Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

15 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування, посилаючись на те, що наприкінці 1999 року до неї звернувся відповідач і запропонував послуги по забезпеченню доглядом, харчуванням, а замість цього попросив подарувати йому право на земельну частку /пай/, посвідчене сертифікатами серії [NUMBER] та серії [NUMBER] яке вона успадкувала після смерті своїх батьків. В той час вона була непрацездатною та в зв»язку із скрутним матеріальним становищем погодилась на пропозицію [PERSON] та 12 січня 2000 року в Ізюмській державній нотаріальній конторі уклала з [PERSON] договори дарування сертифікатів. Тексти договорів не читала та вважала, що в них передбачені всі права та обов»язки, про які вони домовились. Перші чотири місяці відповідач виконував свої зобов»язання, а з травня 2000 року припинив забезпечувати її харчуванням та доглядом. Вважає, що спірні договори укладені шляхом обману, так як відповідач використав її правову необізнаність запропонував укласти договори дарування сертицікатів на право на земельну частку /пай/, замовчуючи реальне значення цих цінних паперів, а в якості надання допомоги у вигляді довічного утримання, фактично пропонував виплату орендної плати за користування землею, а також, після переоформлення паїв припинив будь-які виплати та допомогу. Просить визнати вчинені під впливом обману договори дарування прав на земельну частку(пай), укладені 12 січня 2000 року між нею та [PERSON], зареєстровані державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори, та зареєстровані у реєстрі за № 1-27 та № 1-28 недійсними, посилаючись на 203,229,230 717 ЦК України та стягнути на її користь судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю від 17.04.2017 року - [PERSON] позовні вимоги підтримав, в подальшому в судові засідання не з»явився, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з»явився, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що на момент укладення договору дарування позивач була ознайомлена з усіма умовами, наслідками укладення цих договорів, про що їй неодноразово роз'яснював нотаріус. Позивач за вказаними договорами подарувала не земельні ділянки а тільки право на них, що було посвідчене сертифікатами. Договори дарування підписані сторонами в присутності державного нотаріуса, воля обох сторін на передання дарунку та його прийняття чітко виражена, в договорах відсутній обов»язок обдарованого вчиняти будь-які дії майнового чи немайнового характеру на користь дарувальника, третьої особи або утриматись від їх вчинення. Посилання позивача на те, що він повинен її утримувати є безпідставним та суперечить укладеним договорам дарування. Позивачем на надано жодного доказу про наявність факту обману при укладенні договору. Також позивач звернулася до суду з пропуском строку позовної давності. Просив суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. 12 січня 2000 року державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори були посвідчені договори дарування права на земельну частку (пай), укладені між дарителем [PERSON] та обдарованим [PERSON], зареєстровані в реєстрі за № 1-27 та № 1-28 (а.с.7-8,9-10) За умовами зазначених договорів даритель подарував, а обдарований прийняв у дар право на земельні частки (пай) розміром 7,94 умовних кадастрових гектарів, кожна, що розташовані в КСП «Жовтень» села Куньє Ізюмського району Харківської області (а.с.7-8, 9-10). Зазначене право на вказані земельні частки (пай) належали дарителю на підставі сертифікатів на земельну частку (пай) серії [NUMBER] та серії [NUMBER], видані Ізюмською райдержадміністрацією 14.02.1997 року за № 477 та № 478, відповідно. Сторони оцінили дар у 30993 грн. за кожним з договорів. На момент укладення оспорюваного договору дарування був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 року і саме положення ЦК УРСР підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до ст 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.(ст.244 ЦК УРСР) Позивач зазначає, оспорювані угоди були укладені внаслідок обману, замість договору довічного утримання. Як передбачалося ст.57 ЦК УРСР, угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Згідно ст.58 ЦК УРСР, недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача на те, що ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.11.2010 року у справі за її позовом до [PERSON], треті особи : Ізюмська державна нотаріальна контора, Ізюмська районна державна адміністрація Харківської області, управління Держкомзему в Ізюмському районі Харківської області про визнання договорів дарування недійсними встановлено обставини укладання спірних договорів під впливом обману зі сторони відповідача, що звільняє її від обов»язків доказування цих обставин є безпідставним. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.11.2010 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи : Ізюмська державна нотаріальна контора, Ізюмська районна державна адміністрація Харківської області, управління Держкомзему в Ізюмському районі Харківської області про визнання договору дарування недійсним вказана справа залишена без розгляду, без встановлення обставин у справі. (а.с.35) Підстави для звільнення від доказування в даному випадку відсутні. Позивач не надала суду жодних доказів того, що вона була введена в оману щодо змісту укладених договорів, а насправді вона вважала, що укладає договір довічного утримання. Не встановлено жодних обставин, які б вказували на можливість того, що позивач могла не розуміти змісту договору, який вона уклала. Зазначене підтверджується також строком звернення позивача до суду. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що, що зі слів позивача їм відомо, що відповідач обіцяв [PERSON] допомагати матеріально за те, що [PERSON] подарує йому земельні ділянки, але такої допомоги не здійснює. Однак, як вбачається з тексту оспорюваних договорів вони не містять обов»язку обдарованого вчиняти будь-які дії на користь дарувальника (а.с.7-8,9-10) Відповідно до ст. 212 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Згідно ст.71 ЦК УРСР 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність за вимогами ст. 75 ЦК УРСР є обов'язковою для застосування судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Позивач звернулась до суду у березні 2017 року про визнання недійсними договорів дарування, укладених 12 січня 2000 року. Підстав для зупинення, переривання чи поновлення строку позовної давності суд не знаходить. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Outcome: dismissed