Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання позивач не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, на заочний розгляд справи погодилась. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином адміністрацією місця утримання відповідно до частини шостої статті 76 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК). В поданій до суду заяві позивач заперечував проти розірвання шлюбу. Судом на підставі частини другої статті 197 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 січня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Під час перебування сторін у шлюбі у них народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із частиною другою статті 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім'ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та їх дитини. При цьому, суд бере уваги положення статті 111 СК, а також роз'яснення, що містяться в пункті10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до яких, строк для примирення подружжя може бути наданий лише у тому випадку, якщо суд дійде висновку, що вжиття заходів до примирення подружжя буде не виключно формальною дією, а дійсно допоможе зберегти сім'ю, у зв'язку із чим підстав для надання строку для примирення в даній справі не має. Враховуючи, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, відповідно до статті 113 СК після розірвання шлюбу їй необхідно залишити її шлюбне прізвище - «[PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved