Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

15.11.2016 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із вищезазначеним позовом. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Позивач з дружиною проживає окремо. Син, за спільною домовленістю, проживає з дружиною та до недавнього часу навчався у Миргородському навчально-виховному комплексі «Гелікон», який позивач періодично відвідував та цікавився поведінкою та навчанням сина. Одного дня зі слів вчителя він дізнався, що сина [PERSON] переведено на навчання до [PERSON] ЗОШ №7. Позивач звернувся до директора вищезазначеного навчального закладу з метою отримання інформації про власну дитину, але йому було відмовлено у грубій формі. 17.10.2016 року позивач звернувся до директора відповідача з письмовою заявою, яка того ж дня була прийнята та зареєстрована в навчальному закладі, в якій висловив прохання проінформувати його про періодичність відвідування сином школи, рівень його знань та успішність. Листом від 02.11.2016 року позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви. Зважаючи на вище викладене, позивач просив суд, зобовязати відповідача припинити бездіяльність, яка порушує його права шляхом негайного надання йому обґрунтованої відповіді на письмове звернення від 17.10.2016 року; стягнути з відповідача, в рахунок відшкодування моральної шкоди, 7250 грн., а також всі понесені та документально підтверджені судові витрати: по сплаті судового збору та оплаті висновку судово-психологічної експертизи. При судовому розгляді справи позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, збільшивши розмір моральної шкоди на відшкодуванні якої він наполягав з відповідача у сумі 28800 грн. Просив позов задовольнити в повному обємі, як законний та обґрунтований. Пояснив, що його дитина син [PERSON], проживає разом з матірю - [PERSON], яка створює йому перешкоди в спілкуванні з дитиною. З сином він останній раз спілкувався в червні 2016 року. Він опікується своєю дитиною, переживає за її успішність. Випадково дізнався, що дружина перевела сина з школи «Гелікон» на навчання до [PERSON] ЗОШ №7. Неодноразово усно звертався до директора та до класного керівника дитини з метою дізнатися про відвідування сином школи та про його успішність, але обґрунтованих відповідей не отримав. Змушений був звернутися з письмовою заявою, на яку отримав формальну відписку. Подібна поведінка посадових осіб школи, їхнє грубе відношення до нього призвели до моральних страждань, погіршення стану його здоровя, а тому вважає, що він набув право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в 28800 грн. Представник відповідача [PERSON] ЗОШ I-III ступенів №7 [PERSON] міської ради Полтавської області в судове засідання не зявився. З установи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника школи. З направлених на адресу суду заперечень на позов вбачається, що позов відповідачем не визнається та зазначається, що син позивача [PERSON] дійсно перебуває на навчанні в [PERSON] [PERSON] ступенів №7 і йому за станом здоровя була визначена необхідність індивідуального навчання (вдома). Таке навчання було організовано згідно наказу відділу освіти [PERSON] міськради від 23 вересня 2016 року № 298 «Про організацію індивідуального навчання» та наказу по школі № 99 від 23 вересня 2016 року «Про організацію навчання [PERSON] за індивідуальною формою». Позивач 17.10.2016 року звертався до школи з приводу отримання інформації про дитину. Виходячи з інтересів дитини позивачу було відмовлено в наданні інформації. Оскільки звернення позивача потребувало додаткового вивчення, то воно було розглянуто в місячний термін, визначений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». Третя особа [PERSON] вважав, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки при підготовці та наданні відповіді за зверненням позивача [PERSON] школа виходила з інтересів дитини та прохання матері дитини [PERSON], яка вказувала на існування небезпеки для її дитини з боку позивача. Особисто він з позивачем не спілкувався та до судового розгляду справи його не бачив. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] вважав позов необґрунтованим, таким, що не підлягає до задоволення, оскільки у зверненні позивача до директора школи мова йшла про надання конфіденційної інформації. Крім того, при виготовленні висновку судово-психологічної експертизи, експертом було використано Методику встановлення заподіяння моральної шкоди , яка 29.01.2016 року була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, що ставить під сумнів даний висновок експертизи. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] являється батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). На даний час [PERSON] навчається в [PERSON] загальноосвітній школі №7 [PERSON] міської ради. 17.10.2016 року [PERSON] звернувся до директора відповідача з письмовою заявою, в якій просив проінформувати його про періодичність відвідування сином школи, рівень його знань та успішність (а.с.6). Відповідач листом від 02.11.2016 року №320 відмовив позивачу у наданні інформації, мотивуючи свою відмову тим, що, «згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоровя, а також адреса, дата і місце народження» (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).\~ Згідно ч.4 ст.15 Закону України «Про звернення громадян», рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію», до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.3 ст.59 Закону «Про освіту» батьки та особи, які їх замінюють, зобов'язані сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу. Ч.1 ст.151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позивач звернувся до відповідача з заявою про отримання інформації про навчання дитини, а саме: періодичність відвідування малолітнім сином школи, про рівень його знань та успішності, дана інформація не є конфіденційною. Оскільки [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], батьківських прав він не позбавлений, позивач має право на отримання вищезазначеної інформації. Допитана в судовому засіданні в якості свідка класний керівник малолітнього [PERSON] [PERSON] суду пояснила, що дійсно до неї звертався позивач [PERSON] з приводу отримання інформації про сина та вона з ним спілкувалася по цьому питанню. В подальшому, дізнавшись про існування конфлікту між батьками дитини вона вирішила всю інформацію надавати батькові дитини тільки через адміністрацію школи і коли до неї прийшов позивач повідомила його про це та запросила пройти до директора, але позивач іти до директора відмовився. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матірю малолітнього [PERSON] , а позивач є його батьком. Між нею та позивачем склалися складні стосунки, стосовно виховання сина і вона дізнавшись від директора школи про надходження заяви позивача з приводу сина, просила директора не надавати позивачеві жодної інформації. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він перебуває в дружніх відносинах з позивачем та кілька раз відвідував разом з ним школу і бачив як двічі позивач спілкувався з директором школи. Один раз директор виходив з класу, та не захотів балакати з позивачем, а іншого разу, коли вони зустрілися в коридорі школи, то директор з його точки зору був налаштований агресивно до позивача, бо він знаходячись на віддалі бачив, що той розмахував руками, але самої розмови між ними він не чув. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює на посаді вчителя в [PERSON] [PERSON] ступенів №7. Приблизно в кінці листопада 2016 року вона бачила в коридорі школи на першому поверсі, як позивач [PERSON] разом із ще одним чоловіком, якого назвав свідком, спілкувався з [PERSON] з приводу надання інформації про навчання дитини. [PERSON] запропонувала [PERSON] пройти в кабінет до директора, де йому така інформація буде надана, але позивач в категоричній формі відмовився пройти в кабінет директора для отримання витребуваної ним інформації. Як вбачається зі змісту ч.1 ст.13 Закону України «Про інформацію»,у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Отже, не наданням обґрунтованої відповіді на письмове звернення позивача від 17.10.2016 року, відповідачем було допущено бездіяльністю, яка призвела до порушення права [PERSON] на отримання інформації про свою дитину, яка не є конфіденційною, зважаючи на що позов в цій частині є обґрунтованим та підлягаючим до задоволення. Стосовно вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди, завданої порушенням Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію» у сумі 28800 грн., суд зазначає, що згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про звернення громадян», громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. На обґрунтування заподіяної моральної шкоди позивачем було заявлено клопотання про допит свідків [PERSON] та [PERSON] Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона сестра позивача. Їй відомо, зі слів позивача, що він неодноразово звертався до директора школи з приводу отримання інформації про сина, але такі звернення позитивних наслідків не дали. Відповідь на письмове звернення була формальною. Відношення адміністрації школи до позивача призвело до хвилювань, стресів та звернення позивача в лікарню з серцевим нападом. Свідок [PERSON] пояснив, що він батько позивача і знає, що позивач постійно хвилювався, зазнавав нервових потрясінь, що було повязано саме з відношенням до нього адміністрації школи коли він хотів отримати інформацію стосовно сина [PERSON]. Судом встановлено, що відповідачем порушено права позивача на інформацію стосовно власної малолітньої дитини. Висновком судово-психологічної експертизи, що була проведена за клопотанням позивача [PERSON] було встановлено, що відмова директора школи у наданні інформації позивачеві, як батькові дитини про періодичність відвідувань школи сином, рівень його знань та успішність, вплинула на особистість позивача та йому такою відмовою було завдано моральної шкоди, яку експерт встановив в розмірі 9 мінімальних заробітних плат. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року з відповідними змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховується стан здоров'я, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.ч. 6,7 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. Суд враховує, що висновок експерта є одним із доказів, які підлягають оцінці та аналізу судом, та не має для суду наперед встановленого значення. Визначаючи розмір моральної шкоди, експерт послалася зокрема на Методику встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань [PERSON] , застосування якої було припинено рішенням Міністерства Юстиції України від 29.01.2016 року . Крім того, експертом в повій мірі не було враховано наявність конфлікту між батьками дитини з приводу участі батька у вихованні дитини. Ту обставину, що на розгляді в суді перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], Виконавчого комітету [PERSON] міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею, визнання незаконною бездіяльності органу місцевого самоврядування, як органу опіки та піклування. Також експертом в повній мірі не враховано, що директор школи при наданні відповіді на звернення [PERSON] враховував позицію матері дитини. Також експертом не було враховано пояснень наданих в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON], які стверджували, що позивачеві пропонувалося пройти до кабінету директора з метою надання йому інформації про дитину, але він від цього відмовився. На підставі викладеного,

Outcome: partial