Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

15.10.20190 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» та Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.07.2007 року у розмірі 29707,57 грн.. Свої вимоги банк обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 30.07.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Приєднавшись до Умов та правил надання банківських послуг, позичальник погодився, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та в будь-який момент може бути змінений (зменшений або збільшений) банком. Підписання договору є прямою та безумовною згодою позичальника про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У зв`язку з порушеннями відповідачем зобов`язань за кредитним договором, остання має заборгованість, яка станом на 31.08.2019 року становить 29707,57 грн., з яких: 784,59 грн. - заборгованість за кредитом, 21988,81 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 5281,43 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1402,74 грн. штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві заначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала, у зв`язку з чим, суд, зі згоди представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Як визначено частиною 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 30.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», з одного боку, та [PERSON] , з іншого, була досягнута домовленість про оформлення на ім`я відповідача кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та встановлення кредитного ліміту у розмірі 250,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,90 % на місяць (22,8 % на рік), на суму залишку заборгованості, щомісячної комісії 1%. Крім того, при порушенні позичальником строків сплати по грошовому зобов`язанню, передбаченому цим Договором більш ніж на 120 днів, у зв`язку з чим банк вимушений був звернутися до суду, [PERSON] зобов`язалася сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Позичальник [PERSON] своїм особистим підписом, що міститься у Заяві засвідчила свою згоду із тим, що дана Заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею і банком Договір про надання банківських послуг. При цьому позичальник також засвідчила своє ознайомлення із переліченими документами і згоду з ними. Отже, суд вважає встановленим факт укладення між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] кредитного договору № б/н від 30.07.2007 року. Частиною другою статті 1050 ЦК України закріплено право Банку вимагати достроково виконання зобов`язання в цілому у разі невиконання позичальником зобов`язання. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за договором №б/н від 30.07.2007 року позичальник [PERSON] станом на 31.08.2019 року має заборгованість у розмірі 29707,57 грн., яка складається з наступного: 21988,81 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 5281,43 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 1402,74 грн. штраф (процентна складова). Із наданої суду АТ КБ «ПриватБанк» виписку з особового рахунку [PERSON] видно, що остання користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове погашення заборгованості до 20.09.2008 року, та у неї залишилося непогашене тіло кредиту у розмірі 784,59 грн.. Також позивачем надана довідка на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки на підставі договору № б/н, за яким було надано кредитну картку № [NUMBER] , яка відкрита 02.07.2007 року з терміном дії до 07/11. Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідачка у судові засідання не з`являлася, не заперечувала фактів укладання кредитного договору, отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, не спростовувала розрахунок та розмір заборгованості, не подала своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч 3, 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Відповідно до п. 5 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, надана позивачем банківська виписка з особового рахунку [PERSON] є належним доказом підтвердження видачі кредиту останній у сумі 784,59 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд враховує наступне. Банком у позовній заяві порушується питання про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитним коштами за період з 30.07.2007 року по 31.08.2019 року у розмірі 21988,81 грн.. Однак з наданої позивачем довідки вбачається, що за кредитним договором № б/н [PERSON] була видана єдина кредитна картка №54557082959847034, із терміном дії до 07 місяця 2011 року. Доказів на підтвердження випуску інших карт на ім`я відповідачки банком суду не надано. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) викладений правовий висновок, за яким право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України. Картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки, включно. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії) за зверненням клієнта до банку. Строк дії виданої відповідачці картки закінчився в останній день 07 місяця (липня) 2011 року, тобто право у банку нараховувати відсотки за кредитним договором припинилося 31 липня 2011 року. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення сума процентів за користування кредитним коштами за період з 30.07.2007 року по 31.07.2011 року, у сумі, яка відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем становить 533,96 грн.. Як наголошено у Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в аналогічній справі за № 153/1334/16-ц (провадження № 61-16362св18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховані судом при ухваленні рішення. На підставі викладеного та враховуючи, що [PERSON] неналежним чином виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та на користь позивача необхідно стягнути тіло кредиту у розмірі - 784,59 грн. та заборгованість за відсотками у період строку дії картки в розмірі - 533,96 грн.. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача нараховану суму пені та комісії у розмірі 5281,43 грн. та штраф 250,00 грн. штраф (фіксована частина) і 1402,74 грн. штраф (процентна складова), з чим суд не може погодитись, виходячи з наступного. У частині першій статті 611 ЦК України закріплено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з частинами першою та другою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місце реєстрації та проживання відповідачки [PERSON] є м. Краматорськ з 04.06.2003 року. Проте, при нарахуванні відповідачу штрафних санкцій, банк не врахував, що відповідно до положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З метою забезпечення реалізації ст.2 Закону, Національний банк України листом від 05 листопада 2014 року №18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив усі банки про необхідність неухильно дотриматися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пп.16 п.1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р до зазначених населених пунктів також належить місто Краматорськ (Краматорська міська рада). Тому банк був зобов`язаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року. З огляду на наведене вище, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки задоволенню не підлягають. Крім того, у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у розмірі 85,26 грн.. На підставі наведеного,

Outcome: partial