Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

15 липня 2019 року до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання» (далі - Товариство) в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 64664, 64 грн., складову за шкоду здоров`ю в розмірі 4% від заробітної плати в сумі 2586, 58 грн., вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат в сумі 32 565,24 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 48186, 32 грн., яка визначена на час подання позову та компенсацію частині його заробітку відповідно до індексу зростання цін на час ухвалення рішення по справі, яка станом на 01.07.2019 року складає 295, 70 грн.. В обґрунтовування вимог посилається на те, що він перебував у трудових відносинах з Товариством з 01 березня 1991 року, де працював за професією чергового слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та А по вахті В. Працював в підрозділі 63-й цех Котельної ППВ, який займається постачанням теплової енергії, в тому числі, половині населення м. Суми. За період роботи заробітна плата не виплачувалась належним чином. Маючи поважний вік та незадоволений стан здоров`я, ним була подана заява про звільнення у визначений ним строк 29 березня 2019 року згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням у зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Відповідач погодився з таким формулюванням про звільнення, що підтвердив повідомленням від 05.04.2019 року та. В наказі про звільнення також визначено. Що його підлягала виплаті вихідна допомога в розмірі у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Зазначає, що відповідно до вимог законодавства, йому при звільнені повинна була виплачена заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, проте його не було зроблено. Також не було його повідомлено в день звільнення про всі нараховані суми належні йому для виплати. На його вимогу, йому була надана довідка про заробітну плату, яка станом на 01.04.2019 року складала 43109, 76 грн.. Із вказаною сумою він не згоден, оскільки в опалювальний сезон він працював по 12 годин, що за 2018-2019 роки складає 84 нормо-дні, та є Ѕ загального норми часу. Зазначає, що заробітна плата повинна складати 64664,64 грн., з розрахунку 43109, 76*1/2, тобто Ѕ частки невиплаченої заробітної плати в сумі 21554, 88 грн. має бути виплачена за переробку робочого часу. Від заробітної плати в сумі 64664, 64 грн, відповідач повинен був сплати 4% за шкоду здоров`ю, що складає 2586. 58 грн.. та вихідну допомогу в сумі 32565,24 грн, (з розрахунку середньомісячної заробітної плати в сумі 10855,08*3). Оскільки відповідачем порушено вимоги щодо виплати заборгованості по заробітній платі, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 48186, 32 грн, з розрахунку множення середньоденного заробітку в сумі 529,52 грн на 91 день прострочення виплати. Також у зв`язку з зростанням індексу цін на споживчі товари, просить стягнути 295,70 грн., з розрахунку середньомісячного заробітку. Представником відповідача було подано відзив на позов, заперечуючи проти вимог позивача, зазначає, що до сплати підлягає сума 73139, 23 грн., в тому числі вихідна допомога. Зазначає, що згідно з наказом від 21.03.2014 року № 75 в Товаристві встановлено неповний режим робочого часу, а саме триденний робочий тиждень: понеділок, вівторок, середа. Враховуючи визначений графік. Повинен здійснюватися розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з визначеним середньоденним заробітком в сумі 531, 12 грн. Також зазначає, що всі суми повинні стягуватися з утримання податку та військового збору. Заперечує також проти стягнення см за шкоду здоров`ю та компенсації за несвоєчасну виплати заробітної плати, оскільки в заробітній платі як складові враховувались за шифром 122, про що зазначено в розрахункових листах. Щодо переробки часу також заперечувала, посилаючись на те, що тривалість робочого часу позивача щомісячно не перевищувала встановлений графіком Товариства місячний облік, що підтверджується табелями обліку робочого часу. Зазначивши, що в 2018 році в листопаді відпрацьовано 176 год. із 176 год. встановлених, в грудні відпрацьовано 164 год. із 164 год. встановлених, в 2019 році в січні відпрацьовано 168 год. із 168 год. встановлених, в лютому відпрацьовано 156 год. із 156 год. встановлених, в березні відпрацьовано 156 год. із 156 год. встановлених. Позивачем подано відповідь на відзив, в якій заперечував проти доводів відповідача щодо застосування триденного робочого тижня для розрахунку середнього заробітку, оскільки вищезазначений наказ не відноситься до оперативного персоналу підрозділу в якому він працював та суперечить технології виробництва теплової енергії та відповідачем не надано взагалі копії наказу щодо графіку роботи Товариства. Посилаючись на оперативну документацію, яку додає до відповіді на відзив, зазначає, що табель обліку робочого часу не відповідає дійсності, оскільки в грудні 2018 року, в січні лютому, березні 2019 року він працював в дні, які були визначені в табелях як вихідні дні. Зазначає, що визначена відповідачем сума 73139,23 грн., яка підлягає виплаті не відповідає дійсності оскільки також не враховано переробка часу, а з розрахунку складових незрозуміло, що входить визначеної суми, не враховано компенсацію за невикористану відпустку. Також вважає безпідставними заперечення відповідача щодо нарахувань 4% за шкоду здоров`ю, оскільки вони можливо й нараховувались за шифром 122, але оскільки заробітна плата не виплачувалась в повному обсязі, то існують певні розбіжності. Також не погоджується с твердженнями відповідача щодо нарахувань до заробітної плати компенсації за несвоєчасну виплату. Оскільки ця компенсація не як складова заробітної плати. Плата за прос рочку платежу усієї заборгованості. Також відповідач не враховує компенсацію за невикористану відпустку. Просив у відповіді на відзив відкоригувати розрахунки позивача станом на день набранням рішенням суду законної сили. При цьому в додатках зазначив копії оперативних журналів на 148 арк., які при не були додані до відповіді на відзив при подачі до суду. Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що зазначена у відзиві на позов сума та у довідці, яка підлягає сплаті позивачу в розмірі 73139,23 грн. складається із нарахованої заробітної плати в розмірі 43109,76 грн., компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3815, 21 грн. яка без відрахування податку та військового збору складає 4739, 40 грн. та вихідної допомоги в розмірі 26214, 26 грн, яка без відрахування податку та військового збору складає 32564,30 грн.. Також повторно зазначив, що встановлений робочий графік а саме триденний робочий тиждень стосується питання щодо визначення середнього заробітку. Під час розгляду справи, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року, судом було витребувано у Товариства довідку про всі нараховані суми (без вирахування ПДФО та військового збору), які підлягали виплаті [PERSON] при звільненні, належним чином звірену копію колективного договору Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання» на 2018 рік, належним чином завірені копії Оперативного журналу Чергового слюсаря КИПиА Дирекція «Котельня Північного промвузла» ПАТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання» за період 1 грудня 2018 року по 31 березня 2019 року. На виконання ухвали суду, відповідачем було надано довідку про заробітну плату позивача, копію колективного договору Товариства. Щодо надання копій Оперативного журналу Чергового слюсаря КИПиА Дирекція «Котельня Північного промвузла» ПАТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання» за період 1 грудня 2018 року по 31 березня 2019 року повідомлено, що зазначені журнали в Дирекції Північного промислового вузла відсутні, що унеможливлює іх надати. Також було повідомлено, що позивачем при направлені відповіді на відзив не додав копії оперативних журналів, зазначених додатках, про що працівниками Товариства було складено відповідний акт. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав. Зазначив, що із сумою заборгованості заробітної плати в розмірі 43109,76 грн., яка нарахована за встановленою нормою робочого часу, але не виплачена, погоджується, але до цієї заборгованості має бути включений розрахунок заробітної плати за переробку часу, який наведений в позовній заяві. Також погодився із розміром середньоденного розміру заробітної плати в сумі 531,12 грн., яка визначена відповідачем та розміром компенсації за невикористану відпусту в розмірі 4739, 40 грн.. Просив задовольнити також всі інші вимоги позивача в повному обсязі. При цьому зазначив, що середньомісячну заробітну плату розраховував не за останні місяці березень та лютий 2019 року , а за січень та лютий 2019 року. Також під час розгляду справи в судовому засіданні надав копії оперативних журналів, які значились як додаток до відповіді на відзив. Обґрунтовуючи такі дії, пояснив, що у позивача копій журналів на час відправлення відповіді на відзив не було їх копій, всі заяви по суті надсилав позивач та конкретно не може сказати, чи надсилались копії оперативних журналів відповідачу. Пояснюючи обставини отримання зазначених попій, зазначив, що їх робив позивач за допомогою фототехніки за домовленістю із начальником вахти, на якій працював. Щодо вимоги про стягнення компенсації в сумі 295,70 грн., пояснив. Що ця компенсація визначена відповідно до ст.. 625 ЦК України. Представник відповідача у відзиві на позов просила розглянути справу у ії відсутність. Суд заслухавши пояснення представника позивача. Вивчивши доводи та заперечення, викладені в заявах по суті. Дослідивши та оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку встановлений ст. 47 КЗпП України, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, що визначено ч.1 ст. 83 КЗпП України. В силу ст.. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Сторонами визнається та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебував у трудових відносинах з Товариством. Наказом від 05 квітня 2019 року № 1294/ВК, [PERSON] , слюсарая з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики шостого розряду Дирекції «Котельня Північного промислового вузла» звільнено з ПАТ 29 березня 2019 року за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Призначено [PERSON] вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат за останні два місяці згідно з ст.. 44 КЗпП України Повідомленням від 05.04.2019 року № 25-03-210, позивача повідомлено про звільнення та про необхідність отримати трудову книжку (т.1 а.с. 27, 29). 06 травня 2019 року видано довідку про заробітну плату позивача, що підлягає виплаті на 01.04.2019 року в розмірі 43109, 76 грн., без зазначення розмірів призначеної вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку (т.1 а.с. 28). Згідно копій розрахункових листів по заробітній платі, наданих позивачем вбачається, що заборгованість по заробітній платі накопичувалась починаючи з 01.04.2013 року до дня звільнення позивача (т.1 а.с.15-21). Згідно копії виписки по банківському рахунку позивача, останньому періодично з березня 2018 року по березень 2019 року здійснювали частково виплати Товариством (а.с.30). При подачі відзиву, відповідачем надано довідку про заробітній платі позивача, підтверджуючу заборгованість в сумі 73139, 23 грн., в тому числі сума нарахованої вихідної допомоги в розмірі 32564, 30 грн.. Також визначено розмір середньоденного заробітку в сумі 531, 12 грн. яка визнана представником позивача. В довідці визначені перелік видів нарахувань та утримань із заробітної плати (т.1 а.с.55). Надавши відзив на позов та вищезазначену довідку, відповідачем не було взагалі роз`яснено з яких підстав та яких сум визначена заборгованість в сумі 73139, 23 грн. зазначено лише, що до вказаної заборгованості включена сума вихідної допомоги, визначеної без утримання податку та військового збору. Доводивши свою позицію щодо належних до виплати позивачу сум, відповідачем надані роз`яснення до складових заборгованості в сумі 73139, 23 грн. в запереченнях проти відповіді на відзив. Зазначивши, що вона складається з заборгованості по заробітної плати в розмірі 43109,76 грн., компенсації за невикористану відпустку в розмірі 3815, 21 грн. яка без відрахування податку та військового збору складає 4739, 40 грн. та вихідної допомоги в розмірі 26214,26 грн., яка без відрахування податку та військового збору складає 32564,30 грн., додавши до заперечень копію розрахункового листа щодо заборгованості (т.1 а.с.75). Також на виконання ухвали суду щодо витребування доказів надано довідку по заборгованості, в якій зазначено, що в квітні позивачу була нарахована компенсація за невикористану відпустку в розмірі 4739,40 грн. без відрахування податку та військового збору, та вихідна допомога в розмірі 32564, 30 грн. відрахування податку та військового збору. При цьому було наведено таблицю розрахунку зазначених сум з відрахуванням податку та військового збору в розмірі 7274, 23 грн.. Суд критично оцінює доводи відповідача, що стягненню підлягає компенсація за невикористану відпустку в розмірі 3815, 21 грн. та вихідна допомога в розмірі 26214,26 грн, з яких відраховано податок та військовий збір, оскільки зазначені нарахування були здійснені вже після звільнення позивача та не надано належних доказів, що з нарахованих компенсації за невикористану відпустку в розмірі 4739,40 грн. та вихідної допомоги в розмірі 32564, 30 грн. було утримано відповідно до законодавства прибутковий податок та військовий збір. Суд також вважає необґрунтованими розрахунки позивача щодо визначення розміру вихідної допомоги в сумі 32565,24 грн., оскільки як зазначено його представником, розрахунок середньомісячної заробітної плати здійснювався не за останні 2 календарні місяці роботи, а за січень, лютий 2019 року, при тому, що позивач був звільнений 29 березня 2019 року. Враховуючи зазначене та визнання представником позивача частково суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 43109, 76 грн.. яка визначена без урахування переробки робочого часу, а також визнає суму компенсації за невикористану відпустку, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості по заробітній платі виниклої на час звільнення позивача та з якої утримано податок та військовий збір, в розмірі 43109, 76 грн., а також компенсація за невикористану відпустку в розмірі 4739,40 грн. без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежівта вихідна допомога в розмірі 32564, 30 грн. без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів. В позовній заяві позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з урахуванням п`ятиденного робочого графіку роботи в сумі 48 186,32 грн. з подальшим коригування середнього заробітку станом на день набранням рішенням суду законної сили. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів уроботодавця не виключає його відповідальності. Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати та середньої місячної заробітної плати, здійснюється відповідно до п. 8 Порядку. При визначені розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню відповідно до ст. 117 КЗпП, суд керується абз.1 п.8 Порядку, відповідно до якого, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно ч.1 ст. 52 КЗпП України, для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п`ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51). Статтею 50 КЗпП України встановлено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті. Згідно довідки про середньоденну заробітну плати, ії розмір становить 531,12 грн., який визнається представником позивача (а.с. 55). Доводи представника відповідача, що при визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені необхідно брати до уваги скорочений графік роботи Товариства, а саме три робочих дні на тиждень, який встановлений наказом, суд вважає необґрунтованими. Згідно п.1 Наказу, з 26.05.2014 року № 75 для всіх працівників ПАТ встановлено неповний робочий тиждень : понеділок, вівторок, середа, з тривалістю робочого тижня 24 години. Пунктом 4 Наказу збережено для працівників, працюючих у гнучкому режимі із підсумованим обліком робочого часу, режим роботи по графікам, затвердженим на 2014 рік (а.с.76). Як встановлено, [PERSON] працював в Товаристві в Дирекції «Північного промислового вузла» із гнучким графіком роботи. З наданих копій Графіків роботи обслуговуючого персоналу Дирекції «Північного промислового вузла» на 2018-2019 року, погоджених з профспілкою ПАТ та затверджених Директором персоналу, вбачається, що з січня по квітень та з жовтня по грудень, встановлений гнучкий графік роботи персоналу, в інший період встановлено п`ятиденний робочий тиждень по 40 годин (т.1 а.с. 22-26). На підставі чого, суд вважає, що при визначені середнього заробітку за час затримки розрахунку, підлягає урахуванню встановлений п`ятиденний робочий тиждень. До дня ухвалення судом рішення, кількість робочих днів у розрахунковому періоді з 01.04.2019 року по 06 грудня 2019 року буде становити 180 днів. Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені станом на складає 95 601, 60 грн. ( 531,12 грн. х 180 робочих днів), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача суми 21554, 88 грн. за переробку робочого часу, з розрахунку 43109, 76*1/2, тобто Ѕ частки невиплаченої заробітної плати суд зазначає наступне. Статтею 61 КЗпП України визначено, що на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51). Відповідно до ст.. 106 КЗпП України, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається. Згідно п.4.3.7 Колективного договору, на безперервно діючих виробництвах, цехах, дільницях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва не може бути додержана встановлена для даної категорії щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, та на роботах, пов`язаних з безперервним технологічним процесом, вводити для Працівників за погодженням з відповідними профкомами гнучкі графіки роботи з застосуванням підсумованого обліку робочого часу, прийнявши за обліковий період календарний рік. Переробіток робочого часу, що виникає при підсумованому обліку робочого часу, компенсувати шляхом надання додаткових днів (годин) відпочинку або відповідними недоробітками часу в інші дні в межах облікового періоду. У випадках, коли протягом облікового періоду переробіток робочого часу не компенсований наданням вільних від роботи днів (годин), він оплачується за підсумками облікового періоду (ст. 61, 106 КЗпП України) згідно з наказом по ПАТ та Підприємствам. Враховуючи вимоги законодавства та умови колективного договору, переробіток робочого часу є різниця між фактично відпрацьованим часом та встановленою нормою робочого часу за обліковий період, який в даному випадку визначено один рік та Товаристві. На визначену різницю часу має бути нарахована заробітна плата по закінченню облікового періоду. відповідно до ст.. 106 КЗпП України. На підставі чого, розрахунок позивача не відповідає вимогам законодавства, оскільки він визначений як Ѕ частка заборгованості по заробітній платі. В підтвердження заперечень проти доводів позивача, відповідачем надано копії Тебелів обліку робочого часу по підрозділу № 063 ДКППВ за листопад, грудень 2018 року та січень березень 2019 року. Зі змісту табелів вбачається, що [PERSON] в листопаді 2018 року відпрацьовано 176 год. із 176 год. встановлених, в грудні 2018 року відпрацьовано 164 год. із 164 год. встановлених, в січні 2019 року відпрацьовано 168 год. із 168 год. встановлених, в лютому 2019 року відпрацьовано 156 год. із 156 год. встановлених, в березні 2019 року відпрацьовано 156 год. із 156 год. встановлених (т.1 а.с.57-61). В підтвердження доводів щодо пробки робочого часу, позивач посилається на оперативні журнали, копії яких надані суду (т.1 а.с. 83-234). Як зазначено вище, копії оперативних журналів, позивачем було визначено, як додаток до відповіді на відзив, при подачі якої вони не були одночасно надані суду, а були долучені до справи вже в наступному судовому засіданні. Як зазначив представник позивача, копії журналів були зроблені позивачем за допомогою фотоапаратури на робочому місці без дозволу керівництва, а також не було належно доведено, що відповідні копії надсилались відповідачу, як передбачено вимогами процесуального законодавства. Зазначений факт також підтверджено відповідачем. З метою встановлення належності оперативних журналів, ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року було витребувано відповідні копії Оперативного журналу Чергового слюсаря КИПиА Дирекція «Котельня Північного промвузла» ПАТ «Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання» за період 1 грудня 2018 року по 31 березня 2019 року.. На виконання ухвали суду, відповідачем було повідомлено, що зазначений журнал Дирекції «Північного промислового вузла» відсутній, що унеможливлює його надати (т.2 а.с.16). Враховуючи зазначене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за переробку робочого часу, яка визначена позивачем в сумі 21554,88 грн.. Також задоволенню не підлягають вимоги про стягнення складової в розмірі 4% від заробітної плати за шкоду здоров`ю в розмірі 2586, 58 грн.. Відповідачем зазначено в довідці про заробітну плату перелік складових до заробітної плати позивача, за шифром 122 визначено доплата за шкідливі умови праці (т.1 а.с.55). Як вбачається з копій розрахункових листів, наданих позивачем, останньому в опалювальний період нараховувалась, як складова доплата до заробітної плати в розмірі 4% від встановленого окладу (т.1 а.с. 15-21). Також суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення компенсації частини його заробітку відповідно до індексу інфляції зростання цін на споживчі товари в сумі 295,70 грн, яку позивач просив відкоригувати на час набрання рішенням законної сили. Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Установлена частиною 2 статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права. Зазначена правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 21.05.2014 року, справа № 6-43 цс 14. Як зазначив представник позивача, зазначена вимога заявлена відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України. При цьому слід зазначити, позивачу нараховувалась до заробітної плати компенсація за порушення строків виплати заробітної плати за шифром 167, що також підтверджується копіями розрахункових листів. На підстав вищезазначеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сума заборгованості по заробітній платі з якої утримано податок та військовий збір, в розмірі 43109, 76 грн., а також компенсація за невикористану відпустку в розмірі 4739,40 грн. без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, вихідна допомога в розмірі 32564, 30 грн. без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 95 601, 60 грн, без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд розподілює судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1760, 15 грн. за які підлягають стягненню з відповідача на користь держави в силу ч.6 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial