Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

15.11.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишити проживати з позивачем як батьком. Свої вимоги мотивує тим, що спільне подружнє життя між ним та відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб існує формально. Ухвалою суду від 26.08.2020 позовну вимогу щодо залишення неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] проживати з позивачем як батьком залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач підтримав вимогу про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою, вказав, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з січня 2020 року, зберігати шлюб не бажає. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Герич А.Й. в судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою. Представник третьої особи без самостійних вимог Служба у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявне клопотання представника вказаного органу про розгляд справи без участі третьої особи. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 07.08.2014 виконкомом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що у книзі реєстрації шлюбів від 04.08.2014 зроблено запис №15. Прізвища після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується серії [NUMBER] . Згідно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно, відповідачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батько відмінний від позивача. Спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально, за твердженням позивача, з січня 2020 року. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням тієї обставини, що визнання позовних вимог відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача та відповідачки, а відтак суд приходить до висновку про прийняття визнання позовних вимог відповідачкою, задоволення позовних вимог позивача в частині розірвання шлюбу та ухвалення відповідного судового рішення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. З врахуванням того, що за позовну вимогу позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 768, 40 грн., а позовна вимога оплачена у сумі 768, 40 грн. про визначення місця проживання дитини залишена без розгляду за ухвалою суду від 26.08.2020, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] судовий збір у сумі 768, 40 грн.

Outcome: approved