Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

16.01.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання від 07 грудня 2012 р., та визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування вказує, що уклав з [PERSON] договір довічного утримання по якому передав у власність відповідачу зазначену спірну квартиру а відповідач повинна була по умовам договору довічно повністю утримувати його, забезпечувати харчуванням, одягом, необхідним доглядом. Відповідач взагалі ніякої допомоги не надає, ухиляється від виконання умов договору який в добровільному порядку розірвати не бажає. В зв'язку з розірванням договору просить визнати за ним право власності на квартиру, стягнувши з відповідача 1201,04 грн. судового збору, 600 грн. витрат по проведенню експертизи, та 800 грн. витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання заявленого позову, заперечує проти стягнення судових витрат, оскільки сама пропонувала позивачу розірвати договір. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України суд частково приймає визнання позову відповідачем, яке здійсненими судом заходами по перевірці на думку суду, в частині розірвання договору не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Наявність між сторонами договору, зареєстроване право власності на квартиру підтверджується наданими позивачем доказами. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст.744,755 ч.1 п.1,756 ч.1 ЦК України згідно норм яких договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача в разі невиконання, або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. В цьому випадку відчужувач набуває права власності на майно, яке ним було передано. Таким чином, оскільки відповідач не виконує своїх обов'язків по договору, не утримує відчужувача, договір від 07.12.2012 р. між сторонами слід розірвати. В частині позову про визнання права власності позивачу слід відмовити, як слід вважати зайвим сплату позивачем судового збору в сумі 1201,04 грн., виходячи з експертної оцінки вартості квартири, так і витрат по проведенню оцінки майна в сумі 600 грн. Як вказувалося ст.756 ч.1 ЦК України прямо передбачає набуття відчужувачем права власності на квартиру в разі розірвання договору з підстав невиконання умов договору набувачем. В цьому випадку винесення окремого судового рішення не потрібно, за виключенням повернення майна, якщо ним продовжує володіти набувач. Крім того ст.392 ЦК України прямо передбачає випадки, коли власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, до вказаних випадків не відносяться правовідносини по договору довічного утримання. В зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь [PERSON] частково підлягають стягненню 243,60 грн. витрат позивача по судовому збору, оскільки частка задоволеного позову не підлягає оцінці, та 800 грн. витрат на правову допомогу. Витрати по проведеній оцінці майна задоволенню не підлягають, як вказувалося позов не підлягає оцінці, крім того відшкодуванню підлягають витрати по проведенню експертиз та залученню спеціалістів згідно ст.79 ч.2 п.4 ЦПК України. Судом експертиза не призначалась, витрати позивача по оцінці квартири не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі ст.ст.744, 755 ч.1 п.1, 756 ч.1 ЦК України,

Outcome: partial