Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

15 грудня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, в якій просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] ; внести зміни до актового запису про народження дитини змінивши прізвище [PERSON] на [PERSON] та ім`я по батькові з [PERSON] на [PERSON] . Судові витрати покласти на відповідача. Позовна заява мотивована тим, що відповідача вироком Богунського районного суду м. Житомира від 29.09.2020 по справі № 274/2839/18 визнано винним у вбивстві 18.01.2018 р. своєї дружити [PERSON] . Малолітній [PERSON] є їх сином. З кінця січня 2018 р. [PERSON] постійно проживає разом зі своєю бабусею [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13 квітня 2018 р. № 287 опікуном [PERSON] призначено [PERSON] . Сім`я [PERSON] , ні безпосередньо він, не турбується за дитину. Коли дитини проживала з батьками, батько неодноразово бив свою дружину в присутності сина. Фактично [PERSON] не цікавить його дитина, не турбується про нього, не займається ним, його також не турбує його фізичний та моральний стан. Відповідно до вироку [PERSON] визнаний винним у вбивстві мати своєї дитини, яке було скоєно в присутності неповнолітньої дитини, а також при вбивстві була присутня сестра батька - [PERSON] . Дитина не бажає розмовляти зі своїм батьком, його боїться, у школі соромиться свого прізвища, у зв`язку з чим бажає змінити своє прізвище та ім`я по батькові. 29 грудня 2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , відповідно до якої, окрім раніше зазначених вимог позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з грудня 2020 року і до повноліття дитини. 29 грудня 2020 року відкрито провадження, призначено підготовче засідання, витребувано документи. 05 квітня 2021 року представником органу опіки та піклування ММР подано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. 10 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської обласної ради подали заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження та уточнену позовну заяву із додатком отримав 23.07.2021, проте ані пояснень, ані відзиву до суду не надіслав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи суд доходить такого висновку. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що батьками [PERSON] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 29.09.2020 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину за ст. 115 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 189 ч. 4 КК України та виправдано. Визнано [PERSON] невинуватою за ст.ст. 189 ч. 4, 115 ч. 2 пп. 6, 12 КК України та виправдано. За змістом обвинувального акту, у даному кримінальному провадженні [PERSON] та [PERSON] обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 189 ч. 4, 115 ч. 2 п. п. 6, 12, КК України, - у вимаганні чужого майна, поєднаного із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, а також у вчиненні умисного вбивства [PERSON] з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб за таких обставин. Вироком Житомирського апеляційного суду від 29 липня 2021 року скасовано вирок та ухвалено новий, яким [PERSON] та [PERSON] визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК, та призначено їм покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років кожному. Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13 квітня 2018 року встановлено опіку над дитиною [PERSON] , [INFO] , призначено опікуном [PERSON] . Згідно з інформацією Дошкільного навчального закладу комбінованого типу № 28 «КАЗКА» від 22.07.2020 та директора Бердичівської міської гуманітарної гімназії №2 від 21.07.2020, мама [PERSON] багато уваги приділяла сину. Батько вкрай рідко з`являвся у дошкільному закладі, було помічено негативний вплив на дитину. З гімназії батько один раз забирав додому дитину після занять. За період навчання з 27.08.2019 [PERSON] його батько не приймав участі у житті та вихованні малолітнього сина (відповідь на запит вих. № 67 від 10.08.2020 директора Миколаївської спеціалізованої школи І ступенів № 59). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики Миколаївської спеціалізованої школи з поглибленим вивченням англійської мови з 1 класу І ст. 59, [PERSON] навчається в школі з 3 класу. За час навчання зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний та уважний учень. На уроках завжди активний, багато працює, приймає активну участь у класних конкурсах та заходах. Рік закінчив майже відмінником. Давид проживає з бабусею [PERSON] , яка приділяє достатньо уваги вихованню, навчанню та розвитку дитини. За період навчання тільки [PERSON] цікавилася навчальними досягненнями дитини. Хлопчик дуже любить бабусю. Для [PERSON] створені комфортні умови для навчання та розвитку. Відтак, встановлено, що батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує медичним доглядом, спілкування з сином не підтримує. Окрім цього, не надіслання суду заперечень проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про втрату інтересу батька до дитини. При цьому, відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Отже зазначені вище фактори, суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, який свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 29.03.2021 р. орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ст. 148 СК України у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання. Зміна прізвища та по батькові малолітньої (неповнолітньої) дитини відноситься саме до особистих немайнових прав батьків, а тому суд, вирішуючи вимогу про зміну прізвища дитини, виходить з того, що дитина носить прізвище батька, яка засуджений за злочин щодо матері дитини, яка до шлюбу носила прізвище « [PERSON] » та приходить до висновку, що зміна прізвища дитини з « [PERSON] » на дошлюбне прізвище матері « [PERSON] », а по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] » (по батькові матері) відповідає інтересам дитини. Також суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню вимогу про стягнення з відповідача аліментів, виходячи з такого. Відповідно до ст.166 ч.2 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням викладеного, та виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), уточнень позивача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, аліменти слід стягувати починаючи від дня подання позову - 15 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення, виходячи з інтересів дитини. Розподіляючи судові витрати відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з дотриманням положення ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд доходить висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. за вимогу про стягнення аліментів, а на користь позивача 840,80 за вимогу про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved