Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

16 травня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення моральної шкоди, у звязку із втратою працездатності. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він працював на ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» з 25 грудня 2010 року по 10 листопада 2015 року на посаді, - електрослюсар черговий та з ремонту устаткування у карєрі, з 10 листопада 2015 року переведений на іншу роботу, не повязану з впливом підвищених параметрів шкідливих виробничих факторів. Таким чином, на ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» він пропрацював, - 04 роки 11 місяців. Вказував на те, що відповідно пунктам 13, 16, 17 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, його робоче місце на ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» характеризувалось наявністю виробничого шуму та аерозолюпереважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони у параметрах, що перевищують гранично допустимі. Зокрема повітря робочої зони характеризувалося понаднормовим (більше ніж в чотири з половиною рази від гранично допустимої норми) вмістом кристалічного кремніюдіоксиду (SiO2), та недосконалою технологією виробництва, зокрема, порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації обладнання. [PERSON] пункту 16 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання комісією встановлено, що він працював на ПАТ «ЕЛЕКТРОМАИІПРОМСЕРВІС» в електроремонтному цеху №3 на дільниці з ремонту гірничого устаткування в Глеюватському карєрі ПАТ (ВАТ) «ЦГЗК» електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування (у карєрі) з 25 грудня 2010 року по даний час, виконував роботи з ремонту, монтажу, демонтажу, випробування та технічного обслуговування електричної частини карєрного та гірничозбагачувального устаткування в карєрі на непостійних робочих місцях згідно договору підряду. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мали місце випадки незастосування засобів індивідуального захисту органів дихання, слуху та важких режимів експлуатації карєрних екскаваторів, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолі переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму. Рівень концентрації аерозолю фіброгенної дії в повітрі більше ніж в чотири з половиною рази перевищував граничну допустиму. Рівень концентрації аерозолю, вміст кристалічного кремніюдіоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70%, - 8,4 мг/м3 при гранично допустимій нормі до 2,0 мг/м3. Шум, еквівалентний рівень звуку в дБА, - 83 при гранично допустимому, - 80. Важкість праці відноситься до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Зазначав, що факт вини адміністрації ПАТ «ЕЛЕКТРОМАИІПРОМСЕРВІС» в отриманні ним профзахворювань, встановлено в пунктах 16, 18, 19 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання комісією. А саме порушення вимог чинного законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що виявляються в порушеннях систем вентиляції, пилоподавлення, недосконалості технології відкритого видобутку руди, незастосування засобів індивідуального захисту органів дихання, слуху. В результаті, підприємство не створило безпечні та не шкідливі умови праці, що передбачено на законодавчому рівні. Більш того, саме роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених норм. [PERSON] законодавства роботодавець на перший план повинен зважувати на пріоритетність життя і здоровя працівників у процесі виробничої діяльності підприємства. Посилався на ті обставини, що працюючи на підприємстві він не знав і не був ознайомлений з тим, що на його робочому місці було перевищення встановлених державою норм праці. В результаті за висновком медико-соціальної експертної комісії від 30 березня 2016 року йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності, - 15% з наступним оглядом 01 березня 2017 року. В результаті отриманих захворювань він щоденно змушений переносити моральні страждання та переживання. Так, медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 08 жовтня 2015 року №1358 Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено наступні професійні захворювання за діагнозом: нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху); хронічний бронхіт (пиловий); легенева недостатність першого ступеню. Лікарями йому протипоказана робота в умовах пилу, шуму, несприятливого мікроклімату, в тому числі важка фізична праця. Він змушений для підтримання свого стану здоровя постійно проходити лікування. За висновками лікарів йому рекомендовано медикаментозне лікування спеціальними лікарськими засобами; спостереження терапевта, невролога за місцем проживання; санітарно-курортне лікування в теплий період року; дотримання дієти та режиму харчування. Він хронічно відчуває болісні фізичні страждання, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах; задуху навіть при незначному фізичному навантаженні; важкість у грудній клітці; приступи кашлю з виділенням слизового харкотиння; біль у грудному та п/крижовому відділі хребта; загальну слабкість. Він змушений постійно приймати медикаменти та використовувати лікарські засоби, бо через хронічну задуху та шуму в вухах часто не має змоги займатися побутовими справами, переносити навіть незначні фізичні навантаження. Часто важкість дихання та задуха його турбує вночі. Від цього постійно відчуває не лише фізичний дискомфорт, а й моральний. Почуває себе зовсім виснаженим, бо повноцінно не має змоги виспатися, відпочити і від цього знаходиться в постійному нервовому стані. Щоденно переносить безстрокові душевні страждання. Йому необхідно багато часу для відновлення своїх колишніх сил. По причині захворювання, задухи, кашлю, зниження слуху він не має можливості вести активне життя, як раніше допомагати виконувати побутові справи по дому, оскільки в звязку з обмеженням фізичних навантажень, він не має змоги виконувати будь-яку неважку фізичну роботу, або займатися фізичними вправами. В результаті приступоподібного кашлю він відчуває постійний дискомфорт. У звязку з постійним гучним кашлем йому часто просто соромно зявлятися в публічних місцях. Він не має змоги вести нормальний спосіб життя, обмежений у виконання соціальних функцій. У нього погіршилися стосунки з членами сімї, його нинішній стан здоровя викликає зайву подразливість та неврівноваженість, що інколи призводить до дрібних суперечок. На теперішній час він розуміє, що покращення в стані здоровя не відбудеться ніколи і невідомо, що йому потрібно очікувати в майбутньому, бо з кожним днем він відчуває лише погіршення в стані здоровя. Звісно, при таких обставинах в нього змінився рівень життєвої діяльності, йому треба прикладати багато зусиль для організації свого життя. Вказував також на те, що свої моральні страждання оцінити не можливо, його здоровя та життя, як і для кожної людини є важливим та цінним, бо ніяка сума грошей не може повернути йому втрачене здоровя, не зможе зупинити його моральні страждання та переживання, втрату нормальних життєвих зв'язків, присутністю постійного страху пов'язаного з неспроможністю матеріально забезпечити себе та своїх близьких, тому він вважає справедливо визначеною сумою моральної компенсації в розмірі 100 мінімальних заробітних плат, яка станом на 01 травня 2016 року складала 1 450,00 гривень, що в результаті становить 145 000,00 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб, котра підлягає стягненню з ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС». Вважає, що це якимось чином зможе компенсувати його страждання та переживання, дасть можливість підтримувати стан його здоровя, а звідси покращить моральний стан. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та винести рішення, котрим стягнути з ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку із втратою працездатності, - 145 000,00 гривень. Позивач [PERSON] та його представник, - [PERSON] (довіреність від 04 травня 2016 року, строк дії, - до 04 травня 2017 року (а.с.33), кожен окремо надали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Присутній у судовому засіданні представник відповідача, - ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС», - [PERSON] (довіреність від 11 січня 2016 року, строк дії, до 31 грудня 2016 року (а.с.32), надала пояснення по суті справи, проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, про що надала до суду відповідні письмові заперечення, в котрих посилалася на те, що позивач працював на ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» з 25 грудня 2010 року по 10 листопада 2015 року на посаді, - електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на дільниці з ремонту гірничого устаткування на Глеюватському карєрі ВАТ «ЦГЗК». На підприємство відповідача [PERSON] з 25 грудня 2010 року було прийнято по переведенню з ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» де він працював починаючи з 21 грудня 1984 року. Отже, до моменту початку роботи позивача на ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» він вже працював більше 26 років на тій же посаді, у шкідливих умовах праці, але на ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». В позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 04 лютого 2016 року, у нього було встановлено професійне захворювання: нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху) Н90.3; хронічний (пиловий) бронхіт; легенева недостатність першого ступеню J144; супутній діагноз, - відсутній. Вказувала на те, що працюючи в ПАТ (ЗАТ) «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» в електроремонтному цеху №3 на дільниці з ремонту гірничого устаткування в Глеюватському карєрі ПАТ (ВАТ) «ЦГЗК» електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування (у карєрі) з 25 грудня 2010 року по даний час виконував роботи з ремонту, монтажу, демонтажу, випробування та технічного обслуговування електричної частини карєрного та гірничо-збагачувального устаткування в карєрі на непостійних робочих місцях згідно договору підряду. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце випадків незастосування засобів індивідуального захисту органів дихання, слуху та важких режимів експлуатації кар'єрних екскаваторів, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолі переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму. Також згідно висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 08 жовтня 2015 року №1358, підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 21 грудня 1984 року 24 грудня 2010 року, - електрослюсар з ремонту гірничого устаткування в кар'єрі ВАТ «ЦГЗК». Крім того, в [PERSON] від 04 лютого 2016 року вказано, що умови праці на робочому місці хворого відносились по важкості праці до 3-го класу 2-го ступеня шкідливості. Відповідно до Гігієнічної класифікації праці (за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу), затвердженої Головним державним лікарем СРСР 12 серпня 1986 року №4137-86, що діяла на момент встановлення професійного захворювання [PERSON], 3-й клас характерний для шкідливих і небезпечних умов і характеру праці, при яких можливий вплив небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища в значеннях, що перевищують гігієнічні нормативи, і психофізіологічних факторів трудової діяльності, що викликають функціональні зміни організму, які можуть призвести до стійкого зниження працездатності та/або порушення здоровя працюючих. При цьому, 2-й ступінь (3.2), - умови праці, що характеризуються такими рівнями шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, які здатні викликати стійкі функціональні порушення, призводять у більшості випадків до зростання виробничо-обумовленої захворюваності та появи окремих випадків професійних захворювань, що виникають після тривалої експозиції. Зазначала, що відповідно до медичного висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини №1358 від 08 жовтня 2015 року, на робочому місці електрослюсаря у карєрі, ПАТ«ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» (з грудня 2010 року по жовтень 2015 року) еквівалентний рівень шуму складав 83-89 дБА при ГДР до 80 дБА, клас шкідливості шуму, - 3.1, концентрація пилу складає 8.4 мг/м3 при ГДК до 2.0 мг/м3 впродовж понад 80% робочої зміни, клас шкідливості пилу 3.1. На робочому місці електрослюсаря у карєрі, ПАТ «ЦГЗК» (грудень 1984 по грудень 2010 року), еквівалентний рівень шуму складав 82-88 дБА при ГДР до 80 дБА, клас шкідливості шуму 3.1, концентрація пилу складала від 10.8 до 13.6 мг/м3 при ГДК до 2.0 мг/м3 впродовж понад 80% робочої зміни, клас шкідливості пилу 3.1. З урахуванням вищенаведеного, вбачається, що шкідливий вплив шуму та пилу діяв на позивача починаючи з 1984 року під час тривалої праці саме на ПАТ «ЦГЗК», а концентрація пилу на робочому місці на ПАТ «ЦГЗК» 10.8 до 13.6 мг/м3 перебільшувала рівень концентрації пилу на робочому місці на ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС», - 8.4 мг/м3, рівень шуму знаходився майже на однаковому показнику. Посилалася на ті обставини, що організація технологічних процесів та виробничого обладнання відповідача не виключає можливості контакту працівників із шкідливими виробничими факторами, і позивач погоджуючись на даний вид праці розумів всі подальші наслідки у відповідних умовах праці. [PERSON] працюючи під впливом шкідливих виробничих факторах забезпечувався засобами колективного та індивідуального захисту, а також у нього була більш тривала відпустка та інші пільги. Відповідач здійснював всі заходи передбачені ст.7 Закону України «Про охорону праці» а саме: працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством. В даному конкретному випадку, при укладенні трудового договору з [PERSON], відповідно до ст.29 КЗпП України йому було роз'яснено його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства. Тож [PERSON] свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Таким чином, позивач укладаючи трудовий договір з відповідачем свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу, його робоче місце було атестоване, він був ознайомлений з результатами атестації та розумів, що працює під впливом шкідливих виробничих факторів, однак погодився на таку роботу. Відповідач вважає, що неповинен відшкодовувати моральну шкоду, оскільки не вчиняв будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному звязку з втратою працездатності позивача та виникнення у останнього моральних страждань. Наявність шкідливих умов праці є обєктивною на деяких робочих місцях відповідача згідно законодавства України, гігієнічної класифікації праці, та вказує на відсутність причинного звязку з втратою працездатності. Крім того, вважає, що відповідно до норм діючого в Україні законодавства позивач має довести в чому полягає завдана шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно, з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір шкоди, та якими доказами він це підтверджує. Вважає, що позивач не обґрунтував та не довів розмір заподіяної шкоди. Всупереч нормам чинного законодавства розмір моральної шкоди, зазначений позивачем, не відповідає ні вимогам розумності, виваженості, ні вимогам справедливості. Також вважає, що позивачем не наведено доказів у чому проявляється глибина та тривалість моральних страждань, та які незворотні суттєві негативні зміни відбулись в його житті, та як вплинули на його душевний стан. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами свої позовні вимоги. На підставі викладеного просила у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. [PERSON] ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Судом встановлено, а також підтверджується письмовими матеріалами справи, а саме копією трудової крижки, що позивач [PERSON] (а.с.7) пропрацював на ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» з 25 грудня 2010 року по 10 листопада 2015 року на посаді, - електрослюсар черговий та з ремонту устаткування у карєрі (а.с.49, 50), з 10 листопада 2015 року переведений на іншу роботу, не повязану з впливом підвищених параметрів шкідливих виробничих факторів (а.с.8-10). Крім того, з копії трудової книжки позивача вбачається, що він продовжує працювати на підприємстві відповідача і по теперішній час. [PERSON] б/н розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04 лютого 2016 року (Форма П-4) в пункті 17 встановлено причину професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Умови праці електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування (у карєрі) за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3-го класу 2-го ступеня шкідливості, за рівнем шуму, - 3-го класу 1-го ступеня шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) у пилу від 10% до 70%, - 8,4 мг/м3 при гранично допустимій нормі до 2,0 мг/м3. Шум, еквівалентний рівень звуку в дБА, - 83 при гранично допустимому, - 80 (а.с.12-15). Акт розслідування хронічного професійного захворювання не оскаржено підприємством відповідача у встановленому законодавством порядку. [PERSON] ст.43 ч.4 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Із виписки акта огляду МСЕК серії 12ААА №016633 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 30 березня 2016 року слідує, що позивачу при первинному огляді встановлено 15% втрати професійної працездатності з 14 березня 2016 року до 01 квітня 2017 року (а.с.16). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу від 08 жовтня 2015 року №1358 Українського науково-дослідного інституту промислової медицини позивачу було встановлено наступні професійні захворювання за діагнозом: нейросенсорна приглухуватість першого ступеню (з легким зниженням слуху); хронічний бронхіт (пиловий); легенева недостатність першого ступеню (а.с.11). Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС», йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких убачається, що позивач з приводу отриманих професійних захворювань неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоровя (а.с.17, 18). На підставі досліджених доказів, суд вважає, що належним відповідачем по справі є ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС», оскільки правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди виникли в 2016 році при визначенні МСЕК позивачу первинно втрати професійної працездатності, тобто в період, коли було скасовано ст.ст.28 та 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Суд зазначає, що припинення дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у частині відшкодування відділенням Фонду моральної шкоди застрахованим не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди працівнику відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач, - ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону №717-V, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону №1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, покладено саме на роботодавців, яким в даному випадку є ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС». Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, яку йому повинен відшкодувати відповідач ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС», як власник підприємства, яке не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 04 лютого 2016 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» позивачеві шкоди здоровю, провину відповідача ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винною поведінкою відповідача ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» та настанням у позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тривалість роботи позивача на підприємстві ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» (03 роки 10 місяці в шкідливих умовах), ступінь втрати працездатності (з 15% у 2016 році первинно), тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість трудового каліцтва та професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва та профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Вирішуючи питання щодо розміру компенсації позивачу завданої йому моральної шкоди, суд також враховує відповідну практику Європейського суду з прав людини. Зокрема в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України, №42310/04, 21 квітня 2011 року, суд визнав вимогу заявників про відшкодування їм нематеріальної шкоди в розмірі 80000 євро надмірною і встановив відшкодування в розмірі 35000 євро, і лише першому заявникові, а в у справі [PERSON] проти України №45872 19 грудня 2013 року була встановлена судом компенсація нематеріальної шкоди в розмірі 4500 євро, попри те, що заявник просив 30000 євро. Щодо вимоги про стягнення з ПАТ «ЕЛЕКТРОМАШПРОМСЕРВІС» 145 000,00 гривень, то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 20 000,00 гривень, а в решті позову слід відмовити. [PERSON] ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial