Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

17.09.2019 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 02.04.2018 року [PERSON] , [INFO] , отримала у нього в позику суму коштів в розмірі 60 000,00 грн. За домовленістю між ними, відповідачем було написано розписку про отримання коштів. Відповідач згідно домовленості була зобов`язана повернути кошти до 01.05.2019 року. В розписці відповідач зазначила, що зайняла у нього грошові кошти, використавши був - русизм «займаю». За тлумачним словником та за перекладом слово «займ» українською мовою - «позика». Після спливу часу повернення боргу, під будь-яким приводом відповідач ухиляється від виконання свого зобов`язання та станом на час подачі позову до суду відповідач борг не повернула. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми, в даному випадку загальна сума заборгованості становить 60 000,00 грн. Орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, всього становить - 1768,40 грн., а саме: судовий збір за подання позовної заяви - 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу - 1000 грн. Під час розгляду справи буде надано до суду додатково детальний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, погодинно. В зв`язку з викладеним просив в судовому порядку постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі - 60 000 грн. та судові витрати у справі. 28.10.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.01.2020 року відповідач - [PERSON] подала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що вона заявлені щодо неї позовні вимоги не визнає, рахує їх надуманими, незаконними та такими, що не підлягають до задоволення. Це твердження вона пояснює тим, що в 2018 році вона працювала продавцем (без належного трудового оформлення) у магазині, який належав гр. [PERSON] . Фактично, грошових коштів, які вказані у розписці, вона на руки не отримувала, а саму розписку позивач змусив її написати (мотивуючи тим, що у магазині виявлена нестача грошових коштів), хоча все це було сказано лише на словах, документально нестача не була підтверджена, та ніяких документів щодо виявленої нестачі їй підписувати не давали. Сама розписка нею була написана в автомобілі позивача під погрозами як їй так і її сім`ї (це на неї вплинуло, оскільки вона з дітьми проживає сама і ніякого захисту не має). Вона не заперечує сам факт написання розписки саме нею, але заперечує факт отримання грошових коштів, тому вона вважає, що в її ситуації не може йти мова про існування договору позики (оскільки належним чином не доведено саме отримання нею грошових коштів в рахунок позики). Сама розписка складена нею під психологічним тиском щодо неї та членів її сім`ї (дітей) зі сторони позивача. В зв`язку з викладеним просила суд відмовити в задоволенні позову та закрити провадження. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що з відповідачем по справі він знайомий ще з дитинства, вони навчались в одній школі та росли в одному дворі, також він добре знає її чоловіка, оскільки він з ним товаришує, він є власником магазину і взяв на стажування відповідача до себе в магазин продавцем, пізніше відповідач сказала, що в неї труднощі в сім`ї і їй потрібно гроші, він, враховуючи, що знає добре її чоловіка і її, вирішив допомогти і позичив необхідні гроші в розмірі 60 000 грн., про що відповідач написала розписку, при написанні розписки крім нього і відповідача інших осіб присутніх не було. На сьогоднішній день відповідач кошти не повернула. Представник позивача, адвокат Любченко (Швецова) Наталія Юріївна, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та зазначила, що позивач і відповідач знайомі з дитинства, позивач також товаришував з чоловіком відповідача, тому коли відповідач попросила гроші в борг він вирішив допомогти останній і дав кошти, що підтверджується розпискою, відповідач в свою чергу будь яких дій щодо повернення коштів не вчиняла і на сьогоднішній день кошти не повернула. Витрати на правничу допомогу з відповідача позивач залишає за собою. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, обґрунтовуючи свої запереченням тим, що вона гроші від позивача не отримувала, працювала в магазині позивача не офіційно і він сказав їй, що в магазині по її вині виникла недостача у розмірі 60 000 грн., але жодних перевірок з цього приводу не проводилось, інвентаризація в магазині не проводилась, в зв`язку з цим позивач примусив її написати розписку про отримання коштів в розмірі 60 000 грн., однак вона цих коштів не отримувала і писала дану розписку під моральним тиском під диктовку позивача в його машині. Недостача в магазині дійсно було, але в значно меншому розмірі 10 000 грн., оскільки деяким людям надавала продукти в борг, але вона ці кошти позивачу повернула. Про те, що вона писала розписку не заперечує. Тобто, в зв`язку з тим, що вона кошти не отримувала, а розписку написала під моральним тиском просила в позові відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 02.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, що підтверджується розпискою (а.с.77 - на звороті копії паспорта відповідача), відповідно до якої відповідач отримала від позивача кошти в розмірі 60 000 грн., зі строком повернення до 01.05.2019 року. Відповідач, [PERSON] , у визначений строк кошти позивачу не повернула, тому [PERSON] 05.09.2019 року звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)... Договір позики є укладеним з моменту передання грошей... Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі... На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала факт написання розписки, однак заперечувала той факт, що вона отримала кошти від позивача в розмірі 60 000 грн., однак суд не приймає до уваги дане твердження, оскільки відповідно до розписки, яку відповідач [PERSON] написала власноруч, про що вона неодноразово зазначала в судовому засіданні, чітко зазначено що вона [PERSON] зайняла у [PERSON] 60 тис. гривень і зобов`язується їх повернути, всю суму до 01.05.2019 року, будь-яких інших належних та допустимих доказів, що спростовує факт передачі коштів, відповідачем до суду надано не було. Відповідач, також, зазначала, що розписка нею була написана під моральним тиском, який на неї чинив [PERSON] , однак жодних доказів в підтвердження даного факту до суду надано не було. Також, судом враховується, що особам, які приймають участь у розгляді справи, належить вибір способу захисту своїх прав, які порушені, не визнаються або оспорюються іншою стороною, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, а відповідач вимоги до суду щодо визнання правочину (договору позики) недійсним не заявляла і будь - яких доказів в підтвердження таких вимог також не надала, а з приводу вчинення відносно неї зі сторони позивача протиправних дій до правоохоронних органів не зверталася. Отже, враховуючи, що борговий документ був наданий позивачем до суду, отже він виконав зобов`язання перед відповідачем і надав їй зазначені в розписці кошти, а відповідач в свою чергу свої зобов`язання за договором не виконала. На підставі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику... у такій самій кількості..., що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.610 ЦК України: невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Позивачем доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення нею зобов`язання щодо їх повернення, тому враховуючи, що [PERSON] порушила зобов`язання щодо повернення у визначений договором строк грошових коштів, вони підлягають стягненню з неї на користь позивача в судовому порядку. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, позивач зазначаючи вказану норму в описовій частині позову, позовні вимоги щодо стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми до відповідача не заявив. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення останньою зобов`язання щодо їх повернення, а відповідач в свою чергу на надала до суду належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності дали змогу встановити викладені нею у письмових запереченнях обставини. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду (а.с. 1), тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved