Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

16 березня 2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] з вимогами встановити порядок користування транспортним засобом марки «OPEL MERIVA», 2006 р.в., державний номер [NUMBER], а саме: за позивачем - перший та третій тиждень кожного місяця; за відповідачем - другий та четвертий тиждень кожного місяця. В обгрунтування позову посилалася на те, що шлюб з відповідачем розірвано, рішенням суду розділено спільне майно подружжя, автомобіль «OPEL MERIVA», 2006 р.в., державний номер [NUMBER], визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за кожним з них визнано право власності на одну другу частину цього автомобіля. Відповідач всупереч положенням ст. 358, 361, 369 ЦК України відмовляється надавати їй можливість користуватися автомобілем, користується ним самостійно з вересня 2012 року, чим порушує її права. У зв'язку з цим позивач просила встановити зазначений порядок користування автомобілем. Відповідач подав письмові заперечення, у яких просив відмовити у позові за безпідставністю вимог, мотивуючи його тим, що автомобіль перебуває у його користуванні з часу припинення шлюбних стосунків з позивачкою. Він самостійно, без участі позивачки здійснює технічне обслуговування автомобіля та підтримує його в належному стані за свій рахунок. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тільки тієї частини майна, яка відповідає його частці. Автомобіль є неподільною річчю, тому неможливо встановити порядок користування однією другою частиною автомобіля. Разом з тим, позивачка відмовляється обміняти своє право на частку автомобіля на його право на частку дачного будинку. У судовому засіданні позивач просила про задоволення позову, пояснюючи необхідністю вирішення спору щодо спільного з відповідачем майна. Відповідач просив відмовити у позові, мотивуючи тим, що існують прийнятні способи розділити спільне з позивачкою майно, однак вона не погоджується на жоден з варіантів, які він пропонував. Вислухавши сторони та перевіривши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Славутицького міського суду Київської області від 29 березня 2013 року, що набрало законної сили 9 квітня 2013 року (справа № 1023/1907/12). Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23 червня 2014 року, що набрало законної сили, визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: · садовий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], вартістю 92470 грн.; · транспортний засіб марки «OPEL MERIVA», 2006 р.в., державний номер [NUMBER], вартістю 97413 грн.; · будівельні матеріали і конструктивні елементи, використані при будівництві житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], вартістю 235685 грн. 65 коп.. Визнано право власності [PERSON] на одну другу частину: · садового будинку з господарськими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], вартістю 46235 грн.; · транспортного засобу марки «OPEL MERIVA», 2006 р.в., державний номер [NUMBER], вартістю 48706 грн. 50 коп.; будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних при будівництві житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], вартістю 117842 грн. 82 коп.. Визнано право власності [PERSON] на одну другу частину: · садового будинку з господарськими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], вартістю 46235 грн.; · транспортного засобу марки «OPEL MERIVA», 2006 р.в., державний номер [NUMBER], вартістю 48706 грн. 50 коп.; будівельних матеріалів і конструктивних елементів, використаних при будівництві житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], вартістю 117842 грн. 82 коп.. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1). Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч. 2). Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 3). Згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1). Згідно ч. 2 цієї статті способами захисту цивільних справ та інтересів можуть бути: визнання права; · визнання правочину недійсним; · припинення дії, яка порушує право; · відновлення становища, яке існувало до порушення; · примусове виконання обов'язку в натурі; · зміна правовідношення; · припинення правовідношення; · відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; · відшкодування моральної (немайнової) шкоди; · визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи з цього, способом захисту права співвласника щодо володіння та користування частиною спільного майна в натурі, яка відповідає розміру його частки у праві спільної часткової власності на це майно, від порушень з боку інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, що передбачений ч. 3 ст. 358 ЦК України, є одержання цим співвласником відповідної матеріальної компенсації від інших співвласників, у фактичному володінні та користуванні яких перебуває спільне майно. Враховуючи характер спірних відносин та їх правове регулювання, неподільність речі, яка є предметом спору, відсутність договору між співвласниками про порядок користування спільним майном судом не може бути застосований обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права шляхом встановлення порядку почергового володіння та користування спірним автомобілем його співвласниками, оскільки законом, який регулює спірні відносини, такий спосіб не передбачений. Виходячи з цього, суд погоджується з запереченнями відповідача про безпідставність позову і відмовляє у його задоволенні. Згідно правил ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Outcome: dismissed