Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

15.11.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], який помер 06 січня 2017 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 січня 2017 року помер його батько - [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема: квартира [ADDRESS] (колишня назва - Леніна) в м. Ізмаїлі Одеської області. 24 жовтня 2007 року [PERSON] залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4515, згідно з умовами якого, усе майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті, в тому числі квартиру [ADDRESS] він заповів, йому. Згідно будинкової книги квартири № 6 по пр. Миру (колишня назва - Леніна), 26 в м. Ізмаїлі Одеської області, на день смерті [PERSON] спільно з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований. У листопаді 2017 року він звернувся до приватного нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON]. Однак, листом № 449/02-14 від 09.11.2017 року нотаріус повідомив його про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], у зв'язку з тим, що необхідно було подати заяву про прийняття спадщини на протязі шести місяців після його смерті. Так, батько його помер 06 січня 2017 року, строк для прийняття спадщини закінчився 06 липня 2017 року. Він постійно проживає в м. Одеса, працює на суднах закордонного плавання. Через деякий час після смерті батька він почав працювати на посаді капітана судна «Athena», а саме в період з 03.02.2017 року по 10.05.2017 року, що підтверджується відповідною довідкою. Після цього він звернувся до нової крюінгової компанії, за повідомленням якої, наступний його рейс повинен був розпочатися наприкінці серпня 2017 року, однак 16 червня 2017 року, у п'ятницю, йому подзвонили з крюінгу та повідомили про те, що необхідно терміново приступити до роботи. Оскільки, це відбулося перед вихідними днями, то до м. Ізмаїл він не зміг поїхати, а в період з 18 червня 2017 року по 25 жовтня 2017 року, тобто в останні дні строку подання заяви про прийняття спадщини, він також знаходився за межами України - на судні m/v «АРL Сhangi», та відповідно був позбавлений можливості подати таку заяву у передбачений законом строк. Позивач та його представник у судове засідання 26.12.2017р. не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, та про визнання позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.01.2003р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Розпорядженням Ізмаїльського міського голови «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області» за №57 від 19.02.2016р. проспект Леніна перейменовано у проспект Мира. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №469374, виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 10.01.2017 року, [PERSON] помер 06.01.2017 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить, зокрема, квартира [ADDRESS]. Відповідно до заповіту від 24 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4515, [PERSON] заповів усе майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті, в тому числі квартиру [ADDRESS], [PERSON]. Позивач є сином спадкодавця [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЯК №399117 від 07.06.1968 року. Згідно будинкової книги квартири № 6 по пр. Миру (колишня назва - Леніна), 26 в м. Ізмаїлі Одеської області, на день смерті [PERSON] спільно з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований. На звернення [PERSON] до приватного нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю за № 449/02-14 від 09.11.2017 року, нотаріус повідомив його про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], у зв'язку з тим, що необхідно було подати заяву про прийняття спадщини на протязі шести місяців після його смерті. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналізуючи ч. 1 ст. 1269 ЦК України та ч. 1 ст. 1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в разі якщо спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, тобто закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем подати заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч.2, ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.2 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 визначено, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Та наявність відмови нотаріуса не вимагається. Також наголошено, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. На думку суду, факт того, що позивач на час відкриття спадщини та протягом більш ніж 6 місяців після смерті спадкодавця дійсно мав достатньо часу для звернення до нотаріуса з поважних причин підтверджено такими документами: довідкою ТОВ «[PERSON] ЛІМІТЕД» за №287.11.17 від 15.11.2017р., згідно якої позивач знаходився на судні «Athena» на посаді капітана у період з 03.02.2017 року по 10.05.2017 року; довідкою ДП «СМА Шипс Україна» №581 від 16.11.2017р., згідно якої позивач знаходився на судні «АРL Сhangi» на посаді капітана у період з 18.06.2017 року по 25.10.2017 року. З огляду на тривалий час знаходження позивача за межами України, що підтверджується відповідними доказами, вказані обставини можна вважати поважними причинами пропуску строку звернення позивача до нотаріальної контори із відповідною заявою. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved