Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

15 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати договір про надання послуг, укладений між сторонами 15 травня 2015 року та стягнути з відповідача кошти в сумі 3200 грн. Обгрунтовано позов тим, що позивач уклала з відповідачем договір про виготовлення, доставку та встановлення металопластикових конструкцій та сплатила відповідачу авансовий платіж в сумі 3200 грн., проте відповідач жодних дій по виконанню умов договору не вчинив. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Крім того, повістку про виклик до суду відповідачу намагався вручити судовий розпорядник, проте відповідач категорично відмовився її отримати, про що складено акт. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні встановлено, що 15 травня 2015 року між сторонами було укладено договір про виготовлення, доставку та установку металопластикових конструкцій (а/с 2). Згідно положень договору відповідач забовязався виготовити, доставити та установити металопластикові конструкції в квартирі позивача. Вартість вказаних послуг сторони визначили в сумі 4302 грн. Згідно п. 3.1. договору 3200 грн. були сплачені позивачем відповідачу 15 травня 2015 року, як авансовий платіж, а решту коштів в сумі 1100 грн., позивач зобовязалася сплатити відповідачу в момент доставки металопластикових конструкцій (а/с 5). Згідно п. 3.2 договору виконавець зобовязався виготовити та доставити конструкції протягом 31 робочого дня після сплати замовником авансового платежу. Крім того, згідно висновку про результати перевірки по заяві [PERSON] від 21 липня 2015 року, затвердженого начальником ЧМВС України в Чернігівській області 23 липня 2015 року, в ході перевірки при бесіді з [PERSON], останній повідомив, що дійсно його працівники уклали договір 15 травня 2015 року з [PERSON] на установку металопластикового вікна, при цьому у останньої взяли гроші у сумі 3200 грн., але у звязку із форс-мажорними обставинами, виникли затримки по виготовленню вікон, [PERSON] зобовязався установити вікно заявниці 07 серпня 2015 року (а/с 4). Матеріалами справи підтверджується сплата позивачем 3200 грн. на виконання умов п. 3.1 договору, проте на час розгляду справи відповідачем умови договору не виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Оскільки відповідач умови договору не виконав, не повернув позивачу кошти, сплачені в якості авансового платежу, внесеного позивачем на виконання умов договору, а тому заявлені позивачем вимоги про розірвання договору, стягнення з відповідача сплачених на виконання умов договору коштів підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved