Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 12011 грн 44 коп., а також 243 грн 60 коп. у відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем умов кредитного договору в частині дотримання строків розрахунків. Сторони в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник позивача надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в ній матеріалів, якою одночасно повідомив про підтримання позову. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Наведене означає, що звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла за кредитним договором, позивач зобовязаний доказати певні факти, які в сукупності породжують у протилежної сторони цивільно-правовий обовязок та надає суду право на задоволення предявленого позову. Зокрема, позивач повинен довести суду: 1) факт укладення кредитного договору з відповідачем на певних умовах, 2) фактичну передачу кредитних коштів у розпорядження відповідача; 3) факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору. При цьому умовою задоволення позову є надання позивачем доказів, які в сукупності беззаперечно підтверджують доведеність перелічених вище фактів. Втім, позивач вимоги закону щодо обовязку доведення всіх обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, не виконав виходячи з наступного. Так, в якості підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору, позивач надав суду копію заяви останньої про оформлення платіжної картки Універсальна з визначенням кредитного ліміту в сумі 2000 грн, зі сплатою за користування кредитними коштами 30% річних. В подальшому, посилаючись на Умови та правила надання банківських послуг, як на невідємну частину кредитного договору, позивач в односторонньому порядку збільшив кредитний ліміт до 3600 грн. Позивач стверджує, що відповідач виконує умови договору неналежним чином, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2015 року складає 12011 грн 44 коп., зокрема: заборгованість за тілом кредиту 3509 грн 75 коп., заборгованість про сплаті процентів 5616 грн 52 коп., пеня 1837 грн 01 коп., штраф 1048 грн 16 коп. З наданого суду розрахунку заборгованості (а. с. 7, 8) неможливо визначити яку-саме суму кредиту всього отримала відповідач. Проте з цього ж розрахунку слідує, що весь час користування кредитними коштами позивач сплатила в погашення тіла кредиту 14192 грн, в погашення відсотків - 1316 грн 61 коп., а всього 15508 грн 61 коп., що значно перевищує заявлену до сплату суму боргу. Крім того, в якості підстави збільшення кредитного ліміту, а також стягнення з відповідача пені та штрафу позивач посилається на Умови та правила надання банківських послуг, які відповідач не підписувала. Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України (далі Кодекс) кредитний договір укладається у письмовій формі. В силу положень частини другої статті 207 Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи те, що відповідач не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, вони не можуть вважатися невідємною частиною кредитного договору та підставою стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми пені та штрафу, а також збільшення ним в односторонньому порядку кредитного ліміту. Аналогічну правову позицію висловив й Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року (справа № 6-240цс14), яка є обовязковою для застосування всіма загальними судами України. За таких обставин, заявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed