Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

15.12.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, до [PERSON], який 12.04.2017 року було уточнено, про: визнання незаконним та недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS], видане виконавчим комітетом Вербівської сільської ради Балаклійського району, Харківської області 06.02.1989 року і зареєстроване 06.02.1989 року в Балаклійському бюро технічної інвентаризації Харківської області за реєстровим №544; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області 07.04.2000 року, зареєстроване у реєстрі за №2-726; визнання нікчемним правочину - договору дарування усього житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], укладений між [PERSON] і [PERSON], посвідчений 24.01.2017 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Подольською О.Д.; визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON]; стягнення з [PERSON] судових витрат - судового збору в розмірі 2611,20 грн. та витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 15 040,30 грн. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначив, що його дідусь [PERSON], 1909 року народження, і бабуся [PERSON], 1912 року народження, перебуваючи у шлюбі, на земельній ділянці [ADDRESS] в 1937 році побудували маленьку житлову хатинку (мазанку). Правовстановлюючих документів на землю і хату не було і не має по теперішній час. 27.07.1969 року його батьки [PERSON], [INFO], і матір [PERSON], [INFO], уклали шлюб. Перебуваючи у шлюбі, його батьки за грошові доходи і особистим трудом в 1969 - 1971 роках на місці хати (мазанки) збудували новий капітальний житловий будинок з господарськими будівлями. Правовстановлюючих документів на землю і новий будинок не було. Збудований будинок був спільною сумісною власністю його батьків. [INFO] року помер його дідусь [PERSON]. Бабуся [PERSON] померла [INFO] року. За життя бабусі нею було отримано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яке було видане на підставі свідоцтва виконкому Вербівської сільської ради Балаклійського району від 06 лютого 1989 року. Позивач зазначає, що зазначене свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS], видане виконкомом Вербівської сільської ради 06.02.1989 року на бабусю [PERSON] з порушенням діючих на той час норм матеріального права, який фактично був спільною сумісною власністю його батьків - [PERSON] і [PERSON] Доказом того, що його матір [PERSON] вважала себе співвласником будинку, був її заповіт на користь його дочки [PERSON]. Відповідно і свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Балаклїйської ДНК Харківської області 07 квітня 2000 року на підставі незаконного свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] є неправомірним. Його сестра [PERSON] до смерті матері більше 15 років не проживала з батьками, постійно проживає в селі Вербівка в своєму будинку. [INFO] року в селі Вербівка, Балаклійського району Харківської області, померла його мати - [PERSON], місце проживання якої було зареєстроване у спірному домоволодінні. За життя вона склала заповіт, але скасувала його. До смерті матері він постійно проживав з нею і батьком по [ADDRESS], доказом чого є реєстрація місця проживання в паспорті громадянина України. У встановлений законом строк він звернувся до Балаклійської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємиць першої черги. Спадкоємцями першої черги також є чоловік мами (відповідач) [PERSON], який теж прийняв спадщину після смерті дружини, бо постійно проживав з нею до її смерті, та її донька (відповідач) [PERSON], яка постійно не проживала з мамою до її смерті і заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала. Інших спадкоємців немає. Спадковим майном є житловий будинок з господарськими будівлями номер [ADDRESS]. За життя його батьки не ділили житловий будинок з господарськими будівлями і не укладали будь - яких договорів про поділ майна. Вважає, що батько - відповідач [PERSON] є фактичним власником 2/4 частини житлового будинку (половина) і успадкував ? частину будинку за законом, тобто всього батькові належить ? частин будинку, а відповідно він повинен успадкувати ? частину житлового будинку. Однак у видачі свідоцтва про право власності на частку будинку йому було відмовлено постановою державного нотаріуса Балаклійської державної нотаріальної контори 12.12.2016 року. Крім того вказує, що його батько [PERSON] і сестра [PERSON] в цілях позбавлення його майнового права (об'єкт спадкування), під час розгляду цивільного провадження в