Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

16.06.2014 року [PERSON], яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача - Управління Державної міграціної служби України у м. Луцьку про визнання зняття з реєстрації місця проживання недійсною. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 03.09.2000 року по 24.04.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] З 2000 року сторони проживали в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира не була приватизована, квартиронаймачем згідно ордера являвся [PERSON] З 02.03.2001 року за згодою наймача [PERSON] та усіх членів його сім'ї [PERSON] та [PERSON] позивач зареєстрована в спірній квартирі. Від спільного подружнього життя у сторін народилось двоє дітей син - [PERSON], [INFO], та дочка - [PERSON], [INFO], які також були зареєстровані та проживали в вищевказаній квартирі. З 2007 року [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Перед приватизацію на прохання відповідачів позивач разом з дітьми 28.03.2011 року знялась з реєстрації. У 2011 році вищевказана квартира була приватизована на трьох осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Після приватизації спірної квартири позивач разом з дітьми продовжувала в ній проживати, проте [PERSON] повідомила про продаж даної квартири. Позивач вказує, що вона разом з дітьми мала всі законні підстави стати співвласниками даної квартири, проте внаслідок обману відповідачів, які змусили її знятися з реєстрації перед приватизацією, позбавлена права на приватизацію. Просить суд визнати зняття з реєстрації місця проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яке відбулось 28.09.2011 року за адресою: [ADDRESS] недійсною. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовну заяву, з підстав в ній зазначених. Просила суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача - Управління Державної міграціної служби України у м. Луцьку [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи вбачається, що з 03.09.2000 року по 24.04.2014 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається з свідоцтв про народження від спільного подружнього життя у сторін народилось двоє дітей син - [PERSON], [INFO], та дочка - [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8). Судом встановлено, що з 02.03.2001 року [PERSON] була зареєстрована в спірній квартирі. Згідно п. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до п. 2 ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 01.12.2011 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] (а. с. ). З договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру від 03.07.2013 року вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 1/3 частині спірної квартири (а.с. ). В судовому засіданні з пояснень сторін та свідка [PERSON] встановлено, що за час проживання [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі виникла велика сума заборгованості за комунальні послуги. 03.07.2014 року [PERSON], [PERSON] на підставі договору дарування подарували [PERSON] квартиру [ADDRESS]. (а.с. ) Згідно заяви від 27.09.2011 року [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] з 28.09.2011 року зняті з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Згоду на зняття з реєстрації надав [PERSON], який був присутній при цьому (а.с. ). З 11.10.2011 року [PERSON] разом з дітьми зареєстрована в [ADDRESS], за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані з реєстрацією та зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, враховуючи, що зняття з реєстрації місця проживання позивача та її неповнолітніх дітей здійснювалось на підставі заяви останньої, підстав для визнання зняття з реєстрації місця проживання недійсною суд не вбачає. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Будь - яких належних та допустимих доказів того, що відповідачі змусили позивача знятись з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], [PERSON] суду не надала. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги позивача фактично стосуються законності приватизації квартири, проте позовні вимоги про визнання приватизації незаконною не були заявлені. Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed