної в селі Джулинка Бершадського району. Враховуючи викладене, представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким визначити [PERSON] додатковий строк - два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] до суду не з'явився, однак його представник надав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив розглянути справу в його відсутність. Від представника відповідача - Джулинського сільського голови також надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі, позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 15.09.2005 року помер [PERSON], що підтверджує свідоцтво про смерть (а.с. 21). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, ч. 3 ст. 61 цього ж кодексу визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивачем не надано свідоцтва про народження його батька [PERSON] чи копії актового запису про його народження у зв'язку з тим, що архівний фонд за 1928 рік не зберігся, що вказано у довідці відділу ДРАЦС реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції від 09.12.2011 року. Однак, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 року вказано, що [PERSON] є особою, яка входить до кола спадкоємців і відповідно до норм ЦК України спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові (братові спадкодавця), якби він був живий на час відкриття спадщини. Крім того, [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON] та спадкоємцем після його смерті, відмовилась від прав на спадщину на користь [PERSON] Викладене в порядку ст. 61 ЦПК України вважається доведеним та додаткового доказування не потребує, так як дана ухвала оскарженню не підлягає. Отже, [PERSON] будучи племінником [PERSON] вчасно спадщину не прийняв, оскільки змушений був тривалий час відстоювати свою права на спадкове майно в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції. Наведені обставини підтверджені наявними в матеріалах справи судовоми рішеннями по справах, де предметом позову є право на спадкування після смерті [PERSON] (а.с.11-17). З наданих документів вбачається, що рішення касаційною інстанцією було прийнято лише у травні 2015 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку у шість місяців не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. За заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладені обставини, судом достовірно встановлено про поважність пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, у зв'язку з тривалістю судового процесу, який виник на підставі спору, щодо кола спадкоємців померлого [PERSON], а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 1220, 1270, 1272 ЦК України, п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7,

Outcome: approved