Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

16 квітня 2018 року Автозаводським районним судом м.Кременчука ухвалено рішення по справі за позовом [PERSON] до Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким позов було задоволено. Визнано незаконним наказ директора Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» №66-к від 03.04.2017 про припинення дії контракту з директором Полтавського філіалу інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» та поновлено [PERSON], на посаді директора Полтавської філії Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на умовах, визначених контрактом №3 від 21.01.2017 з 03 квітня 2017 року; стягнуто з Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь [PERSON], середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.04.2017 по 16.04.2018 в сумі 120790,44 грн; стягнуто з Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.. Не погодившись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу. 04.06.2018 ухвалою Апеляційного суду Полтавської області в особі судді судової палати у цивільних справах [PERSON] справа направлена до Автозаводського районного суду м. Кременчука для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат по справі. В судове засідання учасники справи не з'явились, про час та місце розгляду питання про ухвалення додаткового рішення повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому суд вважає за можливе вирішити питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності учасників процесу, які не прибули. Згідно ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Судом встановлено, що при ухваленні 16 квітня 2018 року Автозаводським районним судом міста Кременчука рішення по справі 524/2850/17 за позовом [PERSON] до Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом не в повній мірі було вирішено питання про стягнення судового збору. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2)\~повязані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ст.4 ЗУ «Про судовий збір»(в редакцій, чинній на момент звернення позивача із позовом) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В ч.3 ст.6 ЗУ «Про\~судовий збір»\~визначено,\~що за\~подання позовної\~заяви,\~що має\~одночасно майновий\~і немайновий\~характер,\~судовий збір\~сплачується за\~ставками,\~встановленими для\~позовних заяв\~майнового та\~немайнового характеру. Звертаючись до суду із позовом позивач просив суд поновити його на роботі директором Полтавської філії інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на умовах, визначених Контрактом №3 від 26.01.2017, визнавши незаконним наказ про його звільнення з вказаної посади за №66-к від 03.04.2017; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на дату прийняття судового рішення. Отже позивачем було заявлено вимоги, як немайнового, так і майнового характеру, кожна з яких є самостійним обєктом справляння судового збору. Разом із тим, при ухваленні рішення судом було стягнуто із відповідача судовий збір в сумі 640 грн лише за вимогу немайнового характеру. Відтак, суд вважає за необхідне, відповідно до ст.270 ЦПК України, ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу майнового характеру. В ч.1 ст.141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача по справі на користь держави судовий збір в сумі 1207,90 грн(120790,44 грн(середній заробіток за час вимушеного прогулу)* 1%).

Outcome: approved