Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

15.11.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує на те, що 02.02.2008 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування в шлюбі, у них народилась спільна дитина син [PERSON], [INFO]. Вони проживали у спільному шлюбі багато років та будували міцні сімейні відносини. Однак, на даний час прийшли до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їхнього спільного сина. Збереження їхньої сімї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Позивач у вступному слові підтримав позовні вимоги та дав пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Відповідачка позов визнала, пояснила, що не проживає з позивачем тривалий час, подальше збереження шлюбу є неможливим. ЇЇ прізвище після розірвання шлюбу просить змінити на дошлюбне « Кір». Суд, вислухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON], що 02.02.2008 зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції, актовий запис №8. У даному шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що подружнє життя позивача з відповідачем не склалося, за час спільного проживання вони виявили несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. На даний час сторони прийшли до висновку, що їхній шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, подружжя не проживає разом протягом останнього часу, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд дійшов висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Outcome: approved