суді, знаючи про заявлені ним права, навмисно і з прямим умислом 24.01.2017 року уклали договір дарування всього спірного житлового будинку, тим самим порушили його конституційне право і заволоділи його майном. Оскільки відповідач не визнає належності йому ? частини житлового будинку з господарськими будівлями номер [ADDRESS] це є підставою для звернення до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] та позивач [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні за необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідач [PERSON] пояснив, що спірний будинок з господарськими будівлями був збудований ним за кошти його батьків на місці старої хати-мазанки. Батьки весь час до його одруження накопичували кошти для будівництва нового будинку. В період з 1966 року по 1969 рік він служив в лавах Збройних сил. Весь цей час батько працював у радгоспі трактористом, а мати уже була на пенсії. Повернувшись з армії, застав батька тяжко хворим. Після захворювання батька мати розпродала усе господарство, а виручені кошти поклала на накопичення до Ощадбанку. В 1969 році він одружився та мати виділила кошти на будівництво нового будинку. При цьому вона була власником будинку до самої своєї смерті. За життя вона склала заповіт на будинок на його користь. Його дружина (мати позивача) [PERSON] знала, що [PERSON] була власницею будинку і не заперечувала, що заповіт був складений на його користь. Згодом він законним шляхом оформив свої спадкові права. В січні 2017 року за власним бажанням та усвідомлюючи значення своїх дій він подарував будинок своїй дочці - [PERSON] Представник Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області не визнала вимогу позивача щодо визнання незаконним і недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS], вважаючи виданим його на законних підставах власниці майна - [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Відповідно до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися , як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При вирішенні цього позову суд керується нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та положеннями п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в редакції 2003 року, згідно яких цей Цивільний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. З виписки погосподарської книги за 1967-1975 року, складеної секретарем Вербіської сільської ради Балаклійського району Харківської області 23.02.2017 року (а.с.167) встановлено, що згідно даних погосподарської книги №8 за 1967 - 1969 роки №629, головою домогосподарства [ADDRESS] являвся [PERSON], 1909 року народження. Склад зареєстрованих осіб: дружина [PERSON], 1912 року народження, син [PERSON], [INFO] (з 1966 року по січень 1969 року був в лавах РА); невістка - [PERSON], [INFO]. Житловий будинок 1937 року забудови. В особистому користуванні знаходилась земельна ділянка загальною площею 027 га, в тому числі під будівлями 001 га. Згідно даних погосподарської книги №9 за 1974 - 1976 роки №629, головою домогосподарства [ADDRESS] являвся [PERSON], 1909 року народження, який помер [INFO] року. Після його смерті будинок успадкувала дружина [PERSON]. Склад зареєстрованих осіб: син [PERSON], [INFO] (з 1973 року працював водієм в совхозі «Вербівський»); невістка - [PERSON], [INFO] (з 1967 року працювала мед-сестрою в Вербівському медичному пункті; онук [PERSON], [INFO] та онука [PERSON], [INFO]. Житловий будинок 1971 року забудови. В особистому користуванні знаходилась земельна ділянка загальною площею 027 га, в тому числі під будівлями 001 га. За Постановою Ради Міністрів СРСР «Про порядок державного обліку житлового фонду» від 10 лютого 1985 року № 136 і Постановою Ради Міністрів УРСР « Про порядок державного обліку житлового фонду» від 11. 03. 1985 року № 105» в містах, селищах і селах Української РСР розпочався облік житла. Постановою Ради Міністрів УРСР «Про порядок державного обліку житлового фонду « від 11.03.1985 року №105 було встановлено, що державний облік житлового фонду, незалежно від його належності здійснюється за єдиної для СРСР системою на основі реєстрації і технічної інвентаризації. Методичне керівництво ведення державного обліку житлового фонду здійснює ЦСУ СРСР. Основним завданням державного обліку житлового фонду є одержання даних про його кількісний та якісний склад, належність а також чисельність громадян, що в ньому проживають. Житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях включаються до складу житлового фонду після прийняття їх в експлуатацію державною приймальною комісією, реєстрації і технічної інвентаризації. Пунктом 3 «Порядку проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації», затвердженої наказом ЦСУ СРСР від 15.07.1985 року № 380, було врегульовано порядок оформлення права власності на житловий будинок при відсутності правовстановлюючих документів (витяг з наказу додається). Необхідно було фактичному власнику подати заяву до виконкому місцевої ради і вказати причини відсутності документів та факти, що підтверджують право власності, а також додати довідку органу комунального господарства про відсутність будинку на його балансі та інші документальні докази. Згідно п. 3. 3 вказаного Порядку для вирішення питань про можливість оформлення права власності виконком місцевої ради народних депутатів дорчає БТІ обстежити житловий будинок; отримати відомості у громадян, які проживають в будинку, вказаному заявником, також в сусідніх будинках , і встановити, хто є його власником. Про час обстеження і збір відомостей БТІ поміщає оголошення на видному місці на цьому будинку і сусідніх будинках; скласти акт обстеження будинку і отримати відомості за підписом представника БТІ і громадян, які надали відомості; перевірити документи і відомості надані заявником, звіряючи їх з матеріалами, які були зібрані на місці обстеження будинку, і відомостями, отриманими від громадян. БТІ на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів наданих заявником складає мотивований висновок про те, чи належить житловий будинок заявнику і направляє його виконкому місцевій раді народних депутаті. Рішення про оформлення права власності на житловий будинок приймає виконком районної ( міської, районної в місті) Ради народних депутатів). Виконком селищної, сільської ради народних депутатів приймає по цьому питанні лише рішення, яке містить оцінку зібраних доказів і його відношення до проблеми. Після прийняття виконкомом рішення про оформлення права власності на житловий будинок, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає власнику свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою ( п.3.4. Порядку). Однак зазначених в п. 3. 3 вказаного Порядку для встановлення фактичного власника будинку [ADDRESS] не було здійснено. В інвентаризаційній справі на спірний будинок відсутні: -доручення виконкому Вербівської сільскої ради до БТІ; - відомості і акту громадян (сусідів) про власника; -даних з погосподарських книг № 8 і 9. -даних про направлення до БТІ зібраних матеріалів до виконкому Вербівської сільскої ради і його рішення про оцінку зібраних доказів, -свідоцтво про право власності, видане виконкомом Балаклійської районної ради за п. 3. 4 вказаного Порядку. -акт введення житлового будинку в експлуатацію за п. 3 Постанови Ради Міністрів УРСР від 11. 03. 1985 року № 105: «3) … Житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях включаються до складу житлового фонду після прийняття їх в експлуатацію державною приймальною комісією, реєстрації і технічної інвентаризації.». В інвентаризаційній справі є лише замовлення [PERSON] від 08. 12. 1998 року (а.с.96) без її підпису та висновок БТІ від 06. 02. 1989 року з посиланням на погосподарську книгу (яку не відомо) про можливість оформлення права власності на [PERSON] (а.с.98) і знов без погодження з нею і її підпису. В інвентаризаційній справі немає свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане органом комунального господарства або виконкомом Балаклійської районної ради, відповідно до абзацу 3 п 3. 4. Вище вказаного Порядку. В справі наявне свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане виконкомом Вербівської сільської ради 06.02.1989 року (дата висновку БТІ), на підставі рішення № 91 від 17. 02. 1987 року виконкому Балаклійської районної ради, тобто свідоцтво видане на два роки пізніше ніж було здійснено обстеження будинку і зроблений висновок БТІ (а.с.99). Відповідно до ст. 105 ЦК УРСР 1963 року, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив, або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його ( продавати, дарувати, здавати в найом тощо). На житловий будинок [ADDRESS], що був збудований в 1969 - 1971 роках немає ні дозволу виконкому місцевої ради народних депутатів ні проекту. Суд визнає, що свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS], видане виконкомом Вербівської сільської ради 06.02.1989 року на [PERSON] з порушенням діючих на той час норм матеріального права. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Балаклїйської ДНК Харківської області 07 квітня 2000 року, на підставі незаконного свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] є неправомірним. Однак в силу ст. 71 ЦК України (в редакції Закону від 18 липня 1963 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Як передбачено ст. 75 ЦК України (в редакції Закону від 18 липня 1963 року), позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Із клопотанням про поновлення строку позовної давності позивач не звертався, будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску ним строку позовної давності суду не надано, а тому в задоволенні зазначених позовних вимог суд відмовляє в зв»язку із пропуском строку позовної давності. Щодо позовної вимоги про визнання нікчемним правочину - договору дарування усього житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], укладений між [PERSON] і [PERSON], посвідчений 24.01.2017 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Подольською О.Д. суд зазначає наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про дарування, посвідченого 24.01.2017 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Подольською О.Д., [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с.147-149). Згідно п.5 зазначеного договору Дарувальник свідчить, що на момент підписання договору житлового будинку не існує права користування ним малолітніми, неповнолітніми дітьми, недієздатними чи обмежено дієздатними особами, а також відсутні будь-які обставини, які обмежують, чи забороняють дарувальнику здійснити його відчуження, зокрема, що житловий будинок не знаходиться у цивільно-правовій чи податковій заставі, не переданий у оренду чи найом, не переданий як внесок до статутного капіталу, будь-якого фонду юридичної особи, не обтяжений будь-якими іншими зобов»язаннями або речовими правами третіх осіб, у т.ч. правами сервітуту, під забороною (арештом) не перебуває. Сторони стверджують, що вони однаково розуміють значення і умови цього договору і його правові наслідки; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі і дійсним намірам; договір, що укладається немає характеру фіктивного та удаваного правочину і спрямований на реальне настання правових наслідків, що в ньому обумовлені; сторони не обмежені у цивільній дієздатності, вільного володіють українською мовою, не страждають на психічний розлад та на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору (п.9 зазначеного договору). Відповідно до ст.228 ЦК України Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Позивач посилається на те, що укладаючи договір дарування житлового будинку 24.01.2017 року [PERSON] і [PERSON] свідомо і з прямим умислом порушили його конституційне право власності, передбачене ст.41 Конституції України, і незаконно заволоділи його майном, яке відчужили без його волі. Ст.316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до Закону (ст.334 ЦКУ). На момент укладання договору дарування спірного житлового будинку позивач [PERSON] права власності на це нерухоме майно не мав, відчужуваний житловий будинок був особистою приватною власністю Дарувальника [PERSON], тому укладаючи цей договір конституційного права власності позивача не було порушено, в зв»язку з чим суд відмовляє у задоволенні зазначеної позивачем вимоги. Щодо вимоги про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON], суд зазначає: [INFO] року в с. Вербівка померла мити позивача [PERSON], місце проживання якої було зареєстровано в [ADDRESS] (а.с.70). 07.10.2016 року позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 12.12.2016 року Постановою державного нотаріуса БДНК Харківської області відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] в зв»язку з неможливістю встановити склад спадкової маси: виходячи із змісту довідки Балаклійського БТІ право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Згідно ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Обґрунтовуючи свою вимогу про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON], позивач вважає, що спірний будинок перебував у спільній сумісній власності подружжя - його батьків, однак суд вважає, що беззаперечних доказів будівництва цього будинку [PERSON] та [PERSON] і відповідно, що будинок був спільною сумісною власністю цих осіб суду не надано. В зв»язку з наведеним суд відмовляє в задоволенні і цієї вимоги. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] правового значення для вирішення справи по суті не мають. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення судового збору та витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed