Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

16 липня 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що від з відповідачкою [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 06.02.2017 року по справі № 725/5926/16-ц. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. В даний час дитина перебуває на його утриманні та проживає з ним за адресою: [ADDRESS], а також зареєстрована разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Зазначає також, що він матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Протягом останніх півтора року відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Висновком орану опіки та піклування визнано за доцільним місце проживання дитини [PERSON] із батьком - [PERSON] На сьогоднішній день в нього є бажання та можливість забезпечити виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення. Просив надати йому тимчасовий багаторазовий дозвіл на виїзд з України [PERSON], [INFO], який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу матері дитини [PERSON] за межі України до досягнення ним повноліття. Дозволити йому або його офіційному представнику, без згоди матері [PERSON] виготовлення проїзного документу для виїзду неповнолітнього [PERSON] [INFO] до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців районному сектору Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області оформиш проїзний документ дитини для виїзду за кордон на ім'я [PERSON] [INFO]. Стягнути із відповідачки витрати на оплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, відомостей про поважність причини неявки суду не надала, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з'явилась, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у її відсутність та зазначає, що позовну заяву визнає частково, так як, позивач не вказав в яку країну і на якій термін бажає отримати дозвіл на виїзд дитини. Просила прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межахзаявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачкою [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 06.02.2017 року по справі № 725/5926/16-ц (а.с.9). Сторони є батьками неповнолітнього - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). В даний час дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS], а також зареєстрована разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], (а.с.13). Висновком орану опіки та піклування визнано за доцільним місце проживання дитини [PERSON] із батьком - [PERSON] (а.с.14). Відповідно до довідки дитячої поліклініки дитина часто хворіє ГРВІ та потребує оздоровлення. На сьогоднішній день позивач виявив бажання та зазначає, що має можливість забезпечити виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення. Ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законний підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень які установлюються законом. Питання про порядок надання дозволу на виїзд дитини за кордон Сімейним кодексом України не врегульоване. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Правилами ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом (частини 1, 2 статті 3 Конвенції). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.ст. 141, 157 СК України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Так, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди та супроводу одного з батьків (одноразовий), однак із визначенням періоду його початку і закінчення, який при прийнятті рішення про надання такого дозволу суд має зазначати відповідно до наданих позивачем документів. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється в разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється на підставі документів, в яких зазначено державу прямування (місце виїзду). Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не регулярні виїзди без згоди батька. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди одного з батьків на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Відповідно до частини першої ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, оскільки в разі задоволення позовних вимог щодо надання багаторазового дозволу на виїзд з України неповнолітнього [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу матері до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття, позбавило і обмежило б відповідача як мати дитини, не позбавленої батьківських прав, у її законних правах та обов'язків щодо дитини, тобто, вказане суперечило б вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України та крім того багаторазові виїзди дитини за кордон на підставі одного судового рішення, а також без зазначення держави прямування (місце виїзду) суперечить діючому законодавству яке регулює відносини в даній сфері та питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення із зазначенням конкретної держави прямування (місце виїзду) з підтвердженням належними та допустимими доказами. Також, у відповідності до вищенаведеного слід відмовити в задоволенні позовних вимог щодо надання дозволу позивачу або його офіційному представнику, без згоди матері [PERSON] на виготовлення проїзного документу для виїзду неповнолітнього [PERSON] [INFO] до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed