Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

16 вересня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач [PERSON] із вищевказаним позовом до Криворізької міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору, - державний нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори, - [PERSON] про визнання права власності на індивідуальний житловий будинок (після реконструкції) з господарськими побудовами і земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказувала на те, що згідно договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], і зареєстрованого в реєстрі правочинів за №5017, її мати, - [PERSON] придбала домоволодіння, розташоване на земельній ділянці, а саме: А-1-житловий будинок загальною площею, - 59,0кв.м., житловою площею, - 38,20кв.м., Б-сарай, цегла, В-погріб, цегла, Г-вбиральня, дощаті, 1-паркан, І-водоколонка, ІІ-замощення, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Красикова, будинок №25. Право власності на дане нерухоме майно було зареєстроване КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 10 листопада 2008 року, номер запису: 66 в книзі: 24-дод-334. На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 24 березня 2010 року, серія ЯЙ №002589 (кадастровий номер: 1211000000:02:073:0003), [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка по вулиці Красикова, 25 в Дзержинському районі в м. Кривому Розі. Вказувала на те, що 14 листопада 2015 року її мати, - [PERSON] померла. За життя, її мати вирішила здійснити реконструкцію житлового будинку і збудувати гараж. Рішенням виконкому Дзержинської районної у місті ради від 16 лютого 2011 року №76, їй було надано згоду на реконструкцію індивідуального житлового будинку з прибудовою, будівництво гаражу на території домоволодіння №25 по вулиці Красикова в м. Кривому Розі. Відповідно до ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, яке зареєстроване ними 10 вересня 2014 року, №ДП 062142530103. На підставі п.7 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджених Постановою КМУ №466 від 13 квітня 2011 року, повідомлення про початок виконання будівельних робіт були направлені у виконком Криворізької міської ради і КМУ ДСНС України у Дніпропетровській області, для відома. Після здійснення реконструкції будинку, інженером з інвентаризації нерухомого майна було виконано поточну інвентаризацію станом на 10 травня 2016 року. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок опис обєкта нерухомого майна включає: Житловий будинок «А-2», загальною площею приміщень, - 149,0кв.м., житловою площею, - 68,4кв.м; Гараж «Д», площею забудови, - 26,8кв.м.; Літня кухня «Ж», площею забудови, - 21,1кв.м.; Майстерня «З», площею забудови, - 5,9кв.м.; Навіс «К», площею забудови, - 6,4кв.м.; І - Замощення; №1-3 Огорожа. Зазначала, що відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Постанови КМУ №461 від 13 квітня 2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», її мати повинна була належним чином прийняти житловий будинок з гаражем до експлуатації, але не встигла, оскільки померла 14 листопада 2015 року. Реконструкція житлового будинку і будівництво гаражу здійснювалися на підставі дозвільних документів, згідно будівельним нормам і стандартам, відповідно до робочого проекту, виконаного ТОВ «Деймос ЛТД». Виконані роботи не тягнуть за собою зміни конструктивної схеми будівлі, не збільшує навантаження на існуючі плити перекриття, несучі стіни і фундаменти. Несучі конструктивні елементи житлового будинку залишаються без змін. Жорсткість будівлі забезпечується в основному міцним звязком між зовнішніми та внутрішніми несучими стінами та панелями перекриття (п.4.6. Робочого проекту). Посилалася на ті обставини, що згідно чинного законодавства вона, як донька померлої, має право на спадкування за законом у першу чергу. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори, - [PERSON] заведена спадкова справа №165-2016. Спадкове майно складається із житлового будинку та земельної ділянки №25 по вулиці Красикова у м. Кривому Розі. Однак, 09 серпня 2016 року нотаріусом було прийнято постанову, якою відмовлено їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 14 листопада 2015 року, - [PERSON] за визнанням права власності на спадкове майно померлої, мотивуючи тим, що житловий будинок з господарськими будівлями після реконструкції не введений в експлуатацію належним чином, нотаріус зазначила, що при вказаних недоліках вирішити питання про спадкування названого обєкту не можливо, тому їй необхідно звернутися до суду про визнання права власності на новозбудований житловий будинок та господарчі побудови та земельну ділянку. Вважає, що у звязку із тим, що її мати за життя не встигла прийняти житловий будинок с гаражем до експлуатації, а тому не набула права власності на зазначене нерухоме майно після його реконструкції, іншим способом визнати право власності за нею як спадкоємицею, неможливо. Крім того, вказувала на те, що згідно розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року №Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області», і на підставі рішення Криворізької міської ради від 22 червня 2016 року №634 про внесення змін до рішення міської ради від 24 грудня 2008 року №2920 «Про впорядкування назв мікрорайонів, майданів, площ, проспектів, бульварів, вулиць, провулків міста», вулиця Красикова у місті Кривому Розі перейменована на вулицю [PERSON]. На підставі вищевикладеного позивач [PERSON] просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі та винести рішення, котрим визнати за нею право власності на житловий будинок «А-2», загальною площею приміщень, - 149,0кв.м., житловою площею, - 68,4кв.м.; гараж «Д», площею забудови, - 26,8кв.м.; літню кухню «Ж», площею забудови, - 21,1кв.м.; майстерню «З», площею забудови, - 5,9кв.м.; навіс «К», площею забудови, - 6,4кв.м.; І - замощення; №1-3 Огорожу, після реконструкції, що розташовані за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Василя Скопенка, будинок №25, в порядку спадкування за законом після смерті її матері, - [PERSON], котра померла 14 листопада 2015 року, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері, - [PERSON], котра померла 14 листопада 2015 року, на земельну ділянку площею 0,0324га (кадастровий номер: 1211000000:02:073:0003), розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Василя Скопенка, 25. Позивач [PERSON] до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в порядку положень ст.38 ЦПК України, скористалася правом представництва своїх інтересів у суді представником за довіреністю. Присутня у судовому засіданні представник позивача [PERSON], - [PERSON] (довіреність від 15 вересня 2016 року, термін дії, до 15 вересня 2019 року (а.с.76), надала пояснення в обґрунтування позовних вимог, підтримала їх у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача, - Криворізької міської ради, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові пояснення, в котрих зазначив, що рішенням Криворізької міської ради від 31 березня 2016 року №381 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів», районним у місті радам були делеговані повноваження щодо участі у судових засіданнях, в яких стороною по справі є Криворізька міська рада та її виконавчий комітет з питань, зокрема щодо визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування, визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Таким чином, стороною по справі виступає Криворізька міська рада, але представництво інтересів Криворізької міської ради у справах даної категорії здійснюється представниками відповідних виконавчих комітетів районних у місті рад згідно вищезазначеного рішення. На підставі викладеного просив розглядати справу за участю представника виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, та без участі представника Криворізької міської ради (а.с.57-62, 71-74). Представник виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради до зали суду також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду також не надходило (а.с.75). Третя особа без самостійних вимог на предмет спору, - державний нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори, - [PERSON], до зали суду не зявилася також, прохала розглядати справу без її участі, думку стосовно заявлених позовних вимог не висловила (а.с.68-70). Вислухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З наявних письмових матеріалів справи, пояснень представника позивача, судом встановлено наступне. З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №659834, виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що 14 листопада 2015 року, у віці 88 років померла [PERSON] (а.с.13), котра була матірю позивача [PERSON] (а.с.9, 10). Факт родинних відносин між померлою 14 листопада 2015 року [PERSON] та позивачем [PERSON] підтверджується наявними в матеріалах справи копіями їх свідоцтв про народження (а.с.11, 12). Також судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], і зареєстрованого в реєстрі правочинів за №5017, померла 14 листопада 2015 року матір позивача [PERSON], - [PERSON] придбала за життя домоволодіння, розташоване на земельній ділянці, а саме: А-1-житловий будинок загальною площею, - 59,0кв.м., житловою площею, - 38,20кв.м., Б-сарай, цегла, В-погріб, цегла, Г-вбиральня, дощаті, 1-паркан, І-водоколонка, ІІ-замощення, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Красикова, будинок №25. Право власності на дане нерухоме майно було зареєстроване КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 10 листопада 2008 року, номер запису: 66 в книзі: 24-дод-334. На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 24 березня 2010 року, серія ЯЙ №002589 (кадастровий номер: 1211000000:02:073:0003), [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка по вулиці Красикова, 25 в Дзержинському районі в м. Кривому Розі (а.с.14-20). Згідно розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року №Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області», і на підставі рішення Криворізької міської ради від 22 червня 2016 року №634 про внесення змін до рішення міської ради від 24 грудня 2008 року №2920 «Про впорядкування назв мікрорайонів, майданів, площ, проспектів, бульварів, вулиць, провулків міста», вулиця Красикова у місті Кривому Розі перейменована на вулицю [PERSON]. Згідно наявної в матеріалах справи копії зведеного акту, станом на 12 вересня 2016 року, інвентаризаційна вартість будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Василя Скопенка (Красикова), будинок №25, власником котрих є [PERSON], складає 152044,00 гривні (а.с.7). Згідно наявної в матеріалах справи копії висновку про вартість земельної ділянки, складеного ТОВ «Добробут», станом на 23 серпня 2016 року, ринкова вартість земельної ділянки, загальною площею 0,0324га, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Василя Скопенка (Красикова), 25 та належить [PERSON] складає 33696,00 гривень (а.с.8). З пояснень представника позивача судом встановлено, що за життя, мати позивача [PERSON], вирішила здійснити реконструкцію житлового будинку і збудувати гараж. Рішенням виконкому Дзержинської районної у місті ради від 16 лютого 2011 року №76, їй було надано згоду на реконструкцію індивідуального житлового будинку з прибудовою, будівництво гаражу на території домоволодіння №25 по вулиці Красикова в м. Кривому Розі (а.с.21). Відповідно до ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, яке зареєстроване ними 10 вересня 2014 року, №ДП 062142530103 (а.с.22). На підставі п.7 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджених Постановою КМУ №466 від 13 квітня 2011 року, повідомлення про початок виконання будівельних робіт були направлені у виконком Криворізької міської ради і КМУ ДСНС України у Дніпропетровській області, для відома (а.с.23, 24). Після здійснення реконструкції будинку, інженером з інвентаризації нерухомого майна було виконано поточну інвентаризацію станом на 10 травня 2016 року. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок опис обєкта нерухомого майна включає: Житловий будинок «А-2», загальною площею приміщень, - 149,0кв.м., житловою площею 68,4кв.м; Гараж «Д», площею забудови, - 26,8кв.м.; Літня кухня «Ж», площею забудови, - 21,1кв.м.; Майстерня «З», площею забудови, - 5,9кв.м.; Навіс «К», площею забудови, - 6,4кв.м.; І - Замощення; №1-3 Огорожа (а.с.25-33). З пояснень представника позивача також судом встановлено, що відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Постанови КМУ №461 від 13 квітня 2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», мати позивача повинна була належним чином прийняти житловий будинок з гаражем до експлуатації, але не встигла, оскільки померла 14 листопада 2015 року. Судом також встановлено, що реконструкція житлового будинку і будівництво гаражу здійснювалися на підставі дозвільних документів, згідно будівельним нормам і стандартам, відповідно до робочого проекту, виконаного ТОВ «Деймос ЛТД». Виконані роботи не тягнуть за собою зміни конструктивної схеми будівлі, не збільшує навантаження на існуючі плити перекриття, несучі стіни і фундаменти. Несучі конструктивні елементи житлового будинку залишаються без змін. Жорсткість будівлі забезпечується в основному міцним звязком між зовнішніми та внутрішніми несучими стінами та панелями перекриття (п.4.6. Робочого проекту) (а.с.34-46). Згідно ст.1261 ЦК України, позивач, як донька померлої, має право на спадкування за законом у першу чергу. У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори, - [PERSON] заведена спадкова справа №165-2016. Спадкове майно складається із житлового будинку та земельної ділянки №25 по вулиці Красикова у м. Кривому Розі. Однак, 09 серпня 2016 року нотаріусом було прийнято постанову, якою відмовлено позивачеві у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 14 листопада 2015 року, - [PERSON] за визнанням права власності на спадкове майно померлої, мотивуючи тим, що житловий будинок з господарськими будівлями після реконструкції не введений в експлуатацію належним чином, нотаріус зазначила, що при вказаних недоліках вирішити питання про спадкування названого обєкту не можливо, тому їй необхідно звернутися до суду про визнання права власності на новозбудований житловий будинок та господарчі побудови та земельну ділянку (а.с.47). Згідно положень ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Також, власник майна, згідно ст.392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за №10 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями ст.1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом в тому числі і визнання прав. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ст.153 ЗК України). Враховуючи викладене, те що представник відповідача не надав будь-яких заперечень проти заявлених вимог, та у звязку із тим, що іншим способом визнати право власності за позивачем як спадкоємицею після смерті своєї матері, неможливо, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved