Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

15.09.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] Нікіти в розмірі ? частини усіх видів її доходів щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що вона є опікуном свого онука [PERSON], який проживає разом з нею і повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач, її донька, ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги своєму сину, хоча має таку можливість, оскільки отримує пенсію. Сторони в судове засідання не прибули. Надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнала. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень ст.ст. 141, 180-182 СК України проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що відповідач є матірю малолітнього [PERSON], [INFO]. Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Розпорядженнями голови районної державної адміністрації Житомирської області № 311 від 15.07.2015 року та № 358 від 18.08.2015 року Нікіті надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та призначено опікуна його бабусю [PERSON], позивача по справі. Дитина проживає спільно з позивачем окремо від відповідача, що підтверджується довідкою з місця проживання від 09.09.2015 року. Відповідач з 20.02.2013 року знаходиться під наглядом обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської області. Домовленості про утримання дитини сторони не досягли. Відповідач не достатньо приймає участі в вихованні сина; знаходиться на обліку в пенсійному органі та отримує щомісячну пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи в сумі 1\~158,74 грн.; позовні вимоги визнала повністю; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання нею матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує, а тому суд приходить до висновку, що вона спроможна сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам хлопчика, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби Нікіти. Оскільки відповідно до п.п. 3, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сторони від сплати судового збору звільнені, вони компенсуються за рахунок держави.

Outcome: approved