Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

17.01.2020 року позивач звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В якому просить визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування житловою площею будинку за адресою: [ADDRESS] ,. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. 11.03.2020 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області залучено в якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки вони є родичами відповідача та зареєстровані в будинку позивача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні підтримав позов з підстав, в ньому зазначених, просив задовольнити вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлявся за допомогою судових повісток та оголошення, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи неявку відповідача та згоду позивача на заочний розгляд справи, про що постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час слухання справи повідомлені, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ст. 223 ч. 1 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За таких обставин суд розглядає справу без участі осіб, що не з`явились. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. В позові підставами звернення до суду зазначено, що відповідач не приймає участі у утриманні будинку, що комунальні платежі нараховуються по кількості зареєстрованих мешканців. Також зазначено, що реєстрація місця проживання відповідача перешкоджає отриманню субсидії. Крім того зазначено посилання на ст. 391 ЦК України, а саме: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.10.2002 року спадкоємцями майна [PERSON] є дружина - [PERSON] , син - [PERSON] . Спадкове майно складається з Ѕ частини жилого будинку [ADDRESS] , на земельній ділянці 510 кв.м. З договору дарування частини житлового будинку від 23.10.2006 року вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] ј частину жилого будинку [ADDRESS] . Відповідно до домової книги, в будинку [ADDRESS] , місце проживання [PERSON] зареєстроване з 15.12.1983 року. В своїх поясненнях під час судового засідання позивач повідомив, що є батьком відповідача [PERSON] . Повідомив суду, що відповідач знаходиться у Польщі у зв`язку із працевлаштуванням там. Щодо підстав звернення до суду зазначив, що він не потребує субсидії та не звертався для її отримання. Також визнав той факт, що нарахування по сплаті комунальних платежів відбувається за показниками лічильників. Крім того пояснив, що не має намірів продавати своє нерухоме майно. Також пояснив, що має погані стосунки с відповідачем у справі. Таким чином, позивач в своїх поясненнях, не тільки не підтримав підстави звернення до суду, а й надав пояснення суду, якими спростував їх наявність. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю сторін. Відсутність відповідача за місцем реєстрації проживання у зв`язку із працевлаштуванням на території іншої країни, на думку суду, не може вважатись відсутністю за місцем проживання без поважних причин. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач, посилаючись в позовній заяві на дані норми права, не надав суду доказів на підтвердження перешкод у користуванні нерухомим майном у зв`язку з наявністю місця реєстрації проживання відповідача в будинку. Крім того позивач зазначив в судовому засіданні, що не має намірів на продаж будинку. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту нарахування комунальних платежів у відповідності до кількості зареєстрованих осіб за адресою нерухомого майна, суду не надано. З пояснень позивача вбачається, що в будинку є лічильники комунальних послуг. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що факт реєстрації відповідача в будинку є перешкодою для отримання субсидії позивачем, суду не надано. З пояснень позивача вбачається, що він не звертався для отримання субсидії. Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. У ч. 1 ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, що зазначено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Згідно із ч. 5 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґуртуватися на припущеннях. В акті від 15.01.2020 року, складеним головою квартального комітету № 17 Суворовської в м. Херсоні ради, зазначено, що син позивача - [PERSON] не мешкає за даною адресою з 2009 року, з посиланням на свідчення сусідів. З пояснень позивача вбачається, що даний акт складався головою квартального комітету. При складанні акту будинок не обстежувався, було оглянуто двір та сарай та опитано сусідів. До акту долучено в якості додатку письмові пояснення сусідів. Таким чином встановлено, що в даному акті містяться відомості, які отримані зі слів інших осіб. В акті зазначено прізвища сусідів, які надали відомості: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Згідно із ст. ч. 1 ст. 91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У відповідності із ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянуті речові докази. Судом під час підготовчого судового засідання позивачу було роз`яснено право заявити клопотання про допит свідків. Позивач зазначив, що не буде заявляти таке клопотання, вважає, що письмових пояснень сусідів достатньо для доказування. На підставі наведеного, суд не може прийняти до уваги наданий доказ, а саме акт від 15.01.2020 року та долучені до нього пояснення сусідів, оскільки він є недопустимим доказом виходячи з наступного. Акт складено зі слів сусідів, про допит яких в якості свідків не було заявлено в підготовчому засіданні, тому суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити докази, а саме допитати свідків, які зазначені в Акті від 15.01.2020 року для підтвердження відомостей, що в ньому зазначені. Долучені до даного акту пояснення сусідів суд також не бере до уваги, оскільки неможливо ідентифікувати особу, яка такі пояснення написала. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності відповідача за місцем реєстрації проживання з 2009 року, як зазначено у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином встановлено, що позовні вимоги є необґрунтованими, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову, тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed