Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

15 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на ? частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Пояснила , що з 1978 року разом з матір'ю [PERSON] проживали у приватному будинку на 2 ходи по [ADDRESS]. 10 вересня 2000 року її матір, яка була власником ? частки спірного будинку померла. З 27 березня 2008 року [PERSON] є власником ? частки будинку на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В іншій ? частці будинку проживала [PERSON], яка померла у [INFO] року. При життя [PERSON]. не оформила право власності на належну їй ? частку будинку. Позивач та її матір допомагали [PERSON] по господарству, остання просила її поховати та вільно розпоряджатися її часткою будинку. Оскільки позивач, починаючи з 1988 року, безперервно володіла спірним будинком, проводила ремонтні роботи, тому просить визнати за нею право власності на ? частку будинку, належній померлій [PERSON] Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій позов визнав повністю просить вимоги позивач задовольнити. Суд заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 березня 2008 року належить ? частка житлового будинку по [ADDRESS]. ( а.с. 15). Право власності на іншу ? частку житлового будинку не зареєстровано. В даній частці будинку проживала [PERSON] , яка померла у [INFO] року. Дані обставини підтверджуються виписками з погосподарської книги Ворсівської сільської ради та довідкою виконавчого комітету Ворсівської сільської ради. ( а.с. 7,10,24). Довідкою виконавчого комітету Ворсівської сільської ради від 25 червня 2015 року підтверджується , що [PERSON], після смерті [PERSON], починаючи з 1988 року здійснює догляд за будинком , перекрила дах, побудувала паркан, обробляє земельну ділянку.( а.с. 10). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 4 ст.344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК). Частиною 1 ст.60 ЦК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, що підтверджується листом Малинської державної нотаріальної контори від 12 травня 2016 року. Спадщина відумерлою не визнавалася. Отже, позивач починаючи з 1988 року по теперішній час відкрито та безперервно користується всім будинком, утримує спірний будинок та прибудинкову територію, сплачує комунальні послуги. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач протягом 18 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє спірним майном, як своїм власним, тому є підстави для визнання за нею права власності на це майно у порядку, передбаченому ст. 344 ЦК України, оскільки сам факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайства тощо). Позивач просить не стягувати судові витрати з відповідача.

Outcome: approved