overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просять визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS]. В обгрунтування заявлених вимог у позовній заяві вказав, що на підставі свідоцтва про право власності від 22.11.1996р. та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.05.2007р. йому на праві власності належить квартира, розташована за вищевказаною адресою. В квартирі крім нього зареєстровані також [PERSON], яка є його колишньою дружиною та [PERSON] Однак, післу розлучення [PERSON] та її донька [PERSON], а саме в середині серпня 2012р., виїхали з вказаного житла, в квартирі відсутні їх особисті речі. Реєстрація відповідачів є перешкодою для нього у розпорядженні в повному обсязі належною йому квартирою. Внаслідок цього порушується його право на користування і розпорядження приватною власністю. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Відповідачі в судове засідання не зявилися. Їх виклик проводився у відповідності із ст.74 ЦПК України. Заперечень проти позову не надходило, причини неявки відповідачів суду не повідомили. На підставі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Власником квартири, яка розташована в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 22.11.1996р. та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.05.2007р., є позивач [PERSON] (а.с.8-10). За вищевказаною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON], 1978р.н. та [PERSON], 1997р.н.. /а.с.12/. Відповідачі зареєстровані у спірній квартирі, яка належить позивачу, однак з 2012р. не проживають у ній, що підтверджується актом обстеження від 28.01.2015 року (а.с.13). Згідно ч.1 ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців. Відповідачі без поважних причин не проживають у зазначеній квартирі більше ніж 6 останніх місяців, втратили зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч.1 ст.71 ЖК України втратив право на користування цим житлом. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до Дідовицької сільської ради Новоград-Волинського району про поновлення строку та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що після смерті матері вона прийняла спадщину, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, проте про наявність іншого спадкового майна - земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського призначення, їй відомо не було. Після звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у видачі свідоцтв їй було відмовлено, так як пропущено шестимісячний термін для прийняття спадщини. Тому вона змушена звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, представник подав заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов визнають. Представник третьої особи не з'явився, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - земельні ділянки, площею 1,55 га та 1,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Дідовицької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, про що свідчать державні акти на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23.08.2004 року та серії [NUMBER] від 23.08.2004 року (а.с.8, 9). Після звернення [PERSON] до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у видачі свідоцтва їй було відмовлено, так як пропущений шестимісячний строк для прийняття спадини (а.с. 10). Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 12.04.2011 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 12.04.2011 року, актовий запис № 376, дітей від шлюбу не мають. Подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося сторони припинили шлюбні стосунки. Відповідно до ч. 3-4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому вказує, що з відповідачем уклала шлюб 17.09.2005 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Спочатку спільне життя складалося, подружжя кохали, поважали один одного та вели спільний побут. З часом стосунки погіршилися зрозуміли, що вони різні люди, зникло взаєморозуміння. На теперішній час [PERSON] та [PERSON] шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо й спільне господарство не ведуть. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], та після розірвання залишити їй прізвище незмінним «Іванова». В судове засідання сторони не зявилися, подали до суду заяви про розгялд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі 17.09.2005 року уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом РАЦС Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис №103, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.07.2010 року, а також [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження від 17.10.2006 року (а.с. 6,7). Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, але шлюбні відносини фактично припинені, тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити, так як при тих відносинах, що склалися між подружжям, збереження сімї неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбних відносинах з 09.12.2011 року, і народила сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Позивач поставила питання про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на дитину в твердій грошовій сумі 50 грн. щомісячно, мотивуючи тим, що останній не працює, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе. Відповідач надіслав до суду телефонограму, в якій позов визнає повністю і прохає розглянути справу без його участі, що суд вважає за можливе. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦС Барвінківського районного управління юстиції Харківської області 19.06.2012 року, актовий запис № 47, видно, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON], який народився [INFO] року у [PERSON]. Відповідач, який є батьком дитини, відповідно до ст. 180 СК України, зобов'язаний матеріально утримувати свою дитину. Згідно з наявною в справі довідкою за підписом депутата Барвінківської міської ради Харківської області від 12.02.2015 року, дитина [PERSON], [INFO], дійсно проживає з матір'ю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, вказані в ст. 182 СК України, те, що відповідач не працює і не має постійного заробітку, і доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі 50 грн. щомісячно, як того прохає позивач. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності і взаємозв'язку, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 23.02.2010 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. Шлюбні відносини не склалися, оскільки в подружньому житті постійно виникали сварки, на підставі того, що вони мають різні погляди на життя. Суперечки про розподіл сумісно набутого майна поки що не виникає. Згоди у подальшому утриманні та місці проживання дітей дійшли у добровільному порядку. Позивач до судового засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач до судового засідання не з'явився, був належним чином неодноразово повідомлений про час та місце розгляду справи. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність розірвання шлюбу, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами справи, що подальше сумісне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливими. Відповідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до СТОВ «Оріон» Марківського району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно , посилаючись у своїх вимогах на те , що згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) [NUMBER], виданого Кризькою сільською радою Марківського району 29 грудня 2003 року, вона має право на частку в пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» ,реорганізованого в СТОВ «Оріон» Марківського району. Її частка в пайовому фонді визначена в сумі 5051 грн. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» СТОВ «Оріон» Марківського району в рахунок майнового паю виділило їй наступне майно: будівлю кузні бригади №3 вартістю 2383 грн.; вісову бригади №3 вартістю 340 грн.; компресор вартістю 329 грн.; зварювальний агрегат вартістю 284 грн.; сейф вартістю 100 грн.; точильний станок вартістю 800 грн.; сверлильний станок вартістю 500 грн., всього на суму 4736 грн. Все майно вона отримала , про що свідчить накладна №37 від 04.02.2015 року, але в добровільному порядку право власності на нього оформити не може, тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на нежитлову будівлю - кузню , яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] надав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із таких підстав. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах ,що не заборонені законом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) [NUMBER] ,виданого Кризькою сільською радою Марківського району 29 грудня 2003 року , позивач має право на частку в пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» ,реорганізованого в СТОВ «Оріон» Марківського району. Частка позивача в пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства визначена в сумі 5051 грн. 04.02.2015 року відповідно до накладної №37 СТОВ «Оріон» в рахунок майнового паю виділило позивачу майно на загальну суму 4736 грн. , в т.ч. : нежитлову будівлю- кузню бригади №3 вартістю 2383 грн.. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнав повністю і це не суперечить закону, не порушує права та інтереси сторін і інших осіб, тому є підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який перебуває у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття на користь [PERSON]. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка , дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, працює, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], 2013 року народження, в розмірі 600 грн щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. За згодою позивача судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. З листопада 2014 року відповідач проживає окремо і не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписом статті 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 184 Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину якого одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як убачається з пояснень позивача, відповідач ніде не працює і не має регулярного заробітку, що за законом є підставою для стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн, як того просить позивач.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття.Вимоги обгрунтовані тим, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 16.07.2010 року. Від подружнього життя в останніх є дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач не працює, стабільного доходу немає, коштів на утримання дочки не дає. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 7). Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві. Пояснила, що дочка сторін - [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач працює неофіційно, дитині нічого не купує, кошти за відвідування дочкою дитячого садка сплачує позивач. Відповідач, зі слів позивача, витрачає зароблені кошти на власні потреби. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, у сумі 600,00 грн. та пояснив, що працює неофіційно реалізатором на ринку та отримує заробітну плату у розмірі 2000-2500 грн. щомісячно. Його дочка [PERSON] проживає з позивачем та її матір'ю, яка їздить на заробітки за кордон, звідки щомісячно пересилає позивачу кошти. Стверджує, що він забирає дочку з дитячого садка, купує їй одяг, іграшки, оплачує квитанції за садок, періодично забирає дитину до себе на вихідні дні. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши обставин справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони з 16.07.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження. Дочка сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідач офіційно не працює, має стабільний дохід у розмірі 2000-2500 грн. на місяць, тому з нього слід стягувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі 600,00 грн., що становить приблизно ? частки його доходу, з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття. Ураховуючи часткове задоволення позову і те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, ставка якого, згідно з п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 цього Закону становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 243,60 грн.,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернулася до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між нею і відповідачем, стверджуючи, що шлюбні відносини в них фактично припинені, оскільки вони разом не проживають з вересня 2014 року, збереження шлюбу неможливо, між ними досягнута домовленість про місце проживання і утримання дочки, яка залишається проживати з позивачкою. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про слухання справи за їхньою відсутністю, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд, розглянувши позовні вимоги, дослідивши надані докази та матеріали, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 05 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області (свідоцтво про одруження [NUMBER], видане 05.08.2010 року, актовий запис №68, а.с.5). Від цього шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження дитини [NUMBER], від 30.12.2010 року, виданого у м.Софія,16 район Студентскі, община Столична, область Софія -Місто), - яка залишається проживати з позивачкою; сторони стверджують, що спору між ними про місце проживання дитини немає. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, дійсні причини розірвання шлюбу, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, оскільки вони продовжувати шлюбні відносини не бажають, позивач стверджує у заяві, що сторони фактично не проживають разом, відповідач не заперечує проти задоволення позову, спору між сторонами про місце проживання дочки і її утримання немає - дитина залишається проживати з позивачкою. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, незгода сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання їх права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу, що не суперечить вимогам законодавства України.

Outcome: approved