Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

15 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що на праві спільної часткової власності її матері [PERSON] , батьку [PERSON] та брату [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 жовтня 1996 року Меліоративною селищною радою на підставі розпорядження (наказу) від 28 жовтня 1996 року № 66, зареєстрованого 29 жовтня 1996 року в Новомосковському БТІ за № 568-3 належить квартира [ADDRESS] . Частка кожного співвласника у праві спільної часткової власності складає по 1/3. [INFO] помер її рідний брат [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . За життя її брат [PERSON] заповіту не залишив. У встановлений законом строк вона, [PERSON] звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] . Окрім неї до нотаріальної контори також звернулися відповідачі [PERSON] і [PERSON] (батьки померлого), які відмовилася від прийняття спадщини на належну їм частку у спадщині за законом на користь доньки, тобто позивача [PERSON] . Позивач вказує на те, що вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Проте, відповіддю державного нотаріуса Крутько Л.П.від 12 лютого 2021 року за вих. № 214/02-14 їйбуло відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , оскільки наявні розбіжності в даті видачі свідоцтва про право власності на квартиру, а саме: в довідці КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 08.02.2021 року за вих. № 20131/21 дата видачі свідоцтва вказана 29.10.1996 року, в той час як в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 244038501 від 11.02.2021 року право власності на квартиру зареєстровано на підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло від 29.10.2006 року, виданого Меліоративною селищною радою. Дублікат видано 16.11.2017 року КП «Новомосковське МБТІ» ДОР». В зв`язку з наведеним, в позовній заяві позивач [PERSON] просила суд: - визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 26 березня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31 травня 2021 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи - Новомосковську районну державну нотаріальну контору Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Представник позивача Демчик О.Л. в підготовче судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, в підготовче засідання не з`явилися, в той же час звернулися до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність, вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі. У відповідності до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв`язку з тим, що відповідач визнала позов, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 жовтня 1996 року Меліоративною селищною радою на підставі розпорядження (наказу) від 28 жовтня 1996 року № 66, зареєстрованого 29 жовтня 1996 року в Новомосковському БТІ за № 568-3 належить квартира [ADDRESS] . Частка кожного із співвласників у праві спільної часткової власності складає по 1/3, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.11.2017 року Комунальним підприємством «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради». Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 15 червня 2005 року, трьохкімнатна квартира [ADDRESS] складається з: 1-а кімната площею 11,6 кв.м., 2-а кімната площею 17,4 кв.м., 3-я кімната площею 14,6 кв.м., кухні площею 5,6 кв.м., вбиральні площею 0,9 кв.м., ванної кімнати площею 1,9 кв.м., коридору площею 9,6 кв.м. та балкону (тераси) площею 0,9 кв.м. Встановлено, що [INFO] у віці 38 років помер [PERSON] , про що 16 жовтня 2019 року Виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 278, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 жовтня 2019 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишив, що підтверджується довідкою Меліоративнівського старостинського округу Новомосковського району Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року. На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Меліоративнівського старостинського округу Новомосковського району Дніпропетровської області від 02 лютого 2021 року за вих. № 73. Спадкова справа № 288/2019 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведена 03 грудня 2019 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, номер у спадковому реєстрі 65162854, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58575575 від 03 грудня 2019 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 65869047 від 04 серпня 2021 року. Так, з матеріалів спадкової справи № 288/2019 вбачається, що у встановлений\~ст. 1270 ЦК України\~строк із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] звернулася позивач [PERSON] (сестра померлого). Окрім неї до нотаріальної контори також звернулися відповідачі [PERSON] і [PERSON] (батьки померлого), які відмовилася від прийняття спадщини на належну їм частку у спадщині за законом на користь доньки, тобто позивача [PERSON] . Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] і спадкоємцем, тобто позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 21 квітня 1981 року, свідоцтвом про народження позивача [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу позивача [PERSON] серії [NUMBER] від 27 квітня 1996 року. Встановлено, що позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом серії НОЕ № 613395 від 23 квітня 2020 року за реєстровим № 362 на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 65869047 від 04 серпня 2021 року. Проте, відповіддю державного нотаріуса Крутько Л.П. від 12 лютого 2021 року за вих. № 214/02-14 позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , оскільки наявні розбіжності в даті видачі свідоцтва про право власності на квартиру, а саме: в довідці КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 08.02.2021 року за вих. № 20131/21 дата видачі свідоцтва вказана 29.10.1996 року, в той час як в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 244038501 від 11.02.2021 року право власності на квартиру зареєстровано на підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло від 29.10.2006 року, виданого Меліоративною селищною радою. Дублікат видано 16.11.2017 року КП «Новомосковське МБТІ» ДОР». Дійсно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 244038501 від 11.02.2021 року в розділі актуальна інформація про право власності вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] по 1/3 частці на підставі дубліката свідоцтва про право власності на житло від 29.10.2006 року, виданого Меліоративною селищною радою. Дублікат видано 16.11.2017 року, видавник: КП «Новомосковське МБТІ» ДОР». В той же час, з дубліката свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.11.2017 року Комунальним підприємством «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» вбачається що дане свідоцтво видане 29 жовтня 1996 року Меліоративною селищною радою згідно з розпорядженням (наказом) від 28 жовтня 1996 року № 66. Зокрема, у відповідності до довідки КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 08 лютого 2021 року за вих. № 20131/21, власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності по 1/3 частці є: [PERSON] , [PERSON] та спадкодавець [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 29 жовтня 1996 року, виданого на підставі розпорядження № 66 від 28 жовтня 1996 року Меліоративної селищної ради, зареєстрованого в БТІ 29 жовтня 1996 року за реєстровим № 568-3. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області Шуміловою Анною Юріївною під час внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно спірної спадкової квартири допущено помилку в даті видачі свідоцтва про право власності на житло, виданого Меліоративною селищною радою, замість 29.10.1996 року вказано 29.10.2006 року. Дані обставини стали підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій. До вказаних правовідносин, суд застосовує наступні норми права. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №02, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідност. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Зі змісту ч.2\~ст.16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.\~1216,\~1222,\~1223 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. На підставі ст. 1216 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1258 ЦК України,1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до\~ст.\~1262\~ЦК України,\~у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Таким чином, оскільки батьки спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , які є спадкоємцями першої черги спадкування за законом, відмовилися від прийняття спадщини на користь доньки, тобто позивача [PERSON] , яка відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України є спадкоємицею другої черги спадкування за законом, а тому враховуючи, відсутність інших спадкоємців за законом першої черги спадкування, остання є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Якщо на спадкоємця за заповітом, який відмовився від прийняття спадщини, було покладено заповідальний відказ, обов`язок за заповідальним відказом переходить до інших спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину, і розподіляється між ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Статтею 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно з абзацом 3 ч.2\~ст.331 ЦК України\~якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справі про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В даному випадку, судом встановлено, що через постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення в порядку цивільного судочинства. Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно\~ст.16 ЦК України\~він обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права. За встановлених обставин, зважаючи на те, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] ; враховуючи, що позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки батьки померлого (спадкоємці першої черги спадкування за законом) відмовилися від своєї частки у спадщині на користь доньки, тобто позивача; відповідно до приписів ст. 1270 ЦК України позивач прийняла спадщину, звернувшись в установлені законом строки до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через наявні розбіжності у даті видачі свідоцтва про право власності на житло, у зв`язку з чим суд вважає, щоза позивачем [PERSON] належить визнати право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] . Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та MesropMovsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. У відповідності до ст. 133 ЦПК України, 1.\~Судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved