Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

16 жовтня 2012 року [PERSON] пред'явив позов до [PERSON] та за уточненими в лютому 2014 році позовними вимогами просить зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Київського районного суду міста Одеси від 29 березня 2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], шляхом припинення стягнення аліментів, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі ? частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 жовтня 2012 року до повноліття сина. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги просив задовольнити, пославшись на обґрунтування, вказані в уточненій позовній заяві від 04.02.2014 року (а.с.195-199). Відповідач та його представник у задоволенні вимог [PERSON] просили відмовити, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими та незаконними. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, при вирішенні справи поклався на розсуд суду, вимагаючи при ухваленні рішення врахувати права та інтереси дітей. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з лютого 1997 року, якій розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2010 року по цивільній справі № 2-6873/20. У період шлюбу у подружжя [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2005 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частин з усіх видів заробітку, починаючи з 02 серпня 2004 року і до повноліття [PERSON], тобто до [INFO], потім - ? частині до повноліття [PERSON], тобто до [INFO]. Сторони визнали, що рішення суду, за яким утримуються аліменти з батька на користь матері на цей час є чинним. За правилами ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 89 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 17 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні сторони визнали, що проживають з дітьми разом в квартирі [ADDRESS]. На власний розсуд розподілили для проживання жиле приміщення квартири. Судом питання щодо визначення місця проживання дітей не вирішено та порядок користування житловим приміщенням не визначено. Сторони також повідомили, що ні батько, ні мати не обмежують дітей в харчуванні продуктами, які купують окремо. Не заперечують проти надання спільної допомоги по утриманню дітей. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи встановлені обставини та зважаючи на те, що правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON]. Встановлені судом обставини виключають можливість визначити ступень участі кожного з батьків в утриманні дітей, як спільно так і окремо. В ч. 1 ст. 16 ЦК України вказується, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений законом (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Позивач крім вимог щодо стягнення аліментів з відповідача, заявляє також вимоги про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на дітей за рішенням Київського районного суду міста Одеси від 29 березня 2005 року. Частиною 1 статті 192 СК України зазначається, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, на підставі зазначеної норми права, при визначених умовах суду надане право захистити цивільне право платника аліментів за його позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Позивач просить зменшити розмір стягнутих з нього аліментів шляхом їх припинення. Реалізуючи принцип диспозитивності, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач вибрав помилковий спосіб захисту свого цивільного права, заявляючи вимоги про зменшення кількісної величини шляхом її припинення. За своєю природою терміни «зменшення розміру аліментів» та «припинення стягнення аліментів» відрізняються один від одного значенням та несуть різні правові наслідки. Так, зменшення розміру аліментів позначає, що розмір аліментів знижується, але виплати продовжуються. Неможливим є продовження грошових виплат у нульовому розмірі, тобто у розмірі, якій не має грошового забезпечення та оцінки, оскільки розміром є числове значення величини в обраних одиницях виміру. Припинення стягнення аліментів, пов'язане із правом особи не вчиняти певні дії щодо виконання аліментних зобов'язань на певний час чи до певних умов. Таким чином, судом не встановлено правових підстав для задоволення позову [PERSON] При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права в подальшому захищати своє цивільне право у спосіб, визначений законом.

Outcome: dismissed