Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

15.07.2021 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сос Кредит» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що 19.04.2021 року між ним та ТОВ «Сос Кредит» укладено договір про надання фінансового кредиту № 22791977, шляхом розміщення пропозиції укласти договір (оферту) в Системі на веб-сайті soscredit.ua. Товариство зобов`язалося надати кредит у розмірі 3500 гривень, із сплатою по спадній процентній ставці, що вираховується у графіку, клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вважає, що при укладенні договору порушено його права, як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних», а саме: йому не надавали документу, що містить інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих систем кредитування, та ніде він підпис не ставив. З умовами кредитування його не було ознайомлено, оформлення кредиту проходило протягом кількох хвилин, йому було вручено договір, який він, не володіючи спеціальними знаннями у галузі права, підписав, сподіваючись на добросовісність та професійність працівників відповідача. Правила Товариства та паспорт кредиту, які є невід`ємною частиною кредитного договору, йому не були надані для ознайомлення. Також, загальна сума процентів, відповідно до п.3.1.1, становить 2205,00 гривень. Річна відсоткова ставка складає 766,50 %. При затримці повернення кредиту річна відсоткова ставка розраховується 3%х365 днів та дорівнює 1095% річних, що є несправедливою умовою та є всі підстави для визнання кредитного договору недійсним. Крім того, його позбавлено права відізвати свою згоду на обробку персональних. Просить суд визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту № 22791977 від 19.04.2021 року. Відповідач був повідомлений про розгляд справи на офіційну електронну адресу, відзиву на позовну заяву не надав, заяв, клопотань стосовно розгляду справи від нього до суду не надходило. За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.1,6 ст.81 ЦПК). За наявними в матеріалах справи доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.04.2021 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Сос Кредит» з заявкою на отримання кредиту. Для отримання фінансових послуг позивач пройшов процедуру реєстрації на сайті позикодавця, заповнив заяву (форму) на отримання фінансового кредиту, зазначивши персональні дані. На підставі наданої позичальником інформації, 19.04.2021 року був сформований договір про надання фінансового кредиту № 22791977, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі 3 500 грн. на 30 календарних днів з оплатою по змінюваній процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку в п.3.1.1 договору. 19.04.2021 року [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника 4с9v9j7j підписано договір № 22791977 про отримання кредиту у розмірі 3 500 грн. на 30 календарних днів з оплатою по змінюваній процентній ставці (а.с. №8-14). Загальна сума процентів за весь період користування кредитом становить 2205,00 грн. Річна процентна ставка - 766,50% річних. В розділі 4 Договору зазначено, що позичальник зобов`язується повернути суму отриманого кредиту до 19.05.2021 року. Позивач просив визнати недійсним електронний договір про надання фінансового кредиту № 22791977 від 19.04.2021 року, укладений між ним та ТОВ «Сос Кредит», посилаючись на порушення його прав при укладенні договору. Підставою недійсності правочину у відповідності до ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зазначеними частинами ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст.6 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електрону комерцію» (далі - Закон, Закон про електрону комерцію) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідано до ст.11 Закону про електронну комерцію, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною 6 ст.11 Закону про електронну комерцію встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: (1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону про електронну комерцію). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.7, 12 ст.11 Закону про електронну комерцію). Як встановлено судом, електронний договір про надання фінансового кредиту № 22791977 від 19.04.2021 року укладено між [PERSON] та ТОВ «Сос Кредит» відповідно до положень ст.ст.10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», шляхом пропозиції (Оферти) на його укладення однієї сторони та її прийняття (Акцепту) іншою стороною, та підписано позичальником електронним підписом - одноразовим ідентифікатором. Отже, укладення кредитного договору у запропонованій відповідачем формі відповідало внутрішній волі позивача. Цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до положень ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі, є: сума кредиту, строк кредитування, умови і порядок його видачі та повернення, відсоткова ставка, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір кредиту має бути укладений у письмовій формі (у вигляді паперового документу або у електронному). Електронний договір про надання фінансового кредиту № 22791977 від 19.04.2021 року містить всі умови, зокрема: електронні підписи, виконані відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», розмір кредиту - 3 500 грн., строк, на який надається кредит - 30 календарних днів, процентна ставка змінна щоденно та 766,50% річних від суми наданого кредиту, загальна вартість кредиту із процентами - 5705 грн., інформацію про наслідки прострочення виконання зобов`язань за сплату платежів, в тому числі штрафу, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язань за договором. Позивачу було надано в повному обсязі інформацію, передбачену ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», підтвердженням цього є факт підписання позивачем Акцепту № 22791977 про отримання кредиту. Позивач, підписавши договір електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені у запропонованому договорі, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Твердження позивача про те, що його не було ознайомлено з умовами кредитування, йому не надавали документу, що містить інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих систем кредитування, й що Правила Товариства та паспорт кредиту, які є невід`ємною частиною кредитного договору, йому не були надані для ознайомлення, - не відповідає дійсності, оскільки в розділі 5 Договору про надання фінансового кредиту № 22791977 від 19.04.2021 року визначено, що сукупна вартість кредиту з урахування відсоткової ставки за кредитом та детальний розпис сукупної вартості кредиту для клієнта та формули розрахунків наведено у Додатку 1, який є невід`ємною частиною договору. Варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення - викладені в розділі 4 кредитного договору. Крім того, в розділі 1 договору зазначено, що перед приєднанням до Договору клієнт зобов`язаний ознайомитися з умовами Договору та Правилами, та Паспортом кредиту. Якщо клієнт не згодний з умовами Договору, Правилами, Паспортом та/або вважає умови Договору, Правил, Паспорту такими, що є явно обтяжливими для Клієнта, Клієнт не має права вчиняти дії, спрямовані на укладення та виконання Договору. Після приєднання до Договору, всі умови є обов`язковими для Товариства і Клієнта. Договорі вважається укладеним з моменту одержання Товариством відповіді про прийняття (акцепту) Пропозиції. Договором передбачено, що клієнт має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це Товариство у письмовій формі до моменту подання/надання Товариством банку платіжного доручення/запиту/ розпорядження щодо здійснення переказу суми кредиту з рахунка Товариства на банківський рахунок Клієнта. Однак, позивач, після отримання договору в електронній формі, ознайомившись з його умовами, не скористався своїм правом і не відмовився від одержання кредиту. Крім того, позивач у разі незгоди з умовами договору мав право відповідно до ст.15 Закону України «Про споживче кредитування», протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Проте, у встановлений строк позивач не відмовився від договору та не повернув кредит. Суд також не приймає доводи [PERSON] про те, що він підписав договір, не володіючи спеціальними знаннями в галузі права, сподіваючись на добросовісність та професійність працівників відповідача. Так, в пункті 13.9 підписаного позивачем договору визначено, що укладаючи цей договір, клієнт підтверджує, що ознайомився та погоджується з усіма умовами правил та договору та до укладання договору ознайомився із паспортом кредиту; не вважає умови договору несправедливими, невигідними/вкрай невигідними для себе, укладає цей договір особисто, згідно із своїм вільним волевиявленням, яке повністю відповідає внутрішній волі клієнта як сторони цього договору, усвідомлює значення своїх дій, обізнаний із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, не діє під впливом тяжкої для себе обставини; йому надана інформація, зазначена в частині другій статті 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у повній відповідності з вимогами, що ставляться до порядку надання такої інформації; враховуючи отримання послуг від банків, його було раніше ідентифіковано/верифіковано у відповідності до вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом..; йому відомі права, передбачені ЗУ «Про захист персональних даних», джерела збирання, місцезнаходження персональних даних клієнта, мета обробки персональних даних клієнта, місцезнаходження володільця персональних даних клієнта; йому відомі права, передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів» та він повідомлений товариством про свої права і отримав від товариства інформацію у повній відповідності до статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та інших законів та підзаконних актів України та ЗУ «Про споживче кредитування». Позивачем не надано доказів суду, що він є недієздатним або обмежено дієздатним. Тобто, [PERSON] , являючись дієздатністною фізичною особою, здатен своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатен своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Сподівання на добросовісність та професійність працівників відповідача не звільняє особу при укладенні будь-якого договору від обов`язку ознайомитись з його умовами, наслідками та не звільняє від відповідальності за його невиконання чи неналежне виконання. Позивач знав і усвідомлював про наявність негативних для нього наслідків у вигляді додаткового майнового навантаження у разі порушення строків (30 календарних днів) повернення кредиту та сплаті процентів та у разі незгоди з такими умовами мав абсолютну можливість не укладати договір на таких умовах. У даному випадку йдеться мова не про нечесність чи недобросовісність кредитодавця, який діяв в межах закону, а про зміну намірів і прагнень позичальника, який станом перед отриманням кредитних коштів вважав такі умови прийнятними для себе, а після їх отримання і використання для задоволення своїх власних потреб і з настанням строку виконання грошових зобов`язань, а також допущенням прострочення - змінив свою думку. Щодо захисту персональних даних. Позивач в своєму позові зазначає, що відповідач позбавив його права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, так як у п.13.8.7. Договору встановлено її безстроковість, що є порушенням закону та підставою такого пункту недійсним. Відповідно до ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право, зокрема: пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; вносити застереження стосовно обмеження права на обробку своїх персональних даних під час надання згоди; відкликати згоду на обробку персональних даних. В п.13.8.7 Договору про надання фінансового кредиту № 22791977 від 19.04.2021 року буквально зазначено наступне: Укладаючи цей Договір, Клієнт надає свою згоду/дозвіл на (а) обробку Товариством всіх Персональних даних Клієнта, що включає в себе вчинення будь-яких дій та/або сукупності дій, що пов`язані зі збиранням, реєстрацією, накопиченням, зберіганням, адаптуванням, зміною, поновленням, використанням і поширенням (розповсюдженням, реалізацією, передачею), будь-яким третім особам (зокрема, але не виключно особам, що є нерезидентами та/або знаходяться за межами території України) відповідно до мети обробки Персональних даних Клієнта, а саме - забезпечення реалізації визначеної у Статуті Товариства господарської діяльності; (б) збір, надання, використання та поширення будь-яким чином інформації, що вказана в цьому пункті, через Бюро, та (в) розкриття інформації щодо Клієнта, яка містить конфіденційну інформацію. При цьому, Зберігання Персональних даних Клієнта може здійснюватись Товариством без обмеження строку. Отже, безстроковість за Договором стосується саме зберігання відповідачем персональних даних [PERSON] , а не обробки персональних даних, що не є підставою для визнання вказаного пункту Договору недійсним. Щодо порушення норм ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів. Згідно п.3.2 Кредитного договору, у разі прострочення строку повернення Кредиту, передбаченого цим Договором, з першого дня, що визначений в п.4.2 Договору, Кредит визнається таким, що вийшов в прострочку. Клієнт зобов`язується сплатити штрафні санкції у вигляді нарахування штрафу в розмірі 3% за кожен день прострочки від суми наданого Кредиту. Вказаний пункт договору суперечить положенням ст.549 ЦК України, згідно якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а не від суми позову. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Таким чином, п.3.2. Кредитного договору щодо встановлення штрафу в розмірі 3% за кожен день прострочки від суми наданого кредиту, що становить 1095 % річних (3% х 365 днів) від суми наданого кредиту за рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за спірним договором. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Оскільки п.3.2. Договору про надання фінансового кредиту № 22791977 від 19.04.2021 року не зумовлює зміну інших положень договору, суд вважає за необхідне визнати даний пункт кредитного договору недійсним. З огляду на те, що відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що судові витрати по справі судового збору у розмірі 908 грн. слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial