Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

15.02.2016 позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості у розмірі 32962,37 доларів США, що за курсом 24,52 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.01.2016 року складає 808237,31 грн. за кредитним договором від 20.04.2006 №K2H0AU00056125. В обґрунтування свої вимог вказує, що 20.04.2006 ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №№K2H0AU00056125 у відповідності з яким банк надав останній грошові кошти в розмірі 8468,00 доларів США, на строк до 19.04.2011, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць та винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,27% від суми виданого кредиту. Погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячно в період з «21» по «28» число кожного місця шляхом внесення коштів у розмірі 211,94 дол. США. Для забезпечення виконання зобов'язання, 20.04.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №K2H0AU00056125, за яким останній поручився за виконання [PERSON] основного зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. У зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу відповідачів були направлені вимоги про погашення заборгованості. Проте, відповідачі заборгованість не погасили, у зв'язки з чим станом на 22.01.2016 розмір їх заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає 32962,37 доларів США, з яких: 4644,79 долар США - заборгованість за кредитом; 5079,96 долар США - заборгованість по процентам, за користування кредитом; 502,92 долар США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 22734,70 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Позивач, повідомлений про час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явився. Подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій викладена згода на розгляд справи в порядку заочного провадження. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Доказів поважності причини своєї неявки суду не надали, з заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не зверталися. За таких обставин, суд знаходить можливим розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.04.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №K2H0AU00056125. За умовами вищевказаного договору позивач надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 19.04.2011 у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 8468,00 доларів США на купівлю автомобіля зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,27% від суми виданого кредиту. Кредитним договором передбачено, що повернення отриманого кредиту, сплатити процентів та комісії за його користуванням здійснюється щомісяця в період з «21» по «28» число кожного місця шляхом внесення платежів у розмірі 211,94 долари США, що складаються із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагородам, комісії. В п. 3.4 кредитного договору передбачено, що нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати попереднього періоду сплати до дати, яка передує першому дню поточного періоду сплати включно. Пунктом 3.2 кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,85% на місяць, нараховані на суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно п. 4.1 кредитного договору, у разі порушення позичальником будь-якого зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. В забезпечення виконання зобов'язання, 20.04.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки №K2H0AU00056125, за яким останній поручився за виконання [PERSON] основного зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що позивач зобов'язання, передбачені кредитним договором, виконав в повному обсязі, що вбачається із заяви на видачу готівки від 21.04.2006 №01, у якій проставлений особистий підпис відповідача [PERSON] В той же час як видно з матеріалів справи, відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору щодо повернення кредиту сплати відсотків та комісій у строки визначені договором. З урахування вищезазначених обставин, з огляду на права та обов'язків сторін, зміст укладеного між сторонами договору, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини сторін підпадають під регулювання норм Цивільного кодексу України, якими визначено положення про договори позики та кредиту, а також загальні положення про зобов'язання. Згідно зі статтею 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не встановлено положеннями про кредит параграфу 2 вказаної глави і не випливає із суті кредитного договору. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статті 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків стаття 11 ЦК визначає договори та інші правочини. Виконання зобов'язання полягає у вчиненні або утриманні від вчинення дій, які складають його об'єкт. За загальним правилом, визначеним у ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як видно з матеріалів справи 25.01.2016 позивачем на адресу відповідачів направлені листи з вимогами погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідачі заборгованість не погасили, у зв'язку з чим станом на 22.01.2016 розмір їх заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає 32962,37 доларів США, з яких: 4644,79 долар США - заборгованість за кредитом; 5079,96 долар США - заборгованість по процентам, за користування кредитом; 502,92 долар США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 22734,70 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Сумніватися в правильності та обґрунтованості розрахунку заборгованості у суду немає підстав, розрахунок заборгованості не оскаржений відповідачами і визнається судом належним доказом у справі. Разом з цим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованість розмір штрафних санкцій за порушення зобов'язання складає 22734,70 долари США. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК, суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За ст. 559 ЦК, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Надана суду можливість знижувати розмір неустойки в разі її надмірності в порівнянні з наслідками порушення зобов'язань є одним з правових способів, передбачених у законі, спрямованих на реалізацію вимог ч. 2, 3 ст. 13 ЦК, згідно з якими при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Зазначене право суду випливає з конституційних прерогатив правосуддя, яке за самою своєю суттю може визнаватися таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості (ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права). Отже, цивільне законодавство передбачає неустойку в якості способу забезпечення виконання зобов'язань і заходи майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а право зниження розміру неустойки надано суду з метою усунення явної її неспівмірності наслідкам порушення зобов'язання. При цьому, наявність підстав для зниження і визначення критеріїв співмірності визначаються судом у кожному конкретному випадку самостійно, виходячи з встановлених у справі обставин. В пункті 27 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Беручи до уваги викладене, зважаючи, що розмір неустойки в сумі 22734,70 долари США є явно неспіврозмірним збиткам, завданим порушенням зобов'язання, значно перевищує суму виданого кредиту, суд вважає вимогу про стягнення неустойки в зазначеному розмірі такою, що протирічить загальними засадами цивільного законодавства визначених в п. 6 ст. 3 ЦК України, та положенням ч. 2 ст. 15 ЦК України. З наведених міркувань, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до 2000,00 доларів США. За таких обставин, виходячи з встановленого в ході судового розгляду факту істотного порушення умов кредитного договору, що стосуються розміру і строків погашення виданого кредиту, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 20.04.2006 № K2H0AU00056125, а саме: 4644,79 долари США - заборгованість за кредитом; 5079,96 долари США - заборгованість по процентам, за користування кредитом; 502,92 долари США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 2000,00 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до керівних роз'яснень, викладених у п.п. 10, 12 постанови Пленуму Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 роз'яснено, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial