Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

15 грудня 2014 року представник ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 листопада 2006 року позивач та відповідач уклали кредитний договір (далі договір) відповідно до якого відповідачу було надано кредит з використанням платіжної карти в розмірі 2800 гривень 00 копійок, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 36 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом. За таких обставин представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивачазаборгованість за договором на загальну суму 15633 гривень 83 копійки, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 243 гривень 60 копійки. Представник позивача, яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції просила задовольнити позовні вимоги, не приймати, як належний доказ висновок судової почеркознавчої експертизи, так як на її думку при проведенні експертизи допущені порушення вимог науково-методичних рекомендацій, навівши обґрунтування у запереченні (а.с.168). Клопотань про призначення судом додаткової або повторної експертизи не заявляла. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що кошти не отримувала та не підписувала договір, що на її думку підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи. Здійснені стягнення з її пенсії за судовим наказом від 30 жовтня 2008 року пояснила необізнаністю про такі стягнення, так як не звернула увагу на незначний розмір такого стягнення. Сторонам в ухвалі про відкриття провадження у справі від 26 січня 2015 року роз'яснено, що вони зобов'язані подати до суду усі наявні, належні та допустимі докази й надано строк для подання до суду доказів (а.с. 28-29). У судовому засіданні 28 вересня 2016 року в порядку визначеному ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин справи розяснив сторонам про можливість проведення додаткового або повторного експертного дослідження по справі. Суд забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному з'ясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами. 06 листопада 2006 року за результатами ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі договір), шляхом підписання письмової заяви (далі заява) позивачу подано заяву про надання кредитної карти з встановленим кредитним лімітом. На підставі заяви позивач надав кредит з використанням платіжної карти на умовах строковості, поворотності та платності, шляхом встановлення кредитного ліміту (а.с. 10). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором поданого позивачем станом на 31 жовтня 2014 року загальна заборгованість на час подачі позову складає розмір 20158 гривень 10 копійок (далі розрахунок, а.с.7-9). Судовим наказом Іванівського районного суду Одеської області 30 жовтня 2008 року з відповідача на користь позивача було стягнуто грошову суму в розмірі 5744 гривень 93 копійки (далі судовий наказ). З висновку судової почеркознавчої експертизи від 22 червня 2016 року вбачається, що: - підписи від імені відповідача, які містяться в графі «[PERSON]В.» та в графі «Платежную карту и ПИН получил:» договора SAMD342000007995399 від 30 червня 2006 року про відкриття карткового рахунку і обслуговування кредитної картки виконані не відповідачем, а іншою особою; - підписи від імені відповідача, які містяться в графах «Клиент» та «Платежную карту и ПИН получил:» заяви про відкриття рахунку і надання банківських послуг від 30 червня 2006 року виконані не відповідачем, а іншою особою (а.с. 153-159, далі висновок експерта). Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.(ч. 1, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст. 207 ЦК України). Правочин між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі (п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою ташостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. ст.215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Вбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.1, 2 ст.1055 ЦК України). Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази, відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з таких мотивів. Системний аналіз наведених в рішенні норм ЦК України, свідчить, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться у формі, встановленої законом й має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання письмової форми при укладенні кредитного договору призводить до його нікчемності. Висновок експерта свідчить, що відповідач не підписувала договір, а доказів фактичного отримання відповідачем коштів згідно договору позивачем не надано. З висновком експерта суд погоджується та зазначає, що експерт попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст.384 та 385 КК України, має вищу юридичну освіту, кваліфікацію юриста, експерта-криміналіста з правом проведення криміналістичних видів судових експертиз за спеціальностями: 1.1 - дослідження почерку і підписів, 2.1 - дослідження реквізитів документів, 2.3 - дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів та відповідне свідоцтво, стаж роботи експерта з 1993 року. Суд не може погодитись з доводами представника позивача щодо недостатності на її думку матеріалу для проведення експертизи. Так, експерт за наявності браку порівняльного матеріалу вправі направити до суду клопотання про надання додаткових документів, зразків тощо. Проте, виходячи з висновку експерта, наявних у справі матеріалів експерту вистачило для проведення досліджень. Висновок експерта не суперечить іншим даним, які встановлені під час розгляду справи та не спростовані будь-якими іншими доказами, наданими сторонами. Адже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо укладення договору саме з відповідачем, а судовий наказ не може бути доказом укладення договору між сторонами. Представник позивача не погоджуючись з висновком експерта належних та допустимих доказів для спростування висновку експерта не надала та незважаючи на розяснення суду клопотання про призначення додаткової, повторної експертизи не заявила. За таких обставин висновок експерта не може бути визнаний, як неналежний доказ. Відтак, спірний правочин не відповідає вимогам закону, оскільки договір укладений не відповідачем, а іншою особою, яка не була у встановленому порядку уповноважена відповідачем на його підписання, її волевиявленню не відповідає, коштів за яким вона не отримувала. Відомості про стягнення з відповідача, в результаті її необізнаності, коштів за судовим наказом не можуть підтверджувати фактичне волевиявлення сторін щодо укладення договору. Аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог. Вирішуючи справу

Outcome: approved