Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

15 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON]., третя особа виконком Покровської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У належній йому квартирі зареєстрована відповідач, яка є його сестрою та проживала в даній квартирі до березня 2010 року. У березні 2010 року відповідач забрала свої особисті речі та переїхала проживати на постійне місце проживання до іншого квартири. У добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає. Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явилась, надала до суду нотаріально завірену заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. Представник третьої особи-виконкому Покровської районної в місти ради до судового засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив постановити рішення у відповідності з вимогами чинного законодавства. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 11 листопада 2013 року [PERSON], [INFO] зареєстрував шлюб із [PERSON], [INFO], після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка змінено на «[PERSON]». (а.с.9). Позивачу на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.08.2001 року, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. (а.с.4,5). Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м.Кривого Рогу за № 14062/16 від 08.12.2016 року, в квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] окрім позивача зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. (а.с.8). Згідно акту складеного мешканцями будинку [ADDRESS], від 12 грудня 2016 року, посвідченого керуючим ОСББ «Світоч КР» [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], за місцем реєстрації не проживає з 2010 року.(а.с.16). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до 2. ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрована відповідач [PERSON]., яка не проживає у [ADDRESS], в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved