Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-04 00:00:00

15 квітня 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] )звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська страхова компанія» (далі - відповідач-1, ТзОВ «Українська страхова компанія»), Кімервіа Холдингс ЛТД (далі - відповідач-2), відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач-3), у якому просить суд: визнати припиненими трудові відносити між нею та відповідачем-1 на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 31 березня 2021 року; зобов`язати відповідача-3 внести відповідні зміни до відомостей про керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська харчова компанія». В обґрунтування позову зазначила, що 27 липня 2017 року загальними зборами учасників ТзОВ «Українська харчова компанія» було прийнято рішення, яке оформлено Протоколом №24 загальних зборів ТзОВ «Українська харчова компанія», призначити (обрати) позивача з 28 липня 2018 року на посаду директора ТзОВ «Українська харчова компанія». 04 березня 2021 року позивачем прийнято рішення про припинення трудових відносин з відповідачем-1, про що відповідачу-1 подано заяву про звільнення з посади директора товариства за власним бажанням з 31 березня 2021 року на підставі ст. 38 КЗпП України. 11 березня 2021 року позивач звернулася до відповідача-1 та відповідача-2 з повідомленням про скликання позачергових зборів ТзОВ «Українська харчова компанія». Однак 31 березня 2021 року позачергові загальні збори учасників не відбулись у зв`язку з тим, що єдиний учасник Кімервіа Холдингс ЛТД (Kimervia Holdings LTD) на дані загальні збори учасників ТзОВ «Українська харчова компанія» не направив жодного уповноваженого представника або такий представник на ці загальні збори учасників товариства не з`явився про що було складено відповідний протокол та акт. 31 березня 2021 року позивачем видано наказ №32зв про припинення трудового договору відповідно до якого позивача звільнено з посади директора ТзОВ «Українська харчова компанія» 31 березня 2021 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та внесено запис про звільнення до трудової книги позивача. Зазначає, що бездіяльність відповідача-2 щодо проведення загальних зборів та вирішення питання про звільнення позивача з посади директора є грубим порушенням трудових прав позивача на звільнення за власним бажанням та обрання іншого місця роботи на власний розсуд. Також зазначає, що 07 квітня 2021 року до відповідача-3 направлено лист про припинення трудових відносин позивача з відповідачем-1 з 31 березня 2021 року та у зв`язку з цим просить у «Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань» у відомостях щодо ТзОВ «Українська харчова компанія» у графі «Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи» внести відповідні зміни щодо відомостей про керівництво товариства, однак відповідні зміни станом на момент подання позову не внесено. З урахуванням наведеного, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 20.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська страхова компанія», Кімервіа Холдингс ЛТД, Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання припиненими трудові відносини та вчинення дій, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначити судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомили, не подали відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Згідно зі ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Стаття 38 КЗпП України зобов`язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить, також за наявності інших поважних причин. Відповідно до статей 28, 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі - Закон № 2275-VIII) органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. Загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства (ч. 1 ст. 30 Закону № 2275-VIII). Зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства (п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону № 2275-VIII). Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 Закону № 2275-VIII визначено, що загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також, зокрема, з ініціативи виконавчого органу товариства. Статтею 32 Закону № 2275-VIII встановлено наступний порядок скликання загальних зборів виконавчим органом. Загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників. Виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін. Відповідно до частин 1, 3, 4 та 7 ст. 33 Закону № 2275-VIII загальні збори учасників проводяться в порядку, встановленому цим Законом та статутом товариства. Загальні збори учасників передбачають спільну присутність учасників товариства в одному місці для обговорення питань порядку денного або можуть проводитися у режимі відеоконференції, що дозволяє бачити та чути всіх учасників загальних зборів учасників одночасно. На загальних зборах учасників, що проводяться відповідно до частини третьої цієї статті, ведеться протокол, у якому фіксуються перебіг загальних зборів учасників та прийняті рішення. Протокол підписує голова загальних зборів учасників або інша уповноважена зборами особа. Кожен учасник товариства, який взяв участь у загальних зборах учасників, може підписати протокол. Загальні збори учасників проводяться за місцезнаходженням товариства, якщо інше не встановлено статутом товариства. Проведення загальних зборів за межами території України допускається лише за одностайною письмовою згодою всіх учасників товариства. Судом встановлено, що 27 липня 2017 року загальними зборами учасників ТзОВ «Українська харчова компанія» прийнято рішення призначити (обрати) позивача з 28 липня 2018 року на посаду директора ТзОВ «Українська харчова компанія». Рішення оформлено протоколом №24 загальних зборів ТзОВ «Українська харчова компанія» від 27 липня 2017 року. 13 червня 2019 року між позивачем та відповідачем-1 укладено трудовий договір (контракт). 04 березня 2021 року позивачем прийнято рішення про припинення трудових відносин з ТзОВ «Українська харчова компанія», про що відповідачу-1 подано заяву про звільнення з посади директора товариства за власним бажанням з 31 березня 2021 року на підставі ст. 38 КЗпП України. 04 березня 2021 року зазначена заява про звільнення з посади директора товариства зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції ТзОВ «Українська харчова компанія» за номером 03. 11 березня 2021 року позивач звернувся до відповідача-1 та відповідача-2 з повідомленням про скликання позачергових зборів ТзОВ «Українська харчова компанія». У цьому повідомленні зазначена інформація про скликання загальних зборів ТзОВ «Українська харчова компанія» на вимогу виконавчого органу (директора), зазначено, що загальні збори будуть проведені 31 березня 2021 року о 11 годині 00 хвилин в офісі ТзОВ «Українськахарчова компанія» за адресою: Україна, 04070, м. Київ, вул. Ігорівська, 1/8, Літера «Б» перший поверх (фактична адреса місцезнаходження Відповідача) до повідомлення додано заяву [PERSON] від 04.03.2021 про звільнення з посади директора ТзОВ «Українська харчова компанія» за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) з 31.03.2021 року. Повідомлення зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції ТзОВ «Українська харчова компанія» за номером №4. 11 березня 2021 року повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників ТзОВ «Українська харчова компанія» також направлено на юридичну адресу (адресу місцезнаходження) учасника Кімервіа Холдингс ЛТД (Kimervia Holdings LTD): [ADDRESS] , яке 26 березня 2021 року отримано представником учасника відповідача-2. 11 березня 2021 року додатково повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників ТзОВ «Українська харчова компанія» направлено бенефіціарному власнику [PERSON] на адресу місця реєстрації: [ADDRESS] . Як вбачається з протоколу від 31.03.2021 та акта від 31.03.2021 позачергові загальні збори учасників ТзОВ «Українська харчова компанія» не відбулись у зв`язку з тим, що єдиний учасник Кімервіа Холдингс ЛТД (Kimervia Holdings LTD) на такі загальні збори учасників ТзОВ «Українська харчова компанія» не направив жодного уповноваженого представника або такий представник на ці загальні збори учасників товариства не з`явився. Повідомлень про проведення загальних зборів учасників товариства за іншими адресами не поступало. 31 березня 2021 року позивачем видано наказ №32зв про припинення трудового договору, відповідно до якого звільнити [PERSON] , директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська харчова компанія», 31 березня 2021 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 31 березня 2021 року до трудової книги позивача внесено запис про звільнення за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, підстава наказ № 32зв від 31.03.2021. 31 березня 2021 року наказом №09-П створено комісію з приймання-передачі документів та майна товариства, згідно з акту приймання-передачі документів та майна товариства від 31.03.2021 позивачем у присутності комісії, яка створена на підставі наказу товариства №09-П від 31.03.2021 передано оригінали документів заступнику директора з комерційних питань Борисенко Олегу Миколайовичу. Також 07 квітня 2021 року до відповідача-3 направлено лист про припинення трудових відносин позивача з відповідачем-1 з 31 березня 2021 року та у зв`язку з цим просить у «Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань» у відомостях щодо ТзОВ «Українська харчова компанія» у графі «Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи» внести відповідні зміни щодо відомостей про керівництво товариства. Разом з тим, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день звернення позивача до суду з цим позовом актуальною в Реєстрі залишалася інформація про позивача як директора ТзОВ «Українська харчова компанія». Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 частини першої статті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору також є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). За положеннями статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. З урахуванням наведеного позивач, користуючись своїм правом, у встановленому законом порядку, попередив відповідача-1 та відповідача-2 письмово за два тижні, про свій намір припинити трудові відносини, натомість відповідач не виконав свій обов`язок оформити розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. Суд вважає бездіяльність відповідача щодо припинення трудових відносин з позивачем, як протиправну та таку, що порушує трудові права останнього. За правилами, встановленими ч. 3 та 6 статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Суд погоджується з доводами позивача про те, що не вирішуючи питання про його звільнення з посади директора шляхом проведення загальних зборів за умови, коли останній достатньо зрозуміло та достатніми засобами висловив своє бажання припинити трудові відносини, відповідач порушує та обмежує право позивача на працю та вільний вибір, яке гарантоване ст.43 Конституції України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не суперечить закону, а відповідає найбільш ефективному способу захисту трудових прав позивача. Таким чином позовні вимоги в частині припинення трудових правовідносин між позивачем та відповідачем-1 на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 31 березня 2021 року - слід задовольнити, оскільки позовні вимоги позивача у цій частині є доведеними та обґрунтованими, встановлено порушення прав позивача, що підлягають захисту. Щодо зобов`язання відповідача-3 внести відповідні зміни до відомостей про керівника ТзОВ «Українська харчова компанія», суд дійшов висновку про відмову у позові у цій частині, оскільки частиною 1 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» зазначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації або судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, суд не вправі втручатися у діяльність органу - суб`єкта державної реєстрації, зобов`язуючи його вносити будь-які відомості до Єдиного державного реєстру, а рішення суду про припинення трудових відносин саме по собі, згідно зі ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5902,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до суду надано договір про надання професійної правової допомоги №0066 від 05.04.2021; додаток №1 до договору про надання правової допомоги №0066 від 05.04.2021; рахунок на оплату №155 від 08.04.2021; квитанція на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу від 12.04.2021 на суму 5902,00 грн. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем вказувалось про те, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, становить 5902,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, до суду надано договір про надання професійної правової допомоги №0066 від 05.04.2021; додаток №1 до договору про надання правової допомоги №0066 від 05.04.2021; рахунок на оплату №155 від 08.04.2021; квитанція на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу від 12.04.2021 на суму 5902,00 грн. Суд бере до уваги те, що копія позовної заяви з додатками була отримана відповідачем-1 та відповідачем-2. Враховуючи, що відповідач-1 та відповідач-2 своїм правом на подачу письмових заперечень щодо витрат на професійну правничу допомогу, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористалися, хоча положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на відповідачів, а також враховуючи задоволення позовних вимог до відповідача-1 та відповідача-2 в частині визнання припиненими трудових відносин, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу у розмірі 5902,00 грн, які є співмірними, належним чином обґрунтованими та понесені позивачем для захисту своїх трудових прав. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial