Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

15.08.2016 року позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК» (далі ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 24800,74 грн. та судові витрати на судовий збір в розмірі 1378,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазнавено, що 24.01.2012 року між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав відповідачу в кредит грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. А відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит зі сплатою відсотків за користування ним, комісії, неустойки в разі порушення зобов'язань в розмірі та строк, передбачені умовами кредитного договору. Однак, в порушення умов кредитного договору, відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого станом на 13.07.2016 року його заборгованість перед банком за кредитом складає 24800,74 грн. За таких обставин позивач звернувся до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів. Представник позивача подав письмову заяву, в якій просив слухати справу без його участі, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник позивача не зявився в судове засідання, незважаючи на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.02.2017 року про виклик його в судове засідання на підставі ст.169 ЦПК України для дачі особистих пояснень по справі, та незважаючи на задоволення судом клопотання про проведення судового засідання із застосуванням відеоконференцзв'язку для забезпечення його участі у справі. Відповідач [PERSON] не з'явився в судове засідання, хоча повідомлявся про місце і час розгляду справи з дотриманням положень ст.74 ЦПК України. Подав письмове клопотання, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «АКЦЕНТ БАНК» з підстав пропуску строку позовної давності, встановленого законом для звернення до суду за захистом. В судовому засіданні 07.11.2016 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] просила відмовити в задоволенні позовних вимог відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України з тих підстав, що Банк звернувся до суду за захистом, пропустивши строк позовної давності, встановлений Законом. Представник відповідача пояснила, що нею та відповідачем визнається правильність проведеного Банком розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позову. В інші судові засідання представник відповідача не з'явилася. Суд вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 24.01.2012 року між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, шляхом підписання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), Правилами користування платіжною карткою складає між сторонами кредитний договір. На підставі зазначеного договору [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Кредитка «Універсальна» миттєвого випуску зі сплатою за користування кредитом відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1.2.3 умов та правил, після одержання Банком від клієнта необхідних документів а також заяви Банк виконує перевірку наданих документів і приймає рішення щодо можливості встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право Банку у будь який момент змінити (зменшити, збільшити, анулювати) кредитний ліміт. Кредитний ліміт змінювався Банком, зокрема 30.11.2012 року - 2000 грн., в травні 2013 року 1800 грн., 16.08.2013 рку 1600 грн. Згідно з поданими банком тарифами, встановлений пільговий період за користування кредитом 55 днів по кожній витраті. Встановлено розмір обов'язкового щомісячного платежу 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Базова відсоткова ставка на залишок заборгованості після закінчення пільгового періоду 2,5%. Не встановлено комісії за обслуговування карткового рахунку чи за перевипуск картки. Встановлено комісію за зняття особистих готівкових коштів, зокрема в банкоматах ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 %, в інших банкоматах 1% + 5 грн. Встановлено комісію за зняття готівкових коштів з кредитного ліміту в банкоматах ПАТ КБ «ПриватБанк» 4%, в інших банкоматах 4% + 5 грн., в іноземних банкоматах 4% + 30 грн. Встановлено пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків 1% загальної суми заборгованості але не менше 30 грн. за кожен випадок прострочення платежу. Встановлено штраф у випадку порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, встановлених договором на строк більше 55 днів 500 грн. + 5% (від суми заборгованості (а.с.11). Також Банком змінювалися відсотки за користування кредитом, зокрема при укладенні договору установлені відсотки за користування кредитом 30% річних, з 01.10.2014 року 38,4% річних, з 01.04.2015 року 46,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Ставлячи підпис в заяві позичальника, споживач погодився з тим, що заява із запропонованими умовами та правилами, тарифами складає між сторонами кредитний договір. Встановлення зазначених тарифів Банком за користування кредитом визнавалось позивачем, так і не оспорювалось відповідачем та його представником. В подальшому зазначені умови договору в передбаченому законом порядку відповідач та його представник не оскаржували. В судовому засіданні представник відповідача визнала правильність розрахунку заборгованості, поданого банком суду в обгрунтування позовних вимог. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором. На погашення заборгованості за кредитом сплатив 25.01.2012 року 20 грн., 06.06.2012 року 53,49 грн., 14.12.2012 року 50 грн., 17.01.2013 року 200 грн., 14.04.2013 року 400 грн., в останній раз сплатив 17.07.2013 року 300 грн. Внаслідок чого ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» нарахував [PERSON] заборгованість по договору кредиту станом на 13.07.2016 року в розмірі 24800,74 грн., в тому числі суму заборгованості за кредитом 1642,03 грн., суму заборгованості за відсотками за користування кредитом 18301,53 грн., заборгованість з пені та комісії за користування кредитом 3200 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1157,18 грн. В ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності цивільного судочинства. Так, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В ст. 11 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства. Так, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст. 61 ЦПК України встановлені підстави звільнення від доказування. Так, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що в судовому засіданні після роз'яснення судом принципів змагальності та диспозитивності судочинства, представник відповідача повідомив, що відповідач визнав невиконання ним своїх зобов'язань за договором кредиту б/н від 24.01.2012 року, не оспорював првильність нарахованого банком розміру заборгованості. Також в судовому засіданні після роз'яснення представнику відповідача принципів змагальності та диспозитивності, сам представник визнав законність та правильність проведеного банком розрахунку заборгованості за договором кредиту, укладеного між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] З огляду на наведене, відповідно до положень ст.10, ст.11, ст.60, ст.61 ЦПК України, правильність проведеного банком розрахунку заборгованості [PERSON] за договором кредиту від 24.01.2012 року, і наявність відповідної заборгованості - не підлягає доказуванню. Разом з тим, здійснивши 17.07.2013 року останній платіж на погашення заборгованості, [PERSON] в порушення умов договору перестав сплачувати щомісячні платежі на погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п.1.5.24 Умов та правил за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим Договором, Умовами та Правилами Клієнт платить Банку по кожному випадку порушення пеню у розмірі 0.1% від суми заборгованості, але не вище подвійної дисконтної ставки НБУ, що діяла у період, за який платиться пеня, за кожний день прострочення. Відповідно до п.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплати банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). В даному випадку умовами та правилами надання банківських послуг передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором. За положеннями\~статті 61 [PERSON] України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. [PERSON] є нормами права прямої дії, тобто підлягають обов'язковому застосуванню. Відповідно до поданого банком разом з позовом розрахунку заборгованості по договору кредиту, за порушення [PERSON] строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором банк нарахував штраф в розмірі 1657,18 грн., а також пеню та комісію за період з 01.07.2013 року по 13.07.2016 року в розмірі 3200 грн., незважаючи на те, що спеціальний строк позовної давності по нарахуванню неустойки становить 1 рік до звернення до суду. (а.с.6). Разом з тим, відповідно до поданої банком виписки по картковому рахунку [PERSON] по кредитному договору, нараховано банком відповідно до умов договору комісію за зняття готівкових коштів 83 грн. за період з 03.11.2012 року 18.01.2013 року, а інша сума, яка зазначена в попередньому розрахунку як пеня, у виписці по картковому рахунку зазначена як HEAD-OFFICE штраф за прострочку. Таким чином, суд вважає, що в порушення положень ст.61 [PERSON] України банк неправомірно за порушення умов кредитного договору двічі застосував до [PERSON] один вид відповідальності штраф. Оскільки [PERSON] можливо притягнути один раз до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, тому суд вважає, що за порушення зобов'язань за договором кредиту до [PERSON] необхідно затососувати відповідальність, а саме штраф в розмірі 1657,18 грн. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією ВСУ, викладеною при розгляді справи №6-2003цс15 від 15.10.2015 року. Відповідно до поданої банком виписки по картковому рахунку [PERSON] по кредитному договору, нараховано банком відповідно до умов договору комісію за зняття готівкових коштів 83 грн. за період з 03.11.2012 року 18.01.2013 року. При цьому до 17.07.2013 року [PERSON] частково погашав заборгованість за договором кредиту. Станом на 31.07.2013 року згідно з розрахунком банку, у [PERSON] відсутня заборгованість за комісією перед банком, а після цього він не знімав готівкових коштів, за які банком може бути нарахована комісія за умовами договору кредиту. Тому суд вважає, що [PERSON] не має заборгованості по комісії за договором кредиту станом на 13.07.2016 року час проведення розрахунку заборгованості за договором кредиту, за стягненням якої банк звернувся до суду. Під час розгляду справи в суді першої інстанції [PERSON] заявив клопотання про застосування строку позовної давності. Суду не подано доказів на підтвердження факту, що умовами договору встановлено затосування іншого ніж передбачено законом строку позовної довності, у межах якого Банк може звернутися до суду за захистом. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В ст. 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~\~з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, слідуючого за датою виникнення заборгованості по закінченню пільгового періоду, то\~\~початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такий висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 року в справі № 6-116цс13, від 30.09.2015 року у справі №6-154цс15, від 14.12.2016 року у справі №6-2462цс16 Згідно правової позиції, висловленої у постанові ВСУ №6-14цс14 від 19.03.2014 року картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2012 року між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав останньому кредит зі сплатою відсотків у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яка діє до грудня 2015 року. Разом з тим, [PERSON] зобов'язався погашати кредит шляхом сплати обов'язкового щомісячного платежу 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості за договором від 24.01.2012 року, [PERSON] неодноразово користувався кредитними коштами в період з 30.11.2012 року по 22.01.2013 року. Разом з тим, [PERSON]І часково погашав заборгованість за кредитом, останній платіж по картці здійснено 17.07.2013 року. Таким чином право на позов у банку виникло по щомісячним обов'язковим платежам по кожному щомісячному платежу в наступний місяць за звітним після закінчення пільгового періоду, а в цілому по кредиту після закінчення строку дії картки, тобто з грудня 2015 року. Разом з тим, ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] 15.08.2016 року. З цих підстав, беручи до уваги вказані обставини суд приходить до висновку, що клопотання [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог банку про стягнення заборгованості за договором кредиту підлягає частковому задоволенню. А саме необхідно стягнути з [PERSON]І на користь банку заборгованість, яка виникла за договором кредиту з 15.08.2013 року по 13.07.2016 року в розмірі 21322,21 грн., в тому числі суму поточної заборгованості за кредитом 1494,02 грн., суму поточної заборгованості за відсотками за користування кредитом 18171,01 грн. (18301,53 грн. - 130,52 грн.= 18171,01 грн.), штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1157,18 грн. У зв'язку зі спливом строку позовної давності слід відмовити в стягненні простроченої заборгованості за договором кредиту зазначеної в розрахунку банку, яка існувала станом до 15.08.2013 року, а саме по кредиту 148,01 грн., по відсоткам за користування кредитом 130,52 грн. З огляду на наведене, позовні вимоги ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту підлягають частковому задоволенню (на 85,97%). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1184,67 грн.

Outcome: partial