Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

16 травня 2017 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначив, що21 серпня 2015 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 22\~000,00 грн., а [PERSON] зобовязалася повернути кошти в строк до 01 листопада 2015 року, що підтверджується борговою розпискою, написаною власноруч [PERSON] 21 серпня 2015 року. Позивач умови договору виконав належним чином шляхом передання грошових коштів у визначеній сумі, відповідач прийняла кошти та написала боргову розписку. В порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконала в результаті чого станом на 16.05.2017 [PERSON]має заборгованість в сумі 27\~441,84 грн. Зважаючи на вищевикладене, [PERSON] просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 27\~441,84 грн. та понесені ним при зверненні з позовом до суду судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] заявив клопотання про збільшення позовних вимог, зокрема в частині суми інфляційних втрат, які просив стягнути у відповідності до поданого розрахунку станом на 07.09.2017. Також просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., на підтвердження надав квитанцію № 2. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до положень ст. ст 77, 224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно укладеного договору позики [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 22\~000,00 грн, остання отримала кошти та згідно з борговою розпискою (а.с.3) зобовязувалася повернути вказані кошти в строк до 01.11.2015. Відповідач належним чином не виконала зобовязання, в результаті чого позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статей 625, 629 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, договір є обовязковим до виконання сторонами. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми має при цьому реквізити договору позики, немає потреби визнавати договір дійсним в судовому порядку. Досліджуючи боргову розписку, суд виявив справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. На підставі вищевикладеного з відповідача, [PERSON], необхідно стягнути на користь [PERSON]заборгованість у розмірі 22\~000,00 гривень. При вирішенні питання щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Строк повернення грошових коштів за договором позики - 01.11.2015, період нарахування з 02.11.2015 по 07.02.2017 включно, складає 675 днів, виходячи із того, що сума заборгованості за договором позики становить 22\~000 грн. 00 коп., суд приходить до висновку, що сума 3% річних становить 1 221 грн. 00 коп. на підставі розрахунку: 22\~000 грн. 00 коп. х 3 / 100/365 х 675 = 1\~221 грн. 00 коп. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 5 463 грн. 25 коп. судом враховується, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові Відповідно до наданого представником позивачка розрахунку за період прострочення відповідачем грошового зобовязання з 02 листопада 2015 року до 07 вересня 2017 року розмір інфляційних втрат від знецінення коштів становить 5 463 грн. 25 коп. Вказаний розрахунок суд вважає обгрунтованим і таким, що відповідає умовам укладеного договору та положенням законодавства, а тому підлягає до стягнення. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2 640 грн. 00 коп. судових витрат.

Outcome: approved