Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

15.10.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою 10 квітня 1993 року, стягнути судові збір витрати. Посилається на те, що вказуючи на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння між ними, втрачені всі духовні та фізичні зв'язки. Фактичні шлюбні відносини між ними припинились влітку 2014 року, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Подальше спільне проживання неможливо, шлюб існує формально. Від сумісного проживання неповнолітніх дітей не мають. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, позивач наполягав на розірванні шлюбу, наданий судом строк на примирення позитивних результатів не надав, відновлення шлюбу вважає неможливим. Відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечувала, проти стягнення судових витрат заперечувала. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне. Відповідно до Свідоцтва про шлюб, 10 квітня 1993 року [PERSON] 1970 року народження та [PERSON] 1969 року народження зареєстрували шлюб у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №275. Відповідно до свідоцтва про народження, подружжя мають повнолітню доньку [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітніх дітей у подружжя немає. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 ч.ч. 1,2 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. За клопотанням відповідачки ухвалою суду від 13.03.2015 року судом встановлено подружжю строк для примирення два місяці. Однак примирення подружжя не відбулося, а позивач наполягає на припиненні шлюбу. Судом встановлено, сімейні відносини між сторонами припинені влітку 2014 року, примирення неможливе, сумісного господарства подружжя не веде. При вирішення спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позов до суду про розірвання шлюбу позивачем подано 15.10.2014 року, після чого 13.03.2015 року судом надано подружжю строк на примирення два місяці, однак сторони протягом наданого строку не досягли примирення, позивач наполягає на розірванні шлюбу, також враховуючи, що від сумісного проживання у сторін неповнолітніх дітей немає, подружжя з вказаного строку сімейні відносини не підтримують, разом не проживають, спільно господарство не ведуть, примирення неможливе, то суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню. Суд, оцінивши належність, достовірність, достатність доказів, вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, шлюб фактично розпався та існує формально, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи обставини справи, суд вважає необхідним розподілити між сторонами судові витрати порівну, та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. (243,60 / 2 = 121,80) Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved