Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

16.12.2020 року позивач ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення вартості не облікованої електричної енергії внаслідок порушення правил роздрібного ринку електричної енергії на загальну суму 26368,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.2019 року представниками Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» при проведенні перевірки дотримання споживачами Правил роздрібного ринку енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312, за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Дідівщина, вул. Житомирська, 8, було виявлено факт порушення - пп.1 п. 5.5.5. ПРРЕЕ п. 8.2.4 - порушення правил роздрібного ринку електричної енергії, про що складено Акт № К041817 від 05.12.2019 року про порушення. В подальшому 17.12.2019 року було проведено засідання комісії по розгляду актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії та складено протокол № 240 від 17.12.2019 року та на підставі виявленого правопорушення відповідачу нараховано суму вартості не облікованої електричної енергії в розмірі 43201,22 грн. та виставлено рахунок. У зв`язку з частковим погашенням заборгованості залишкова сума складає 26368,00 грн., яка відповідачем добровільно сплачена не була, що стало підставою звернення до суду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явилася, 24.03.2021 року, електронною поштою суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення в яких останній просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що відповідач самовільного підключення до електромереж не вчиняла, доказів винного, протиправного діяння відповідача щодо самовільного підключення до електромережі поза засобами обліку й порушення правил користування електричною енергією позивачем не надано. Більш того, відповідач з позивачем будь-яких договорів або заяв про приєднання не підписувала. За особовим рахунком, на який було виставлено повідомлення про оплату заборгованості значиться зовсім інша особа - [PERSON] , а сам факт реєстрації відповідача достатньою підставою для покладання на неї цивільної відповідальності по відшкодуванню шкоди за нанесення матеріальних збитків внаслідок не облікованого користування електричною енергією бути не може. Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи доводи позивача, судом встановлено, що 05.12.2019 року представниками Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» при проведені перевірки дотримання споживачами ПРРЕЕ, за адресою: [ADDRESS] було виявлено факт порушення - пп. 1 п. 5.5.5. ч. 8.24 ПРРЕЕ - порушення правил роздрібного ринку електричної енергії, а саме: самовільне підключення електропроводки та електроприладів споживача до електричної мережі оператора розподільчих систем поза засобами обліку електроенергії, а саме на ввідному проводі на горищі будинку перед електролічильником прихованим способом змонтовано без облікове відгалуження до електропроводки та електроприладів. У відповідності до ПРРЕЕ складено Акт № К041817 про порушення, який був підписаний [PERSON] (чоловіком відповідача). Згідно протоколу № 240 від 17.12.2019 року засідання комісії по розгляду акта № К041817 від 17.12.2019 року про виявлене порушення ПРРЕЕ вирішено провести нарахування про порушення за 365 днів. Відповідачу нараховано суму вартості не облікованої електричної енергії в розмірі 32201,22 грн. та виставлено рахунок. Як зазначив представник позивача, у зв`язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості, станом на 16.12.2020 року залишкова сума до акту про порушення № К041817 від 05.12.2019 року, яка підлягає до стягнення, складає 26368,00 грн. Виходячи з положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. З системного аналізу вищезазначених норм законодавства слідує, що боржником у зобов`язанні щодо сплати за спожиті комунальні послуги є індивідуальний споживач фізична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, з яким повинен бути укладений договір про надання житлово-комунальної послуги; або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між ПАТ «Київобленерго» Фастівський РП та [PERSON] було укладено Договір про користування електричною енергією №200455078 на об`єкт електропостачання за адресою: [ADDRESS] . За особовим рахунком № [NUMBER] , на який було виставлено повідомлення про оплату заборгованості по акту про порушення № К041817 від 05.12.2019 року споживачем також зазначено [PERSON] . Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, постачання електричної енергії cпоживачеві, надання рахунків на його оплату та їх оплата у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і енергопостачальною організацією. Згідно п.п. 19, 21 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою КМУ від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила), розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Вартість електроенергії визначається як добуток обсягу споживання електроенергії на тариф, що діяв у періоді, за який здійснюється оплата. Відповідно до п. 20 Правил, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Згідно із положенням п. 48 Правил, споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд керується положеннями статті 16 ЦК України, відповідно до частини 1 якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1-4 ЦПК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Звертаючись до суду із позовом про стягнення вартості не облікованої електричної енергії позивач визначив, як відповідача, [PERSON] , як власника 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , яке належить їй на підставі договору дарування частини житлового будинку. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт виникнення з відповідачем [PERSON] , зобов`язання цивільно-правового характеру, як споживача послуг за користування електроенергії. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Підтримуючи позов, представник позивача правом подати заяву про заміну відповідача не скористалася, та не спростувала наведенні відповідачем обставини, які свідчать про відсутність підстав для притягнення відповідача до відповідальності по сплаті заборгованості за спожиту електроенергію. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов обґрунтованого висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed