Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

15.11.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 27.05.1992 року зареєстрували шлюб. Неповнолітніх дітей не мають, але відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Зазначає, що їх спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння з питань ведення домашнього господарства. З 27 травня 2016 року вони проживають окремо. На даний момент відповідачка має відносини з іншим чоловіком. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю пояснивши, що він з відповідачкою не проживає разом з 27 травня 2016 року, так як відповідач зустрічалась з іншим чоловіком. Спільного господарства не ведуть. Мають повнолітніх дітей, але розірвати шлюб в органах ДРАЦС не має змоги, так як відповідач відмовляється. З 03 листопада 2017 року він проживає з іншою жінкою, з якою планує зареєструвати шлюб. До відповідача він втратив будь-які почуття любові. Наполягає на розірванні шлюбу. Просить строк на примирення не надавати. Відповідач на розгляд справи не з'явилась повторно, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням. 13.02.2018 року до канцелярії суду подала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю підготовки аргументованої письмової позиції. Суд з врахуванням думки позивача та умов викладених в ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до вимог ст., ст. 280-284 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований27 травня 1992 року в Шарівській сільській раді Олександрійського району Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Згідно позовної заяви та пояснень позивача, від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Подати до органу ДРАЦС спільну заяву про розірвання шлюбу у порядку, встановленому ст. 106 СК України, позивач не має можливості, так як відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС, а тому він звернувся з даним позовом до суду. З позовної заяви вбачається, що підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з 27 травня 2016 року у зв'язку з тим, що відповідач мала відносини з іншим чоловіком, що призвело до втрати любові та взаєморозуміння. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 травня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як встановлено судом, сторони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, в сім'ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім'ю неможливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ст.105 , 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч.2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із заявлених вимог, позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача, а тому їх необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved