Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

15.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати факт не проживання відповідача за місцем реєстрації з 2010 року; визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням 19/50 частками домоволодіння №8-а по вул. Кольцовська в м. Харкові. В обґрунтування вимог зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12.07.1996 року вона набула право власності на 19/50 часток спірного домоволодіння. У вказаному домоволодінні вона проживала зі своїм чоловіком [PERSON], який помер 2014 року. До 2010 року разом з ними проживав син покійного чоловіка - відповідач. Після 2010 року відповідач виїхав з частини домоволодіння у невідомому напрямку, і з тих пір він більше не з'являвся. В зв'язку з смертю її чоловіка [PERSON] відкрилася спадщина, яку вона прийняла, оскільки на день смерті чоловіка проживала разом з ним. Син її покійного чоловіка відповідач з 2010 року не проживає, але зареєстрований у належній їй частині будинку. Таким чином при визначенні факту прийняття спадщини, згідно п.3 статті 1268 УК України, він буде вважатися таким, що прийняв спадщину, якщо виходити з його реєстрації за вказаною адресою. А фактично спадщину він не приймав, бо не проживає у вказаній частині домоволодіння. Таким чином, це порушує її права, як єдиного спадкоємця, який прийняв спадщину, в зв'язку з тим, що відповідач на момент смерті її чоловіка не проживав разом з ним. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Зазначила, що з 2010 року відповідач в будинку не проживає, ніякої допомоги батьку він не надав, тому її чоловік його вигнав. На похорони батька не прийшов. Після смерті її чоловіка відповідач зявився, вона спитала де він був, на що той відповів, що працював. Чи звертався він до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, їй невідомо. Відповідач не зявився, про день та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтво про укладення шлюбу, 12.05.1995 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 12.07.1996 року, 19/50 частки домоволодіння №8-а по вул. Кольцовська в м. Харкові на праві власності належить позивачці [PERSON] Відповідно до довідки адресно-довідкового бюро від 31.07.2015 року, відповідач зареєстрований у домоволодінні №8-а по вул. Кольцовська в м. Харкові з 12.06.2007 року. Згідно зі свідоцтвом про смерть, 15.12.2014 року помер чоловік позивачки - [PERSON] Як вбачається з позовної заяви, підставою для звернення позивачки до суду з позовом про визнання факту не проживання відповідача та визнання його таким, що втратив право користування житлом, стало те, що реєстрація відповідача у домоволодінні тягне за собою прийняття відповідачем спадщини після смерті його батька, що порушує її права як спадкоємця першої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як вбачається з довідки адресного бюро, відповідач зареєстрований у спірному домоволодінні з 12.06.2007 року, та, як зазначала позивачка, проживав у будинку разом з позивачкою та її чоловіком, який є його батьком, до 2010 року. Таким чином, є підстави вважати, що відповідач є членом сімї позивачки. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, члени сім'ї власника житла можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав відсутності понад один рік у цьому житловому приміщенні, якщо вони були відсутні протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору. Позивач посилається на те, що відповідач з 2010 року у спірному будинку не проживає, допомоги не надав, тому батько (її чоловік) вигнав відповідача з дому. Вимогами статей 60, 59 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Однак, в ході судового розгляду справи позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів не проживання відповідача у спірній будинку без поважних причин понад один рік. Зокрема, допитаний свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Вона теоретично знає, що у покійного [PERSON] ([PERSON]) нібито є син, якого вона ніколи не бачила, та ніколи в лице його не бачила. Оскільки позивачка [PERSON] просить, то її зятя, то її доньку, щоб їй допомогли картоплю занести тощо, то вбачається, що чоловіка в будинку позивачки немає. Знає, що у [PERSON] нібито є син, однак вона його ніколи не бачила. Допитаний свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивачки. Останній раз [PERSON] він бачив півтори роки тому, біля технікуму, коли вийшов з трамвая. Спитав у [PERSON], чи працює десь, на що [PERSON] відповів, що так є справи. Романа він знав раніше, який навчався у нього на курсах в групі, потім кудись пропав. Однак вказані показання свідків суд не може взяти до уваги, оскільки свідок [PERSON] пояснила, що взагалі ніколи не бачила відповідача та не знає як він виглядає, хоча відповідач проживав у спірному будинку до 2010 року. А про відсутність проживання відповідача у будинку вона зробила шляхом умовиводу, що позивачці ніхто з чоловіків в хатніх справах не допомагає. Показання свідка [PERSON] також не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не є конкретизованими, ці показання не можуть відображати обєктивну картину щодо не проживання відповідача у спірному будинку. Жодний зі свідків не підтвердив, чи є речі відповідача у будинку. Наявний в матеріалах справи акт голови вуличного комітету від 04.06.2015 року щодо не проживання відповідача у спірному будинку з 2010 року не є допустимим доказом на підтвердження цих обставин. Позивачем не заявлялись клопотання про витребування інших доказів тощо. Поважні причини ненадання суду таких доказів відсутні. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. В судовому засіданні позивачка зазначила, що її покійний чоловік взимку 2010 року вигнав відповідача з будинку, оскілки останній нічим не допомагав, а після смерті батька відповідач прийшов додому. Крім того, визнання відповідача таким, що не проживав у спірному будинку з 2010 року призводить до того, що він не буде вважатися таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення відповідача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що означає прийняття відповідачем спадщини та претендування ним на спадкове майно померлого батька, беручи до уваги, що позивачка придбала квартиру в період шлюбу. Вказані обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд, оцінивши належність, допустимість, достатність доказів, вважає, що позовні вимоги про визнання факту не проживання відповідача у спірному будинку та визнання його таким, що втратив право користування житлом задоволенню не підлягають у звязку з недоведеністю цих вимог. Суд постановляє рішення в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: dismissed