overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

15.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, вказуючи на те, що 20 грудня 2015 року померла його бабуся, [PERSON], внаслідок чого відкрилась спадщина. Він має право на спадкування майна за законом і прийняв спадщину. До складу якої входять: земельні ділянки площею 4,7656 га., 0,9753 га., 0,5843 га., які належали [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 919200. Однак, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно (земельні ділянки), оскільки Державний акт на право власності на земельні ділянки на імя [PERSON] виданий 25.01.2006 року, а державна реєстрація була здійснена 14.03.2016 року та 08.06.2016 року, після смерті спадкодавця. А тому, позивач просить суд визнати за ним право власності на вищезазначені земельні ділянки. У судове засідання сторони не зявились, при цьому позивач просить розглянути справу без його участі. Позов підтримує. Відповідач надіслав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. 20 грудня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (серія 1-ЕЛ № 262241). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 919200, виданого на підставі розпорядження Коропської районної державної адміністрації за № 69 від 26.04.2005 року, [PERSON] є власником земельних ділянок площею 4,7656 га., кадастровий номер 7422283500:03:000:0177, площею 0,9753 га., кадастровий номер 7422283500:03:000:2177, площею 0,5843 га., кадастровий номер 7422283500:03:000:4177. За повідомленням Коропської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її онук - [PERSON], який прийняв спадщину. Проте позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки первинна реєстрація права власності була проведена 14.03.2016 року та 18.06.2016 року вже після смерті спадкодавця. Згідно п «г» ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

15.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок надвірні будівлі та споруди, вказуючи на те, що 02 квітня 2016 року помер його батько [PERSON]»ян [PERSON], у звязку з чим відкрилась спадщина. Він має право на спадкування майна батька за заповітом, однак у спадкодавця не було правовстановлюючого документа на будинок. У судове засідання сторони не зявились, при цьому позивач просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Позивач [PERSON]»ян І.І. народився 25.08.1975 року. Як вбачається зі свідоцтва про народження його батьками є: [PERSON]»ян [PERSON], [PERSON]»ян [PERSON]. 02.04.2016 року помер батько позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (серія 1-ЕЛ № 278330). Після його смерті залишився будинок за адресою: с. Тарасівка, вул. Незалежна, буд. 15 Коропського району, Чернігівської області, за яким не зареєстровано право власності. Спадкоємцем майна померлого [PERSON]»яна І.І. за заповітом від 24.07.2003 року є його син [PERSON]»ян І.І., який звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та прийняв спадщину. Згідно договору купівлі продажу від 06.07.1979 року будинок за адресою: с. Тарасівка, вул. Незалежна, буд. 15 Коропського району, Чернігівської області належав [PERSON]»яну [PERSON]. [PERSON]»ян І.І. є єдиним спадкоємцем майна померлого батька, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 119/2016 суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на будинок. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

15.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 21259 грн. 38 коп. і судових витрат, позовні вимоги мотивували неналежним виконанням умов кредитного договору. Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Зі згоди представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.05.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 11-24). Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.10.2016 року становить 21259 грн. 38 коп., та складається з: 4633,98 грн. - заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками 15136,86 грн. та 1488,54 грн. штрафу, що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 9). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

15.12.2017 позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] «Про розірвання шлюбу», посилаючись на те, що з 23.09.2006 вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народились діти [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Спільне життя не склалося через те, що вони по різному дивляться на питання, що виникають в їх сімейному житті, через що в них стали відбуватися сварки. З грудня 2016 шлюбні відносини та спільне господарство припинено, спільне життя та збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні з та матеріалів справи вбачається те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 23.09.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 712. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, на протязі тривалого часу сторони разом не мешкають, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як останні посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Сторони майнового спору і спору щодо місця проживання дитини не мають,. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст. 104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

15.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23.11.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1638. Мотивуючи позовну заяву вказав, що шлюб\~виявився невдалим. Гарної родини вони не створили. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. Тривалі сварки, непорозуміння призвели до фактичного припинення стосунків. Сторони живуть кожен окремо, спільне господарство не ведуть, спору про поділ спільного майна не має. Просить розірвати шлюб та зазначає, що примирення з відповідачем не можливе, буде суперечити його інтересам. Позивач в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, просить розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи,\~суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про шлюб, серії І-ВЛ №223500, зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, сторони перебувають у шлюбі з 23.11.2013 року (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії І-ВЛ №352588 (а.с.9). За час подружнього життя сторонами не створено дружньої родини.\~Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Положеннями ст. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем. Згідно\~ст.51 Конституції України,\~ст.24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За\~ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

15.12.2017 року [PERSON] звернувся з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що з 08.12.2015 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Позивач не підтримує шлюбні відносини з відповідачем впродовж останнього року, непорозуміння з питань подружнього життя створили умови, за яких шлюб фактично припинився, відновлювати стосунки не бажає. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої позов підтримав, просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, повідомлялась про розгляд справи, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що сторони з 08.12.2015 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом ДРАЦС у Київському районі ОМУЮ, актовий запис №2663. Подружні стосунки між сторонами припинені впродовж останнього року, сумісне господарство вони не ведуть, не підтримують нормальну атмосферу в сім'ї, не піклуються про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що спільне життя сторін та подальше збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, примирення неможливе, сім'я розпалась, тому відповідно до ст.112 СК України шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

15.12.2017 року, [PERSON], звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити, що вона є донькою [PERSON], яка померла 12.12.1996 року. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що 12 грудня 1996 року померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» с. Пеньки Старокостянтинівського району Хмельницької області. У звязку із цим заявник звернулась до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщини. Однак, нотаріусом було повідомлено, що неможливо встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], була матірю [PERSON], так як в Свідоцтві про народження серії ЯЩ № 200799 виданого Пеньківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 31 січня 1951 року, імя матері російською мовою вказано «Лавренчук Фекла Арсентьевна», а згідно Свідоцтва про смерть серія 1-БВ № 053164 виданого Пеньківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 13 грудня 1996 року, померла вказана «Лавренчук Текля Арсеніївна». У звязку із вищевикладеним, не можливо встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] була матірю [PERSON]. У звязку із цим їй було розяснено про необхідність звернення до суду для встановлення факту родинних відносин. 03 червня 1973 року заявник одружилась та змінила своє прізвище «Лавренчук» на «Соколовська». Заявник та її представник в судовому засіданні подану заяву підтримали у повному обсязі, просили суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, подав заяву від 26.01.2018 р., що із позовними вимогами згідні, просять справу розглядати за їх відсутності. Суд, заслухав пояснення заявника та її представника, дослідив надані докази, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~ Відповідно до п.1 ч.1\~ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що 12.12.1996 року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії 1-БВ № 053164. 03 червня 1973 року заявник [PERSON], одружилась та змінила своє прізвище «Лавренчук» на «Соколовська», що підтверджено свідоцтвом про одруження Серії 2-АБ №529719. Із свідоцтва про народження [PERSON], вбачається, що її матірю була «Лавренчук Фекла Арсентьевна» а згідно свідоцтва про смерть «Лавренчук Текля Арсеніївна». Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що [PERSON], яка померла 12.12.1996 року є матірю [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

15.12.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 08.12.2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції між нею та [PERSON], актовий запис про шлюб №1340. Позивач [PERSON] до судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява (афідевіт), в якій останній підтвердив факт перебування з [PERSON] у шлюбі, а також той факт, що не має з останньою ніякихз'в'язків та стосунків останні п'ять років. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 08.12.2001 рокуМіським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис про шлюб №1340, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). В період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають. Причиною розпаду сім'ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння та поваги. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачем не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини немає потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Судовий збір по справі складає 704,80 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112,115, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В березні 2017 року до провадження Святошинського районного суду м. Києва надійшла справа за позовом[PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом[PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач просить суд стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з відповідача щомісячно на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, відповідач аліменти не сплачує, іншої матеріальної допомоги не надає, ухиляється від покладених на нього обов'язків щодо утримання своїх дітей, а тому позивач просить суд позов задовольнити. Позивач у судове засідання з`явилася, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання з'явився, надав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти визначення розміру аліментів, оскільки не працює, кошти на життя та сплату аліментів отримує від періодичних підробіток, зазначив, що дохід є не постійним, не регулярним і мінливим. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітіх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], В судовому засіданні встановлено, що діти проживають разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими, оскільки судом встановлено, що відповідач не утримує свою дитина та не займається її вихованням, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved