Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

16.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є пасинком загиблого на ВП «Шахта «Північна» ДП «Дзержинськвугілля» забійника на відбійних молотках дільниці № 89-1160 [PERSON], який помер [INFO] року від отриманих травм на виробництві у зв'язку з нещасним випадком, який стався 06.02.2012 року. Зазначає, що з грудня 2000 року та до смерті загиблого [PERSON] позивач разом зі своєю матір'ю мешкали разом з ним однією родиною в квартирі [ADDRESS], вели сумісний побут та господарство, вітчим утримував та піклувався про нього, приймав участь в сімейних витратах, сплачував його навчання та лікування, виховував його. Зазначає, що [PERSON] вирішував всі матеріальні витрати родини позивача, проводив разом із ними відпочинок, і взагалі ріс в благополучній атмосфері, та вважає загиблого своїм батьком. Позивач є інвалідом 2-ї групи та фактично перебував на утриманні [PERSON], оскільки його заробіток був основним джерелом доходів їхньої сім'ї, тому в позові ставиться питання про встановлення юридичного факту, що позивач є членом родини [PERSON], у зв'язку з чим просить зобов'язати відповідача призвести нарахування та виплату щомісячних страхових платежів, одноразової страхової виплати у зв'язку зі смертю [PERSON] в розмірі п'ятирічного заробітку яка складає 438 372,60 грн., одноразову допомогу як особі, яка перебувала на утриманні загиблого в сумі 21460 грн.; зобов'язати відповідача провести індексацію щомісячних сум відшкодування шкоди, стягнути суму компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою сум відшкодування шкоди, та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] повністю підтримали вимоги позивача, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Уточнили, що збільшують позовні вимоги в частині стягнення на користь [PERSON] одноразової страхової допомоги, та наполягають на її стягненні в сумі 87 674,52 грн. у зв'язку із наданням відповідачем по справі розрахунку виплат виходячи із середньомісячного заробітку загиблого в розмірі 7 306,21 грн. Представник відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Дзержинську Донецької області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що судом не встановлений факт проживання однією сім'єю матері позивача - [PERSON] та загиблого [PERSON], тому в даному випадку сім'ї батьків немає, що виключає можливість визнати позивача та загиблого [PERSON] членами однієї родини згідно вимог ст. 3 СК України, яка передбачає належність дитини до сім'ї своїх батьків при її наявності. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача та померлого [PERSON] більш 10 років, оскільки її чоловік працював у одній бригаді з ним. Часто були у гостях у [PERSON] та [PERSON], який мешкав разом з нею та її сином [PERSON], та був зареєстрований за адресою їх реєстрації, а саме: місто Дзержинськ Донецької області, селище Кірове, [ADDRESS]. [PERSON] мешкають разом з [PERSON] у фактичному шлюбі, оскільки у них були прекрасні взаємовідносини, вони разом із сином [PERSON], позивачем по справі, відпочивали за путівками, які [PERSON] отримував на шахті, разом відмічали свята. [PERSON] був годувальником [PERSON] та її сина, власноруч робив у квартирі за вказаною вище адресою ремонт, повністю забезпечував матеріально позивача, виховував його, сприяв матеріальному забезпеченню останнього під час навчання у вищому навчальному закладі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає позивача, його матір та [PERSON] майже вісім років. З [PERSON] у нього завжди були спільні інтереси. Знає, що [PERSON], її син [PERSON] та [PERSON] сумісно завжди відпочивали. [PERSON] завжди вважав [PERSON] своєю дружиною, а її сина, тобто позивача по справі, своїм сином. Тільки нещодавно узнав, що шлюб між ними зареєстровано не було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є племінником її чоловіка, тому їй відомо, що [PERSON] - мати позивача, та [PERSON] проживали однією сім'єю в квартирі [ADDRESS], вели сумісний побут та господарство. [PERSON] приймав участь у вихованні [PERSON], ніс матеріальні витрати щодо його навчання у вищому навчальному закладі, відпочинку в Криму, оскільки вважав його своїм сином. Зазначила, що біологічного батька позивача вона не знає. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ст. 3 ч.2 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Законом передбачено, що згідно ст.260 СК України вітчим, який проживає однією сім'єю з малолітнім, неповнолітнім пасинком, має право брати участь у їхньому вихованні. В судовому засіданні позивачем доведено той факт, що на день смерті [PERSON] позивач входив до складу його сім'ї. Про це свідчить довідка ДКП «Дзержинськжитлосервіс» від 16.02.2012 року (а.с. 45), акти, складені головою вуличного комітету, в яких зазначено, що з грудня 2000 року по день смерті [PERSON] мешкав з [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю (а.с.18,19,20). Судом також встановлено, що [PERSON] брав участь у вихованні [PERSON] та повністю утримував його з 12 років по день загибелі. Даний факт підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Про це також свідчить наявність в матеріалах справи довідки, затвердженої головою ППО ВП «Шахта «Північна», в якій вказано, що забійнику ВП «Шахта «Північна» ДП «Дзержинськвугілля» [PERSON] видавалися сімені путівки на відпочинок на 3-х осіб : [PERSON]; [PERSON]; [PERSON] (а.с. 40; 43-44). З огляду на викладене суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] був членом родини [PERSON], зазначена обставина є доведеною у судовому засіданні, адже підтверджена доказами, які мають значення для справи, показаннями свідків, що не викликають сумнівів щодо їх достовірності та об'єктивності. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із Відокремленим підрозділом «Шахта «Північна» Державного підприємства «Дзержинськвугілля». 06.02.2012 року з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві, у результаті якого [INFO] року він помер. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» № 2694 від 14.10.1992 року станом на 25.06.2011 року відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втратл працездатності». Згідно із п.2 ст. 43 Закону № 1105-XIV від 23.09.2009 року у разі смерті потерпілого члени його сім'ї мають право на одержання від Фонду соціального страхування від нещасних випадки страхових виплат (одноразової допомоги, пенсії у в'язку із втратою годувальника) та послуг пов'язаних з похованням померлого. Ст. 33 Закону № 1105-XIV від 23.09.2009 року визначено коло осіб, які мають право на отримання щомісячних страхових виплат - воно виникає у недієздатних осіб , які перебували на утриманні померлого. Такими недієздатними особами є в т.ч. інваліди - члени родини постраждалого на час інвалідності. Згідно із п.7 ст. 34 Закону № 1105-XIV від 23.09.2009 року у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого на виробництві, і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на виробництві на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на дитину, яка народилася протягом не більше як десятимісячного строку після смерті потерпілого на виробництві. Відповідно до рішення комісії з приймання сім'ї загиблого [PERSON] від 14.02.2012 року призначено виплату одноразової допомоги у зв'язку зі смертю постраждалого його сім'ї у розмірі п'ятирічного заробітку, яка складає 438372,60 гривень. Виплату провести після встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю в судовому порядку (а.с. 37-39). Крім цього виплаті позивачу підлягає додатково одноразова допомога як особі, яка перебувала на утриманні померлого, яка згідно розрахунку страхових виплат виходячи із середньомісячного заробітку загиблого складає 87 674,52 грн. (7 306,21 * 12) (а.с.137). На підставі ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасністю строків їх сплати» від 19.10.2000 року №2050 позивач має право на відшкодування компенсації відповідачем. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом дитинства, а з 16 років є інвалідом 2-ї групри (а.с.14), тому суд приходить до висновку про необхідність встановлення за [PERSON] права на отримання щомісячних страхових виплат, як недієздатній особі, яка перебувала на утриманні загиблого. Розмір щомісячної страхової виплати в даному випадку складає 2739,83 грн. ( 7306,21-1826,55=5479,66/2=2739,83). В добровільному порядку на підставі довідок про склад родини відповідач відмовлявся сплачувати [PERSON] страхові виплати як члену сім'ї загиблого в порушення вимог ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втратл працездатності» № 1105-XIV від 23.09.1999 року (зі змінами 2014 року), що спричинило тривале порушення прав позивача в частині відсутності отримання відшкодування шкоди. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що порушення прав [PERSON] на отримання ним страхових виплат у зв'язку із втратою годувальника, спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на отримання виплат, останній став людиною замкнутою, перестав спілкуватися з матір'ю та іншими близькими людьми, перестав вірити у справедливість дії Законів відносно себе. Перелічені негативні явища дійсно не можуть не турбуватипозивача, не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial