Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

16 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики від 06 липня 2013 року в розмірі 50000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 06 липня 2013 року позичив кошти відповідачу в сумі 50000 грн. зі строком повернення позики 06 липня 2014 року. Проте відповідач свої зобов»язання не виконала, тому позивач просив стягнути суму боргу. У судове засідання представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове не з»явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про причини неявки суду не повідомила, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що 06 оипня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який був підписаний відповідачем. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 50000 грн. 00 коп. Згідно п. 3 договору позики, кінцевий строк повернення позики визначений до 06 липня 2014 року. 20 вересня 2015 року позивачем пред»явлено відповідачу письмову вимогу щодо повернення позики, проте відповідач грошові кошти не повернув (а.с. 4). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 УК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред»явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред»явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином факт підписання [PERSON] договору позики грошових коштів є доказом отримання нею від [PERSON] позики в сумі 50000 грн. 00 коп. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Оскільки відповідач не повернув позивачу кошти, тому суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума за договором позики грошових коштів від 06.07.2013 року в розмірі 50000 грн. 00 коп. на користь позивача. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved