Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

15 квітня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його батько, [PERSON] , як член житлово-будівельного кооперативу «Комунаровець-10» м. Запоріжжя, отримав у користування квартиру [ADDRESS] . Пайовий внесок за вказану квартиру [PERSON] повністю сплатив у вересні 1985 року, у зв`язку із чим став її повноправним власником. Однак, своє право власності у встановленому законом порядку не зареєстрував, правовстановлюючі документи на квартиру не отримав. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається із зазначеної вище квартири. [PERSON] заповіт не залишив. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини проживав у вказаній квартирі. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину він не може, позаяк його батько своє право власності за життя не зареєстрував. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину істотно звужує повноваження позивача, як власника спадкового майна, зокрема позбавляє можливості ним розпоряджатися. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Кравченко О.В., позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до початку судового розгляду надав суду заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, ухвалити рішення на розсуд суду. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, ухвалити рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд установив таке. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Шевченківської районної Ради народних депутатів міста Запоріжжя Запорізької області 15.10.1986, актовий запис № 6057. [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом запису актів громадянського стану Виконкому Жовтневої районної Ради депутатів трудящих міста Дніпропетровська 16.01.1969, актовий запис № 196. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Комунарської районної Ради народних депутатів міста Запоріжжя Запорізької області 30.05.1982, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 30.05.1982, про що зроблено актовий запис № 302. Відповідно до довідки № 64, виданої ЖБК «Комунаровець-10» м. Запоріжжя 05.11.2008 був проведений обмін квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] - на [PERSON] і на квартиру [ADDRESS] - на [PERSON] . Відповідно до довідки № 63, виданої ЖБК «Комунаровець-10» м. Запоріжжя 05.11.2008, пай за квартиру [ADDRESS] у сумі 2787,38 рублів виплачений у вересні 1985 року. Згідно з рішенням Комунарського районного народного суду міста Запоріжжя у справі 2-417 за 1987 рік від 24.07.1987, безспірно встановлено, що [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] ще до смерті батька, [PERSON] і продовжував проживати у квартирі до служби в армії. [PERSON] прийнятий до членів ЖБК і за ним закріплена спірна квартира, як за єдиним спадкоємцем померлого батька. Згідно із довідкою № 88, виданою ОСББ «Комунаровець-10» м. Запоріжжя 10.03.2020 на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) за адресою: [ADDRESS] зареєстрованих осіб немає. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 4028 від 22.11.2008 державний нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що ним не були надані докази спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як встановлено у судовому засіданні, позивач стверджує, що його батько, [PERSON] , став власником квартири [ADDRESS] як член житлово-будівельного кооперативу, оскільки повністю сплатив за неї пайовий внесок. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» № 697-ХІІ від 07.02.1991 член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно з абз. 3 п. 3 Постанови Верховної Ради УРСР «Про введення в дію Закону УРСР «Про власність» від 26.03.1991 № 885-ХІІ положення статті 15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року (дати введення Закону в дію). Отже, з урахуванням довідки № 63 від 05.11.2008, [PERSON] набув право власності на вказану квартиру. Згідно із ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР), що був чинний на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом ст. 549 ЦК УРСР для визнання спадкоємця таким, який прийняв спадщину, йому необхідно або звернутися із заявою до державної нотаріальної контори про її прийняття протягом 6 (шести) місяців з часу відкриття спадщини, або фактично вступити в управління або володіння спадковим майном. Суд бере до уваги надане позивачем рішення Комунарського районного народного суду міста Запоріжжя, відповідно до якого суд безспірно встановив, що позивач проживав разом зі спадкодавцем у спірній квартирі на час відкриття спадщини. У вказаній квартирі позивач проживає дотепер, несе витрати з її утримання. Наведене свідчить, що [PERSON] фактично вступив у володіння і управління спадковим майном протягом установленого законом 6-ти місячного строку, що є одним із способів прийняття спадщини відповідно до ЦК УРСР. Згідно зі ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника у повному обсязі. За змістом приписів ст. 16 ЦК України захист цивільних прав шляхом визнання права власності здійснює суд. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач на підтвердження своїх вимог надав суду належні та допустимі докази прийняття ним спадщини після померлого батька. Окрім того, відсутність у позивача правовстановлюючих документів на квартиру позбавляє його можливості оформити право на спадщину в позасудовому порядку, що призвело до неспроможності розпоряджатися належним йому майном. З огляду на викладене, суд доходить висновку що право власності позивача підлягає судовому захисту шляхом його визнання. Отже, позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, що підтверджується квитанцією. Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved