Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

17.10.2018р. до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON], де просить стягнути з останнього на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2015р. по 01.10.2018р. в розмірі 8 567,07грн. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що з відповідачем раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO], на утримання якої на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області стягнуті аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.01.2009р. і до досягнення повноліття дитиною. Відповідач судове рішення не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість за сплати аліментів у розмірі 37 753,65грн. У зв'язку з цим, просить задовольнити позов. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Позивачка - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, у поданій письмовій заяві просила справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву, де просив праву розглянути в його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти його задоволення, не оспорював правильності розрахунку неустойки (пені). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом установлено, що сторони раніше перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 08 липня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у цивільній справі № 2-180 стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.01.2009р. і до досягнення повноліття дитиною, на підставі якого видано 04.02.2009р. виконавчий лист. Відповідно до довідки-розрахунку Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 02.10.2018р. № 17606/00-25, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.10.2018р. становить 37 753,65грн. Згідно цього розрахунку, зазначена заборгованість виникла за період з 01.07.2015р. по 01.10.2018р. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені позовні вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. З огляду на зміст заявлених вимог, предметом доказування у справі є обставини, пов'язані із виконанням боржником свого обов'язку по утриманню доньки - [PERSON], [INFO], та щодо виконання рішення суду із щомісячної сплати аліментів у визначеному судом розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст. 196 СК України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» стосовно примусового виконання рішення суду з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів. Виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами і наявність або відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність або відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Факт наявності заборгованості по сплаті аліментів підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця, при цьому, суд вважає, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який не мав об'єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України № 6-81 цс13 від 11 вересня 2013 року, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Суд погоджується з розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, наданим позивачкою, оскільки він відповідає вимогам закону. Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Виходячи із викладеного,

Outcome: approved