Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

16.10.2019 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про стягнення витрат на поховання та після уточнення вимог просила стягнути в рівних частинах по 7260 грн з кожного та судові витрати. Вимоги обґрунтовано тим, що позивач як донька померлої [INFO] [PERSON] , яка з 29.05.1998р. перебувала у шлюбі з [PERSON] , протягом тривалого часу проживала з [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] і всі питання, пов`язані з організацією та оплатою послуг з його поховання на загальну суму 29040 грн, понесла позивач, яка не є його спадкоємцем. Після смерті спадкодавця [PERSON] , спадкоємцями якого за законом є [PERSON] і [PERSON] , а також спадкоємцями за заповітом [PERSON] і [PERSON] були подані заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, до спадкоємців за заповітом у позивача відсутні вимоги. А тому з урахуванням того, що державну допомогу у зв`язку зі смертю [PERSON] не отримувала, враховуючи викладені обставин, позивач просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] по 7260, грн з кожного. Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 06.12.2019р. відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 07.02.2020р. на адресу суду надійшов відзив [PERSON] , в якому він вказав, що померлий [PERSON] був рідним братом відповідачів-спадкоємців за законом, а треті особи: [PERSON] та [PERSON] це спадкоємці за заповітом, які є дітьми позивача. На час подачі зазначеної позовної заяви спадкоємці за заповітом отримали у спадок нерухоме майно, а саме: [PERSON] згідно заповіту від 10.07.2015 року, що внесений до Спадкового реєстру за № 4-444, отримала у спадок житловий будинок, загальною площею 54,1 кв.м. з відповідними господарчими спорудами та земельну площею 0,201 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] .; [PERSON] згідно заповіту від 10.07.2015 року, що внесений до спадкового реєстру за № 4-443, отримав у спадок 1/2 частку домоволодіння загальною площею 336,4 кв.м., житловою площею 200,2 кв.м з відповідними частинами надвірних л за адресою: [ADDRESS] . За позивачкою по справі [PERSON] , згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23.01.2020 року по справі №523/7097/19, визнано право власності на 1/4 частини транспортних засобів: Mitsubishi Pagero 3.2, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску; ВАЗ 2121, ; реєстраційний номер [NUMBER] , 1986 року випуску; ВАЗ 21213, реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску .Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] успадкували після [PERSON] 3/4 частки зазначених транспортних засобів в рівних долях. Також вказував на те, що у витратах на поховання брали участь усі родичі, а не тільки позивач. [PERSON] за особисті кошти купував вінки для траурної процесії та покладання на могилу від сім`ї, рідної сестри та дітей, в кількості 7 (семи) штук на загальну суму 2400,00 грн. та займався питанням доставки покійного в морг та назад до місця його мешкання за адресою: [ADDRESS] , також надавав [PERSON] особисті грошові кошти на поховання. Також [PERSON] вказував на свою незгоду з розміром витрат на поховання в сумі 29040,00 грн, оскільки вони не відповідають розміру фактично отриманих послуг, є незрозумілими та нерозумними і завищеними. [PERSON] вважав, що реальні витрати на поховання дорівнюють середній вартості одного поховання ритуальними службами в Одеській області, що складає 8763,00 грн. Крім того, вважав, що позивачем не надано належним чином оформлених первинних документів(платіжного доручення, розрахункового чеку, розрахункової квитанції, виписки з карткового рахунку, квитанції до прибуткового касового ордеру тощо), а наданий позивачем рахунок-фактура має лише інформаційний характер та викликає сумніви у його достовірності, а тому на думку [PERSON] розмір відшкодування який може бути стягнуто з відповідача, з урахуванням кількості спадкоємців, складає 2190,75 грн.(8763/4). В доповненні до відзиву, яке надійшло до суду 24.02.2020р. [PERSON] зазначив, що на час подання відзиву на позовну заяву не була отримана відповідь на адвокатський запит від 03.02.2020 року до Головного управління ПФУ в Одеській області щодо розміру державної допомоги на поховання [PERSON] , та осіб, які отримали зазначену державну допомогу. Так, листом №104/02-21 від 07.02.2020 р. Суворовський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) повідомив, що за виплатою допомоги на поховання за померлого [PERSON] , який помер [INFO] , звернулася [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] від 05.12.2018 року їй виплачено допомогу на поховання у сумі 2971,88 грн, а отже позивач намагалась ввести суд в оману, вказуючи про не отримання державної допомоги на поховання. Отже, до стягнення з відповідача може бути пред`явлена сума в розмірі 1447,78 грн ((8763-2971,88)/4). У відповіді на відзив, що надійшла до суду 26.02.2020 р. позивач не погоджується з логікою відповідача щодо розумності чи розміру здійснених витрат на поховання, оскільки розмір витрат має визначатись виходячи саме із їх фактичної вартості, а не із середньо-статистичної вартості по регіону. Враховуючи той факт, що позивачем не здійснювались, як наслідок і не заявлялись до відшкодування, виграти, відшкодування яких прямо не передбачено законом (наприклад витрати з організації поминального обіду після безпосереднього поховання), то позивач вважає, що нею дотримано критерій розумності при визначенні розміру витрат па поховання, що підлягають відшкодуванню спадкоємцями. А щодо недопустимості рахунку фактури в якості доказу та не відповідність вимогам первинного документа, встановленого законом «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», наголосила, що предметом доказування є факт здійснення витрат та їх розмір, а не правильність ведення бухгалтерського обліку суб`єктом господарювання, який надавав ритуальні послуги. У запереченні на відповідь на відзив, яке надійшло до суду 25.02.2021р., [PERSON] зазначає, що позивач у своєї відповіді на відзив розуміє позицію відповідача тільки як незгоду з розміром цих витрат. Обґрунтовуючи свою позицію позивач зазначає, що розмір витрат має визначатись із фактичної вартості цих витрат, що не відповідає дійсності, бо позиція відповідача полягає в тому, що позивач як того вимагають ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України, не надав жодних доказів, що саме така кількість послуг була необхідна, та не довів, що він дійсно отримав зазначені в рахунку - фактурі № б/н від 21.11.2018 року, та в копії квитанції до прибуткового касового ордеру від 12.07.2019р. необхідні господарські послуги, та сплатив за їх надання зазначену ним грошову суму, а надані бухгалтерські документи не відповідають ознакам первинних документів, та викликають обґрунтовані сумніви у їх достовірності. Позивач та її представник [PERSON] в засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив та уточненому позові. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти розміру заявлених вимог, тому що, на їх думку, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на поховання [PERSON] в розмірі 29040 грн., просили прийняти до уваги, що такі витрати повинні бути розумними щодо їх розміру та необхідності здійснення, а також принцип дольової пропорційності, а тому вважали, що розмір відшкодування витрат на поховання з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , має бути визначений виходячи з середньої вартості одного поховання ритуальними службами Одеської області в період 2018 року, та складати 1447,78 грн. Крім того, розмір правничої допомоги вважали також необгрунтованим, тому просили відмовити у стягненні таких витрат. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи є заява відповідачки [PERSON] про слухання справи за її відсутності, в якій вона не визнала позовні вимоги в повному обсязі, вказуючи на те, що теж несла витрати на поховання. Третя особа [PERSON] підтримала позов. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 20.11.2018р. складено відповідний актовий запис №12033 (а.с.139). Згідно рахунку-фактури №б/н від 21.11.2018р. замовником надання ритуальних послуг щодо поховання [PERSON] була [PERSON] , виконавець: ФОП Чечельницький А, [NUMBER] , загальна сума до сплати 25540,00 грн., в якому зазначено, що 25540,00 грн сплачено (т.1 а.с.12). Як зазначено в квитанції до прибуткового касового ордера від 12.08.2019р., [PERSON] сплатила 3500,00 грн за бальзамування [PERSON] ФОП [PERSON] (а.с.13) Як зазначено в листі Суворовського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області від 27.02.2020р. №104/02-21, за виплатою допомоги на поховання за померлого [PERSON] , який помер [INFO] , звернулася [PERSON] [INFO] , якій виплачено допомогу на поховання у сумі 2971,88 грн(т.1 а.с.65) Як вбачається з копії спадкової справи №19/2018, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. (т.1 а.с.136-300), спадкоємцями\~\~ [PERSON] , який помер [INFO] що проживав за адресою: [ADDRESS] , були: 1. [PERSON] , [INFO] як спадкоємець за заповітом, посвідченим Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 10.07.2015р. за реєстровим номером 4-444, на житловий будинок з відповідними надвірними господарчими спорудами та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (т.1 ас.с.187), свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17.07.2019р., зареєстровано в реєстрі за №62, (т.1 а.с.262). 2. [PERSON] , [INFO] , як спадкоємець за заповітом, посвідченим Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 10.07.2015р. за реєстровим номером 4-444 на Ѕ частку домоволодіння з відповідними частинами надвірних господарських споруд за адресою: [ADDRESS] (т.1 ас.с.185, 210), свідоцтво про право на спадщину номер у спадковому реєстрі :64433566 (т.1, а.с.230, 264) 3. [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] - сестра померлого, яка проживає за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.200), як спадкоємець за законом на 3/8 частини транспортного засобу марки Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер [NUMBER] , 3/8 частини транспортного засобу марки ВАЗ2121, реєстраційний номер [NUMBER] , 3/8 частини транспортного засобу марки ВАЗ21213, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.03.2020р., зареєстровано в реєстрі за №70 (т.1 а.с.290) 4. [PERSON] -рідний брат померлого, як спадкоємець за законом на 3/8 частини транспортного засобу марки Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер [NUMBER] , 3/8 частини транспортного засобу марки ВАЗ2121, реєстраційний номер [NUMBER] , 3/8 частини транспортного засобу марки ВАЗ21213, реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.03.2020р., зареєстровано в реєстрі за №70 (т.1 а.с.290) Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. На підтвердження заявлених вимог позивач надала суду: рахунок-фактуру №б/н від 21.11.2018р. на суму 25540 грн; квитанції до прибуткового касового ордера від 12.08.2019р.. Згідно документів, наданих позивачем вбачається, що на поховання нею було витрачено 25540,00 грн. Слід зазначити, що суд приймає рахунок-фактуру №б/н від 21.11.2018р. на суму 25540 грн у якості допустимого доказу, так як відповідач у судовому засіданні визнав факт здійснення витрат на поховання позивачем. Разом з тим, твердження представника відповідача щодо того, що надана рахунок-фактура не може бути доказом сплати вказаної суми, суд не приймає до уваги, так як дата у вказаному документі співпадає з датою смерті [PERSON] , однак має бути зменшена на суму виплаченої допомогу на поховання у розмірі 2971,88 грн. Не приймається судом в якості належного доказу квитанція до прибуткового касового ордеру від 12.08.2019р. на суму 3500 грн., оскільки вона може підтверджувати сплату коштів 12.08.2019р., тобто майже через 9 місяців після смерті [PERSON] 20.11.2018р. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу»визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші). Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Вказані витрати відшкодовуються до виплати боргів кредиторам спадкодавця за рахунок спадщини і в межах вартості спадкового майна, яке перейшло до кожного із спадкоємців. Вимоги про відшкодування зазначених витрат здійснюються після подання заяви заінтересованими особами. Витрати компенсуються за рахунок грошових коштів, що входять до складу спадщини. В пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Відповідно до ч. 1ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial