Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

16 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на придбаний автомобіль, легковий седан, марки BMW 520I, 1999 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ САЕ № 038129, виданого МРЕВ-1 ДАІ ГУ УМВС України в Одеській області 07.09.2010 року. Свої вимоги мотивував тим, що в грудні 2010 року він придбав у [PERSON] автомобіль марки BMW 520I, 1999 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач зазначає, що він користувався даним автомобілем на підставі довіреності та на підставі свідоцтва про реєстрацію технічного засобу. Проте як стверджує позивач, вже після придбання автомобілю, при спробі зняття його з обліку та оформленні документів йому стало відомо, що [PERSON] є поручителем за кредитним договором, відносно чого вже розглядаються справи в судах, а на все майно відповідача накладене стягнення. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, однак, судова кореспонденція повернулась з вказівкою про те, що зі слів матері по адресі реєстрації не проживає. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію САЕ № 038129, виданого РЕВ 1-ГО МРВ [PERSON] України в Одеській області, 07.09.2010 року належав автомобіль марки BMW 520I, 1999 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. 31 грудня 2010 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля, внаслідок чого [PERSON] видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якої уповноважив [PERSON], представляти його інтереси перед третіми особами, в тому числі в органах ДАІ УВС України, та в будь-яких інших установах, підприємствах і організаціях незалежно від їх підпорядкуванням і форм власності, перед фізичними особами, з усіх питань, що стосується експлуатації, страхування належного йому легкового автомобіля марки BMW 520I, 1999 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Після укладення вказаної угоди, позивач, передавши обумовлені грошові кошти відповідачеві, отримав від нього оригінал технічного паспорту та автомобіль, який почав використовувати як власник, а саме: доглядав, ремонтував, укладав договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, позивач вважає себе власником вказаного автомобілю, так як придбав його на законних підставах, однак на теперішній час не має можливості перереєструвати даний автомобіль на своє імя, так як на спірний автомобіль був накладений арешт. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Транспортний засіб є рухомою річчю (майном), право власності на таке майно набувається на підставі правочинів. Договір купівлі-продажу транспортного засобу як правочин опосередковує перехід транспортного засобу як майна у власність. Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.4,5 ст.203 ЦК України). Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). Таким чином, для договору купівлі-продажу транспортного засобу обовязковою є письмова форма. Суд вважає, що купівля-продаж транспортного засобу є двостороннім правочином. Представництво є правовідношенням, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає, зокрема, на підставі договору (ст.237 ЦК України). \~ Згідно вимог ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреність є документом, що підтверджує особу і повноваження представника на право вчиняти правочин з третіми особами від імені та в інтересах довірителя. Довіреність односторонній правочин, в якому висловлено волю однієї особи (довірителя). Згода представника на видачу довіреності не потрібна, однак він має право відмовитись від виконання дій, на які його уповноважує доручення. Представництво за довіреністю припиняється у разі, зокрема, закінчення строку довіреності (п.1 ч.1 ст.248 ЦК України). Матеріалами справи підтверджено, що спірний транспортний засіб належить на праві власності [PERSON]. Реалізуючи права власника на власний розсуд, [PERSON] 31 грудня 2010 року вчинив односторонній правочин, а саме на підставі доручення уповноважив позивача від його імені розпоряджатися (керувати, продавати тощо) належним йому транспортним засобом. Довіреність (односторонній правочин) посвідчено нотаріально. Дійсність довіреності не оскаржено та їх не скасовано. Таким чином, довіреність від 31 грудня 2010 року, якою [PERSON], уповноважив [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися належним йому автомобілем можна вважати документом, на підставі якого здійснився перехід права власності на транспортний засіб від [PERSON] до [PERSON]. Вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги відсутність будь-яких заперечень відповідача та його претензій до вказаного автомобіля, що дає підстави вважати, що між сторонами було вчинено правочин купівлі-продажу транспортного засобу з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Згідно ст. 204 Цивільного Кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 207 ч. 1 Цивільного Кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч.2 ст. 219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на автомобіль підлягають задоволенню та необхідно визнати за ним право власності на автомобіль, легковий седан, марки BMW 520I, 1999 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ САЕ № 038129, виданого МРЕВ-1 ДАІ ГУ УМВС України в Одеській області 07.09.2010 року.

Outcome: approved