Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

15 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку (пай) № 43, рілля, після смерті матері [PERSON], площею 3,9037 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розміщена на землях, що знаходяться у віданні Хмільницької сільської ради Чернігівського району, мотивуючи свої вимоги тим, що вона позбавлена можливості оформити вказану земельну ділянку на себе, оскільки земельна ділянка, що зазначена в державному акті площею 4,8591 га, накладається на землі лісового фонду загальним розміром 0,9554 га. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Хмільницька сільська рада Чернігівського району Чернігівської області не забезпечили явку свого представника в судове засідання, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом майна померлої 30 травня 2013 року [PERSON] та звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується наданою копією спадкової справи № 517/2013. За життя, у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН №047682, на підставі рішення виконкому № 96 Хмільницької сільської ради Чернігівського району та області від 21 листопада 2001 року [PERSON] набула у власність земельну ділянку площею 7,21 га, що розташована на території Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з трьох земельних ділянок площею 4,86 га, 1,98 га та 0,37 га. ( а.с.7) Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки внаслідок прийняття спадщини. В даному випадку [PERSON] набула право власності на земельні ділянки на підставі державного акту серії ІІ-ЧН №047682, який є чинним на час розгляду справи на ніким не скасований і не ос порений і зареєстрований у встановленому законом порядку в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14662, а отже [PERSON] як спадкоємець майна померлої [PERSON] має право на спадкування у відповідності до державного акту, що підтверджує право власності спадкодавця на вказану земельну ділянку. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 7 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК). При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Суд вважає, що позивач обрала невірний спосіб захисту свого порушеного права. Даний висновок судом зроблено з наступних підстав. У відповідності до рішення № РВ-7400034702014 [PERSON] від державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Чернігівському районі Чернігівської області отримала відмову у внесенні відомостей ( змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав виявлення перетину з іншими земельними ділянками: ділянкою 7425589300:05:000:0043 (площа співпадає на 98,63%), з ділянкою 7425589300:05:000:0043 (площа співпадає на 14,608%). ( а.с.8) З даної відповіді не вбачається, що земельна ділянка позивача накладається на землі лісового фонду. Після відмови позивач звернулась за виготовленням кадастрового плану на земельну ділянку площею 3,9037 га, 0,9422 га та 0,0132 га. ( а.с.12-15) У відповідності до копії спадкової справи позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,9821 га, що належала спадкодавцю на підставі державного акту серії ІІ-ЧН № 047682, реєстрація вказаної земельної ділянки проведена управлінням Держкомзему у Чернігівському районі 27 квітня 2012 року. Позивач не отримала відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину щодо земельних ділянок площею 4,86 га та 0,37 га за державним актом серії ІІ-ЧН № 047682. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач взагалі не зверталась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину на вказані земельні ділянки. З приводу тверджень позивача, що вона як спадкоємець не є власником вказаних земельних ділянок суд зважає на наступне. У відповідності до положень ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» площа земельної ділянки, її межі та цільове призначення вносяться до державного земельного кадастру з відповідної документації із землеустрою. За положеннями ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності). Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Разом з тим, у Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про Державний земельний кадастр» зазначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом. У разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. У разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки територіальні органи центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів письмово безоплатно повідомляють власників (користувачів) земельних ділянок. За таких підстав, законом визначено орган, що має відповідні повноваження щодо визначення площі земельної ділянки та внесення даних до реєстру, а відмова органу у здійсненні відповідних прав особою, що передбачені законом, є підставою для оскарження дій цього органу до суду. Суд позбавлений можливості перебирати на себе функції відповідного органу та констатувати факт саме такої площі земельної ділянки, на яку просить визнати право власності позивач. Крім того, у відповідності до правової позиції Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164 цс12 зазначено, що в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Таким чином, у [PERSON], яка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини виникло право на володіння та користування спадковим майном земельною ділянкою у відповідності до державного акту серії ІІ-ЧН №047682. Відповідно до ст. 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, який посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об»єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Представниками позивача не надано доказів того, що земельна ділянка площею 3,9037 га, внесена до Державного земельного кадастру, сформована, їй присвоєно кадастровий номер і вона є об»єктом цивільних прав. Кадастровий план цієї земельної ділянки наданий позивачем не розглядався кадастровим реєстратором у передбаченому законодавством порядку, а тому не може бути допустимим доказом у справі. Враховуючи вищенаведене та розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов щодо визнання за позивачем в порядку спадкування право власності на земельну ділянку (пай) № 43, рілля, після смерті матері [PERSON], площею 3,9037 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розміщена на землях, що знаходяться у віданні Хмільницької сільської ради Чернігівського району задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed