Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

17.04.2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» (далі-Товариство) звернулось із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 112 407 гривень.Позов обґрунтовано наступним. 15.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] укладено договір про надання позики в розмірі 8 000 гривень на строк 31 день, тобто до 14.01.2019 року. 02.05.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0205/2 відповідно до якого клієнт відступив фактору свої права вимоги за грошовими зобов`язаннями, у тому числі права права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Згідно витягу з акту прийому-передачі прав вимоги за договором факторингу від 02.05.2019 року, фактор (позивач) прийняв право вимоги за грошовими зобов`язаннями за договором від 15.12.2018 року №82404 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» і відповідачем [PERSON] . Посилаючись на те, що відповідач, у встановлений договором строк, грошові кошти не повернула, має місце заборгованість у розмірі 112407,00 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом - 8 000 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1872 гривень, заборгованість по процентам за просрочку - 94535 гривень і заборгованость по сплаті штрафу - 8 000 гривень, позивач просив позов задовольнити та розглядати без участі предстаника позивача. Відповідачка скерувала до суду відзив, в якому просила відмовити з підстав недоведеності факту укладення правочину саме з відповідачем, оскільки договір укладенний в електронному вигляді, позивач не довів, що може звертатись до відповідачки відповідно до умов договору факторингу від 02.05.2019 року, кредитний договір має укладатись у письмовій формі, а тому його форма не відповідає вимогам 207, 1046 ЦК України. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить установив наступне. Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 15.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір №2307507223-082404, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит на картковий рахунок у розмірі 8 000 гривень, датою повернення позики, відповідно до укладеного договору, є 14.01.2019 року. Станом на 13 листопада 2019 року і у подальшому кредит та проценти відповідачем не повернуті. 02.05.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» і товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0205/2, відповідно до якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Згідно витягу з акту прийому-передачі прав вимоги за договором факторингу від 02.05.2019 року, фактор (товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив») прийняв право вимоги за грошовими зобов`язаннями за договором від 15.12.2018 року №82404 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» і відповідачем [PERSON] в загальній сумі 69207,00 гривень. Станом на 13 листопада 2019 року позивач нарахував заборгованість у розмірі 112407,00 гривень (заборгованість за кредитом - 8 000 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 1872 гривень, заборгованість по процентам за просрочку - 94535 гривень і заборгованость по сплаті штрафу - 8 000 гривень). Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію». [PERSON] укладено договір №2307507223-082404 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, який укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання останнім певних дій, які свідчать про укладення договору. Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC - повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 ч.1 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ч.1 ЦК України). Договір №3343018998-035027 від 15.12.2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] відповідає вимогам ст. ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки вчинений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджує досягнення сторонами договору всіх його істотних умов. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1.1 договору від 15.12.2018 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» на умовах цього договору надає [PERSON] кошти у позику в сумі 8 000 гривень на умовах строковості, зворотнності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5 цього договору. 02.05.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» і товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0205/2, відповідно до якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості, зокрема право одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), ст. 1077 ч.1 ЦК України. Таким чином, внаслідок укладання договору факторингу від 02.05.2019 року, відбулася заміна кредитора, а саме товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором №2307507223-082404 від 15.12.2018 року. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 517 ч.1 ЦК України). Позивач просив стягнути 112407,00 гривень (заборгованість за кредитом - 8 000 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 1872 гривень, заборгованість по процентам за просрочку - 94535 гривень і заборгованость по сплаті штрафу - 8 000 гривень). Зобов`язання повинні виконуватись належним чином і установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 530 ч.1, 612 ч.1 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ч.1 ЦК України). Відповідно до умов п. 2.2.2.2. договору позичальник зобов`язується вчасно повернути позику в розмірі 8 000 гривень та сплатити суму процентів за користування позикою. Строк надання позики за договором складає 31 днів, позика має бути повернута до 14.01.2019 року (п.1.3 договору). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1048 ЦК України). Розмір і порядок процентів встановлений кредитним договором між сторонами. Відповідно до п.1.5.1.1. протягом строку позики встановленого 1.3. договору розмір основних процентів складає 1,5 процентів за кожен день користування позикою, починаючи з 6-го дня видачі позики та фактичного її повернення позики включно тобто строку зазначеного в п.1.3 цього договору, що становить 537 процентів річних. Так, сума процентів за користування позикою становить 8000 грн. х 1,5%х25 днів, що складає 3000 гривень за 25 днів. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Перевіряючи вимогу позивача в частині стягнення процентів за прострочку користування позикою поза строком кредитування, тобто за період з 15 січня 2019 року по 13 листопада 2019 року в сумі 94535 грн. суд виходить з такого. За положеннями статей 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач обгрунтовує подальше нарахування відсотків в розмірі 5% від суми заборгованості за кожен день прострочення за користування грошовими коштами пунктом 1.5.1., 1.5.2 Договору, відповідно до якого нарахування відсотків у данному розмірі відбувається до моменту фактичного повернення коштів. Разом із тим, оскільки відповідно до умов договору позики (п.3.2.1), проценти за користування позикою становлять 1,5% за кожний день користування позикою, що становить 537 % річних, виходячи з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, у даному випадку, нарахування позивачем передбачених п.1.5.2. договору після спливу зазначеного строку, тобто після спливу 31 дня у підвищеному розмірі, є безпідставними. Отже, у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості процентах за користування позикою за період з 15 січня 2019 року по 13 листопада 2019 року задоволенню не підлягає. Зазначена правова позиція висловлена ВС у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року №175/4753/15, Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Що стосується вимог банку щодо стягнення із відповідача штрафу у розмірі 8000 гривень, суд приходить до висновку про можливість зменшення його розміру, виходячи із наступного. Кредитним договором передбачено, що в разі прострочення заборгованості більше ніж на 61 день позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі суми кредиту, визначену у п.1.1 договору, тобто 8000 гривень. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Із матеріалів справи вбачається, що позичальником [PERSON] не виконано зобов`язання по поверненню позики, однак сума штрафу дорівнює суми заборгованості, тобто є несспівмірною із сумою отриманого кредиту, а тому оцінюючи вказані обставини в їх сукупності, суд вважає справедливим зменшити розмір штрафу, що стягується з відповідача на користь позивача до 50,00 гривень. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 206 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки дані судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.

Outcome: partial