Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

15 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого посилається на те, що він зареєстрований у квартирі комунальної форми власності, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрована та проживає його мати [PERSON] , що є відповідачем у справі, а також проживає без реєстрації її чоловік [PERSON] . У зазначеній квартирі він проживав з дитинства, іншого житла не має, після закінчення навчання у 2000 році він почав працювати та винаймав тимчасове житло для того, щоб не утрудняти матір з вітчимом, але у 2009 році відповідач визнала його таким, що втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням. 29 січня 2015 року його було мобілізовано на військову службу в зоні АТО. 04 квітня 2015 року він був демобілізований та повернувся до спірної квартири, у якій за згодою відповідача був повторно зареєстрований 31 травня 2016 року. Зазначив, що відповідач фактично оформила та користується його пільгами, як учасника бойових дій зі сплати комунальних платежів. Додав, що з 19 грудня 2017 року він перебуває на обліку для отримання житла в першочерговій черзі за № 837, з 16 березня 2017 року по 16 березня 2018\~року він проходив військову службу за контрактом. Після чого певний час працював у м. Києві на будівництві, де проживав у тимчасовому житлі. 10 січня 2021 року він повернувся до м. Запоріжжя, але відповідач не пустила його до спірного житлового приміщення з посиланням на відсутність місця для проживання. У зв`язку з чим, він звернувся до суду із цим позовом та просить усунути йому перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення до неї та зобов`язати відповідача надати йому доступ до квартири і не чинити перешкоди у її користуванні, вирішивши при цьому питання стосовно судових витрат. 14 квітня 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого посилаються на те, що [PERSON] є основним наймачем житлового приміщення квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та з 2016 року [PERSON] , що є відповідачем. Фактично у зазначеній квартирі мешкають: [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Позивачі зазначили, що [PERSON] фактично з 2004 року у квартирі не мешкає, особистих речей в ній не має та не приймає участі в її утриманні. Пояснили, що відповідач мав залежність від наркотичних засобів, постійно виносив речі із квартири та продавав їх, останній мав судимості. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2009 року, ухваленим заочно у цивільній справі № 2-4588/2009, [PERSON] , було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Про наявність цього рішення суду відповідачеві було достеменно відомо, однак він не виявляв жодного інтересу для проживання та реєстрації у ній. До 2015\~році позивачі допомагали відповідачеві (надавали кошти, годували тощо), а починаючи з 2015 року відповідача було мобілізовано в зону АТО де він перебував протягом року. Після повернення у 2016 році [PERSON] проходив службу у військовій частині. На весні 2016 року відповідач попросив основного квартиронаймача дозволу на реєстрацію у спірному житловому приміщенні та починаючи з 31 травня 2016 року останній є зареєстрованим у цьому приміщенні. Однак, фактично весь період часу, починаючи з 2004 року і до сьогодні [PERSON] у квартирі не проживає, власних речей не має і не несе витрат на її утримання У зв`язку з чим позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] і вирішити питання стосовно судових витрат. 19 квітня 2021 року [PERSON] та [PERSON] подали суду відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому посилались на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві та додатково зазначили про те, що [PERSON] не надає доказів того, що йому чинять перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, наголошували, що останній без поважних причин та понад установлені чинним законодавством строки не проживає у спірному житловому приміщенні, а тому просили відмовити [PERSON] , у задоволенні його позовних вимог (а.с. 68-71). 26 квітня 2021 року [PERSON] подав суду відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] та [PERSON] , а також відповідь на відзив на позовну заяву у яких посилався на поважність причин його тимчасової відсутності у спірному житловому приміщенні про які він зазначив у позовній заяві, а тому просив відхилити доводи [PERSON] та [PERSON] , первісний позов задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову належить відмовити (а.с. 124-126, 127-128). 05 травня 2021 року [PERSON] та [PERSON] подали суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, у якому посилались на відсутність поданих [PERSON] , доказів поважності причин його відсутності у спірному житловому приміщенні понад шість місяців, як і не надано доказів чинення йому перешкод у користуванні житлом, а тому просили відхилити доводи [PERSON] (а.с. 135-138). Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі. Цією ухвалою суду було частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.\~15-16). Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року постановлено про прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви [PERSON] та [PERSON] , об`єднавши його в одне провадження з первісним позовом (а.с.\~51-52). У судовому засіданні ухвалою суду від 20 травня 2021 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті (а.с. 139-140). У судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат Колеснікова Т. А. вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Шумський\~І.\~В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісних позовних вимог, з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві, оскільки [PERSON] без поважних причин тривалий строк не проживає у спірному житловому приміщенні, особистих речей у ньому не має і не несе витрат на його утримання, а тому вважали, що зустрічний позов підлягає задоволенню. Допитана у судовому засіданні 15 червня 2021 року свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає за сусідством з [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , додала, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , однак тривалий час не проживає. Допитаний у судовому засіданні 15 червня 2021 року свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком [PERSON] з якою проживає без реєстрації у квартирі [ADDRESS] . Додав, що [PERSON] , починаючи з 2004 року у спірному житловому приміщенні не проживає, особистих речей у ньому не має, останнє не утримує. Зазначив, що у 2016 році [PERSON] було прописано у спірному житловому приміщенні виключно на його прохання, пов`язане з необхідністю оформлення соціальних пільг в частині безоплатного отримання житла, однак він так і не проживав у спірній квартирі і наразі не проживає. Суд, вислухавши вступне слово і пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що спір виник з приводу права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , яка не є приватизованою. [PERSON] , [INFO] , є основним квартиронаймачем та зареєстрована у цьому приміщенні з 12\~червня 1986 року (а.с. 14, 35-39, 45); [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у цьому приміщенні 21 травня 2005 року; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у цьому приміщенні 31 травня 2016 року. Установлено, що з\~\~2004 року [PERSON] , (позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним)\~\~у\~\~зазначеній квартирі не проживає, обов`язків, що випливають з договору найму житлового приміщення не виконує, з приводу порушення його права на користування житлом або чинення перешкод до звернення з цим позовом до суду до компетентних органів не звертався, що не спростовано під час судового розгляду ним та його представником й підтверджується\~\~поясненнями позивача, його представника,\~\~показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , й не спростовані іншими свідками та письмовими доказами. Зазначені обставини фактично свідчать про відсутність з 2004\~року наміру [PERSON] користуватися вказаним житлом, на це вказують і інші обставини, а саме відсутність у спірній квартирі особистих речей та документів [PERSON] та не сплата останнім комунальних платежів. Разом з тим, [PERSON] та його представником визначено\~\~ наступні,\~\~ як на їх думку,\~поважні причини не проживання позивача у спірній квартирі, як то: - з 2000\~року щоб не утрудняти матір з вітчимом; - у період з 16 березня 2017 року по 16 березня 2018 року проходження військової служби за контрактом; з 2018\~року до січня 2021 року робота у м. Києві на будівництві. Відповідно до\~ст. 72 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК), визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Питання визнання особи такою, що втратила право на жиле приміщення, вирішується виключно в судовому порядку, відповідно до\~ст. 71 ЖК. На стороні позивача можуть виступати наймач, члени його сім`ї', в тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом як за тимчасово відсутніми, або ті, що отримали броню (ст. 73 75\~ЖК). Особи, які користуються жилою площею тимчасово, тобто не мають самостійного права на нього (піднаймачі, тимчасові мешканці), не мають права на пред`явлення такого позову. Якщо члени сім`ї заперечують проти вселення особи, відсутньої строком до 6 місяців, така особа може подати зустрічну позовну заяву про визнання за нею права на жиле приміщення і вселення. При цьому, якщо особа була відсутня понад 6 місяців, вона\~повинна довести наявність однієї з обставин, перелічених в ст.\~71\~ЖК. Відповідно до\~ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разу спору - судом. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~5,\~ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦПК\~України \~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст.\~43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, ураховуючи, що більш як шість місяців тому, а саме у період з 2004\~року по 2009 рік, у період з 2009 року по 31 травня 2016 року, а також у період з 31 травня 2016 року і по день звернення до суду із цим позовом, позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом, [PERSON] добровільно залишив\~\~жиле приміщення - квартиру [ADDRESS] , та фактично, починаючи із цього період без поважних причин у квартирі не проживає, а тому на підставі наданих сторонами доказів та відповідно до ст. ст.\~71,\~72 ЖК, суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, у зв`язку з чим вимоги за зустрічним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності [PERSON] у спірному житловому приміщенні, останнім не доведено наявність однієї з обставин, перелічених в ст. 71\~ЖК, сам факт не проживання у спірній квартирі у період з 2004\~року по 2009 рік, з 2009 року по 31 травня 2016\~року, а також у період з 31 травня 2016\~року і по день звернення до суду із цим позовом [PERSON] не оспорює, як і не встановлено обставин, які б свідчили про чинення йому перешкод у користуванні житловим приміщенням, а тому суд не вбачає підстав для задоволення\~позову [PERSON] про\~\~усунення перешкод\~\~у користуванні квартирою та вселення, його вимоги не обґрунтовані та не доведені жодним належним та допустимим доказами, судом не встановлено наявність перешкод\~\~ у користуванні спірним майном, а тому у задоволенні первісного позову належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved