Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

15.03.2018 року до суду надійшов вказаний позов, в якому позивач просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі на утримання їх малолітнього сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 2 000 грн. 00 коп., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову та до його повноліття. При цьому позивач посилалася на те, що відповідач протягом останніх шести місяців матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться здоров'ям дитини, його успіхами та вподобаннями. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2018 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.04.2018 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, що в ньому викладені. Відповідач позов визнав частково і не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1 500 гривень. При цьому пояснив, що він тривалий час не надавав кошти на утримання сина, оскільки в нього хвора спина і він проходив курс лікування, на даний час він працює не офіційно. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] /а.с. 7/. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Наявність стягнень по аліментним зобов'язанням відповідача або хронічних захворювань, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти в розмірі, який заявлений у позові, судом не встановлено. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що тривалий час знаходився на лікуванні, а тому не мав змоги працювати, та відповідно забезпечувати дитину. Крім того, він пояснив, що лікарняних та медичних довідок він не має, оскільки лікувався вдома. До центру зайнятості він не звертався, оскільки його забезпечувала співмешканка. На даний час він працює, однак не офіційно. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього кодексу. Враховуючи те, що законодавець встановив імперативне правило, відповідно до якого доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, які не тільки не підтверджуються жодними фактичними даними, а й потребують самостійного доказування, суд дійшов висновку, що доводи відповідача стосовно тривалого лікування не заслуговують на увагу, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, та враховує, що визначених сум буде достатньо для належного утримання та розвитку спільного сина сторін. При цьому, суд бере до уваги положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VIII, згідно яких прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2018 року - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн. Враховуючи те, що син сторін проживає разом з позивачем, остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує його лікуванням вразі потреби, займається його вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, відповідач ухиляється від утримання сина, суд вважає, що розмір аліментів є законним та обґрунтованим. Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 2 000 гривень на утримання спільного сина сторін, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved