Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

16.04.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначила, що вона з 25.09.2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.03.2020 року їх шлюб було розірвано, малолітня [PERSON] , [INFO] залишилася проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. В свою чергу, відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги, необхідної для належного забезпечення спільної дитини. [PERSON] здоровий, працездатний, інших дітей та утриманців не має, працює офіційно на посаді слюсара-електрика з ремонту електроустаткування 5 розряду на СП ТзОВ «Модерн-Експо», а тому він має можливість надавати допомогу на утримання доньки. Враховуючи наведене, просить суд присудити рішення, яким стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. 18.05.2021 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. На обгрунтування своїх заперечень щодо позову відповідач зазначив, що він щомісячно сплачує грошові кошти на картковий рахунок позивача та купує необхідні речі для їх спільної доньки. Разом з тим, на його утриманні знаходиться неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , якому він щомісячно сплачує грошові кошти на картковий рахунок матері [PERSON] та, за потреби, купує необхідні речі. Крім цього, він проживає у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] , тобто має іншу сім`ю, яку також необхідно утримувати. Вищевказані обставини унеможливлюють сплачувати аліменти у розмірі, який зазначений у позовній заяві. Враховуючи викладене, вважає, що доцільним буде стягнення із нього на користь спільної із позивачем доньки аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно (а.с. 25-27). В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала із викладених у позові підстав та просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що грошові кошти, які перераховує їй відповідач на утримання їхньої доньки є незначними. Як їй відомо, [PERSON] має ще одну дитину від іншого шлюбу, на обліку у лікарів не перебуває, розмір його середньомісячного заробітку перевищує 10000 грн. Від представника позивача до початку розгляду справи надійшла заява з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримує повністю (а.с. 42). Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що витрати на правничу допомогу, які за наслідками розгляду справи сторона позивача просить стягнути з його довірителя, є значно завищеними та необгрунтованими. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.09.2016 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.03.2020 року було розірвано (справа № 161/1282/20). За час шлюбу у сторін [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] . Дана обставина підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своєю матір`ю - позивачкою [PERSON] . Зазначене підтверджуєються довідкою про реєстрацію місця проживання від 27.07.2017 року (а.с. 9) та стороною відповідача не заперечується. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їхньої спільної малолітньої доньки, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, працює офіційно у Спільного Українсько-Польського підприємства у формі ТзОВ «Модерн-Експо», розмір його заробітку становить в середньому 14000 грн. на місяць (без відрахувань) (а.с. 12). Вищевказані обставини відповідач особисто повідомив у своєму відзиві на позовну заяву. На утриманні у [PERSON] також перебуває малолітня дитина від іншого шлюбу - син [PERSON] , [INFO] (а.с. 41). Інший утриманців відповідач [PERSON] не має. Малолітня [PERSON] , [INFO] , здорова, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, наявність у платника аліментів на утриманні малолітньої дитини від іншого шлюбу, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини - донкьи [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 грн., але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає звичайним потребам малолітньої дитини. В свою чергу, стороною позивача на надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у [PERSON] фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у заявленому позивачкою розмірі. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася до суду 16.04.2021 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Судом встановлено, що 10.03.2020 року між [PERSON] , як Адвокатом, та [PERSON] , як Клієнтом, було укладено договір, згідно якого адвокат взяв на себе зобов`язання здійснювати представництво інтересів клієнта для підготовки та розгляді справи про стянення з [PERSON] аліментів. На виконання умов вищевказаного договору, [PERSON] було сплачено адвокату Романовському В.О. 15000 грн., що підтверджується товарним чеком від 10.03.2020 року, який міститься в матеріалах справи (а.с. 14). Суд вважає за необхідне наголосити, що правнича допомога, яка була надана адвокатом Романовським В.О. позивачці, в рамках даного судового провадження, полягає лише у підготовці та складенні позовної заяви з додатками. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу, належним чином обґрунтовані та відповідають принципам розумності та справедливості у сумі 3000 грн. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. На підставі ст.ст. 180, 181, 184 СК України,

Outcome: partial