Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

16 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право на дві земельні частки (пай) площею кожна по 2,86 умовно кадастрових гектарів кожна, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,\~ що перебувають у колективній власності КСП Південний с. Котлярове Вітовського району Миколаївської області, та домоволодіння, що розташоване за адресою: с.Котлярове, вул. Миру, 12, Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], померлої 04 грудня 2001 року.\~\~ В обґрунтування своїх вимог вказував, що [PERSON] є його бабусею та померла 04.12.2001 року. [PERSON] - чоловік [PERSON], помер 30 листопада 1999 року. Їх син, а його ( позивача) батько [PERSON] помер до смерті своїх батьків 02 березня 1998 року. Після смерті діда [PERSON] залишилося спадкове майно у виді вищевказаного домоволодіння, а також права на земельну частку пай, які фактично прийняла його дружина - [PERSON] Однак за життя дід не оформив належно правовстановлюючих документів щодо домоволодіння, а сертифікат на право на земельну частку (пай) було втрачено. [PERSON], прийнявши спадщину, своїх прав щодо вказаного майна та майнового права не оформила. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказане майно та майнові права, а також на право на земельну частку (пай), що належало їй особисто, однак стосовно якого оригінал правовстановлюючого документу також не зберігся, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на спадкове майно та майнові права визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог суд встановив, що за даними копії свідоцтва народження позивача серії ІV 333762, батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с. 11) . Відповідно до копії свідоцтва ІІІ-УР № 583343, батьками [PERSON] та, відповідно дідом і бабою позивача є [PERSON] та [PERSON], які перебували у шлюбі з 24 жовтня 1959 року (а.с. 13 - 14). Згідно копії свідоцтва про смерть І-ФП № 079694, [PERSON] батько позивача помер 02 березня 1998 року (а.с. 12), на час смерті із яким проживали його батьки (а.с. 15). Відповідно до копії свідоцтва про смерть І-ФП № 010064, [PERSON] помер 30 листопада 1999 року (а.с. 16). На час його смерті із ним проживала дружина [PERSON], що підтверджується даними виконавчого комітету Котляревської сільської ради (а.с. 17), а отже за положеннями цивільного кодексу (1963 року), чинного на час відкриття спадщини, остання є такою, що спадщину прийняла (ст.549 ЦК), та спадкове майно належне їй з часу відкриття спадщини (ч.2 ст. 548 ЦК 1963 р). Спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] за даними Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області (а.с. 35-37) не заводились. За даними копії свідоцтва про смерть І-ФП № 253630, [PERSON] померла 04 грудня 2001 року (а.с. 9) . За даними виконавчого комітету Котляревської сільської ради на час смерті [PERSON], остання мешкала сама, осіб зареєстрованих із нею не значилось (а.с. 10). Відповідно до копії спадкової справи, (а.с. 40), після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини в інтересах свого сина, на той час неповнолітнього [PERSON] [INFO], звернулася його мати [PERSON] (а.с. 41). Інші особи, які б прийняли спадщину відсутні. Дані щодо відсутності заповіту нотаріусом перевірено. В той же час, [PERSON] позбавлений можливості оформити свої спадкові права та підстави, з яких він був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються письмовими розяснення нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 10.03.2017 року, згідно яких нотаріусу не надано правовстановлюючих документів щодо спадкового майна (а.с. 54). Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вказує позивач, правовстановлюючого документу на вищевказане домоволодіння його дід не одержував. Однак, за даними довідки виконавчого комітету, згідно відомостей погосподарської книги, головою домогосподарства за адресою с.Котлярове, вул. Миру, 12 Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області з 1996 2000 роки значився [PERSON] (а.с. 19). За даними технічного паспорту вказаного домоволодіння, останній 1990 та 1952 років побудови. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право . Реєстрація права власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття [PERSON] вказаного домоволодіння, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією. За такого суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набув права власності на це нерухоме майно (домоволодіння), однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформив. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі, право власності [PERSON] на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав позивачу як наступному спадкоємцю. Щодо права на земельні частки (пай), то як вказує позивач та надав з цього відповідні докази, оригінали правовстановлюючих документів сертифікатів не збереглися. Відповідно до довідки відділу у Вітовського районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20.02.2017 року № 3-434/0-342/6-17, за даними Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), [PERSON] належить сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0170349 від 17.03.1998 за № 11428, за [PERSON] зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК № 0170368 від 05.05.1998 року за № 11438 (а.с. 18). Згідно ч.2 ст. 548 ЦК 1963 р, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 2 ст.529 ЦК 1963 р., онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Як встановлено по даній справі, батько позивача та син спадкодавців [PERSON] та [PERSON] помер раніше за своїх батьків, а тому в даному випадку підлягають застосуванню положення ч.2 ст. 529 ЦК 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та саме норми якого мають бути застосовані до спірних правовідносин. З наведеного, та встановивши, що позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], а також належність вищевказаного майна та майнових прав до спадкової маси після її смерті, встановивши, що можливість оформлення вказаних спадкових прав нотаріально вичерпана, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право [PERSON] підлягає захисту судом шляхом визнання за ними права власності на вказане майно та майнові права.

Outcome: approved