Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

15 листопада 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до Комунального шляхо-будівельного підприємства, в якому просять стягнути з відповідача 5285 грн. 82 коп., які складаються з 3285 грн. 82 коп. витрат на поховання, 800 грн. вартість поминального обіду в день поховання та 1200 грн. вартість поминального обіду на сорок днів після смерті на користь [PERSON] та 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON]. Свої вимоги позивачі обгрунтували тим, що 14 червня 2016 року в м. Чернігові по вул. Мстиславська між будинками № 175 та № 177 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю екскаватора, під керуванням [PERSON], що належить Комунальному шляхо-будівельному підприємству та [PERSON], який від отриманих тілесних ушкоджень помер. 27 жовтня 2016 року слідчим у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінального провадження. В результаті ДТП, в якому загинув [PERSON] позивач [PERSON], який є братом померлого, зазнав матеріальних витрат, а саме: витрат на поховання та на поминальні обіди, а також позивачу [PERSON], яка є матір'ю померлого була нанесена моральна шкода, яка підлягає стягненню з відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Також, представник позивачів просила стягнути з відповідача на користь позивачів витрати на правову допомогу в сумі по 1740 грн. кожному. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити позивачам у його задоволенні, посилаючись на відсутність вини та протиправних дій водія джерела підвищеної небезпеки у ДТП. Крім того, представник відповідача зазначив, що саме недотримання пішоходом [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення та настання ДТП, що може свідчити про наявність умислу потерпілого. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивачів, представника відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінального провадження № 12016270000000106, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 14 червня 2016 року, приблизно о 10.20 годині, в м. Чернігові по вул. Мстиславська, між будинками № 175 та № 177 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю екскаватора ЭО3322, р.н. [NUMBER], що належить Комунальному шляхо-будівельному підприємству, під керуванням [PERSON], та [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер (а/с 11). Згідно висновку експерта судово-медичної експертизи трупа громадянина [PERSON] № 518 від 22 липня 2016 року, під час експертизи у трупа виявлені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, могли утворитися при одноразовому переїзді тіла потерпілого транспортним засобом в повздовжному напрямі знизу-догори й дещо справа-наліво відносно тіла потерпілого при його положенні лежачи на животі. Із висновку експерта № 1201 судово-токсикологічної експертизи крові та сечі від трупа [PERSON] видно, що в крові виявлено етанол в концентрації, що відповідає тяжкому отруєнню алкоголем, стосовно живої людини. Постановою слідчого у кримінальному провадженні - заступника начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області Грецького В.П. від 27 жовтня 2016 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016270000000106 від 14 червня 2016 року у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (а/с 5-8). При цьому, постанову мотивовано тим, що в умовах місця події, з технічної точки зору, в діях водія екскаватора не вбачається невідповідностей технічним вимогам п. 13.3 ПДР України і саме недотримання пішоходом [PERSON] вимог Розділу 4 «Обов'язки і права пішоходів» Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди. Постанова про закриття кримінального провадження заінтересованими особами не оскаржувалася. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ст. 1193 Цивільного кодексу України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. З вказаної постанови про закриття кримінального провадження не вбачається наявності умислу потерпілого на заподіяння собі шкоди. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид); якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану, тощо). Таким чином, оскільки в судовому засіданні не доведено умислу [PERSON] на настання події, що потягла його смерть, в його діях мала місце груба необережність через недотримання вимог ПДР України, в тому числі стан сильного алкогольного сп'яніння, а тому розмір відшкодування повинен бути зменшений з урахуванням вимог законодавства, як зазначено вище. Як вбачається з позовної заяви, позивачі просять стягнути на свою користь витрати на поховання [PERSON], поминальні обіди та моральну шкоду. На підтвердження позовних вимог про відшкодування витрат на поховання позивачами надано наступні докази: договір-замовлення № 2355 від 15.06.2016 року на організацію та проведення поховання КП «Спеціальний комбінат комунально-побутового обслуговування» Чернігівської міської ради, де замовником і платником послуг є [PERSON]; накладна № 2417 від 15.06.2016 року КП «Спецкомбінат КПО» на суму 3285 грн. 82 коп., квитанція про сплату коштів на суму 3285 грн. 82 коп., рахунок офіціанта № 001509 від 16.06.2016 року на суму 800 грн. та рахунок офіціанта № 001510 від 23.07.2016 року на суму 1200 грн. (а/с 13, 14, 15, 16). Відповідно до ч. 1 ст. 1200 Цивільного кодексу України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1201 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Законом України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Таким чином, законодавством не передбачений обов'язок відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведення поминального обіду, тобто витрати, які не пов'язані з обрядовими діями, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом в могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання. Отже, заявлені позивачем [PERSON] для відшкодування витрати на поминальні обіди згідно рахунків офіціанта на суму 800 грн. та 1200 грн. не підлягають відшкодуванню, бо не передбачені Законом України «Про поховання та похоронну справу». Згідно акту від 02 вересня 2016 року, затвердженого начальником Комунального підприємства «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради вбачається, що [PERSON] з червня 2015 року до моменту смерті проживав зі своєю матір'ю [PERSON] (а/с 53). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Враховуючи всі зібрані та оцінені у справі докази, суд вважає, що позивач [PERSON] понесла моральні страждання у зв'язку зі смертю сина, проте враховуючи, що саме внаслідок його необережних дій він потрапив у ДТП, виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає достатнім відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди у зв'язку зі смертю сина в сумі 10000 грн. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачами до позовної заяви додано 2 квитанції від 30 листопада 2016 року № 50 та № 51 на суму 1740 грн. кожна про сплату адвокату [PERSON] за надані послуги згідно договору № 62 та № 63 від 23.11.2016 року про надання правової допомоги. До калькуляції вартості правової допомоги включено: надання юридичних консультацій та роз'яснень, ознайомлення з матеріалами, наданими клієнтом, складання позовної заяви, участь у судовому засіданні. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачів витрати на правову допомогу, надану адвокатом при складанні позовної заяви та участі у судових засіданнях з розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» пропорційно до задоволених позовних вимог (відповідно задоволено 62,16% від заявлених вимог - на користь [PERSON] та 10% - на користь [PERSON]). Враховуючи викладене,

Outcome: partial