overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

16 січня 2018 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог, посилається на те, що вона з відповідачем по справі [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2007 року по 18 грудня 2017 року, сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. За таких підстав позивачка звернулася з даним позовом до суду. [PERSON] просить суд стягувати із [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків (доходів), не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідач в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідність подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження а.с.2), який проживає разом із позивачкою, що підтверджується актом підтвердження фактичного місця проживання, складеного головою вуличного комітету від 16.01.2018 (а.с.3). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуюче вищевикладене, суд вважає встановленою наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, при подачі позову до суду про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на її користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. А тому із [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

16 січня 2018 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 12 липня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу з відповідачем неповнолітніх дітей немає. Через втрату взаєморозуміння та почуттів сумісне життя є неможливим, а тому просила розірвати їхній з відповідачем шлюб. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, що було до реєстрації шлюбу - [PERSON]. Позивачка та відповідач в підготовче судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, зазначили, що позивачка повністю підтримує позовні вимоги; відповідач позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 липня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що складено відповідний запис за № 64. Зазначений факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Причинами розпаду сім'ї стала втрата взаєморозуміння та почуттів, подружні стосунки фактично припинені. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

16 січня 2018 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 13 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу з відповідачем дітей не мають. Посилаючись на те, що сумісне господарство з відповідачем не ведеться, сімейні стосунки між ними припиненні з 2016 року, оскільки відповідач проявляв до неї неповагу, не надавав матеріальної допомоги, примушував віддавати йому зароблені нею кошти просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання відновити їй дошлюбне прізвище Марченко. Позивачка в підготовчому судовому засіданні заявлені вимоги підтримала. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав повністю. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 155. Зазначений факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні повторним свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 146439 (а.с. 5). Від шлюбу дітей не мають. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися з 2016 року, сумісне господарство не ведеться, через відсутність взаєморозуміння між ними. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

16 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В судове засідання сторони не з'явилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. Також сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що подружжя [PERSON] 20 квітня 2012 року в Веприцькій сільській раді Гадяцького району Полтавській області зареєструвало шлюб, актовий запис №1. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Спільним подружнім життям проживали до липня 2017 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, спільного сімейного бюджету немає. Спору про майно теж немає. Виходячи з вищевикладеного, суд встановив, що сім'я розпалася через несумісність поглядів на сімейні відносини і відновити подружні стосунки неможливо. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати у даній справі слід покласти на позивача за її клопотанням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

16 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 25 січня 2015 року сторони перебувають у шлюбі. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося внаслідок непорозуміння та сварок на ґрунті ревнощів, застосування фізичного насильства з боку відповідача, останній також не бере участі у матеріальному забезпечення сімї, у звязку із чим позивач несе всі витрати одноосібно. З цих підстав сторони припинили спільне проживання. З огляду на викладене, позивач просить її позов задовольнити. В судовому засіданні позивач вимоги викладені у заяві підтримала в повному обсязі, зазначила, що припинили спільне проживання з 20 серпня 2017 року. Строк на примирення просила не надавати, оскільки попередні спроби відновити шлюбні стосунки лише остаточно переконали про неможливість спільного проживання. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначив, що погоджується із тими обставинами та підставами які зазначені у позові. Підтвердив, що дійсно з 20 серпня 2017 року остаточно припинили спільне проживання. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи вважає за можливе відповідно до положень ст.ст.200, 206 ЦПК України ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні з огляду на визнання відповідачем позову. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 січня 2015 року. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Відповідні обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження та копією свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні з 20 серпня 2017 року, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

16 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 24 жовтня 2008 року сторони перебувають у шлюбі, під час якого у них народилися діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач, будучи батьком дітей в добровільному порядку матеріальну допомогу на їх утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З огляду на викладене, позивач просить її вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що згідний сплачувати аліменти в тому розмірі про який просить позивач. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити виходячи із наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] з 24 жовтня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін народилися діти: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Відповідні обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб, копіями свідоцтв про народження дітей та сторонами не заперечуються. Відповідач, будучи батьком дітей відповідно до вимог ст.180 СК України зобов'язаний їх утримувати до досягнення ними повноліття. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначено ч.2 ст.182 СК України. Судом при винесенні рішення враховуються обставини визначені ч.1 ст.182 СК України, зокрема, що малолітні діти проживають разом із позивачкою, перебувають на її повному утриманні, потребують належного утримання в розмірі достатньому для їх гармонійного розвитку, що відповідач має постійне джерело доходу, інших утриманців не має, згідний та спроможний сплачувати аліменти в тому розмірі що просить позивач, а тому вважає за необхідне визначити аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини, починаючи з 16 січня 2018 року (моменту звернення до суду) і до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати по справі становлять 704 грн. 80 коп. які відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

16 січня 2018 року [PERSON] звернулася із позовною заявою до [PERSON] Вказувала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2006 року. Подружжя має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2006 року. Подружжя має малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Дитина, за домовленістю сторін, залишається проживати разом з матірю. Відповідно до ч. 1ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

16 січня 2018 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований виконавчим комітетом Мончинської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, 08.08.2013р., актовий запис № 3. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву у якій справу просила розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявився також, подав заяву у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, то, за таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

16 січня 2018 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований Виконкомом Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 11.01.2009р., актовий запис № 1. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву у якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився також, подав заяву у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, то, за таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

16 січня 2018 року завідуюча 7-м\~ відділенням\~ Комунального закладу «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни»\~ [PERSON] звернулася до суду з заявою про продовження госпіталізації в примусовому порядку пацієнту [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги наявністю у зазначеного пацієнта тяжкого психічного розладу у вигляді «Шизофренії, параноїчної форми, безперервний перебіг з вираженим дефектом по змішаному типу, галюцинаторно-параноїдним синдромом», внаслідок чого він не спроможний задовольнити основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. У судовому лікарпсихіатр підтримала заяву та прохала її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. Заінтересована особа в судове засідання не зявилася, в заяві до суду просила розглядати справу у її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала. Захисник не заперечував проти задоволення даної заяви, вважає, що примусова госпіталізація відповідає інтересам пацієнта. Прокурор не заперечувала проти задоволення даної заяви. Судом встановлено, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» від 15.01.2018 року № 01-55/240 [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг з вираженим дефектом по змішаному типу, галюцинаторно-параноїдним синдромом», по своєму психічному стану не може задовольнити основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, потребує подальшого надання стаціонарної допомоги (а.с.3). Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/240 від 15.01.2018 р. [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 1972 року, багато разів тривалий час знаходився на лікуванні в лікарні. Він є інвалідом 2 групи по психічному захворюванню безтерміново, останній раз госпіталізовувася з 26.07.2017 року та по теперішній час (а.с. 11). Рішенням Роменського міського народного суду Сумської області від 12 жовтня 1987 року [PERSON] визнано недієздатним (а.с.5). Згідно з рішенням виконкому Шосткинської міської ради народних депутатів опікуном [PERSON] призначено його сестру [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] судом неодноразово продовжувалася примусова госпіталізація до психіатричного закладу, востаннє рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 липня 2017 року (а.с. 10). За таких обставин, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку про необхідність продовження [PERSON] госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст. ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» . \~\~\~\~\~\~

Outcome: approved