Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

17.08.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» про стягнення боргу по заробітній платі та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, який в подальшому уточнено, зазначивши, що з 17.03.1971 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом від 12.06.2017 року позивача було звільнено за ст.38 КЗпПУ за власним бажанням. В день звільнення підприємство відповідача не провело остаточний розрахунок із позивачем. З урахуванням порушень діючого законодавства України з боку Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія», позивач просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 29757,24 грн. та середній заробіток за час затримки розрахункув розмірі 12217 грн. 92 коп. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до суду не зявився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Командитним товариством «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» з 17.03.1971 року, остання посада на підприємстві токар 5 розряду. Виходячи із розрахунку, виданого Командитним товариством «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія», з квітня 2016 року відповідач не виплачував позивачу заробітну плату. 12.06.2017 року [PERSON]М звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, про що видано наказ № 42 від 12.06.2017 року та внесено запис до трудової книжки під № 15. На день звільнення позивача, борг Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» по заробітній платі складав 29757,24 грн., що підтверджується довідкою № 665 від 27.06.2017 року. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Суд визнає бездіяльність відповідача, а саме не виплату заробітної плати, незаконною, такою що порушує конституційне право [PERSON] на своєчасне отримання винагороди за працю. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що підлягають до сплати, проводиться в день звільнення. Судом встановлено, що на час звільнення позивача відповідач не провів з ним розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року розяснив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно довідки Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» № 666 від 27.06.2017 року, середньоденна заробітна плата позивача складала 185,12 грн. Суд погоджується з позовними вимогами щодо стягнення з відповідача, у зв'язку із затримкою розрахунку, середнього заробітку позивача за весь період затримки розрахунку по день винесення судового рішення, що становить 12217,92 грн. (66 днів*185,12 грн. = 12217,92 грн.). Аналізуючи позовні вимоги з наданими доказами у сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, як законний та обґрунтований. Згідно з п.2 ч.1\~ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved