Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

16.02.2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив про визнання протиправним та скасування п. 2 наказу № 26-од про призначення працівників ПРДЛВМ виданого 12 лютого 2018 року Первомайською районною державною лікарнею ветеринарної медицини, яким позивача було переміщено за місцем проживання на посаду начальника Чаусівської ДЛВМ з 12 тарифним розрядом, звільнивши його від обовязків начальника Первомайської дільничної лікарні ветеринарної медицини з 12.02.2018 року на підставі ч. 2 ст. 32 КЗпП України. Також просив поновити його на раніше займаній посаді. Позивач вважає, що в даному випадку його було фактично переведено на іншу роботу без його згоди, що на його думку є порушенням вимог трудового законодавства та вимусило його звернутись до суду із даним позовом. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач отримав копію позовної заяви з додатками, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, у якій просив відмовити у задоволені позову, зазначивши, що позивач на момент переміщення на посаду начальника Чаусівської дільничної лікарні ветеринарної медицини проживав і проживає по теперішній час в селі Чаусово-1 Первомайського району Миколаївської області по вул. Шкільна, 6, разом з сімєю. При переміщенні позивача завідуючим Чаусівською ДЛВМ, адміністрація лікарні керувалася виробничою необхідністю, а саме тим, що раніше Позивач працював на даній дільниці ветлікарем-епізоотологом (наказ № 46-к від 21.10.2003 року), знає добре місцевість і мешканців дільниці, проживає безпосередньо на території дільниці, йому непотрібно кожного дня їздити в м. Первомайськ, де він працював раніше, не витрачати кошти на пальне. Таким чином посилання позивача на п. 1 Постанови КМУ від 02.03.1998 року № 255 « Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» є безпідставним, так як позивач та його сімя нікуди не переїжджала і проживає за вищевказаною адресою, також населений пункт Чаусово-1 знаходиться в межах юрисдикції Первомайської районної Державної лікарні ветеринарної медицини і переміщення позивача було проведено в інший структурний підрозділ, на що його згода була непотрібна. В п. 2 спірного наказу говориться про те, що [PERSON], на підставі ч.2 ст. 32 КзпП України - перемістити за місцем його проживання з 12 тарифним розрядом, звільнивши його від обовязків начальника Первомайської дільничної лікарні ветеринарної медицини з 12.03.2018 року. З тексту наказу вбачається, що позивача не звільнили з посади, а перемістили на іншу посаду звільнивши його від виконання обовязків на попередній посаді. При переміщенні позивач отримав рівноцінний тарифний розряд (12), його заробітна плата не змінилася. В звязку з виробничою необхідністю в Первомайській районній Державній лікарні ветеринарної медицини, з 01.04.2018 року введена в дію нова структура підприємства згідно якої Міська лікарня ветеринарної медицини як структурний підрозділ ліквідована. Крім того позивач згідно представленого документу про освіту - «Диплом» ЖТ № 995262 від 28 лютого 1986 року закінчив Мигіївський радгосп технікум по спеціальності ветеринарія і здобув кваліфікацію ветеринарного фельдшера. Згідно пункту 2 довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників випуск 79 « Ветеринарна діяльність». Начальник, директор, завідувач лікарні (клініки) ветеринарної медицини має певні кваліфікаційні вимоги, а саме повна вища освіта відповідно напряму підготовки (магістр, спеціаліст). Післядипломна освіта в галузі управління. Стаж роботи на посаді лікаря ветеринарної медицини не менше 3-х років, таким чином він взагалі не може обіймати посаду начальника Міської лікарні ветеринарної медицини. Відповідач вважає переміщення позивача мотивованим і обумовленим суто Державними інтересами і інтересами виробництва. У відповіді на відзив, [PERSON] зазначив, що з аналізу ч. 2 ст. 32 КЗпПУ та п. 1 Постанови КМУ № 255, вбачається, що переміщенням працівника вважається переміщення працівника на тому ж підприємстві на інше робоче місце у тій же місцевості. Так як його переміщають в інший населений пункт, то в даному випадку має місце не переміщення, а переведення на іншу роботу, яке регламентується частиною 1 статті 32 КЗпПУ, і тому, потребує його згоди. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. Судом встановлено, що наказом № 26-од від 12.02.2018 р. [PERSON] на підставі частини 2 статті 32 КЗпП України - перемістили за місцем проживання на посаду начальника Чаусівської ДЛВМ з 12 тарифним розрядом, звільнивши його від обов'язків начальника Первомайської дільничої лікарні ветеринарної медицини з 12.02.2018 року (а.с. 3). В матеріалах справи, відсутня відмітка про ознайомлення позивача з зазначеним наказом та згода на його переведення. Відповідно до п. 31 постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року із змінами і доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведення на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва. З аналізу наведеної норми КЗпПУ, вбачається, що переміщенням працівника вважається переміщення працівника на тому ж підприємстві на інше робоче місце у тій же місцевості. При цьому статті 32 КЗпПУ не містить поняття «місцевості». У п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 1998 року № 255 «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» визначено, що під іншою місцевістю слід розуміти інший населений пункт. Таким чином, під місцевістю в розумінні частини 2 статті 32 КЗпПУ, з урахуванням пункту 1 Постанови КМУ № 255 є «населений пункт». Так як [PERSON] переміщають в інший населений пункт, то в даному випадку має місце не переміщення, а переведення на іншу роботу, яке регламентується частиною 1 статті 32 КЗпПУ, і тому, потребує його згоди. З огляду на викладене, слід визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Первомайської районної державної лікарні ветеренарної медицини № 26-од від 12.02.2018 року про призначення працівників ПРДЛВМ. В той же час, судом встановлено, що на день розгляду справи Міська лікарня ветеринарної медицини як структурний підрозділ Первомайської районної державної лікарні ветеринарної медицини ліквідована. Крім того, 28.02.2018 року наказом № 27-к, позивач був звільнений з займаної посади на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпПУ за систематичне невиконання працівником без поважних причин своїх професійних обовязків. Наведений наказ не є предметом розгляду даної справи, а його існування унеможливлює поновлення на роботі внаслідок скасування пункту 2 наказу Первомайської районної державної лікарні ветеренарної медицини № 26-од від 12.02.2018 року. Отже у задоволенні вимоги позивача про поновлення його на роботі на посаді начальника Первомайської дільничної лікарні ветеринарної медицини з 12.02.2018 року слід відмовити. Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial