Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

16 квітня 2019 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] з тих підстав, що відповідач не проживає у вказаному будинку більше десяти років, виїхав зі своїми особистими речами до іншого місця проживання, однак залишився зареєстрованим у належному їй будинку, що створює їй перешкоди у розпорядженні своїм майном. Від позивачки надійшла заява з проханням справу слухати за її відсутності, позов підтримала, надала згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді та просить долучити до матеріалів справи копію домової книги на будинок [ADDRESS] . Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання. Відзив на позов не подав. Судом відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що на підставі рішення Народного суду м. Бердичева Житомирської області від 24.12.1962 р. за [PERSON] визнано право власності на 38/100 частини будинку [ADDRESS] (а.с. 9-10). Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого 02.04.1993 р. Бердичівським міжміським бюро технічної інвентаризації, 38/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] (а.с. 12). З довідки № 47, виданої 21.02.2019 р. Комунальним підприємством «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, вбачається, що 38/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] , на 62/100 ідеальні частини вказаного будинку правовстановчі документи не оформлені (а.с. 6). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] (а.с. 11, 16, 26). Вказана обставина, як вбачається зі змісту позовної заяви, перешкоджає позивачці реалізовувати правомочності власника житла. Відповідно до акта МК ВЖРЕП № 7 від 11.04.2019 у будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який не проживає у вказаному будинку протягом двох років (а.с. 7, 11). За положеннями частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки доказів про поважність причин непроживання відповідача у будинку [ADDRESS] понад один рік суду не надано, позивачка заперечує проти реєстрації відповідача в її житлі, права позивача підлягають захисту, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Оскільки позивачка є інвалідом ІІ групи (а.с. 8) та звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved