Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

15 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про визнання неправомірними дій ПАТ «ВіЕйБі Банк» щодо утримання комісії в розмірі 3 процентів від суми вкладу за дострокове розірвання [PERSON] договору банківського вкладу «Наш найкращий депозит» №533333/2013 від 12.02.2013 року; стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь [PERSON] 2088,97 грн. залишку банківського вкладу за договором банківського вкладу «Наш найкращий депозит» №533333/2013 від 12.02.2013 року; стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь [PERSON] 4124,51 грн. втрат від інфляції та 362,44 грн. трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання; стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь [PERSON] 1172,37 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами; стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь [PERSON] 5000,00 грн. моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.02.2013 року між ним та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір банківського вкладу «Наш найкращий депозит» №533333/2013. Одночасно із договором банківського вкладу між сторонами було укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» [NUMBER] від 12.02.2013 року. 12.04.2014 року між сторонами було достроково розірвано договір банківського вкладу. ПАТ «ВіЕйБі Банк» повернув позивачу кошти в сумі 67918,11 грн. та утримав з суми вкладу 3% від суми вкладу комісію за дострокове розірвання договору банківського вкладу. [PERSON] вважає, що ці дії порушують його право, як споживача, тому і звернувся з вказаним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач про час і дату розгляду заяви повідомлявся належним чином, свого представника до суду, для участі в судовому засіданні не направив, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви, та доданих до неї копій документів, 12.02.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір банківського вкладу «Наш найкращий депозит» №533333/2013. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Крім того, 12.02.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» [NUMBER]. Пунктом 1.2 Договору банківського вкладу, передбачено, що банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, що 13.03.2014 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу «Наш найкращий депозит» №533333/2013. Пунктом 1.6 Договору банківського вкладу, передбачено, що при достроковому закритті Вкладу проценти за вкладом перераховуються/нараховуються за неповний строк розміщення вкладу за процентною ставкою для випадків дострокового закриття у розмірі, що діє на день закриття вкладу за цим видом вкладу у відповідній валюті, за відповідним строком, відповідною сумою початкового вкладу та відповідною періодичністю виплати процентів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Отже, з наведених норм Закону вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Крім цього, відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідач порушує умови даного договору, не повертає на вимогу позивача кошти, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення коштів в розмірі 6575,92 грн., з яких: 2088,97 грн. суми залишку банківського вкладу, трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в розмірі 362,44 грн. та 4124,51 грн. індекс інфляції. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про неможливість задоволення цих вимог, так-як вони не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ні Договором строкового банківського вкладу, ні законом, що регулює розглядувані правовідносини не передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання зобов'язання, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial