Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~15 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,22 га для обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: Миколаївська область Жовтневий район с. Мішкове-Погорілове, вул. Інгульська, 48, посилаючись про набуття права власності на цю земельну ділянку на підставі придбання розташованого на ній житлового будинку. В обґрунтування вказаних вимог зазначала, що 24 вересня 2002 року її бабуся [PERSON] подарувала їй житловий будинок з господарськими будовами та спорудами, і земельною ділянкою по вул. Інгульській 48 в с.Мішкове-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області, а вона прийняла вказане майно у дар, та 23.10.2002 року провела реєстрацію права власності щодо вказаного будинку в Бюро технічної інвентаризації. 23.07.2005 року її бабуся померла. 24 грудня 2015 року вона звернулася до відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області із заявою про внесення відомостей щодо неї як власника земельної ділянки за вищевказаною адресою, проте в цьому їй було відмовлено у звязку з відсутностю правовстановлюючого документу на її імя щодо цього майна, через що вона позбавлена можливості захистити свої права як власник вищевказаного майна аніж в судовому порядку. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути за їх відсутності. Відповідач Мішково-Погорілівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою про розгляд справи за відсутності їх представника та визнання позовних вимог [PERSON] Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Зі змісту договору дарування від 24 вересня 2002 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар ціле домоволодіння з усіма господарськими будовами та спорудами, розташованими в селі Мішкове-Погорілове Жовтневого району Миколаївської області по вул. Інгульській 48. Договір посвідчено приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу [PERSON] (а.с. 8). Право власності на вказане майно зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації на підставі вищевказаного договору 23.10.2002 року (а.с. 8 зворотній бік). Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються рішенням державного кадастрового реєстратора від 28.122015 року про відмову у внесенні відомостей про [PERSON] як власницю земельної ділянки за адресою: Миколаївська область Жовтневий район с. Мішкове-Погорілове, вул. Інгульська, 48, у звязку з тим, що за даними Державного акту серії IV-МК № 045029 від 14.02.1996 року вказана земельна ділянка належить [PERSON], при цьому в матеріалах документації відсутні відомості, які посвідчують відчуження земельної ділянки (а.с. 11). Відповідно до ст. ст.\~3,\~4 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх\~\~порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами. Перелік можливих способів захисту міститься у\~ст. 16 ЦК України. Згідно ст. 120 Земельного кодексу України, що набрав чинності 01.01.2002 року, в редакції чинній на час виникнених правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Тобто зазначена норма закріплювала самостійні правові режими права власності на земельну ділянку та права власності на розташовані на цій земельній ділянці об'єкти нерухомості, згідно з якими перехід права власності на будівлю та споруду до набувача нерухомого майна не тягне за собою безумовного (автоматичного) переходу права власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Про застосування вказаних правових норм також роз'яснено у п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».\~ Зі змісту вищевказаного договору дарування вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар домоволодіння за вищевказаною адресою. Відповідно до Інструкції з ведення по господарського обліку сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистки України, (п. 1.4) домоволодіння житловий будинок з прилеглими до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями. Приймаючи до уваги, що на час укладення вищевказаного договору у власності відчужувача перебувала також земельна ділянка за вказаною адресою відповідно до Державного акту від 14.02.1996 року, та умовами договору передбачено відчуження саме домоволодіння, то вказаний договір свідчить про перехід до набувача, в тому числі, земельної ділянки. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи наведене, та встановивши, що відповідно до вимог ст. 120 ЗК України, в редакції чинній на час укладення вищевказаного договору дарування, та що умовами дарування передбачено відчуження саме домоволодіння, тобто житлового будинку з прилеглими до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями, то суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, цивільне право [PERSON] як власника вказаного майна, у реєстрації якого відмовлено, тобто право останньої не визнається, - підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вищевказане майно.

Outcome: approved