Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

15 січня 2018 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду з позовом до Одеського національного політехнічного університету про поновлення на роботі, оплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 жовтня 2017 р. на засіданні Вченої ради хіміко-технологічного факультету Одеського національного політехнічного університету він був обраний, без обумовленого терміну, на посаду доцента кафедри технології неорганічних речовин і екології. 18.10 2017 р. йому стало відомо, що завкафедрою ТНРЕ ОНПУ [PERSON] обманом, не повідомивши його - рекомендував перевести його з 17.10.2016 по 30.06.2017 р. з оплатою за рахунок спеціальних коштів, тобто по 30 червня 2017 р. В наказі 981-к від 17.10.2016 р. про перевід позивача за строковим трудовим договором з 17.10.2016 р. по 30.06.2017 р. зфальшована дата засідання Вченої ради хіміко-технологічного факультету- написано 13.10.2016 р. протокол № 2, але секретар ради ХТФ [PERSON] не змогла приїхати на роботу у зв'язку несприятливими погодними умовами. 23 червня 2017 р. позивач звернувся з письмовою заявою до ректора Одеського НПУ [PERSON] з проханням про відміну наказу № 981-к від 17.10.2016 про закінчення терміну роботи 30.06.2-17 р. як такий, що порушує його конституційні права на працю та Законодавство України. Тільки 10 жовтня 2017 року він отримав відповідь ректора ОНПУ № 2343/85- від 09.10.2017 - відписку, якою проігноровано його Конституційні права на працю та пенсійне забезпечення. Враховуючі протиправні дії керівництва відповідача позивачу заподіяна матеріальна та моральна шкода. У судове засідання сторони з'явились позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечував та просив у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що Позивач з 01 вересня 2010 року по 31 серпня 2015 року та з 01 вересня 2015 року по 29 липня 2016 року працював на посаді доцента кафедри технології неорганічних речовин і екології хіміко-технологічного факультету ОНПУ на підставі строкових трудових договорів, як обраний за конкурсом. З 01 вересня 2016 року позивач був прийнятий на роботу на посаду доцента кафедри технології неорганічних речовин і екології хіміко-технологічного факультету ОНПУ до конкурсу. 06 жовтня 2016 року на засіданні трудового колективу кафедри технології неорганічних речовин і екології хіміко-технологічного факультету ОНПУ було затверджено висновки про професійні та особисті якості претендента на посаду доцента кафедри технології неорганічних речовин і екології хіміко-технологічного факультету [PERSON]. 13 жовтня 2016 року на засіданні Вченої ради хіміко-технологічного факультету ОНПУ на підставі результатів таємного голосування [PERSON] було обрано за конкурсом на посаду доцента кафедри технології неорганічних речовин і екології та рекомендовано ректору ОНПУ для переведення на посаду доцента кафедри технології неорганічних речовин і екології як такого, що обраний за конкурсом. 17 жовтня 2016 року позивач звернувся до Ректору ОНПУ з заявою про переведення його з 18 жовтня 2017 року по 30 червня 2021 року на посаду доцента кафедри технології неорганічних речовин і екології за строковим трудовим договором, як обраного за конкурсом. Згідно наказу № 981-к від 17 жовтня 2016 року на підставі заяви [PERSON] та витягу з протоколу Вченої ради хіміко-технологічного факультету від 13 жовтня 2016 року позивача було переведено на роботу за строковим трудовим договором з 17 жовтня 2016 року по 30 жовтня 2017 року на посаду доцента кафедри технології неорганічних речовин і екології зі збереженням посадового окладу, доплат і надбавки. 23 червня 2017 року (вх.№ С-8/85-08) та 04 вересня 2017 року (вх. № 1652/01-08) позивач звертався до Ректору ОНПУ з заявами про скасування наказу по ОНПУ № 981-к від 17 жовтня 2016 року як такий, що виданий з порушеннями вимог Законодавства України та порушенням конституційного права позивача на працю. Але 09 жовтня 2017 року листом 2343/85-08 позивачу було відмовлено, та вказано що наказ виданий без порушень чинного законодавства України. Підстав щодо переводу позивача на посаду доцента кафедри ТНРЕ ХТФ з 18 жовтня 2016 року по 30 червня 2021 року - немає. У відповідності до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) науково-педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну, наукову (науково-технічну, мистецьку) та організаційну діяльність. Згідно ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» посада доцента відноситься д основних посад науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти. Ч.ч. 9-11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання, а також особи, які мають ступінь магістра. Статутом закладу вищої освіти можуть встановлюватися відповідно до законодавства додаткові вимоги до осіб, які можуть займати посади науково-педагогічних працівників. Під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти. П. 7 ч. 3 ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що керівник закладу вищої освіти в межах наданих йому повноважень призначає на посаду та звільняє з посади працівників. Відповідно до п.п. 7.1., 7.2. Статуту Одеського національного політехнічного Університету, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 602 від 14 квітня 2017 року безпосереднє управління діяльністю Університету здійснює ректор. Ректор Університету в межах наданих йому повноважень видає накази і розпорядження, призначає на посаду та звільняє з посади працівників (http://opu.ua/about/set_up_documents). У відповідності до Порядку «Проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладання з ними трудових договорів (контрактів) в Одеському національному політехнічному університеті» введене в дію рішення Вченої ради або затверджене рішення конкурсної комісії є підставою для укладення трудового договору (контракту) з обраною особою і видання наказу про прийняття її на роботу (переведення на іншу посаду). При прийнятті на роботу (переведенні на іншу посаду) після успішного проходження конкурсу укладають строковий трудовий договір (контракт). Строк трудового договору (контракту) установлюється за погодженням сторін, але не більше ніж на п'ять років. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору (контракту) має право кожна із сторін, крім посад деканів факультетів, директорів навчально-наукових інститутів, завідувачів кафедр, для яких передбачено обрання строком на п'ять років (http://opu.ua/about/r_l_framework). Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України передбачено, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Підставою припинення трудового договору у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Отже між позивачем та відповідачем виникли трудові правовідносини на підставі строкового трудового договору згідно наказу № 981-к від 17 жовтня 2016 року терміном дії з 17 жовтня 2016 року по 30 жовтня 2017 року. Дія трудового договору була припинена у зв'язку зі спливом строку на який він був укладений. У відповідності до ч. 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопаду 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Але позивач не звертався до суду з позовними вимогами про визнання наказу № 981-к від 17 жовтня 2016 року недійсним у частині визначення строку або його скасування. Враховуючі наведене - позовні вимоги щодо відновлення позивача на посаді доцента в Одеському національному політехнічному університеті є безпідставними та задоволенню не підлягають. Також суд не вбачає підстав для задоволення позову позивача у частині стягнення на його користь заробітної плати за вимушений прогул та моральної шкоди, оскільки такі позовні вимоги є похідними від первісних позовних вимог щодо поновлення на роботі. Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.8 Конституції України, ст. 10 ЦПК України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р). Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed