Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

15 березня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи - КП «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, визнання права користування житлом. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона від 2011 року мешкає у кімнаті [ADDRESS]. У кімнаті також зареєстрована [PERSON], яка від часу заселення позивачки у кімнаті не мешкає. Реєстрація у кімнаті відповідачки перешкоджає позивачці отримати ордер і набути статус наймача житла. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірною кімнатою, визнання за позивачкою права користування цією кімнатою (а.с. 1). 17 травня 2017 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи Дніпровську міську раду. У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, а представник КП «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради - не заперечував проти їх задоволення. [PERSON],представники Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради та третіх осіб до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є інвалідом ІІ групи і від вересня 2011 року мешкає у кімнаті [ADDRESS] (а.с.а.с. 4 - 8). У кімнаті від 04.09.2003 року також зареєстрована [PERSON], яка від вересня 2011 року і дотепер у гуртожитку фактично не проживає, комунальні послуги не оплачує, що підтверджується відповідним актом встановлення осіб, що проживають в гуртожитку, від 10.03.2017 року (а.с.а.с. 6, 15). Відповідно до статті 71 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК) при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк у випадку спору може бути продовжено судом. Згідно зі статтею 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] понад строк (від вересня 2011 року), визначений приведеною нормою, не мешкає у кімнаті, у якій зареєстрована. Наявність поважних причин для цього на час розгляду справи судом не встановлено. Відтак, суд вважає за необхідне позов у частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, задовольнити. При цьому суд виходить з наступного. Главою 4 ЖК не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. Статтею 130 ЖК передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Разом з тим, крім відповідної глави ЖК, зазначене питання врегульоване також у Примірному положенні про гуртожитки, у розділі VIII якого передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства. У зв'язку з цим можна розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації, та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання. Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України від 19.06.1992 року №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду», прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК. Розв'язуючи спір у частині визнання за позивачкою права користування спірним житлом, суд виходить з того, що у відповідності з правилами глави 1 та розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у порядку позовного провадження суди розглядають спори, у яких одна особа (або особи) своїми діями, бездіяльністю, рішенням порушила права та охоронювані законом інтереси іншої особи (або осіб). Між тим, судом встановлено, що спору щодо визнання за позивачкою права користування спірним житлом не існує, оскільки питання про видачу їй ордеру на вказане житло ще не вирішувалося через невирішення питання щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування кімнатою. Відтак, суд не знаходить підстав для задоволення заявленого позову в цій частині. У порядку статті 88 ЦПК із [PERSON] на користь держави необхідно стягнути компенсацію судових витрат у сумі 640,00 грн. Решту судових витрат (640,00 грн.) необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: partial