Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

15 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Клименко Роман Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог зазначала, що у вересні 2020 року нею було отримано лист-претензію №11 057/ПР/20 від 04.09.2020 від відповідача ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС», в якому було зазначено, що згідно договору GL6N714301 про відступлення права вимоги від 06.05.2020, відповідач є правонаступником усіх прав та обов`язків за кредитним договором №257/П/27/2007-980 від 02.08.2007, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Надра», відповідно до якого кредитодавець надав їй грошові кошти у розмірі 10000 грн, з кінцевим терміном повернення до 30.07.2010. Зазначеним листом їй пропонувалось погасити заборгованість по кредиту у розмірі 25680 грн. 19 коп., при цьому, жодних доказів щодо відступлення прав вимоги на користь відповідача надано не було. Оскільки строк дії кредитного договору від 02.08.2007 вже давно минув, заборгованість за вказаним кредитним договором вже давно було стягнути з позивачки, тому вона не сплачувала ніяких платежів на користь «ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС». Але у жовтні 2020 року позивач отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.09.2020, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 26180 грн. 19 коп. Зазначена заборгованість стягується на підставі виконавчого напису нотаріуса №46582 від 14.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. Ознайомившись із зазначеним виконавчим написом, позивач вважає, що він є таким, що не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні зазначеного виконавчого напису приватним нотаріусом не було дотримано вимог чинного законодавства та не підтверджено безспірність вимог стягувача. Також зазначила, що кінцевий термін повернення заборгованості за кредитним договором - 30.07.2010 р., а відповідач розпочав примусове стягнення коштів через 10 років з дня закінчення кінцевого терміну погашення кредиту, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності. А тому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №46582, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 14.09.2020, щодо стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 26180 грн. 19 коп. Також просила стягнути з відповідча на її користь понесені судові витрати, згідно наданих документів. Разом з позовною заявою [PERSON] подала заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 16.12.2020 р. задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, зупинено стягнення за виконавчим написом від 14.09.2020, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрованим за №46582 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в сумі 26180,19 грн. відповідно до кредитного договору №257/П/27/2007/-980 від 02.08.2007 до розгляду по суті цивільної справи №147/1396/20. Ухвалою суду від 16.12.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 22.04.2021 р. задоволено клопотання представника позивача, адвоката Клименко І.Ф., про витребування доказів та витребувано від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. належним чином засвідчені матеріали посвідчення виконавчого напису вчиненого 14.09.2020 з реєстровим №46582. Позивач у судове засідання не з`явилася. Від представника позивача адвоката Клименко І.Ф. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника. Позов підтримують в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечують проти заочного розгляду справи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника позивача, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалася своїми процесуальними правами. У судове засідання представник відповідача ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов не подавав. Заяв та клопотань від представника не надходило. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Клименко Р.В. у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 05.05.2021 на адресу суду, на виконання вимог ухвали суду від 22.04.2021, надав копії документів на підставі яких був вчинений виконавчий напис №46582 від 14.09.2020. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 02.08.2007 р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №257/П27/2007-980, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та плановості грошові кошти у сумі 10000 грн. в порядку та на умовах визначених договором. Кінцевий термін повернення кредиту - 30.07.2010 (а.с.13-14). 04.09.2020 за вих. №11057/ПР/20, ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» на поштову адресу [PERSON] направило претензію, в якій повідомило, що Фінансова компанія є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ КБ «Надра» за договором GL6N714301 про відступлення права вимоги від 06.05.2020. Також вимагає негайного, а саме в строк до 11.09.2020 погасити заборгованість по кредиту в розмірі 25680,19 грн. (а.с.7) Окрім того, 14.09.2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №46582 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 26180 грн. 19 коп. та стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 500 грн. (а.с.12) На підставі вказаного виконавчого напису, 24.09.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клименко Р.В. відкрито виконавче провадження №63120386. (а.с.9). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п. 2.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі Порядок №296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з п. 3.1. Порядку №296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2. Порядку №296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до п. 3.3, 3.4 глави 16 Порядку №296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Суд встановив, що п. 2 Переліку № 1172, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Вказаним судовим рішенням визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, в частині п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Редакція Переліку № 1172 до внесення змін, визнаних нечинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мав правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. Суд встановив, що кредитний договорів №257/П/27/2007/-980 було укладено між позивачем та ВАТ «КБ «Надра» 02.08.2007 р. Відповідно до умов кредитного договору кредит надавався позивачу на строк до 30.07.2010. Отже, на час вчинення спірного виконавчого напису спливла позовна давність за вимогами за вказаним кредитним договором, а отже вказані вимоги не були безспірними. Також, відповідач не надав суду доказів, що він подав нотаріусу необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості позивачки. Крім того, відповідачем не надано суду доказів, що позивачкою було отримано вимогу про усунення порушень за кредитним договором, що об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Позивачка не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. При цьому вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі нечинного нормативно-правового акта, а також при його вчиненні не переконався у безспірності вимог стягувача, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з чим позов необхідно задовольнити та скасувати спірний виконавчий напис нотаріуса. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У позовній заяві позивач заявив про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу. Також, у позовній заяві [PERSON] просила стягнути з ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до суду подано акт виконаних робіт згідно договору про надання правничої допомоги від 14.12.2020, квитанцію №22 від 15.12.2020 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №480 від 20.03.2006, згідно яких встановлено, що адвокат Клименко І.Ф. отримала від [PERSON] гонорар у розмірі 5000 грн. за надання правової допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд встановив, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є співрозмірним, відповідає складності справи та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 гривень, сплачений [PERSON] за подання позову, та судовий збір у сумі 420,40 гривень, сплачений нею за подання заяви про забезпечення позову, а також витрати на правничу допомогу у сумі 5000 гривень, а всього в сумі 6261,20 гривня. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved