Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

17.06.2015 р. комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» далі /КПТМ/ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за опалення в сумі 21182,59 грн. та судового збору. В обґрунтування вказує, що відповідач мешкає в квартирі [ADDRESS] та користується наданими позивачем послугами, проте оплачує їх несвоєчасно та не в повному обсязі, тому утворилася заборгованість за період з 01.09.2008р. по 01.10.2013р. в сумі 21182,59 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини викладені в позові, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення, які підтримала в судовому засіданні. Вважає суму заборгованості не обґрунтованою, просить застосувати трирічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Між нею та відповідачем не укладався договір про надання послуг, тому просить відмовити в задоволенні позову. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.10 п.1 Розділу VII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], в якій відповідач зареєстрована, а.с.4, що підтверджується довідкою з місця реєстрації. Відповідач отримувала послуги з опалення за вказаний позивачем період з 01.09.2008 р. по 01.10.2013 р., але оплачувала надані послуги не в повному обсязі, тому утворилася заборгованість в сумі 21182,59 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, а.с.5. Обовязок споживача оплатити надані послуги встановлено ст.19 Закону України «Про теплопостачання». Згідно ст.16 ч.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - житлово-комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, та не залежать від укладення договору. Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої воді і водовідведення, затверджених Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом спору є лише частина вимог, право на яку має позивач (ч.ч.1,2 ст.264 ЦК). Згідно матеріалів справи, позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника [PERSON] заборгованості в сумі 21\~368,99 грн. 26.12.2013р. було видано судовий наказ, який ухвалою суду від 10.04.2014 року було скасовано,а.с.6. Відповідно до розяснень, наведених в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 року №14, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засіданні і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. Отже КПТМ звернувшись в 2013 році до суду із заявою про видачу судового наказу чинило дію, передбачену ч.2 ст.164 ЦК України, перервавши строк позовної давності. Таким чином, з врахуванням строку позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача заборгованість в сумі 8328,83 грн. за період з 01.10.2010 р. (трирічний строк який передував зверненню до суду із заявою про видачу судового наказу) по 01.10.2013 р., задовольнивши позов частково. Статтями 20, 21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Так, статті 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону\~\~\~\~\~\~України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено 243,60 грн. судового збору а.с.1, який відповідно до ст.133, 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь КПТМ, відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 64 ЖК України, ст.ст.19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», ст.ст.526, 610-611 ЦК України,

Outcome: partial