Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

16.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання боргу та майнові права власності на частки земельних ділянок, зареєстрованих за відповідачем та просить суд: - визнати борг за [PERSON] у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень на підставі боргової розписки від 04.02.2013 року, яка була укладена між позивачкою [PERSON] та [PERSON]; - визнати за позивачкою [PERSON] майнові права власності на частки земельних ділянок, зареєстровані за [PERSON], кадастрові номера: 2611092001:22:002:2399, 2611092001:22:002:0507, 2611092001:22:002:1596, 2611092001:22:002:1592 та земельні ділянки, де розмір спільної сумісної частки 1/1 [PERSON] за кадастровими номерами: 2611092001:22:002:1588, 2611092001:22:002:1589, 2611092001:22:002:1593, зареєстровані в [INFO], участок Вишні; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 7000 грн. 28.11.2017 року позивачка уточнила свої позовні вимоги і просила суд: - стягнути борг з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 700 000 грн.; - виділити із спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки за кадастровими номерами: 2611092001:22:002:1593, 2611092001:22:002:1588, 2611092001:22:002:1589, зареєстрованих в [INFO], участок Вишні та виділити по ? частці [PERSON] та [PERSON]; - в рахунок стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] зобовязати відповідача передати земельні ділянки за кадастровими номерами: 2611092001:22:002:2399, 2611092001:22:002:0507, 2611092001:22:002:1588, 2611092001:22:002:1589, 2611092001:22:002:1592, 2611092001:22:002:1593, 2611092001:22:002:1596; - визнати за [PERSON] право власності на ? частки земельних ділянок, зареєстрованих за [PERSON] в Івано-Франківській області, м. Яремче, с. Поляниця, участок Вишні, кадастрові номера: 2611092001:22:002:2399, 2611092001:22:002:0507, 2611092001:22:002:1588, 2611092001:22:002:1589, 2611092001:22:002:1592, 2611092001:22:002:1593, 2611092001:22:002:1596. В обґрунтування своїх позовних вимог вона зазначає, що 04.02.2013 року до неї звернувся відповідач з приводу надання йому в борг грошових коштів в розмірі 700 000 грн. до 31.12.2016 року для придбання ним земельних ділянок. Так, 04.02.2013 року між сторонами був укладений у простій письмовій формі договір позики, на підставі якого позивачка надала в борг відповідачу 700 000 грн. для придбання ним земельних ділянок. Відповідач зобовязався у строк до 31.12.2016 року повернути позивачці вказані кошти, а у разі неповернення коштів у вказаний строк, зобовязався передати [PERSON] земельні ділянки, придбані ним за запозичені кошти. У встановлений договором позики строк відповідач вказані гроші позивачці не повернув та не відчужив на її користь земельні ділянки, тому позивачка змушена звертатися до суду для захисту свого порушеного права та інтересу з боку відповідача. Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, просили розглянути справу в їх відсутності. Наполягали на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, підтвердження якого міститься в матеріалах справи Про причини своєї відсутності суду не повідомив. 11.12.2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї цивільної справи. Суд, дослідивши надані докази приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно договорів купівлі - продажу та витягів з державного реєстру речових прав (а.с.21-26, 60-71) земельні ділянки з кадастровими номерами: 2611092001:22:002:1593, 2611092001:22:002:1588, 2611092001:22:002:1589 на праві спільної сумісної власності належать [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. ч. 1, 2 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З огляду на викладене слід вважати, що частки у праві власності на земельні ділянки, що належать [PERSON] та [PERSON] з кадастровими номерами: 2611092001:22:002:1593, 2611092001:22:002:1588, 2611092001:22:002:1589 є рівними, та у разі виділу із спільної сумісної власності частка, що належить [PERSON] становитиме ? частину, тому вимога позивачки про виділ [PERSON] ? частки у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Згідно розписки від 04 лютого 2013 року (а.с. 6), [PERSON] отримав від [PERSON] 700 000 (сімсот тисяч) гривень на придбання земельних ділянок у Івано-Франківській області та зобовязався у строк до 31.12.2016 року повернути вказану суму грошей позивачці, а у разі неповернення грошей, зобовязався передати у власність [PERSON] придбані за отримані гроші земельні ділянки. Відповідно до договорів купівлі - продажу та витягів з державного реєстру речових прав (а.с.72-100 ), земельні ділянки з кадастровими номерами 2611092001:22:002:2399, 2611092001:22:002:0507, 2611092001:22:002:1588, 2611092001:22:002:1589, 2611092001:22:002:1592, 2611092001:22:002:1593, 2611092001:22:002:1596 придбані відповідачем після 04.02.2013 року. Вартість земельних ділянок згідно договорів купівлі-продажу становить: земельної ділянки з кадастровим номером 2611092001:22:002:2399 -741520 гривень, 2611092001:22:002:0507 121920 гривень, 2611092001:22:002:1588 6240 гривень, 2611092001:22:002:1589 5680 гривень, 2611092001:22:002:1592 48640 гривень, 2611092001:22:002:1593 - 7520 гривень, 2611092001:22:002:1596 28400 гривень. Тобто загальна вартість спірних земельних ділянок становила 959650 гривень, відповідно вартість 1/2 частини вказаних земельних ділянок становить 479825 гривень, яка підтверджує, що 700 000 гривень, отриманих [PERSON] у позивачки вистачило на придбання ним земельних ділянок в Івано-Франківській області, м. Яремче, с. Поляниця, участок Вишні. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідач в попередньому судовому засіданні не заперечував проти того, що він дійсно отримав від позивачки грошові кошти у сумі 700 000 (сімсот тисяч) гривень та у разі неповернення суми боргу у встановлений розпискою строк зобовязався передати у власність позивачки спірні земельні ділянки. Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 р. зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Надана позивачкою, як доказ укладеного договору, письмова розписка свідчить про те, що в даному випадку договір позики укладений у письмовій формі. Даний договір відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом, як доказ, який вказує на факт наявності боргу відповідача перед позивачкою та його обовязку у разі неповернення суми боргу передати у власність позивачки земельні ділянки, на придбання яких він і позичав вказані кошти у позивачки. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень, оскільки матеріали справи не містять підтвердження щодо повернення грошових коштів за договором позики у строк, визначений договором. Крім того, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, Тому суд вважає, що оскільки відповідач зобовязався перед позивачкою у разі неповернення у строк суми боргу, передати у власність позивачки земельні ділянки придбані за отримані кошти, не заперечував цього, до теперішнього часу не передав у власність позивачки вказані земельні ділянки, є усі підстави для визнання за позивачкою права власності на земельні ділянки, придбані відповідачем після укладення 04.02.2013 року договору позики у вигляді боргової розписки.

Outcome: approved