overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

15.11.2017 року позивачка подала до суду позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини: дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/ 4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно, а також грошової допомоги на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/ 4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Позов обґрунтувала тим, що вона і відповідач є батьками дитини - дочки [PERSON], [INFO]. Вона з відповідачем разом не проживає, дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідач достатньої участі в утриманні дитини не приймає. Крім того, вказала, що не може працювати, так як доглядає за дитиною, а відповідач є здоровим, працездатним. Тому просить суд стягнути з відповідача грошову допомогу на своє утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/ 4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому законом порядку. Подала до суду заяву, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Висловила згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового розгляду був оповіщений у встановленому законом порядку. Заяв, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, згоду позивача, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

15.11.2018 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вказана вище позовна заява, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 13202,23 грн заборгованості, що утворилася в результаті невиконання умов кредитного договору відповідачем, який був укладений між сторонами 03.12.2014 на підставі заяви відповідача про приєднання до «Умов і правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку». Відповідно до вказаного договору відповідачеві було надано кредит у розмірі 1000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який відповідач зобов`язався повернути шляхом сплати щомісячних платежів, відсотків, комісій відповідно до тарифів, проте умови договору в цій частині не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість. 08 квітня 2019 року суддею Лизенко І.В. відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін і призначено відкрите судове засідання на 05.07.2019. 05.07.2019 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 20.11.2019. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити, при цьому не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин, зокрема щодо укладення між ним та банком договору про надання кредиту, приєднання ним до Умов і Правил надання банківських послуг, визнання ним Тарифів банку. Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 03.12.2014 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір з відповідачем, згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 7). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 7). До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 9-23) та Витяг із Тарифів (а.с. 8). Таким чином, враховуючи відсутність заперечень відповідача та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

15.11.2018 позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом у якому просить суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість у розмірі 16751,22 грн., яка виникла в результаті невиконання умов кредитного договору, який був укладений 14.06.2016 між сторонами, а також понесені позивачем судові витрати у розмірі 1762,00 грн. У зв`язку з відсутністю у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення автоматизованого розподілу справи між суддями було неможливим, що підтверджується відповідним протоколом від 15.11.2018. За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 22.02.2019 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В. (відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 №175/о/15-19). 08.04.2019 суддею Лизенко І.В. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін та призначено відкрите судове засідання на 05.07.2019. 05.07.2019 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 20.11.2019. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити, при цьому не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.31). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин, зокрема щодо укладення між ним та банком договору про надання кредиту, приєднання ним до Умов і Правил надання банківських послуг, визнання ним Тарифів банку; копію позову і долучених до нього документів відповідач отримав, тому мав можливість ознайомитися з ними. Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 14.06.2016 між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір із [PERSON] , згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 6). До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 7) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 8-22). Таким чином, враховуючи відсутність заперечень відповідача та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

15.11.2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» (далі - відповідач) заборгованості по заробітній платі в сумі 48 303 грн 14 коп. та заданої моральної шкоди в сумі 10 000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач затримує виплату заробітної плати, чим порушує його право на належну оплату праці. У зв'язку з цим, позивач поніс моральні страждання, втратив нормальні життєві зв'язки, був змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Ухвалою судді від 19.11.2018 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 03.12.2018 року на адресу суду відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, пославшись на скрутне фінансове становище, що унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати працівникам, та надав довідку про розмір заборгованості по заробітній платі. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів перебування в скрутному матеріальному становищі, а тому, вважає, що не має підстав для стягнення моральної шкоди. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач працював у відповідача на посаді начальника бюро маркетингу. 18.10.2018 року його було звільнено з займаної посади за власним бажанням. Відповідно до положень статті 115 КЗпП України (далі - Кодекс) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Відповідно до статті 116 Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Як випливає з матеріалів справи, відповідач вказане положення Кодексу не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість з виплати заробітної плати, яка станом на 27.11.2018 року становить 48 303 грн 14 коп. Розмір заборгованості підтверджується довідкою відповідача від 27.11.2018 № 466/83, а тому підлягає стягненню. Згідно зі статтею 237-1 Кодексу відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погоджується з доводами позивача про те, що несвоєчасна виплата заробітної плати відповідачем призвела до моральних страждань і виходячи із засад розумності та виваженості вважає достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди - стягнення на користь позивача 500 грн. Таким чином, пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

15.11.2018 року [PERSON] звернувся до Немирівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу, в якій просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя між ними не склалося так як в сім`ї не має злагоди, взаєморозуміння, вони мають різні погляди на сімейне життя, несумісність характерів. Представник позивача адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовну заяву підтримує повністю, просить її задовольнити. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнає в повному обсязі та погоджується на розірвання шлюбу. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають в шлюбі з 02 березня 2000 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Вишковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, за актовим записом № 1. Від сумісного проживання подружжя мають дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає та буде проживати з позивачкою [PERSON] На даний час їхні шлюбні відносини фактично припинено, спільний побут та господарство не ведеться. Вони проживають окремо один від одного. В судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

15.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним зареєстровано ще 3 особи: [PERSON] , 1949 року народження ; [PERSON] , 1946 року народження , [PERSON] , 1996 року народження . Позивач вказує, що відповідачі зареєстровані у вищевказаному будинку але фактично не проживають з 2000 року. Посилаючись на ці обставини позивач вважає, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явився. При цьому його представник подав заяву про підтримання позову, в якій клопотав про розгляд справи за його відсутності та проти заочного винесення рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. Відзив на позов не подавали. У зв`язку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд находить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , даний факт підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок. (а.с. 5-8) Відповідно довідки виконавчого комітету Кир`яківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 09.11.2018 року № 1271 та акту про не проживання громадян від 09.11.2018 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але за даною адресою не проживають з 2000 року. (в.с. 9,10) Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому ст. 13 ч. 1 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. З аналізу наведених доказів також слідує, що відповідачі фактично не проживають в спірному жилому приміщенні з власної волі. В судовому засіданні також не виявлено визначених ст. 71 ч. 3 ЖК України підстав, згідно яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Таким чином, оскільки відповідачі без поважних причин не проживають в жилому приміщенні більш ніж шість місяців, то на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України їх слід визнати такими, що втратили право користування належним позивачу жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

15.11.2018 року [PERSON] звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30 квітня 1996 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 272. Свої вимоги обґрунтував тим, що 30 квітня 1996 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. З кінця 2012 року сторони припинили сімейні стосунки, сумісне господарство не ведуть. Позивач вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо, на примирення позивач не згоден.\~Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву суду не надала. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони одружилися 30 квітня 1996 року та зареєстрували свій шлюб у Відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~Краматорського міського\~управління юстиції\~у Донецькій\~області,\~актовий запис\~№ 272 (а.с.6). Від шлюбу сторони не мають дітей. Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~ Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

15.11.2018 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 23.02.1991 року в [PERSON] рай ЗАГС, актовий запис №7. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обовязки, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Подружні відносини між сторонами припинені з травня 2016 року, спільне господарство не ведеться та спільно не проживають. Позивачка в судове засідання не зявилася, надавши письмову заяву, в якій вказала, що просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує (а.с.24). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, у судове засідання не зявився, надав суду заяву про визнання позову, та з проханням розглянути справу без його участі (а.с.23). Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 23.02.1991\~року в\~[PERSON]\~рай ЗАГС,\~актовий запис\~№7 (а.с. 5). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.8). Згідно з ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Сторони припинили шлюбні відносини. Згідно з ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, та інтересам їх дитини, сімя фактично розпалась та її відновлення неможливе, є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі ст. 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

15.11.2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до повноліття дочки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що від спільного проживання з відповідачем у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. З відповідачем подружні відносини припинились і сторони проживають окремо. Дочка проживає і знаходиться на утриманні матері, є інвалідом з дитинства і потребує значно більшої матеріальної допомоги. З моменту припинення подружніх відносин відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Відповідач здоровий, працездатний, офіційно не працює, але отримує кошти, розмір яких є достатнім для надання належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дочки. Позивач у судове засідання не прибула. Подала письмову заяву в якій зазначила, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі і просить позов задовольнити, розглядати справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення заперечень не має. Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин,

Outcome: partial