Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

17.09.2021 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 2600 грн. на дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття . Обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказала, що 01.11.2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області, про що складено відповідний актовий запис №19. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2020 року даний шлюб розірвано. За час перебування з відповідачем у шлюбі вони мають спільну малолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] . З 2020 року шлюбні відносини між ними фактично припинені, вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. З нею проживає їхній малолітній син, який перебуває на її утриманні. На сьогоднішній день вона працює на посаді провідного інженера в БУВР Прип`яті, де її оклад становить 5 260 гривень щомісячно. При цьому, вона винаймає житло в м. Житомирі, на яке витрачає близько 2 000 грн в місяць та додатково комунальні платежі. Вона не має фінансового доходу, який би надавав їй можливість повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток дитини, розвиток його творчих та пізнавальних здібностей. Дитині потрібні канцелярські приладдя для школи, а також вона потребує нормального та спеціального харчування (у зв`язку із захворюванням, одягу та взуття, коштів на лікування та придбання ліків. Крім того, дитина відвідує гуртки та секції, котрі теж потрібно оплачувати. Їхній син має генетичне захорювання, котре потребує систематичного лікування та медичного обстеження. На лікування витрачаються значні кошти. Окрім лікування, дитина відвідує додаткові заняття та секції. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, і таким чином відмовляється утримувати їхню спільну дитину. Вона намагалася в позасудовому порядку домовитись з відповідачем про конкретний розмір допомоги, котру він міг би надавати дитині, але досягти згоди в даному питанні у них не вийшло, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач працевлаштований на службі технічного обслуговування автомобілів, має щомісячний стабільний дохід, не має проблем із здоров`ям, інших дітей на утриманні не має. Ухвалою Баранівського районного суду від 01.10.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, роз`яснено процесуальні права учасникам справи, а відповідачеві - право на подання відзиву у встановлений судом п`ятиденний строк з дня отримання ухвали та наслідки його неподання (а.с. 28 -29). Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідачу [PERSON] , була направлена копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження, позовна заява з матеріалами до неї, які останній отримав 06.11 2021 року. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, безпосередньо дослідивши наявні письмові докази, врахувавши зміст позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.12.2009 року (а.с. 9 ) батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , шлюб між яким розірвано згідно рішення Баранівського районного суду від 27.11.2020 року ( а.с. 10). Згідно копій консультаційних висновків спеціалістів неповнолітній [PERSON] має ряд захворювань, які потребують медикаментозного лікування, на що позивачка витрачає певні грошові кошти ( а.с. 11-21). Неповнолітній син перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не виконує батьківського обов`язку по утриманню сина, грошей на його утримання позивачці не надає. Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За нормами ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна зі сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що визначення способу стягнення аліментів є правом позивача, а остання, звертаючись до суду, просить визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі 2600 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та положення ч. 1 ст.184 СК України суд дійшов висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо їх розміру, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати певну матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання допомоги, відомостей про незадовільний стан здоров`я не надав. Тому, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 1800,00 грн. щомісячно. Позивач, звертаючись до суду, будь-яких доказів щодо достатності заробітку відповідача (платника аліментів) для визначення аліментів в мінімальному рекомендованому розмірі суду не надала, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені обставини, передбачені ст. 182 СК України. При цьому, суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення в цій справі, роз`яснити сторонам право звернення до суду в подальшому із позовом про зміну (збільшення, зменшення) розміру аліментів, у випадках, передбачених ст. 192 СК України. Крім того, суд звертає увагу позивача на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину у разі наявності обставин, передбачених ст. 185 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст.191СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 17.09.2021 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 908,00 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial