Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

16.07.2014 року Прокурор Овідіопольського району Одеської області в інтересах малолітнього [PERSON], законний представник малолітнього батько [PERSON], звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача орган опіки і піклування Овідіопольської районної державної адміністрації, про визнання договору дарування недійсним, в обґрунтування якого зазначив, що до прокуратури Овідіопольського району звернулася [PERSON], [INFO], бабуся малолітнього [PERSON], [INFO], з приводу невиконання її колишнім чоловіком, [PERSON], [INFO], рішень Овідіопольського районного та Апеляційного суду Одеської області щодо примусового вселення [PERSON] в житловий будинок [ADDRESS] Овідіопольського району Одеської області. Встановлено, що з 27.10.1972 по 24.02.2010 [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Овідіопольського районного суду від 24.02.2010 та про що було видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу. За час спільного проживання, у них народилося двоє синів, які на сьогоднішній день мають свої сім'ї. [PERSON] та [PERSON] проживали разом, однією сім'єю, в будинку, який належить відповідачу за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок належить відповідачу на підставі договору дарування на 1/3 зазначеного будинку та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 вказаного будинку, після смерті свого батька. До того, як переселитися у вказаний вище будинок, [PERSON] та [PERSON] разом проживали у [ADDRESS] який 02.06.2001 року продано [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Після того як відповідач успадкував 2/3 частини спірного будинку, а 1/3 частину отримав за договором дарування, він став єдиним власником будинку та його право власності не змінювалося та було зареєстроване в Овідіопольському РБТІ у 2001 році, з його згоди як члени сім'ї у вказаному будинку були зареєстровані його син [PERSON] та дружина відповідача [PERSON], на яких, як на членів власника будинку, поширюються дія ст.156 ЖК України. Згідно ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Згідно свідоцтва про народження від 09.08.2008 року, серії [NUMBER], у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], [INFO] Згідно довідки, отриманої від Овідіопольської РС ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а втрачають це право у разі відсутності, без поважних причин, понад рік, якщо інше не встановлено по домовленості. Станом на 03.07.2014 року малолітній [PERSON], [INFO] взагалі ніде не зареєстрований, так як відповідач в свій час чинив перешкоди в користуванні житловим будинком, що підтверджується рішеннями Овідіопольського районного суду та Апеляційного суду Одеської області (копії додаються), в результаті чого не надавав домову книгу для зазначення в ній в подальшому реєстрації малолітнього. Згідно акту перевірки житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в даному будинку проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] [PERSON], який є сином [PERSON] та онуком [PERSON] проживає разом з батьком у вищевказаному будинку з 2011 року. Проживання неповнолітньої дитини з 2011 року також підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO]; довідкою лікарні від 07.07.2014 про те, що [PERSON] перебуває на обліку у Великодолинській селищній лікарні (АЗПСМ) та проживає за адресою: [ADDRESS]. Однак, 23.04.2014 відповідач - [PERSON] безоплатно передав у власність (подарував) [PERSON] житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. (копія договору дарування додається). Даний договір дарування посвідчений 23.04.2014 приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] Цим же днем був укладений та посвідчений договір дарування земельної ділянки, площею 0,1500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Пунктами 3.4 договору дарування житлового будинку та п.8 договору дарування земельної ділянки передбачено, що дарувальник ([PERSON]) свідчить, що вчинення правочину не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей,а також відсутні недієздатні чи обмежено дієздатні особи, що мають право користування житловим будинком та земельною ділянкою відповідно. Відповідно до ст. 16 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 р, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист від такого втручання або посягання. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти-члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в редакції Закону №3234-УІ від 19.04.2011 року), неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь - яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь - яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Положенням п.67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною, районною у містах Києві та Севастополі державною адміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 6 ст.203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, недотримання припису обов'язковості отримання згоди органу опіки та піклування на відчуження нерухомого майна, право користування/власності нерухомим майном, яке має дитина, в силу наведених приписів ЦК України, є підставою для визнання правочину недійсним. Укладеним договором порушуються право неповнолітнього на користування житлом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], Овідіопольського району Одеської області. Крім того, іншого житла у малолітнього немає. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 ст.224 ЦК України встановлено, що до нікчемних правочинів належить і правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу). У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З урахуванням викладеного прокурор просить суд визнати договір дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та договір дарування земельною ділянкою за вищевказаною адресою недійсними. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.11.2014 року до участі в розгляді справи в якості співвідповідача притягнуто [PERSON] Представник прокуратури [PERSON], законний представник неповнолітнього [PERSON] - батька [PERSON], представника позивача адвокат [PERSON], представника третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просять суд його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав: Як вибачається з матеріалів справи 23.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] належний йому на праві приватної власності житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16). Також, 23.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,1500 га, надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17, 18). Зазначені договори дарування посвідчені приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] Підставою заявленого прокурором позову про визнання зазначених договорів дарування недійсним є недотримання відповідачем [PERSON] припису обов'язковості отримання згоди органу опіки та піклування на відчуження нерухомого майна, право користування/власності нерухомим майном, яке має дитина. Згідно довідки № 1664 від 03.07.2014 року Овідіопольської РС ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.17) Як вибачається з акту (а.с.15), пояснень сторони позивачів, представника третьої особи, показів свідків, а також не заперечується представником відповідачів, за адресою [ADDRESS], без реєстрації, проживає малолітній [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Посилання прокурора на ч.6 ст.203 ЦК України, якою передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, є безпідставним, оскільки відповідача [PERSON] не є баком (усиновлювачем) малолітнього [PERSON], а є його дідусем. Також є безпідставними посилання прокурора на ч.1 ст.224 ЦК України. якою встановлено, що до нікчемних правочинів належить і правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст.71 ЦК України), оскільки ст.71 ЦК України передбачає правочини, які вчиняються з дозволу органу опіки та піклування опікунами та піклувальниками, а відповідача [PERSON]. не є опікуном чи піклувальником над малолітнім [PERSON] Крім того, прокурор посилається на пункти 3.4 договору дарування житлового будинку та п.8 договору дарування земельної ділянки,якими передбачено, що дарувальник ( [PERSON]) свідчить, що вчинення правочину не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей,а також відсутні недієздатні чи обмежено дієздатні особи, що мають право користування житловим будинком та земельною ділянкою відповідно, але не зазначено. що це стосується ст.203 ЦК України, положення якої сторонам по договору роз'яснення нотаріусом. Отже, з огляну на викладене, з урахуванням того, що відповідач [PERSON] не є батьком, усиновювачем, опікуном чи піклувальником малолітнього [PERSON], заборону на відчуження належного йому на праві власності майна без дозволу органу опіки та піклування цивільне законодавство не мітить, в зв'язку з чим жодних правових підстав для задоволення позову прокурора з зазначених ним правових підстав у суду не має та в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed