Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

17.08.2015 р. представник [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, у якій просить визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 50 кв.м., житловою площею 32,9 кв.м., підсобною площею 17,1 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] та брата - [PERSON]. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 224 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.11.2014 р., позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задоволено, визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 50 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, підсобною площею 17,1 кв.м, в порядку спадкування за законом, після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO], встановлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого це рішення у разі набрання ним законної сили є підставою для реєстрації за [PERSON] права власності на домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 50 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, підсобною площею 17,1 кв.м, в порядку спадкування за законом, після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO]. Після ухвалення судового рішення, [INFO] [PERSON] помер, а тому ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.06.2015 р. до участі у справі у якості правонаступника [PERSON] було залучено його рідного брата - [PERSON], єдиного спадкоємця за законом, який прийняв спадщину. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.07.2015 р. вищевказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.11.2014 р. залишено без змін. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом пп. 4, 5 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України 2004 р. відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 р.) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 р. У статті 548 ЦК УРСР (1963р.) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1968 році питання набуття права власності регулювались Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року. Пунктами 4, 5, 10 та 13 вказаної Інструкції передбачено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Будинки і домоволодіння, розташовані на земельних ділянках, які відведені радгоспам і колгоспам в межах міста або селища міського типу, підлягають реєстрації на загальних підставах. При відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції (додаток № 1), зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою (додаток № 2 та 2-а). Таким чином, підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог законодавства, прийняття будинку в експлуатацію, винесення виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих відповідного рішення та видачу органом комунального господарства свідоцтва про право особистої власності на будинок за встановленою формою. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 р. у справі № 6-137цс13). Дійсно спадкодавець [PERSON] не закінчив оформлення права на спірний будинок, а саме не отримав відповідного рішення виконкому Іллічівської районної ради депутатів трудящих м. Одеси та свідоцтва про право на власності на будинок, але це право на протязі більш 50 років не оспорювалось органом місцевого самоврядування й зазначена обставина не свідчить про те, що спадкодавець не набув права власності на вказаний будинок у встановленому на час закінчення будівництва порядку. Отже, зазначеним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.11.2014 р., яке набрало законної сили, визнано, що [PERSON], як спадкоємцю [PERSON] належить спадщина з моменту її відкриття, тобто з [INFO]. З цього часу у [PERSON] виникло право власності на спірне домоволодіння, тому що чинне, на той час, цивільне законодавство не пов'язувало виникнення права власності на домоволодіння з його державною реєстрацією. Тому відсутність реєстрації вказаного рішення суду, як правовстановлюючого документа, про яку йдеться у листі №245/02-14 від 11 лютого 2015 року державного нотаріуса Суслової О.М., як на підставу у відмові спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про права на спадщину (а.с. 20), немає правового значення для здійснення позивачем права на спадкування після смерті брата [PERSON] За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). П. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набуття права власності на домоволодіння на підставі спадкування не заборонено і передбачено законом. Відповідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація переходу права власності на домоволодіння [ADDRESS] до [PERSON] не була здійснена через його смерть до набрання чинності рішенням суду. Із закону прямо не випливає, що у таких випадках відсутнє спадкоємство. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті батька та брата домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 50 кв.м., житловою площею 32,9 кв.м., підсобною площею 17,1 кв.м. і тому суд визнає за [PERSON] право приватної власності на домоволодіння [ADDRESS].

Outcome: approved