Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

16.10.2014 року до Солом'янського районного суду м. Києва від Апеляційного суду м. Києва надійшли матеріали справи №22-ц-вп-/796/709/2014. Згідно ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.10.2014 року підсудність за матеріалами вищевказаної позовної заяви була визначена Солом'янському районному суду м. Києва. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудним розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судами, та забезпечити розгляд: цивільних справ. підсудних місцевим загальним судам, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва. Таким чином, позивач звернулась до суду із зазначеним позором в якому просила надати дозвіл [PERSON] на виїзд її сина, [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька, [PERSON], до повноліття дитини, а також без згоди батька, [PERSON], оформляти документи для тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до Автономної Республіки Крим до досягнення ним повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 09.01.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у Ялтинському відділі реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим, актовий запис №04. Від цього шлюбу [INFO] року народився син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим. (серія [NUMBER] від 29.06.2004 року). 09.11.2005 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинської міського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим (серія [NUMBER] від 09.12.2005 року). З моменту припинення фактичних шлюбних відносин, дитина перебуває на особистому утриманні та вихованні позивача, створенням всебічних сприятливих умов для зростання та розвитку дитини займається самостійно, а відповідач не проявляє будь-якого інтересу до дитини, не займається його вихованням. Не бере участі в його утриманні та не відвідує дитину. Позивач зазначила, що впродовж останніх років вона мала намір вивезти малолітнього сина [PERSON] на відпочинок за кордон, оздоровити дитину за кордоном, але всі її прохання дати згоду для виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон та надати дозвіл на виїзд дитини за кордон відповідач ігнорує. Свою відмову відповідач нічим не мотивує та не обґрунтовує, хоча знає, що син потребує оздоровлення та створення всебічних сприятливих умов для зростання та розвитку дитини. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, але через канцелярію суду надав заяву в якиій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Представник третьої особи Київської міської державної адміністрації в особі служби захисту прав дітей, спеціаліста у служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, але через канцелярію суду подали заяву в якій при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду, просила врахувати інтереси малолітнього [PERSON], та справу розглядати без участі її представника. Суд, врахувавши заяви представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.01.2004 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим 29.06.2004 року. 09.11.2005 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинської міського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим (серія [NUMBER] від 09.12.2005 року). З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу позивач самостійно матеріально утримує та піклується про здоров'я малолітньої дитини, про його духовний та моральний розвиток. Відповідач в свою чергу жодної участі у вихованні малолітнього сина не приймає та не спілкується з ним. З матеріалів справи вбачається, що впродовж останніх років позивач мала намір вивезти малолітнього сина, [PERSON], [INFO], на відпочинок за кордон, оздоровити дитину за кордоном, однак відповідач згоду для виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон не надає. Свою відмову відповідач нічим не мотивує та не обґрунтовує. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON], не надає згоди на виготовлення проїзних документів дитині для виїзду за кордон за межі України, позивач просила надати дозвіл на виїзд за межі території України малолітнього сина, разом з нею, без згоди батька, до досягнення дитиною повноліття, а також дозвіл на виготовлення проїзного документу, закордонного паспорту, для виїзду за кордон, отримання відповідних віз та дозволів в консульських та інших дипломатичних установах та перетину кордону України для малолітнього [PERSON], без згоди та супроводу батька, [PERSON], на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 3 Конвенції Об'єднаних націй «Про права дитини» (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року) В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи відповідальні за піклування про дітей або їх захист. Відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного органу. Так при розгляді судами такої категорії справ, суд має визначати відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, надання одноразового дозволу на виїд неповнолітнього за кордон без згоди та супроводу одного з батьків, а не на неодноразові виїзди без визначення країни та проміжку часу, дослідити докази необхідності виїзду дитини за кордон, неодноразовості дозволу на такий виїзд та терміну дозволу. (Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.07.2010 року). Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно абз. 2 п. 4 цих же Правил, за наявності вимог з боку держави, до якої здійснюється виїзд, чи вимог міжнародної організації, для участі в заходах якої здійснюється виїзд, паспорт може бути оформлено до досягнення громадянином 18-річного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які складаються з суми судового збору 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved