overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

16 квітня 2018 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області звернувся представник позивача з вищевказаною позовною заявою в якій вказав, що 09 січня 2014 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобов'язання по кредитному договору не виконує. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 50763.53 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позовну заяву підтримує та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином отримав позов та матеріали до нього, з позовом погоджується . Дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 09 січня 2014 року відповідач [PERSON], [INFO] (код [NUMBER]) отримав кредит у сумі 2100.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов'язання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобов'язання по кредитному договору не виконує. Станом на 28 лютого 2018 року сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором складає: - заборгованість за кредитом - 3709.62 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 42019.50 грн.; -заборгованість за пенею та комісією - 2140,91 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн.-штраф (фіксована частина); -2393,50 грн.- штраф (процентна складова). А всього сума заборгованості по вищевказаному кредитному договору становить 50763.53 грн. Розрахунок заборгованості по кредитному договору судом перевірений та складений вірно. В зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 1762 грн., а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

16 квітня 2018 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області звернувся представник позивача з вищевказаною позовною заявою в якій вказав, що 22 серпня 2013 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у сумі 300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконує. В звязку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 50\~452.93 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не зявився, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позовну заяву підтримує та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином отримав позов та матеріали до нього, з позовом погоджується. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах,\~ встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 22 серпня 2013 року відповідач [PERSON], [INFO] (код [NUMBER]) отримав кредит у сумі 300.00 гривень\~зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконує. Станом на 31 березня 2018 року сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором складає 50452.92 грн.: - заборгованість за кредитом 256.24 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 42\~219.45 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 5098.53 грн.; -а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина). -2378.71грн. штраф (процентна складова). А всього сума заборгованості по вищевказаному кредитному договору становить 50\~452.93 грн. Розрахунок заборгованості по кредитному договору судом перевірений та складений вірно. В звязку з вищевикладеним суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 1762 грн., а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

16 квітня 2018 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.04.2018р. [PERSON], був госпіталізований до психіатричного стаціонару. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не створює небезпеку для себе та оточуючих, не є безпорадним і може самостійно задовольняти основні життєві потреби, а наявність у нього психічного захворювання не є підставою для його примусової госпіталізації. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

16 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 20 квітня 2002 року, Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу мають двох неповнолітнх дітей: донька - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між ними припинені. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння щодо ведення господарства та сімейних відносин, відсутність довіри. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, через що між ними постійно виникають сварки, свідками яких нерідко стають їхні діти, що впливає на їх психічний стан та кожного разу спричиняє позивачу та його дітям душевні страждання. Проживають окремо, спільного господарства не ведеться, спільного майна не мають. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, до суду надав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує повністю. В підготовчому судовому засідання 05.06.2018 року відповідач [PERSON] позов визнала повністю. В судові засідання 26.06.2018 року відповідач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, що підтверджується її розпискою від 05.06.2018 року, 20.09.2018 року - не з'явилася, була повідомлена належним, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення повістки від 03.08.2018 року. Про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали 20 квітня 2002 року, про, що свідчить актовий запис № 2, зареєстрований Широколанівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. - 6). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, внаслідок чого між ними часто виникали сварки, в їх сім`ї склався несприятливий психологічний клімат. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, а тому є підстави для задоволення позову. В судовому засіданні судом не встановлено між сторонами спору щодо спільно нажитого майна, шлюб сторони розривають вдруге. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

16 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON]\~ про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з квітня 2018 року і до повноліття дитини. В ході розгляду справи уточнила позовні вимоги, просила стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Ухвалою судді від 03.05.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 03.06.2018 року. В підготовче судове засідання позивач не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю, просить позов задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьком записаний відповідач [PERSON] Дитина знаходиться на утриманні матері, а відповідач матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку своєчасно не надає. При визначенні розміру аліментів, суд враховує розмір встановленого законодавством прожиткового мінімуму, стан здоров'я і матеріальне становище сторін, дітей, які знаходиться на утриманні матері, матеріальне становище платника аліментів, який інших дітей на утриманні не має, будь-які стягнення за виконавчими листами з нього не провадяться, не працює та не має постійного та регулярного заробітку. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з позиції сторін, та визнання розміру аліментів відповідачем, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісяця, і такий розмір аліментів на дитину забезпечить можливість подальшого утримання, та не ускладнить матеріальний стан відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

16 квітня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що з 13.11.2013 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося внаслідок протилежних поглядів на шлюб та сімю. На даний момент шлюбні відносини між подружжям фактично припинено, проживають окремо. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просив його розірвати. Позивач [PERSON] до підготовчого судового засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] також до підготовчого судового засідання не прибула, надавши заяву про визнання нею предявленого позову у повному обсязі. Просила вирішувати справу у її відсутність. Після розірвання шлюбу просила присвоїти їй дошлюбне прізвище «Ронжина» Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Червоноградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області від 13 листопада 2013 року, актовий запис № 341. У шлюбі мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, а також майнового характеру, станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, зважаючи на визнання предявленого позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, ухвалою суду від 25 квітня 2018 року позивача [PERSON] було звільнено від сплати судового збору за подання позову, у звязку із чим у відповідності до положень ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 352,40 гривень. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

16 квітня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з відповідачкою з 14 листопада 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки між ними припинені з початку 2018 року через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Просив позов задовольнити, шлюб розірвати. В підготовче судове засідання позивач не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив шлюб розірвати. В підготовче судове засідання відповідачка до судового засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження серії 1-НО №213393, виданого 14 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, [PERSON] та [PERSON] 14 листопада 2003 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 387. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишити без змін «Чаус».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

16 квітня 2018 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений 19.06.2009 року, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 237. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2012 року. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з Свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 173683 від 19.06.2009 року, 19.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Федотова) О.М. зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 237. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї неможливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити це прізвище після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що позивач просить залишити їй прізвище «Воробйова», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 704,80 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved