Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

17.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі по 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення повноліття дитини та про стягнення з відповідача на її утримання аліментів у розмірі по 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає допомоги на утримання їх спільного сина, тим самим ухиляється від виконання свого обов'язку щодо його утримання. Вона ніде не працює, бо знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку, отримує допомогу в розмірі 130 грн., що в теперішній час зовсім недостатньо для її існування та ще й на утримання дитини. Відповідач аліменти нікому не сплачує, непрацездатних батьків, інших неповнолітніх дітей не має. Відповідач працює на посаді оператора у лінії виробництва харчових продуктів, перероблення олієнасіння ФОП [PERSON] та отримує заробітну плату приблизно 4000 грн. щомісячно. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю, та у зв'язку з досягненням дитиною трирічного віку зменшила розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідача аліменти лише на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку. Відповідач [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи за його відсутності, зменшені позовні вимоги про стягування з нього аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку на утримання дитини визнав. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою. звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 6). Сторонами визнаються та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що малолітній [PERSON] проживає з матір'ю, а батько проживає окремо; відповідач має постійне місце роботи; між сторонами відсутня домовленість щодо порядку участі батька в утриманні дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідністю з ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ні 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги і це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідністю з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, оскільки відповідач визнав позов і є законні підстави для стягування з нього аліментів у розмірі 1/4 частини доходів, позовна заява [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved