Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

16.05.2018 року [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований 06 травня 2007 року, актовий запис №06 без надання терміну на примирення, та стягнути аліменти на утримання їхніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн. на кожного з них щомісячно з моменту звернення до суду та до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ними 06.05.2007 року укладений шлюб. В шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, в сім`ї постійно виникали різні непорозуміння. Протягом тривалого періоду вони не підтримують шлюбних відносин, в них різні погляди на життя, різні характери, шлюб між ними існує лише формально. Крім цього, вказує, що оскільки відповідач не бере участі у вихованні дітей, коштів на їх утримання не надає та відмовляється їх платити та між ними на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей, а відтак вважає, що стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. відповідатиме інтересам дітей та сприятиме якнайкращому їх соціальному забезпеченню. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 30.05.2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання (а.с.18). 14.08.2019 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити її до розгляду по суті (а.с.72). Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію суду остання подала заяву, згідно з якої заявлені вимоги вони підтримують повністю, просять їх задовольнити, а справу слухати у їх відсутності (а.с.125). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів (а.с.124). Оскільки учасники справи у судовезасідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06.05.2007 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Вівсянською сільською радою Козівського району Тернопільської області (а.с.9). Як видно із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.10.2007 року, виданого Вівсянською сільською радою Козівського району Тернопільської області, [INFO] народився [PERSON] , в графі батьки вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.07.2014 року, виданого Вівсянською сільською радою Козівського району Тернопільської області, [INFO] народився [PERSON] , в графі батьки вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Встановлено, що діти перебуваєють на утриманні матері, жодних доказів участі у матеріальному забезпеченні дитини відповідачем - [PERSON] не надано. В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. При цьому, на підставі ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, задовольняючи позов в цій частині, суд вважає за необхідне покласти на відповідача судові витрати, понесені позивачем при поданні позовної заяви та заявлені позовної вимоги про розірвання шлюбу. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2, 3 ст.181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи те, що діти [PERSON] , та [PERSON] знаходяться на утриманні позивача, відповідач не надає матеріальну допомогу на їх утримання, з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, а також вищезазначених норм Сімейного кодексу України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 16.05.2018 р. та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень щомісячно на кожного з них, починаючи із дня пред`явлення цього позову та до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідно до закону. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити таке. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved