Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

17.09.2010 року Військовий прокурор Одеського гарнізону звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Голови комісії з припинення Одеського інституту Сухопутних військ, правонаступником якого є Військова академія, з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних державі. Позов обґрунтований наступними обставинами. Майор [PERSON] проходив військову службу в Одеському інституті Сухопутних військ на посаді начальника речової служби з 25.11.2004 року по 15.12.2007 року. Як відповідальна посадова особа, майор [PERSON] був зобов'язаний вести своєчасний облік ввірених йому матеріально-технічних цінностей, правильно зберігати та своєчасно поновляти запаси матеріальних засобів, дотримуватись порядку прийняття та видачі матеріально-технічних засобів. Як зазначає позивач, в період з березня 2007 року по жовтень 2007 року відповідач, недбало ставлячись до виконання службових обов'язків, не вів своєчасний облік матеріально-технічних цінностей, не забезпечив належного зберігання матеріальних засобів, не дотримувався порядку прийняття та видачі матеріально-технічних засобів під час видачі речового майна випускникам Одеського інституту Сухопутних військ в 2007 році, внаслідок чого у ввіреній йому службі утворилась нестача речового майна в розмірі 25606,79 грн., розмір якої та обставини виникнення підтверджено висновками ревізії фінансово-господарської діяльності речової служби інституту, проведеної в січні-березні 2008 року Територіальним Південним контрольно-ревізійним управлінням Міністерства оборони України. Позивач зазначає, що обставини неналежного виконання відповідачем покладених на нього обов'язків знайшли своє підтвердження повністю, проте в порушенні кримінальної справи відносно майора [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 425 КК України було відмовлено за відсутністю завдання державі істотної шкоди як кваліфікуючої ознаки складу злочину. Представник прокуратури Одеського гарнізону в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник Міністерства оборони України та Військової академії позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, просив його залишити без задоволення, подав письмові заперечення, в яких зазначив, що жодного підтвердження того, що відповідач не виконував свої функціональні обов'язки позивачем не надано, не представлено жодного акту ревізії, інвентаризації чи іншого акту, якими виявлено нестачу, службове розслідування щодо відповідача не проводилось. Крім того, після виключення відповідача зі списків особового складу інституту у зв'язку зі скороченням штату йому було виплачено премію, матеріальну допомогу, грошову допомогу при звільненні, а також одноразову грошову винагороду за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов'язків і бездоганну дисципліну. Відповідач також посилається на те, що з одного й того ж питання проводилось декілька службових розслідувань, за результатами якого було виявлено нестачу в сумі 12820,85 грн., а не 25606,79 грн., як зазначено в позові. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, майор [PERSON] проходив військову службу в Одеському інституті Сухопутних військ, обіймаючи посаду начальника речової служби тилу відділу логістики з 25.11.2004 року по 15.12.2007 року. Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.10.2007 року № 471 майор [PERSON] був звільнений з військової служби у запас відповідно до п. 63 підп. «г» Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України - у зв'язку зі скороченням штатів, у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України. Начальник Одеського інституту Сухопутних військ Троц А.С. своїм наказом від 17.12.2007 року № 272 виключив [PERSON] зі списків особового складу інституту та всіх видів забезпечення. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1254 від 30.08.2006 року «Про реорганізацію Одеського інституту Сухопутних військ» Одеський інститут Сухопутних військ було реорганізовано шляхом приєднання до Одеського національного політехнічного університету та утворено у складі останнього Військовий інститут. Спільним наказом Міністерства оборони України та Міністра освіти і науки України № 453/728 від 09.08.2007 року «Про заходи щодо реорганізації Одеського інституту Сухопутних військ» Військовий інститут Одеського національного політехнічного університету визначено правонаступником Одеського інституту Сухопутних військ. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 286 від 23.03.2011 року «Про реорганізацію Військового інституту Одеського національного політехнічного університету у Військову академію (м. Одеса)», наказу Міністерства оборони України та Міністра освіти і науки України від 19.04.2011 року «Про заходи щодо реорганізації Військового інституту Одеського національного політехнічного університету» Військова академія (м. Одеса) визначена правонаступником Військового інституту Одеського національного політехнічного університету, який на цей час припинив свою діяльність. Відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України на друге півріччя 2007 року у період з 28.11.2007 року по 23.03.2008 року інспекцією Територіального Південного контрольно-ревізійного управління була проведена документальна ревізія фінансово-господарської діяльності речової служби Одеського ордена Леніна інституту Сухопутних військ. Згідно з наказом голови комісії з припинення Одеського ордена Леніна інституту Сухопутних військ від 04.03.2008 року № 2 з метою усунення недоліків та прийняття законного рішення по виявленій нестачі майна речової служби було доручено провести службові розслідування з питання нестачі речового майна на речових складах та у підрозділах на загальну суму 43241,38 грн. Відповідно до наказу голови комісії з припинення Одеського ордена Леніна інституту Сухопутних військ від 28.05.2008 року № 6 підкомісією з ліквідації речової служби інституту було проведено службове розслідування, в ході якого було встановлено факти нестачі військового майна, у тому числі, на об'єктах служби та у підрозділах інституту, які перебували у віданні матеріально-відповідальної особи майора [PERSON] З метою недопущення подібних випадків у майбутньому та притягнення винних осіб до відповідальності було наказано підготувати та направити до суду позов на відшкодування майором запасу [PERSON] вартості військового майна на суму 12785,94 грн. Крім того, згідно з наказом голови комісії з припинення Одеського ордена Леніна інституту Сухопутних військ від 15.07.2008 року № 8 підкомісією з ліквідації речової служби інституту було проведено службове розслідування, в ході якого було виявлено нестачу військового майна на суму 12820,85 грн. (матеріально-відповідальна особа - майор [PERSON]). У зв'язку з цим голові підкомісії з ліквідації фінансово-економічної служби Одеського ордена Леніна інституту Сухопутних військ було доручено підготувати та направити до суду позов на відшкодування майором запасу [PERSON] вартості військового майна на суму 12820,85 грн. Згідно з наказами голови комісії з припинення Одеського ордена Леніна інституту Сухопутних військ від 03.11.2010 року № 2 та № 3 голові підкомісії з ліквідації фінансово-економічної служби Одеського ордена Леніна інституту Сухопутних військ було доручено, зокрема, внести до книги грошових стягнень та нарахувань Ф.35 стягнення з посадових осіб, а саме з майора запасу [PERSON] на суму 12785,94 грн. та 12820,85 грн. Постановою від 19.08.2010 року у порушенні кримінальної справи відносно майора [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 425 КК України, було відмовлено за відсутністю в діянні складу злочину, а саме завдання державі істотної шкоди як кваліфікуючої ознаки складу злочину. Зазначена постанова [PERSON] не оскаржувалася. Як зазначено у цій постанові опитаний в ході проведення прокурорської перевірки [PERSON] пояснив, що в ході проведення останньої інвентаризації майна на ввіреній йому службі у квітні-травні 2007 року будь-яких нестач майна виявлено не було. Проте внаслідок того, що в період з травня по жовтень 2007 року на підпорядкованих складах речового майна був активний рух матеріальних засобів, [PERSON] всупереч своїм службовим обов'язкам, не завжди здійснював звірки як з підпорядкованими підрозділами, так і з вищестоящими забезпечуючими органами, у зв'язку з чим облік видачі майна шляхом проведення за книгами служби відповідних видаткових накладних не проводив, що призвело до того, що у ввіреній йому службі утворилась нестача речового майна на суму 25606,79 грн. Будь-яких викрадень речового майна ні він, ні інші військовослужбовці Одеського інституту Сухопутних військ не вчиняли. Зазначені обставини свідчать про те, що, будучи матеріально-відповідальною особою, майор [PERSON] під час проходження військової служби на посаді начальника речової служби допустив ряд порушень вимог керівництва з обліку матеріальних цінностей, їх реєстрації, оформлення і ведення, що призвело до завдання державі збитків на загальну суму 25606,79 грн. (= 12785,94 грн. + 12820,85 грн.). Таким чином, між сторонами виникли позадоговірні зобов'язання у зв'язку із завданням майнової шкоди, які регулюються главою 82 ЦК України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені у ст. 1166 ЦК України, відповідно до частини 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Виходячи із зазначених положень ЦК України закріплює презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, тому тягар доведення відсутності вини покладається на заподіювача шкоди. Відповідач не надав суду докази на підтвердження відсутності свої вини у спричиненні завданої майнової шкоди державі. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано акту ревізії, інвентаризації чи іншого акту, якими виявлено нестачу, а також те, що службове розслідування щодо відповідача не проводилось та заперечення щодо суми збитків, спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зважаючи на викладені обставини, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 25606,79 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди є законними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved