Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

15.07.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу (а.с. 3-4). 08.10.2019 року позивач подав заяву про зміну підстав позову (а.с. 50-55). Позов мотивований тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 11.12.2007 року був укладений кредитний договір № VIW3GI0000002261, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на придбання квартири в [ADDRESS] , в сумі 212 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% на рік, а також інших платежів в порядку і на умовах, визначених договором, та з кінцевим терміном повернення - 11.12.2021 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, 11.12.2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки VIW3GІ0000002261, відповідно до якого позичальник передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] . В порушення умов кредитного договору [PERSON] припинив виконувати свої зобов`язання, тому в 2011 році банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 04.07.2011 року Ленінським райсудом м. Вінниці ухвалене заочне рішення №2-2604/11, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості в сумі 192 239,20 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені [PERSON] 15.01.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі рішення Ленінського райсуду м. Вінниці від 04.07.2011 року № 2-2604/11 продав предмет іпотеки ТОВ «Естейт Селлінг» відповідно до договору № 336, а кошти від реалізації були спрямовані на погашення всієї заборгованості. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.04.2016 року заочне рішення від 04.07.2011 року № 2-2604/11 було скасоване і призначена справа до розгляду в загальному порядку. Оскільки на момент розгляду справи після скасування заочного рішення у [PERSON] була відсутня заборгованість по кредиту, а відтак і відсутній предмет спору, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у справі № 127/2-2604/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки був залишений без розгляду. В 2016 році [PERSON] звернувся до суду з позовом № 127/9227/16-ц до ПАТ «КБ «ПриватБанк», ТОВ «Естейт Селлінг» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.01.2016 року і постановою Верховного Суду від 03.04.2019 року позов задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Крім того, 24.01.2019 року Вінницьким апеляційним судом ухвалене рішення про задоволення позову [PERSON] до ПАТ «КБ «ПриватБанк», трея особа без самостійних вимог - ТОВ «Естейт Селлінг» і витребувано майно - квартира [ADDRESS] з чужого незаконного володіння ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] . Таким чином, оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки було скасоване, визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири від 15.01.2016 року та витребувана квартира, за рахунок якої була погашена заборгованість, на користь [PERSON] , зобов`язання відповідача за кредитним договором від 11.12.2007 року залишається невиконаним. Станом на 10.07.2019 року заборгованість за договором складається з: 162 592,44 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 62 646,14 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими до 21.01.2013 року; 46 128,58 грн. - 3% річних за період з 22.03.2013 року до 10.07.2019 року, 9 402,49 грн. - пені до 21.01.2013 року. Основна сума боргу по сплаті тіла кредиту із відсотками, з урахуванням індексу інфляції, становить 588 638,50 грн. Відповідно до ст.ст. 625, 1048, 1050 ЦК України та з врахуванням позиції кредитора щодо суми боргу, яка підлягає до стягнення, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VIW3GI0000002261 від 11.12.2007 року станом на 10.07.2019 року в сумі 266 179,55 грн., з яких: 162 592,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 62 646,14 грн. - заборгованість за відсотками; 9 402,49 грн. - заборгованість з пені; 31 538,48 грн. - 3% річних (а.с. 50-55). В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав відповідно до обставин, що викладені в уточненій позовній заяві. Суду пояснив, що заборгованість відповідача по кредитному договору від 11.12.2007 року не погашена, оскільки рішенням суду скасований договір купівлі-продажу квартири від 15.01.2016 року і майно витребувано на користь [PERSON] . Відповідні зміни в Реєстр прав власності поки що не внесені, але сам [PERSON] може в будь-який час ці зміни зареєструвати. Він не погоджується із тим, що за рахунок його майна була погашена заборгованість, подавав позови про скасування договору і витребування майна на свою користь, тому повинен сплатити суму боргу із нарахованими відсотками, 3% річних і пенею. Формальна реєстрація за банком права власності на квартиру не створює правових наслідків для сторін, оскільки квартира витребувана на користь [PERSON] , він фактично володіє житлом, борг не погашає. Вважає, що позовна давність не підлягає застосуванню, оскільки обов`язок [PERSON] по сплаті боргу припинився 15.01.2016 року в зв`язку з продажем майна, але оскільки з 03.04.2019 року, після ухвалення ВС рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу, у позивача знову з`явилось право вимоги щодо погашення боргу, строк позовної давності слід обчислювати саме з цієї дати. Разом з тим, якщо суд дійде іншого висновку, просив поновити строк позовної давності, який за таких обставин пропущений з поважних причин. