Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

16.02.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 30.11.2007 року по 26.04.2012 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають спільну дитину доньку [PERSON] [INFO]. Відповідач вихованням доньки не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, не забезпечує необхідний медичний догляд, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини. Неповнолітня [PERSON] проживає разом з нею (позивачем), повністю знаходиться на її утриманні. Посилаючись на наведені обставини, положення ст.164 СК України, [PERSON] просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] 2008 року народження. В процесі розгляду справи позивач [PERSON] позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенню. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] Заслухавши доводи учасників процесу, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачені обов'язки батьків щодо виховання і розвитку дитини. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Такими обставинами є факти, якщо батьки : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3)жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, і питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Судом встановлено, що з 30.11.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину: доньку [PERSON] [INFO]. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.04.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітня [PERSON] мешкає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (Довідка ОСББ «Комунар-2» від 24.11.2015року). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2013 року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку. Відповідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 04.11.2015 року, наданої державним виконавцем Заводського відділу ДВС ММУЮ, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.11.2015 року складає 35669,98 грн. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, від 13.04.2016 року, Орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] 2008 року народження. Зокрема у висновку зазначали, що відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає, виписаний за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2013 року, відомості про подальшу реєстрацію відсутні. Дитина відвідує ЗОШ №39, характеризується позитивно. За інформацією навчального закладу вихованням дитини займається мати. Батько усунувся від виховання та утримання дитини, має заборгованість по сплаті аліментів. В службі у справах дітей адміністрації Заводського району проведено бесіду з дитиною, яка повідомила, що має «двох тат» (рідного тата та чоловіка матері), але з «татом [PERSON]» не спілкується, він їй не телефонує, не вітає зі святами, не цікавиться її життям, здоров'ям, навчанням. Дитина комфортно почуває себе у родині матері, як родину сприймає себе, маму, вітчима, за рідним батьком не сумує, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Викладені обставини свідчать про свідоме ухилення відповідача від виховання, утримання неповнолітньої доньки [PERSON], та небажання виконувати свої батьківські обов'язки. Таким чином, суд вважає за доцільне з метою захисту прав та інтересів [PERSON] позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON].

Outcome: approved