Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

15.09.2014 року [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом про визнання осіб такими, що втратили право на збереження житла та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що 19.10.2012 року її за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя було позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно листа служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 15.05.2014 року малолітніх дітей було влаштовано до сімейних форм виховання та за ними закріплено право проживання за адресою: [ADDRESS]. Позивачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.04.2014 року, виданого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори. Внаслідок позбавлення батьківських прав відносно дітей - [PERSON], 2007 року народження та [PERSON], 2008 року народження, позивач втратила особисті немайнові права щодо останніх, але через те, що за ними закріплено право проживання в квартирі і вони зареєстровані в ній, у неї є перешкоди у розпорядженні своєю власністю. Так як районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району відмовила [PERSON] в наданні дозволу на відчуження квартири за адресою: [ADDRESS], тому позивач звернулась до суду і просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право проживання за адресою: [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації міста проживання у відділі паспортної реєстрації Комунарського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області. 19.12.2014 року до суду надійшла зустрічна позовна заява районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до [PERSON], третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про заборону відчуження житла. Свої вимоги позивач по зустрічній позовній заяві обґрунтовує тим, що 19.10.2012 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти були влаштовані до сімейних форм виховання, в сім'ю громадян України. На час, коли діти залишились без батьківського піклування, то вони мешкали разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Під час позбавлення батьківських прав [PERSON] заборона на відчуження житла не накладалось у зв'язку з тим, що квартира належала бабусі останньої - [PERSON]. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 03.06.2011 року № 140р було закріплено право користування квартирою дітьми до набуття ними повноліття. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.04.2014 року на цей час квартира належить на праві приватної власності [PERSON] Так як, на теперішній час позивач має намір розпорядитись своїм майном, що порушить права дітей, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району просить суд накласти заборону на відчуження квартири за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала повністю, суду пояснила, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності, після смерті бабусі. Так як на теперішній час виникла велика заборгованість по сплаті за комунальні та житлові послуги, вона має намір продати квартиру, але їй перешкоджає реєстрація дітей. На даний момент вона мешкає у селі Островське, Новомиколаївського району, Запорізької області разом зі своєю новонародженою дитиною. Просить позов задовольнити, заперечує проти зустрічного позову, так як вважає, що має право розпоряджатись своєю власністю. Так як вона була позбавлена батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], останні були усиновлені громадянами України, тому діти мають право на користування жилим приміщенням у вже новій родині. Представник позивача по первісному позову - [PERSON] позов підтримала, просить його задовольнити. Вважає, що позов обґрунтований, так як на підставі ч.3 ст. 71 ЖК УРСР, ст. 167 СК України збереження за неповнолітніми права на проживання та користування житлом в разі їх тимчасової відсутності обумовлено наявністю певних прав та обов'язків, що виникають між дитиною та її родичами за походженням, з якими вона проживала у відповідному житлі до позбавлення її батьків батьківських прав, встановлення над дитиною опіки або піклування, влаштування до дитячого будинку тощо. Проте, даними нормами не передбачено право на збереження житла за відсутньою дитиною та користування нею житлом у разі усиновлення. Судом встановлено, що малолітні діти усиновлені громадянами України, а тому за ними не зберігається право на збереження житла. Повністю заперечує проти зустрічного позову, так як накладення заборони на відчуження житла буде обмежувати права [PERSON] За рішенням суду від 19.10.2012 року позивача по первісному позову було позбавлено батьківських прав, рішення набуло законної сили, дітей було усиновлено, воно не скасовано і не визнано недійсним. Отже, між позивачем та малолітніми дітьми припинились особисті та майнові права і обов'язки. Тобто, з моменту усиновлення діти втратили статус дітей позбавлених батьківського піклування та зняті з обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а тому накладення заборони відчуження на належну [PERSON] квартири є незаконним. Представник відповідача за первісним позовом: районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району - Калашнікова В.Ф. заперечувала проти первісного позову, так як дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Визнання дітей такими, що втратили право на збереження житла та зняття їх з реєстраційного обліку порушить їх права незважаючи на те, що вони усиновлені, так як ст. 238 СК України передбачено скасування усиновлення, у разі якого відновлюються всі права дітей, які вони мали до усиновлення в тому числі і майнові. Просить зустрічну позовну заяву задовольнити, так як накладенням заборони відчуження квартири забезпечить право на збереження житла за малолітніми дітьми. Крім того, у разі скасування усиновлення, діти [PERSON] та [PERSON] будуть позбавленні будь-якого житла. Представник відповідача за первісним позовом - служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради - Петренко Г.Ф. заперечує проти первісного позову, вважає, що після позбавлення батьківських прав [PERSON] втратила тільки права щодо дітей, а не обов'язки. Права дитини на збереження житла передбачені ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». Просить задовольнити зустрічний позов і накласти заборону відчуження квартири, так як до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району звернулась [PERSON] про надання дозволу на відчуження квартири, в якому останній було відмолено. При цьому, розпорядженням голови районної адміністрації по Комунарському району м. Запоріжжя від 03.06.2011 року було заборонено без згоди органу опіки та піклування Комунарської районної адміністрації проводити дії щодо зняття з реєстрації місця проживання дітей, відчуження та будь-які інші дії щодо квартири [ADDRESS] до набуття дітьми повноліття. До теперішнього часу дане розпорядження не скасовано та ніким не оскаржено. До судового засідання представник третьої особи - Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області не з'явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, жодних доказів та заперечень суду не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.10.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення, яким [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішення набуло законної сили 30.10.2012 року (а.с. 14-16). Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Головою районної адміністрації по Комунарському району м. Запоріжжя Пелих Ю.Г. № 140 р від 03.06.2011 року було винесено розпорядження щодо реєстрації місця проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] та заборонено без згоди органу опіки та піклування Комунарської районної адміністрації проводити дії щодо зняття з реєстрації місця проживання дітей, відчуження та будь-які інші дії щодо квартири [ADDRESS] до набуття дітьми повноліття (а.с. 71). Згідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту населення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. На підставі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.04.2014 року, виданого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Фоміною Т.В., квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 26). Таким чином, [PERSON] є власником житла. Право членів сім'ї власника житла користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на житло в особи, членами сім'ї якої вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право на користування жилим приміщенням у членів його сім'ї (правова позиція, висловлена ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14). Згідно довідки № 794 від 15.05.2014 року, виданої Центром обслуговування абонентів № 12 за адресою: [ADDRESS] крім позивача [PERSON] зареєстровані [PERSON], 2007 року народження та [PERSON], 2008 року народження (а.с. 34). Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до п. 39 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (ст. 405 ЦК України), таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З листа служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № Ч-105/01-16 від 15.05.2014 року встановлено, що дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування і улаштовано до сімейних форм виховання. За дітьми закріплено право проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Діти, які не є власниками майна, що належить на праві власності їх батькам набувають право користування таким майном в силу прямого припису закону (ст.ст. 3,176 СК України, ст. 405 ЦК України). При цьому, дане право не залежить від фактичного стану сімейних відносин. З інформації № 01-10/1807 від 30.10.2014 року, наданої суду службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради встановлено, що діти [PERSON], 2007 року народження та [PERSON], 2008 року народження згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя в 2012 році усиновлені громадянами України (а.с. 53). Дійсно ч. 1 ст.232 СК України передбачено, що з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Проте, діючим законодавством - ст.ст. 237, 238 СК України, передбачено, що у разі визнання усиновлення недійсним або його скасуванні відновлюються права та обов'язки між дитиною, її батьками та іншими родичами за походженням. Відповідно до ст.235 СК України орган опіки та піклування здійснює нагляд за дотриманням прав дітей, які усиновлені і проживають в Україні. Нагляд за дотримання прав дитини, яка усиновлена, здійснюється до досягнення нею повноліття. З пояснень позивача по первісному позову в судовому засіданні встановлено, що остання має намір продати квартиру, тим самим позбавити дітей, хоча і усиновлених, права на збереження житла до досягнення ними повноліття. Крім того, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна. Ст. 3 Конвенції про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд, приділяючи увагу забезпеченню інтересів малолітніх дітей і вважає, що незалежно від їх статусу - усиновлені, вони не можуть бути визнані такими, що втратили право проживання за адресою: [ADDRESS]. При цьому, позивачем невірно обрано правове обґрунтування позову, а саме посилання тільки на ст. 71 ЖК УРСР України, так як у даному випадку застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Зустрічна позовна заява районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до [PERSON], третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про заборону на відчуження житла є такою, що не підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Такий спосіб захисту як - накладення заборони на відчуження житла не передбачений. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об'єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або не настання певної події. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). При їх здійсненні особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах (ч. 3). При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч. 4). Не допускається використання цивільних прав для неправомірного обмеження конкуренції, зловживанням монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція (ч. 5). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені чч. 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Зокрема, згідно із ч. 3 ст. 16 ЦК суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України. Згідно зі статтею 214 ЦПК України, суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосовувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини. На підставі ч.3 ст. 17 СК України, суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. При ухваленні Комунарським районним судом м. Запоріжжя 19.10.2012 року рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], 2007 року народження та [PERSON], 2008 року народження не було накладено заборону на відчуження майна. Суд, встановивши обставини справи, вважає, що позивачем за зустрічним позовом невірно обрано спосіб захисту, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed