overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

15.11.2013 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 22586 грн, а також 229 грн 40 коп. у відшкодування понесених судових витрат. Сторони у судове засідання не з'явилися, при цьому представник позивача надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, якою також повідомив про свою згоду на заочний розгляд справи у разі відсутності відповідача. Відповідач про причини неявки не повідомила, у зв'язку з чим, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 26.07.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - Банк), і відповідач уклали кредитний договір № 2403/0707/50-12753, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит сумі 10000 грн, із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 48% річних від суми залишку (далі - Договір). Пунктом 7.1. Договору, встановлено, що в разі порушенні його умов відповідач повинна сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення. Згідно статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. Відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.11.2013 року складала 25060 грн 92 коп., зокрема: - заборгованість за кредитом - 8670 грн 06 коп., - заборгованості по сплаті відсотків - 10498 грн 89 коп., - пеня - 5891 грн 97 коп. З цієї суми боргу відповідачем сплачено лише 2474 грн 89 коп. Таким чином, залишилося несплаченим 22586 грн 03 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а.с. 6), правильність якого відповідачем не спростована. 23.06.2011 року Банк уклав з позивачем договір факторингу № 6, за яким відступив право вимоги за Договором позивачеві. Зазначене є підставою для задоволення позову і стягнення з відповідача суми боргу на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

15.11.2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сім'я фактично розпалася, між ними втрачені почуття любові і поваги один до одного. На примирення не згодна. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву відповідно до якої просить ухвалити по справі заочне рішення, позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просить розглянути позов за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутності сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.08.2003 року, про що свідчить свідоцтво про одруження. Сторони подружні стосунки не підтримують, сумісне господарство не ведуть. Від сумісного життя мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачем. Місце проживання дітей сторонами не оспорюється. З моменту подачі позову по теперішній час сторони не примирилися, фактичні шлюбні відносини припинились 01.07.2013. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки причини, за якими позивач наполягає на розірванні шлюбу є поважними, родина існує формально тому що сімейні відносини дружина та чоловік не підтримують, спільного господарства не ведуть, інших інтересів між ними немає, збереження родини стало неможливим. Оскільки спір про розірвання шлюбу вирішений на користь позивача, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 114,70 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

15.11.2013 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 2759,85 грн. шкоди, спричиненої безобліковим користування електроенергією, яке було виявлено 26.09.2013 року працівниками Первомайської філії ПАТ Миколаївобленерго під час перевірки будинку № 31 по вул. Готвальда, 31 м. Первомайськ Миколаївської області,в якому мешкав [PERSON], а саме: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів та електропроводки до електричної мережі енергопостачальника відкритою електропроводкою з порушенням схеми обліку поза приладом обліку, що можливо виявити під час проведення контрольного огляду приладу обліку в звязку з чим було складено акт D 3791 та нарахована шкода за період з 14.05.2013 року по 26.09.2013 року на суму 2759,85 грн. Також позивач просить стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявилась, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити, та згодна на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, заперечень по суті позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 30.12.2013 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області по даній справі було винесено заочне рішення, яке за заявою [PERSON] було скасоване ухвалою того ж суду від 13.11.2015 року в звязку з тим, що суд вважав, що причина неявки відповідача в судове засідання була поважною. Згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач заперечень по суті позову не надав, то суд знаходить підтвердженими позовні вимоги про стягнення шкоди у сумі 2759,85 грн. копіями акту D 3791 (а.с. 4) та протоколу засідання комісії №690 від 18.10.2013 року яким була нарахована шкода за період з 14.05.2013 року по 26.09.2013 року (а.с. 6) і тому в силу ст. ст. 638, 639 ЦК України, підлягаючими задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

15.11.2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей в розмірі ? частини заробітку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин з відповідачем, а також на ненадання ним матеріальної допомоги на утримання дітей. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Вона повідомила суду про відсутність наміру змінювати своє прізвище на дошлюбне. Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З 11.09.1999 року сторони перебувають в шлюбі, від якого мають двох спільних малолітніх дочок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. Як убачається з пояснень позивача, хоча сторони проживають за однією адресою, проте вже більше року тому вони припинили шлюбні відносини, і з цього часу не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки позивач не бажає подальшого збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, шлюб підлягає розірванню. Згідно статті 180 цього Кодексу батьки зобов'язані утримувати своїх дітей. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (стаття 181 Кодексу). В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач повідомила, що відповідач надає їй матеріальну допомогу на дітей, втім її розмір не дозволяє забезпечити їх належне утримання. З урахуванням цього, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

15.11.2014 року між сторонами укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 749, про що свідчить свідоцтво про шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтво про народження. В судовому засіданні відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 01 вересня 2018 року, родина розпалась остаточно і в подальшому збережена бути не може. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ст 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову характеру, тобто 384,20 грн.. Відповідно до ст 141 ЦПК України з відповідача пділягають стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 384.20 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

15.11.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 27.11.2013 р. з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, на грунті чого виникали постійні сварки, тому з 30.06.2015 р. подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо. Чоловік відмовляється подати спільну заяву про розірвання шлюбу в органи РАЦСу, тому змушена звернутися до суду. Спору про поділ майна не виникає. Просить залишити їй шлюбне прізвище. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився повторно, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши докази у справі суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 27 листопада 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пятихатського районного управління юстиції у Дніпропетровській області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 53 (а.с. 4). Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям припинені з 30.06.2015 р. і не поновлювалися. Встановлюючи фактичні взаємини подружжя, мотиви, причини та підстави розірвання шлюбу, суд зясував, що подружжя проживають окремо, шлюбні стосунки тривалий час не підтримують, не поновлювали їх і такого наміру не мають, тому робить висновок, що морально-правові основи шлюбу втрачені, збереження шлюбу не можливе, оскільки почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки втрачені. Спору про поділ майна не виникає. Відповідно до положень ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У відповідності зі ст. 112 ч. 2 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, адже заперечень проти позову відповідач не надав, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. На підставі ст. ст. 104, 105 ч. 3, 110-112, 113, 115 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

15.11.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягувати на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] з усіх його видів заробітку (доходу) в твердій грошовій сумі по 700 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. Позов обгрунтовує тим, що шлюб з [PERSON] розірвано рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.07.2015 р. Від спільного подружнього життя народився син [PERSON] [INFO], який перебуває на утриманні позивачки. Оскільки, відповідач не вживає достатніх заходів щодо матеріального забезпечення сина, позивачка змушена звернутися до суду про стягнення аліментів в судовому порядку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечив, пояснив, що його довіритель немає змоги платити вказану суму, постійних доходів немає, позивачка одержує соціальну допомогу, відповідач погоджується на сплату аліментів розміром по 400 грн щомісячно. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено: Спір витікає із сімейних правовідносин. Так, відповідно до положень ст.180, 182, 184 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно копії рішення Галицького районного суду м. Львів від 27.07.2015 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). Згідно копій свідоцтва про народження серії 1-СГ № 222289 [PERSON] народився 22.09.2009 р. її батьками є [PERSON] та [PERSON] - сторони у справі (а.с.4). Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 184 СК України передбачає визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, тоді суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи наведене, норми матеріального права в сукупності. а саме, що позивачка не має змоги самостійно забезпечити необхідні матеріальні потреби сина, які виникають у звязку з його вихованням та проживанням, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, та те, що відповідач працездатного віку, батьківства не заперечує та згідно закону зобовязаний утримувати сина, та те, що батьки обоє зобовязані утримувати дітей, суд приходить до переконання про часткове задоволення позову. З огляду на вимоги ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в користь УДКСУ у Городоцькому районі (поточний рахунок 31217206700076, ЄДРПОУ 37965536, Банк одержувача ГУ ДКСУ у Львівській області, МФО банку 825014, одержувач УДКСУ у Городоцькому районі) 487 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

15.11.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що він з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2013, який був зареєстрований Софіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №66. Від даного шлюбу дітей не мають. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, взаємних інтересів не мають. Таким чином, позивач [PERSON] вважає, що їх сімя розпалася повністю та остаточно і ніякого бажання на примирення в нього немає. Майнового спору не мають. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що з 01.10.2013 сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Від даного шлюбу дітей не мають. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, взаємних інтересів не мають. Майнового спору не мають. За таких обставин, суд вважає, що сім`я розпалася і зберегти її неможливо, тому в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача,позов слід задовольнити. На підставі ст.ст.110-112 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 11, 60, 130, 205, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

15.11.2016 р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою в обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини. На підставі ст.ст. 110, 112, 180, 181, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

15.11.2016р. до Словянського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, пояснюючи вимоги наступним:\~вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 05.10.1996р., одруження було зареєстровано у Горлівському міської відділі реєстрації актів громадського стану Донецької області, актовий запис № 1306.\~ Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Спільне життя між ними не склалося, через суттєві взаємні непорозуміння та різні погляди на життя. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені, з 2006 року вони не мешкають однією сімєю, не ведуть спільне господарство, відновлювати шлюбні стосунки не бажають.\~Спору про поділ майна не має. Просить суд\~ розірвати шлюб, місце мешкання дитини визначити з нею, повернути дошлюбне прізвище «Мухіна». Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю,\~просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю,\~позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Згідно ч.1 ст.24 СК України, ст.51 Конституції України, ст.16 Загальної декларації прав людини шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Позивач [PERSON] на розірванні шлюбу наполягає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставинах суд приходить до переконання, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу\~ [PERSON] повернути дошлюбне прізвище «Мухіна». Враховуючи інтереси дитини, суд вважає за необхідне залишити дитину [PERSON], [INFO] на вихованні його матері [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

15.11.2016 року [PERSON] (далі заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її матері [PERSON], 25.10.2016 року в м. Луганську. В обґрунтування заяви зазначила, що мати померла на тимчасово окупованій території України, що позбавляє її можливості отримати за місцем смерті необхідні документи і потребує встановлення судом факту, що має юридичне значення. Заявник і представник заінтересованої особи в судове засідання не зявилися. Про день і час судового розгляду справи сповіщались належним чином і своєчасно. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Заявник є дочкою [PERSON], [INFO], яка померла 25.10.2016 року в м. Луганську від перитоніту, тромбозу кишківника. Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема: копією довідки про смерть від 26.10.2016 року № 1038, довідкою-заказом на надання ритуальних послуг від 26.10.2016 року, які в сукупності узгоджуються між собою. Відповідно до положень статті 2571 ЦПК України заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їх представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду; ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню; рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом; оскарження рішення не зупиняє його виконання. Оскільки факт смерті [PERSON] 25.10.2016 року в м. Луганську, який знаходиться під тимчасовою окупацією, є доведеним, подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved