Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

16 липня 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-189572 від 10 травня 2019 року в сумі 278 326 грн. 81 коп., посилаючись на те, що відповідачі, взятих на себе зобов`язань не виконують, в добровільному порядку сплатити суму боргу відмовляються, а тому просить його позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі в судове засідання також, не з`явилися хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У зв`язку із неявкою відповідачів суд із згоди представника позивача ухвалив здійснити заочний розгляд справ відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 10 травня 2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №CL-189572, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 268 880 грн., під 36,99 відсотків річних із кінцевим строком повернення 09 травня 2023 року. Відповідачкою [PERSON] було надано згоду на отримання коштів чоловіком за кредитним договором, та підписано анкету-заяву №CL-189572 від 03.05.2019 року. Про те, позичальник взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 25 травня 2021 року його заборгованість перед позивачем становила 278 326 грн. 81 коп., з яких 238 831 грн. 98 коп. заборгованість за тілом кредиту, 39 494 грн 83 коп. заборгованість за відсотками. 26 квітня 2021 року відповідачу [PERSON] направлялася досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості. Проте 28 травня 2021 року досудова вимога повернулась відправнику - за закінченням встановленого терміну зберігання. Дані факти підтверджуються кредитним договором, анкетою-заявою, меморіальним ордером про перерахування коштів, статутом АТ «Кредобанк», розрахунком заборгованості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірові та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.611 п.1 даного Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст.625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В силу ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки кредит було отримано в інтересах сім`ї для забезпечення поточних потреб, однак позичальником не виконані зобов`язання щодо повернення кредиту, тому з нього та другого з подружжя [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором в сумі 278 326 грн 81 коп. Судові витрати по справі становлять 2 270 грн, які відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved