Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

15 вересня 2016 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, в якому вказав, що згідно з рішенням виконавчого комітету Очеретинської селищної ради №5/2 від 25 січня 2007 року [PERSON] визнано наймачем квартири [ADDRESS]. На момент визнання [PERSON] наймачем цієї квартири він перебував у шлюбі з [PERSON] Шлюб між ними був розірваний рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2011 року. З [PERSON] вони мають сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] з 14 лютого 2007 року як члени сім'ї наймача. Починаючи з 2014 року [PERSON] стала чинити перешкоди позивачу у доступі до квартири та у користуванні нею, мотивуючи це тим, що позивач не є її чоловіком, Разом з нею у квартирі почав проживати невідомий чоловік. Позивач, як наймач квартири, гне надавав своєї згоди на вселення до квартири цього чоловіка. Після неодноразових спроб потрапити до квартири позивач був змушений звернутися з заявами до ОСББ «Хазяїн», до відділення поліції. [PERSON] просить суд усунути перешкоди у користуванні ним квартирою [ADDRESS] шляхом його вселення у цю квартиру. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про зміну наймача житлового приміщення, в якому вказала, що після розірвання шлюбу [PERSON] став мешкати окремо від родини. З березня 2011 року і по теперішній час в квартирі [ADDRESS] мешкає [PERSON] з сином [PERSON]На підставі цього, [PERSON] просить визнати за нею право квартиронаймача вказаної квартири. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Пояснили, що [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS], про що є відповідне рішення виконкому Очеретинської селищної ради. В 2011 році [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. Через характер роботи на залізничному транспорті провідником [PERSON] був відсутній вдома декілька днів. В один з днів він не зміг потрапити до квартири, оскільки не зміг відімкнути двері, колишня дружина не впустила його додому. Він періодично приходив додому, спілкувався з сином, але [PERSON] відмовлялася впускати його у квартиру і надати можливість там проживати, аргументуючи це тим, що шлюб між ними розірваний. [PERSON] був вимушений звертатися до ОСББ, до поліції з заявами про вирішення цієї ситуації, але йому було запропоновано звернутися до суду з позовом про захист своїх прав. Він виплачував борг за опалення у квартирі, інші комунальні платежі не сплачував, оскільки квитанції йому ніхто не давав. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнає. Представник позивача [PERSON] вказав, що зміна наймача квартири не входить до компетенції суду. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, пояснила, що [PERSON] пішов з родини у 2010 році, у 2011 році шлюб між ними був розірваний. Він не сплачував комунальні платежі за квартиру, вона сама вносила оплату і виплачувала борги. Особистих речей [PERSON] в квартирі немає, з питання про вселення він до неї не звертався. На даний час в квартирі мешкає вона, її чоловік і двоє дітей. Свої зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів рад, представників громадських організацій, трудових колективів. За змістом ст. 47 Конституції України, а також ст. 9 ЖК України кожен має право на житло, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом. Суд встановив, що рішенням виконавчого комітету Очеретинської селищної ради №5/2 від 25 січня 2007 року «Про зміну договору найму житлового приміщення квартири [ADDRESS]» [PERSON] був визнаний квартиронаймачем вказаної квартири (а.с.9). Окрім [PERSON] в квартирі з 14 лютого 2007 року зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON] Відповідно до виписки з рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2011 року №2-445/2011 позивач та відповідач розірвали шлюб між собою. У 2011 року [PERSON] покинув вищевказану квартиру. Згідно з актом від 26 березня 2014 року, листами від 21 березня 2016 року, 11 серпня 2016 року ОСББ «Рассвет» [PERSON] звертався до правління з питанням надання сприяння для потрапляння та мешкання у квартирі (а.с.10-12). Також [PERSON] звертався 12 вересня 2016 року до Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції з питанням про вселення. Йому було рекомендовано звернутися до суду з цивільним позовом (а.с.36). Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов від 23 березня 2014 року, 11 лютого 2016 року, 13 жовтня 2016 року в ході обстеження квартири [ADDRESS] було встановлено, що в квартирі мешкає [PERSON] зі своїм сином [PERSON] Її колишній чоловік [PERSON] у квартирі не проживає. Разом з тим, суд критично ставиться до цих письмових доказів. Як пояснила [PERSON], ці акти була складені з метою отримання нею житлової субсидії на оплату комунальних послуг. Також вона пояснила, що в квартирі окрім неї та сина також мешкає її нинішній чоловік та донька, але це не відображено у актах, а тому факти, що в них зафіксовані, є недостовірними. Також, зазначені акти причиною непроживання [PERSON] в квартирі вказують їх розлучення з [PERSON], але суд вважає, що це не може служити доказом непроживання з неповажних причин. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2011 року, оскільки вони з [PERSON] розірвали шлюб. [PERSON] після розлучення приходив до квартири, намагався в неї потрапити, але [PERSON] не пускала його з тієї підстави, що вони вже не подружжя. [PERSON] спілкувався з сином на вулиці, брав його з собою. [PERSON] не мав вільного доступу до спірного житла, однак інтересу до житла не втратив. Він набув право користування спірною квартирою у встановленому законом порядку і це право ніким не припинено. [PERSON] не визнавався таким, що втратив право користування спірним житлом. Неприязні стосунки з [PERSON], відсутність ключів від квартири та перебування [PERSON] в шлюбі з іншим чоловіком не давали можливості [PERSON] проживати в спірній квартирі разом із відповідачем, що є поважною причиною його непроживання в спірній квартирі. Зверненнями [PERSON] до житлових організацій та правоохоронних органів, поясненнями свідків підтверджено, що колишня дружина [PERSON] відмовилися впускати [PERSON] в спірну квартиру, таким чином чинячи йому перешкоди в користуванні спірним житлом. Доводи позивача про те, що відповідач не впускає його в спірну квартиру нічим не спростовано. Вказівка на те, що в спірній квартирі відсутнє майно позивача, що свідчить про його не проживання в квартирі, не може бути прийнята до уваги, оскільки така обставина на може спростувати висновок про поважність причин не проживання в спірній квартирі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] надала суду копії квитанцій про оплату нею комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] як підставу для визнання за нею права квартиронаймача. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Оскільки [PERSON] проживає у спірній квартирі разом зі своїм неповнолітнім сином, користується житлово-комунальними послугами, то вона несе обов'язок по оплаті таких послуг. Доводи про те, що позивач не приймає участі в оплаті комунальних послуг в даному випадку не є підставою для відмови в його позовних вимогах, оскільки зазначені питання можуть бути вирішеними шляхом пред'явлення позову до нього. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди в користуванні жилим приміщенням, а тому такі перешкоди підлягають усуненню і вселенню позивача в спірну квартиру. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON], то суд зазначає таке. Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Тобто, законодавством передбачена зміна наймача жилого приміщення на члена сім'ї наймача у разі наявності згоди на це попереднього наймача, смерті попереднього наймача або ж втрати попереднім наймачем права на жиле приміщення. Така вимога має бути адресована наймодавцю. Судовий же захист передбачений у разі відмови наймодавця у зміні наймача житлового приміщення. Беручи до уваги те, що в даному випадку відсутня згода наймача [PERSON] на визнання [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS], він живий і не визнаний у встановленому законом порядку таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, а також ту обставину, що [PERSON] звернулася не до наймодавця з вимогою про зміну наймача житлового приміщення, її вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON], то на підставі ст. 88 ЦПК України з неї на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved