Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

16 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Барвінок», Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології обладнання», 3-тя особа [PERSON], у якому просили визнати недійсним договір № 36 від 25 квітня 2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Барвінок» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Технології обладнання». 29 травня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Технології обладнання» подано зустрічну позовну заяву до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Барвінок», 3-тя особа [PERSON], у якій просять визнати недійсною угоду про урегулювання фінансових ринків від 03.04.2012 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Барвінок» та [PERSON]. Ухвалою суду від 12 вересня 2017 року позовна заява [PERSON] до ТОВ «Барвінок», ТОВ «Технології обладнання, третя особа [PERSON] залишена без розгляду. В обґрунтуванні своїх позовних вимог ТОВ «Технології обладнання зазначає», що після отримання первісної позовної заяви [PERSON] ям стало відомо, що 03 квітня 2012 року між ТОВ «Барвінок» в особі директора [PERSON] та [PERSON] була укладена угода про урегулювання фінансових ризиків. Проте, ця угода була такою, що не мала наміру на створення правових наслідків, яки обмовлялись нею, тобто була фіктивною. Про її фіктивність, на їх думку, свідчить той факт, що протягом тривалого часу, а саме з моменту її укладення у 2012 році, на неї ніколи не посилались і не застосовували у випадках, передбачених в спірній угоді та на підставі ч. 2 ст. 234 ЦК України ця угода має бути визнана недійсною. Внаслідок того, що вчиненням спірної угоди обмежується господарська діяльність їх підприємства та порушуються їх права, вони є зацікавленою особою та мають відповідне право на звернення до суду з цим позовом. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Технологій обладнання» повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Позивач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не зявився, причини його неявки суду не відомі. Представник відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Барвінок» - [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог ТОВ «Технології обладнання» та пояснив, що дійсно 03 квітня 2012 року між їх підприємством в особі директора [PERSON] та кредитором [PERSON] було укладено Угоду про врегулювання фінансових ризиків, за умовами якої ТОВ «Барвінок», як сторона-боржник», прийняла на себе певні зобовязання щодо своєї діяльності (вчиняти певні дії або утримуватися від вчинення певних дій) майнового та організаційного обмежувального характеру, зокрема, щодо неможливості укладення директором ТОВ «Барвінок» договорів на суму, що перевищують 1000000, 00 грн.. Ця угода була спрямована на настання правових наслідків, обумовленій в ній та виконувалась в певному обсязі, про що свідчать докази. Спірна угода була укладена ними із повним дотриманням норм законодавства та виконувалась. ТОВ «Технології обладнання» не були стороною цієї угоди та не можуть тлумачити або просити визнати її фіктивною, оскільки умови та виконання цієї угоди з ними узгодження не потребувало, тож зустрічні позовні вимоги щодо визнання угоди про врегулювання фінансових ризиків від 03.04.2012 року недійсною вони вважають безпідставними та незаконними. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений судом своєчасно. Причини його неявки суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], перевіривши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази приходить до наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Судом встановлено що 03 квітня 2012 року між [PERSON] як Кредитором та товариством з обмеженою відповідальністю «Барвінок» в особі директора [PERSON] як Поручителем було укладено угоду про врегулювання фінансових ризиків, за умовами якого з метою врегулювання та зниження фінансових ризиків Кредитора та зменшення ймовірності невиконання Поручителем прийнятих на себе зобовязань за договором поручительства від 02 квітня 2012 року сторони домовились про певні зобовязання майнового та організаційного характеру, а саме - не укладати без письмової згоди Кредитора будь-які угоди та договори з обсягом грошових зобовязань ТОВ «Барвінок», що перевищують 1\~000\~000, 00 грн.; у випадку, якщо розпочато будь-який судовий процес, у якому ТОВ «Барвінок» є відповідачем або третьою особою з боку відповідача, повідомляти Кредиторові; на вимогу Кредитора надати довіреність на представництво інтересів ТОВ «Барвінок» в судах, які розглядають позову майнового характеру; врегулювати порядок прийняття результатів збільшення вартості бізнесу, що витікає із діяльності [PERSON] по залученню інвестицій; збільшити розмір власного капіталу на суму додаткового капіталу тощо; за свій рахунок провести незалежну експертну оцінку обєктів нерухомості, що належать Поручителю на праві власності та на підставі цієї оцінки провести до оцінювання активів, про суму яких повідомити Кредиторові, якій, у випадку непогодження з цією сумою може оскаржити у встановленому прядку; зобовязується отримане збільшення суми додаткового капіталу використовувати виключно в цілях ліквідності та збільшення ефективності господарської діяльності та не має права використовувати суму додаткового капіталу на погашення збитків операційної діяльності; Поручитель приймає на себе ризики перед Кредитором на суму, передбачену договором поручительства шляхом визнання позову, якщо позов буде предявлений Кредитором; ризики, повязані з капіталізацією бізнесу, переходять до Поручителя з моменту нарахування суми додаткового капіталу; при ліквідації ТОВ «Барвінок» додатковий капітал використовується на погашення заборгованості та витрат, повязаних ліквідацією, а також на можливе задоволення вимог Кредитора; Поручитель зобовязується по першій вимогі Кредитора забезпечити надання всієї фінансової інформації про Поручителя за весь період, починаючи з 02 квітня 2012 року. 25 квітня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Барвінок» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Технології обладнання» було укладено договір № 36, за умовами якого ТОВ «Технології обладнання» як Постачальник зобовязується передати у власність ТОВ «Барвінок» як Покупцю товар на загальну суму 1\~181\~594, 00 грн. Внаслідок того, ними умови Договору № 36 від 25.04.2014 року виконані в повному обсязі, а ТОВ «Барвінок» не виконані та останні ставлять під сумнів дійсність цього договору що внаслідок дії угоди про врегулювання фінансових ринків від 03 квітня 2012 року обмежуються їх права на підприємницьку діяльність та порушуються конституційні права юридичної особи, вони вважають себе зацікавленою особою та ставлять питання про визнання угоди про врегулювання фінансових ринків від 03.04.2012 року недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 627 ЦПК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. За вимогами ст. 229 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Представник позивача ТОВ Технології обладнання» у зустрічній позовній заяві зазначає, що угода про врегулювання фінансових ризиків від 03 квітня 2012 року, укладена між [PERSON] та ТОВ «Барвінок» вчинена без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином, а тому в силу ст. 234 ЦК України, є фіктивною. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Нормами ст. 203 передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені законом. При цьому для визнання правочину фіктивним необхідною умовою є наявність відповідного умислу усіх сторін такого правочину на момент його вчинення. Закон не встановлює обмежень для звернення до суду з позовом про визнання правочину фіктивним для інших заінтересованих осіб, які не є його сторонами. Між тим, сторона, яка вимагає визнання правочину недійсним, повинна довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення такого правочину. В даному випадку тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача, який не є стороною оспорюваного правочину. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Як роз'яснено у п. 24Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Так, доводи представника позивача про те, що укладення спірної угоди врегулювання фінансових ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сторони угоди, уклавши її, вчинили реальні дії, які могли координували та обмежували фінансову та організаційну діяльність ТОВ «Барвінок» та додатково забезпечували кредитора ТОВ «Барвінок» [PERSON] контролем та впевненістю у виконанні з боку ТОВ «Барвінок» взятих на себе зобовязань. Як вбачається з матеріалів справи, Кредитором «ТОВ «Барвінок», за свого боку, також виконувалися умови угоди по щодо проведення експертної оціни нерухомості, інформування Кредитора тощо, що також свідчить про реальне настання наслідків, обумовлених угодою. Представник позивача ТОВ «Технології обладнання», який звернувся до суду з позовом про визнання угоди недійсною внаслідок її фіктивності, повинен довести відсутність в учасників процесу наміру створити юридичні наслідки. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав для звільнення від доказування в даному випадку судом не вбачається. Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України представник позивача позивач ТОВ «Технології обладнання» не надала суду доказів на підтвердження обставин, які свідчили б про наявність порушень прав позивача з боку відповідачів по справі по зу стрічному позові при укладенні угоди про врегулювання фінансових ризиків, які слугували б підставою для визнання недійсним цієї угоди на підставі ст. 234 ЦК України, оскільки ствердження про те, що цю угоду сторони не застосовували, спростовується зібраними доказами. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Технології обладнання» слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed