Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

15.06.2015р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом із матірю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування свого позову позивачка [PERSON] посилається на те, що з [PERSON] проживали з липня 2008р. по 14 квітня 2015р. однією сімю, але шлюб не було зареєстровано. 10 березня 2011р. у неї з відповідачем народився син [PERSON]. Її громадянський чоловік [PERSON] записав сина на своє прізвище. Спільне життя з відповідачем не склалося, він мешкає окремо, а дитина проживає з позивачкою і знаходиться на повному її утриманні. Вона має на меті організувати для своєї дитини відпочинок до своїх родичів, які проживають в Російській Федерації, з метою розширення кругозору дитини, знайомства з родичами, однак не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача. Відповідач ставить умови, щоб вона до нього повернулася і тоді він дасть дозвіл. Але вона не може до нього повернутися, тому що проживання з відповідачем стало нестерпним, постійні сварки, навіть рукоприкладство з його сторони і все це бачить їх син. А тому вона вважає, що його дії суперечать інтересам дитини, в результаті чого дитина позбавлена тих можливостей, про які вона вказала раніше. Вона вважає, що згідно із діючим законодавством України, яке регулює даний вид правовідносин, вона має право на отримання дозволу на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна зі своєю дитиною, без згоди та супроводу батька. Просила суд надати дозвіл дитині [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з нею матірю [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], на строк три роки, а саме з 15 червня 2015 року по 15 червня 2018 року, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, в своїй заяві просить суд розглянути справу без її участі. Свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, в своїй заяві просить суд розглянути справу без його участі та позов визнав у повному обсязі. Справа розглянута у відсутності сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: Як було встановлено в судовому засіданні,що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімю з липня 2008р. по 14 квітня 2015р. Вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини 1-ЕД №206529 (а.с.5), де в графі мати вказана [PERSON], а в графі батько вказаний [PERSON]. На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. \~\~\~\~\~\~\~\~ Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного та

Outcome: approved