Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 05 червня 2018 року, до Позивача звернувся його знайомий, громадянин [PERSON] з проханням позичити йому суму у розмірі 192 400 (сто дев'яносто дві тисячі чотириста) грн. із зобов'язанням повернути вказану позику у розмірі 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) грн. до 25 червня 2018 року, а іншу частину позики у розмірі - 42 400 (сорок дві тисячі чотириста) грн., до 05 липня 2018 року. Враховуючи, що [PERSON] (Позикодавець), добре знав Відповідача і на той час була така сума грошей, Позивач погодився позичити суму у розмірі 192 400 (сто дев'яносто дві тисячі чотириста) грн., за умови повернення позики у розмірі 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) грн. до 25 червня 2018 року, а іншу частину позики у розмірі - 42 400 (сорок дві тисячі чотириста) грн., до 05 липня 2018 року. На підтвердження факту отримання Відповідачем та передачі Позивачем йому грошей за цим договором Відповідач власноруч написав письмову розписку від 05.06.2018 р., сам договір позики було укладено сторонами в усній формі. Однак в зазначений строк, Відповідач на зв'язок не вийшов та позику у розмірі 192 400 (сто дев'яносто дві тисячі чотириста) грн. не повернув. Позивач зазначив, що 12 липня 2018 року, Позивач звернувся до Відповідача із письмовою вимогою про повернення вказаного вище боргу за отриманою ним позикою, яку направив по пошті рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Однак Відповідач, відповіді не надав та на зв'язок не вийшов. Тепер, коли Позивач намагався йому додзвонитися, відповідач ігнорує і вхідні дзвінки не приймає. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором тобто позику у розмірі 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) грн. до 25 червня 2018 року, а іншу частину позики у розмірі - 42 400 (сорок дві тисячі чотириста) грн., до 05 липня 2018 року. Приймаючи заявлені позовні вимоги та ті обставини, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.Ухвалою суду від 24.07.2018 року відкрито провадження у справі.. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, з викладених в ньому підстав. Відповідач у судове засідання з'явився, позов визнав. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 05 червня 2018 року, до Позивача звернувся його знайомий, громадянин [PERSON] з проханням позичити йому суму у розмірі 192 400 (сто дев'яносто дві тисячі чотириста) грн. із зобов'язанням повернути вказану позику у розмірі 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) грн. до 25 червня 2018 року, а іншу частину позики у розмірі - 42 400 (сорок дві тисячі чотириста) грн., до 05 липня 2018 року. Відповідно до вимог статей 1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного Договору позики від 05.06.2018 року Відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача: 192 400 (сто дев'яносто дві тисячі чотириста) гривень суми позики, гривень - 3% річних у розмірі 360 (триста шістдесят) грн.. 94 коп., проценти на рівні облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення 2061 (дві тисячі шістдесят одна) грн. 24 коп., всього 194 822 (сто дев'яносто чотири тисячі вісімсот двадцять дві) грн. 18 коп. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню.З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору, 1948 грн. 22 коп.

Outcome: approved