Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

15 травня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона перебувала з відповідачем у справі у зареєстрованому шлюбі з 19.12.1997 року і у шлюбі вони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Згідно ордеру № 025071 від 29.12.2003 року відповідачу на склад сім`ї з 3 чоловік (він, вона та син) надана у користування двокімнатна квартира № 27 в б.14 на 3 м-ні м. Первомайського Харківської області. На даний час всі троє зареєстровані у вказаній квартирі На підставі рішення суду від 04.09.2013 року шлюб між подружжям розірвано, але ще у 2011 році відповідач забрав всі свої речі і пішов з квартири. В ній він не проживає, ніколи до неї не приходив, житлом не цікавиться, що підтверджено Актом, складеним КП «Жилсервіс». Квартиру відповідач залишив добровільно, ніхто його не виганяв та не перешкоджав користуватися нею, всі комунальні платежі сплачує вона. Таким чином, вважає, що в порядку ст. ст. 71-72 ЖК України має право ставити перед судом питання про визнання колишнього чоловіка таким, що втратив право на користування квартирою через не проживання у ній без поважних причин понад 6 місяців. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке: по-перше, квартира згідно ордеру надана саме йому, як головному наймачу; по-друге, подружні стосунки не склалися із позивачкою з 2011 року і він утворив іншу сім`ю; по-третє, через це у нього із колишньою дружиною склалися неприязні стосунки і проживати він з теперішньою дружиною в спірній квартири не має можливості та змушений був постійно винаймати житло; по-четверте, має вахтовий графік роботи і не може постійно перебувати на спірній житловій площі, тим більше у нього відсутні ключі від квартири; по-пяте, всіх своїх речей він з квартири не забирав, оскільки там ще залишилися і пральна машина, і водонагрівач, і холодильник та ще низка речей, що вони придбали під час шлюбу та ще не встигли поділити; по-шосте, особові рахунки по комунальним послугам відкриті ще досі на його імя і він передавав колишній дружині грошові кошти для сплати комунальних послуг; по-сьоме, він постійно звертався до колишньої дружини з питанням приватизувати квартиру та вирішити питання щодо користування квартирою, проте остання постійно йому у цьому відмовляла. Останнього разу це мало місце 16.05.2015 року, коли [PERSON] не відчинила двері квартири та сказала, що звернулася до суду з цим позовом та спір буде вирішено у судовому порядку. Представник третьої особи у останньому судовому засіданні при вирішенні српору поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив факти і відповідні до них правовідносини. Зокрема, встановлено судом та неоспорюється сторонами у справі, що вони, [PERSON]І та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.12.1997 року до його розірвання за рішенням суду від 04.09.2013 року (а.с.7). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). [PERSON], як головному наймачу, на склад сім`ї з 3 чоловік (він, позивачка та їхній син) надана у користування двокімнатна квартира № 27 в б.14 на 3 м-ні м. Первомайського Харківської області згідно ордеру № 025071 від 29.12.2003 року і, наразі, у спірній квартирі зареєстровані всі троє (а.с.11). У 2011 року між сторонами виникли неприязні відносини через те, що у відповідача зявилася інша жінка, з якою він не міг проживати на одній житловій площі із позивачкою, тому, змушений був винаймати інше житло. Користуватися квартирою для проживання заважав і той факт, що квартира двокімнатна. Одну кімнату займає неповнолітній син, а другу [PERSON], а спального місця для [PERSON] в квартирі немає, що пояснила позивачка. Також, причиною того, що відповідач тривалий час не зявлявся в квартирі є його робочий графік. Так, він працює вахтовим методом і постійно перебуває у відрядженні, що підтверджується довідкою (а.с.49). В квартирі ще є належні відповідачу речі, зокрема, і ті, що були придбані у шлюбі та ще не поділені між подружжям (холодильник, водонагрівач, пральна машина, тощо). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобовязана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. Згідно ст.ст. 71-72 ЖК України за тимчасово відсутніми громадянами зберігається житло протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На думку суду, відповідач повністю довів поважність причин відсутності у спірному жилі понад шість місяців, а, тому не може бути визнаним таким, що втратив право користування ним. Квартирою позивач не міг користуватися через неприязні стосунки з колишньою дружиною; вахтовий робочий розпорядок; відсутність спального місця для нього у житлі; відсутність ключів від квартири; наявність іншої родини; небажання колишньої дружини вирішити питання щодо приватизації квартири або визначення порядку користування нею. Посилання сторони позивача на несплату відповідачем комунальних послуг, як на підставу своїх позовних вимог, є необґрунтованими. Так, відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Таким чином, якщо позивачка вважає, що вона сплатила за комунальні послуги за відповідача, то відповідно до чинного законодавства вона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування вказаних витрат. Отже, несплата комунальних послуг не може бути підставою для позбавлення відповідача права на житло. Крім того, позивачка не дала можливості відповідачеві скористатися своїм правом, передбаченим ст. 651ЖК України, на приватизацію своєї частки, не надавши на це згоду. Також, позивачка могла скористатися можливістю визначити порядок користування квартирою та укласти окремі договори про надання комунальних послуг відповідно до своєї частки. Складений акт КП «Жилсервіс» (а.с.12) лише підтверджує факт не проживання [PERSON] в квартирі з 2011 року, а не відсутність поважних причин такого не проживання. Такі ж факти містять показання свідків [PERSON] та [PERSON] Факт не проживання не оспорює і сама сторона відповідача, проте, таке не проживання понад 6 місяців судом визнається з поважних причин, викладених вище. Судом також встановлено факт перешкоджання позивачкою [PERSON] у користуванні квартирою. Так, як вбачається з оглянутого матеріалу перевірки № 1384 від 16.05.2015 року Первомайського РВ ГУМВС України в Харківській області за заявою [PERSON], останнього 16.05.2015 року [PERSON] до квартири не пустила та не дала йому ключів, мотивуючи це тим, що вона звернулася до суду з цим позовом і чекає на судове рішення. Сторона позивача посилається на те, що [PERSON] прийшов до квартири після того, як дізнався про вказану справу у суді, і побоювався втратити право на житло. З такими твердженнями позивачки суд погодитися не може. Як пояснила у судовому засіданні сама позивачка, про намір звернутися з вказаним позовом до суду вона колишнього чоловіка не попереджала та про наявність позову вже у суді до інциденту, що мав місце 16.05.2015 року, йому не повідомляла. Дійсно, позов надійшов до суду 15.05.2015 року (а.с.3-4), провадження у справі відкрито 26.05.2015 року (а.с.15), а копію позовної заяви із додатками відповідач отримав лише 27.07.2015 року, про що свідчить розписка на обкладинці справи. Тому, суд робить висновок про те, що відповідач не втратив інтересу до спірного житла, а навпаки намагається мирним шляхом розвязати протиріччя з позивачкою у користуванні квартирою. Враховуючи викладене, суд вважає, що сторона позивача не стільки намагається захистити свої нібито порушені житлові права, скільки позбавити таких прав відповідача, перед усім, і щодо приватизації житла. Посилання сторони позивача про наявність у відповідача іншого житла судом також до уваги не береться, оскільки власником житла в с. Червоне Знамено Первомайського району Харківської області згідно витягу з Держреєстру прав на нерухоме майно [PERSON] став лише з 27.11.2014 року, тобто власного житла [PERSON] не мав за 6 місяців до звернення позивачки до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування житлом в наслідок не проживання в ньому понад 6 місяців без поважних причин. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню через недоведеність стороною позивача факту не проживання на спірній житловій площі відповідача понад 6 місяців без поважних причин.

Outcome: dismissed