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що ще в 2011 році за позовом банку було звернуто стягнення на квартиру в рахунок погашення боргу [PERSON] , саме тоді банк змінив строк виконання грошового зобов`язання. Квартира була продана, кошти в сумі 357 804 грн. надійшли на рахунок кредитора і борг повністю погашений, про що 10.09.2018 року банк видав довідку. Після ухвалення рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу ПАТ «КБ «ПриватБанк» не повернув гроші ТОВ «Естейт Селлінг», оскаржив рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння, на сьогоднішній день право власності на квартиру зареєстроване за АТ «КБ «ПриватБанк», тому представник вважає, що підстав для «подвійного стягнення» боргу немає. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності, оскільки про порушення свого права дізнався ще в 2010 році, а в 2011 році банк змінив строк виконання зобов`язання і його вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки були задоволені, про застосування позовної давності подав відповідну заяву (а.с. 97-99). Судом вчинені наступні процесуальні дії у справі. 24.07.2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області відкрите провадження у даній справі та призначене підготовче засідання (а.с. 32). 24.07.2019 року постановлена ухвала про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] (а.с. 33-34). 08.10.2019 року позивачем подана заява про зміну підстав позову (а.с. 50-55). 05.12.2019 року постановлена ухвала про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі (а.с. 104-105). 05.12.2019 року закрите підготовче провадження у справі та призначена справа до судового розгляду по суті (а.с. 106). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 11.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору № VIW3GI0000002261 банк надав [PERSON] кредит в сумі 212 000 грн. на строк до 11.12.2021 року на придбання квартири зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 15% річних. Відповідно до п. 2.4, 5.3.2 кредитного договору погашення кредиту та відсотків здійснюється щомісяця до 11 числа шляхом сплати ануїтентного платежу в сумі 3055,06 грн. (а.с. 16-19). Позичальник зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити проценти, в разі неналежного виконання умов договору - штрафи та пеню відповідно умов договору (п.п. 5.3.2, 6.2- 6.6 договору). 11.12.2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру, загальною площею 45,80 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2007 року (а.с. 21-24). В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і 04.07.2011 року Ленінським райсудом м. Вінниці було ухвалене заочне рішення № 2-2604/11, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором VIW3GI0000002261 від 11.12.2007 року в сумі 192 239,20 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем (а.с. 58-60). 15.01.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені [PERSON] продало квартиру ТОВ «Естейт Селлінг» за 357 804 грн., про що був укладений договір, посвідчений нотаріусом за № 336 (а.с. 95) і 10.09.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» видало довідку про те, що станом на 10.09.2018 року у [PERSON] погашена заборгованість по кредиту за договором № VIW3GI0000002261 від 11.12.2007 року за рахунок коштів від продажу предмета іпотеки (а.с. 96). 15.01.2016 року ТОВ «Естейт Селлінг» передало дану квартиру в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк», яка в подальшому перейшла у власність ПАТ КБ «ПриватБанк» як іпотекодержателя на підставі рішення державного реєстратора від 10.08.2016 року в зв`язку з невиконанням умов кредитного договору позичальником - ТОВ «Естейт Селлінг» (90-92). Разом з тим, 28.04.2016 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області було скасоване заочне рішення Ленінського райсуду м. Вінниці від 04.07.2011 року у справі № 2-2604/11 (а.с. 61-62) і 25.10.2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки залишений без розгляду (а.с. 63-64). В квітні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Естейт Селлінг», третя особа без самостійних вимог - ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу і 03.04.2019 року Верховним Судом прийнята постанова про задоволення позову. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 15.01.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені [PERSON] та ТОВ «Естейт Селлінг», посвідчений нотаріусом за № 336 (а.с. 65-74). 24.01.2019 року Вінницьким апеляційним судом прийнята постанова у справі № 127/6061/18 за позовом [PERSON] , згідно якої витребувано з чужого незаконного володіння АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 75-80). Разом з тим, станом на день розгляду даної справи право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за ПАТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою Верховного Суду від 22.03.2019 року прийнято до розгляду касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Вінницького апеляційного суду від 24.01.2019 року, в задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови - відмовлено (а.с. 93-94). Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що в зв`язку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу від 15.01.2016 року і витребуванням на користь [PERSON] квартири, за рахунок якої був погашений його борг, зобов`язання [PERSON] по договору від 11.12.2007 року залишається не виконаним, тому заборгованість в сумі 266 179,55 грн. станом на 10.07.2019 року підлягає стягненню в повному обсязі. На підтвердження вимог позивач надав розрахунок боргу по договору від 11.12.2007 року, відповідно до якого станом на 10.07.2019 року заборгованість становить 266 179,55 грн. і складається з: заборгованості за тілом кредиту - 162 592,44 грн., заборгованості за процентами 62 646,14 грн., пені - 9 402,49 грн., 3% річних за період з 22.01.2013 року до 10.07.2019 року - 31 538,48 грн. (а.с. 22-24). Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 цього Кодексу визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Право позикодавця вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, в разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, визначене ст. 1052 ЦК України. Виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст. 546 ЦК України). В зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилась несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України і в 2011 році звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, таким чином на власний розсуд змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішенням Ленінського райсуду м. Вінниці від 04.07.2011 року була підтверджена заборгованість по кредиту станом на 24.07.2011 року в сумі 162 592,44 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 162 592,44 грн., заборгованості по процентах - 26 801,73 грн. і пені за несвоєчасне виконання зобов`язань - 2 845,03 грн. В зв`язку з пред`явленням вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України, АТ КБ «ПриватБанк» втратило право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року (справа № 14-154цс18). Вимога від 21.01.2013 року до [PERSON] щодо погашення заборгованості за кредитом є повторною, тому вона не змінює умови основного зобов`язання щодо строку дії договору і порядку сплати процентів (а.с. 20). Таким чином, суд вважає безпідставними вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих до 21.01.2013 року в сумі 62 646,14 грн. та пені в сумі 9 402,49 грн. Стягненню з [PERSON] підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 162 592,44 грн., проценти за користування кредитом, що нараховані станом на 27.04.2011 року в сумі 26801,73 грн. і пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання станом на 27.04.2011 року в сумі 2 845,03 грн. Така заборгованість підтверджена наданим позивачем розрахунком боргу (а.с. 22-24). При цьому суд вважає необхідним задоволити клопотання представника позивача про поновлення строку позовної давності, оскільки такий строк пропущений з поважних причин. Позивач звернувся за захистом свого права в 2011 році і 15.01.2016 року, на виконання рішення суду, що набрало законної сили, здійснив реалізацію іпотечного майна в рахунок погашення боргу. Вважав, що зобов`язання [PERSON] за кредитним договором від 11.12.2007 року виконане і повне погашення заборгованості відбулось за рахунок коштів від реалізації іпотечного майна, про що видав довідку від 10.09.2018 року. Таким чином, в межах загального строку позовної давності АТ КБ «ПриватБанк» вчинило дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок чого позивач вважав, що з 15.01.2016 року припинився як обов`язок позичальника, так і право вимоги кредитора. Разом з тим, оскільки постановою Верховного Суду від 03.04.2019 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за позовом [PERSON] визнаний недійсним, а відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, суд вважає, що зобов`язання за кредитним договором від 11.12.2007 року не є виконаним і фактично заборгованість за рахунок предмета іпотеки не погашена. Главою 19 ЦК України визначено строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, суд вважає, що позивачем з поважних причин пропущений строк позовної давності, тому його право підлягає захисту в обраний ним спосіб і відповідно до наведених норм. Твердження представника відповідача про «подвійне стягнення» є необґрунтованим. Формальна реєстрація за АТ КБ «ПриватБанк» права власності на квартиру [ADDRESS] , за наявності рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.01.2016 року і рішення суду про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] квартири, не є підставою вважати, що зобов`язання за кредитним договором виконане повністю і не є підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу. На підставі ст. 625 ЦК України позивачем пред`явлені також вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 31 538,48 грн. за період з 22.03.2013 року до 10.07.2019 року. Вимог щодо стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції позивач не заявив. Враховуючи принцип диспозитивності суд вирішує спір лише в межах заявлених вимог (ст. 13 ЦПК України). Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбаченого ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Оскільки зобов`язання [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитним договором є триваючим, станом на день звернення до суду з позовом не усунуте боржником, право кредитора на стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. АТ КБ «ПриватБанк» пред`явило даний позов 15.07.2019 року із розрахунком боргу станом на 10.07.2019 року. 3% річних за період з 15.07.2016 року до 10.07.2019 року, що нараховані на заборгованість за тілом кредиту - 162 592,44 грн., кількість днів - 1090, становить 14 566 грн. За таких обставин з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту - 162 592,44 грн., проценти за користування кредитом, що нараховані станом на 27.04.2011 року в сумі 26801,73 грн., пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання станом на 27.04.2011 року в сумі 2 845,03 грн., а також 3% річних за період з 15.07.2016 року до 10.07.2019 року в сумі 14 566 грн., всього 206 805,20 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 3 992,69 грн. (а.с. 1), позов задоволений на 77,79%, тому судовий збір пропорційно задоволеним вимогам становить 3 101,92 грн.

Outcome: approved