Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

15.07.2014 р. представник позивача звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, посилаючись на наступне. [PERSON], будучи споживачем банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», 03.08.2013 р. на підставі платіжного доручення скористався послугою з перерахування грошової суми в розмірі 2 400 грн. з картки ПАТ КБ «ПриватБанк» на картку іншої фізичної особи й сплатив за це комісію, однак до цього часу гроші на картку отримувача не зараховані. Вважаючи, що його права як споживача були порушені, а відповідач безпідставно, без достатньої правової підстави набув його грошові кошти, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач просив стягнути з відповідача на його користь 2 400 грн., а також 400 грн. в якості не отриманої (втраченої) вигоди та судові витрати 5846 грн. 40 коп. у вигляді витрат на юридичні послуги, сплачені позивачем для відновлення своїх порушених прав. У судовому засіданні позивач і його представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити, уточнивши розмір витрат на юридичні послуги. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог просив відмовити, вказуючи, що знаходячись з позивачем у договірних відносинах, на виконання вимоги [PERSON] за платіжним дорученням від 03.08.2013 р., ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахував на зазначений ним рахунок в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 2400 грн. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заперечував проти позову, в наступні в судові засідання не з'являвся, про дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити на підставі встановлених наступних фактичних обставини і відповідних до них правовідносин. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» публічно запропонував оферту широкому та необмеженому колу осіб можливості отримання банківських послуг. Для цього опубліковані Умови та правила надання банківських послуг через систему Приват24, яка являється системою дистанційного обслуговування клієнтів, умови якої визначаються угодою про використання системи дистанційного обслуговування Приват24. [PERSON] приєднався до зазначених умов та правил шляхом акцепту, тобто відповіді (заяви) Клієнта про прийняття пропозиції розмістити у ПАТ КБ «ПриватБанк» депозит на умовах, визначених Офертою. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з [PERSON] договір (угоду) надання банківських послуг фізичній особі, за яким банк відкрив клієнту картковий рахунок з основною карткою договору № 5457 0923 0290 4945 і сумою кредитного ліміту 4000 грн. Станом на 03.08.2013 року на рахунку позивача залишок складав 2637 грн 31 коп. В цей день через комп'ютерну мережу Інтернетбанк і систему «Приват24» позивач надіслав до Центру електронних платежів ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжне доручення № Р24А666774581103182 про переказ на рахунок [NUMBER] його особистих коштів у розмірі 2400 грн. Наступного дня переказ був здійснений і з рахунку [PERSON] було списано 2400 грн. і 39 грн. 81 коп. комісійних. Зазначені обставини не оспорюються сторонами і підтверджуються також копією платіжного доручення № Р24А666774581103182 та випискою з особового рахунку [PERSON] (а.с. 2, 36-37) З відповіді ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», наданої на запит суду, вбачається, що власником картки [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 52) [PERSON] підтвердив, що саме [PERSON] він переказував 2400 грн., які на його рахунок не надходили і тому ним не отримані. На підставі вказаних обставин суд вважає, що спір між сторонами виник у зв'язку з виконанням ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжного доручення [PERSON] про переказ на картковий рахунок [PERSON], відкритий в ПАТ«Райффайзен Банк Аваль». Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, яка знаходиться у підрозділі 2 розділу 3 ЦК, предметом правового регулювання глави 83 ЦК України являються недоговірні зобов'язання. Відповідно до постанови судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка в силу припису 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України зроблений наступний висновок. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Спірні правовідносини між сторонами виникли з договору ( угоди) між ними, який не являється нікчемним і не визнаний судом недійсним. Окрім договору, вони регулюються Законами України «Про банки і банківську діяльність», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), іншими підзаконними актами, які визначають загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів в межах України, а також встановлюють відповідальність суб'єктів переказу. Переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі (пункт 1.24 статті 1 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Статтею 32 цього Закону встановлена відповідальність банку при здійсненні переказу коштів, відповідно до ч. 1 якої, Банк, що обслуговує платника, та Банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Наявність правочину (договору) між сторонами справи стосовно грошей, в тому числі їхнього переказу, свідчить про виникнення між ними зобов'язальних договірних правовідносин і тому суперечить положенням щодо безпідставності набуття на нього права, передбаченим статтею 1212 ЦК України, на яке посилається позивач та його представник. Тому правильне застосування норм матеріального права, як містяться у статтях 16 і 1212 ЦК, і процесуального права, а саме статей 4, 8,10, 11, 214 ЦПК, має своїм наслідком відмову в позові [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та витребування безпідставно набутих коштів у сумі 2400 гривень і втраченої вигоди у сумі 400 гривень. Таке рішення суду не виключає право [PERSON] захистити свої права у разі їх порушення з інших підстав. У зв'язку з відмовою у позові суд, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК, не присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed