Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

16.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в обґрунтування якого зазначила наступне. З 26.12.1998 року по 12.02.2012 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб було розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2011 року. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем, на утримання яких відповідач, на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2010 року, повинен сплачувати аліменти в розмірі 400 грн. на кожну дитину щомісячно. Діти зареєстровані та мешкають з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що на теперішній час суттєво змінилися обставини, які мають значення для визначення порядку та розміру стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, а саме на цей час ч. 3 ст. 184 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, зазначає, що зростання цін на продукти харчування, одяг та предмети вжитку для дітей, суми, які сплачує відповідач є занадто малими, та не дають змогу забезпечити дітям гідний спосіб життя та забезпечити всі необхідні потреби на належному рівні. Вважає, що вищенаведені обставини, а також враховуючи сильну інфляцію в країні, зростання потреб дітей з віком, всі ці обставини вимагають збільшення фінансів на утримання дитини. Посилаючись на вище вказане, просить суд змінити розмір аліментів, визначених рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2010 року по цивільній справі № 2-2866/10 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1 000 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою від 31.07.2018 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Надав суду відзив, в якому просить у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. При цьому зазначив, що станом на теперішній час його син [PERSON] є повнолітнім. Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-2866 від 11.06.2010 року право на його утримання припинилось у вересні місяці поточного року. Відповідач вважає, що позивач не надав жодних доказів щодо зміни її матеріального чи сімейного стану або погіршення здоров'я. Відповідач також зазначив, що на його утримані, крім сплати аліментів за рішенням суду на двох синів, перебувають двоє дітей від іншого шлюбу: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2012 року він сплачує аліменти на доньку [PERSON] в розмірі 500 грн. На даний час він не має рухомого або нерухомого майна. Фактично грошових коштів відповідач не має, матеріальне його становище мінімальне, отримує нерегулярні заробітки, які вистачало на сплату аліментів на мінімальне утримання жінки та доньок від теперішнього шлюбу. Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги позивача заявлені безпідставно, є необґрунтованими та не підтверджені жодним доказом. На даний час, його матеріальний стан не змінився і він не має фінансової можливості сплачувати більше аліментів, ніж призначено рішенням суду. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, взявши до уваги заяву позивача, відзив відповідача, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі з 26.12.1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2011 року шлюб між подружжям було розірвано. Рішення набуло законної сили 21.02.2011 року (а.с. 9). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 694 та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 429 (а.с. 5, 6). Діти зареєстровані та проживають зі своєю матір'ю - позивачем по справі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послуг ЗМР про реєстрацію місця проживання від 12.07.2018 року (а.с. 7, 8). Згідно із рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2010 року з відповідача на користь позивача щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 400 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 19.03.2010 року і до досягнення ними повноліття (а.с. 9). Крім того, згідно із рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2012 року з відповідача на користь [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в сумі 500 грн. щомісячно, починаючи з 29.03.2012 року, до досягнення дитиною повноліття. Рішення набуло законної сили 15.05.2012 року (а.с. 25). Крім того, у відповідача на утриманні перебуває також його ще одна неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 1566 (а.с. 26). Підставою звернення позивача до суду з позовом про зміну (збільшення) способу стягнення аліментів є те, що на теперішній час відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України суттєво змінилися обставини, які мають значення для визначення порядку та розміру стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, а також зростання потреб дітей за віком. Крім того, позивач бажає збільшити розмір аліментів з відповідача на утримання синів, оскільки згідно з Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» вбачається, що прожитковий мінімум на місяць з 01.01.2018 року на дітей віком до 6-ти років становить 1 492 грн., з 01.07.2018 року - 1 559 грн., з 01.12.2018 року - 1 626 грн., а від 6 до 18 років з 01.01.2018 року становить 1 860 грн., з 01.07.2018 року - 1 944 грн., а з 01.12.2018 року - 2 027 грн., тобто 50 % прожиткового мінімуму з 01.01.2018 року становить 930 грн., з 01.07.2018 року - 972 грн., а з 01.12.2018 року - 1 013 грн. 50 коп., що повинен сплачувати позивачу відповідач за рішенням суду. Позивач вважає, що з відповідача повинні стягуватися аліменти на утримання синів у розмірі 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Оскільки, стягувана сума аліментів за рішення суду становить 400 грн. на кожну дитину, що значно менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що повинен сплачувати позивачу відповідач за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов'язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічна позиція зазначена Верховним Судом України в правовій позиції, викладеній в постанові за № 143 цс 13 від 05.02.2014 року. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], станом на дату винесення судом рішення суду, тобто станом на 10 жовтня 2018 року, виповнилось 10 повних років. Заявлений позивачем розмір аліментів в розмірі 1 000 грн. на думку суду є завищеним і непосильним для відповідача, зважаючи на зміни в сімейному та матеріальному становищі платника аліментів: наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей - дочок, на одну з яких він сплачує аліменти за рішенням суду в розмірі 500 грн., офіційно не працевлаштований. Визначаючи розмір аліментів згідно з позовними вимогами, суд, приймаючи до уваги вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», перебування на утриманні у відповідача також двох неповнолітніх доньок, на одну з яких він за рішенням суду сплачує аліменти у розмірі 500 грн., стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, можливість відповідача працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку, що з моменту ухвалення рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2010 року суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при встановлені такого розміру аліментів. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1 000 грн., оскільки визначений розмір аліментів у сумі 400 грн. щомісячно суттєво порушує інтереси як позивача, на утриманні якої перебуває дитина - [PERSON], [INFO], так і самої дитини, стягнення аліментів у більшому розмірі з відповідача дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини, що є підставою для збільшення розміру аліментів, стягнутих з відповідача за рішенням суду у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно на аліменти у розмірі 972 грн. щомісячно (50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку), даний розмір аліментів не порушує баланс інтересів сторін з огляду на проживання та утримання дитини саме позивачем. Крім вищевказаного, суд, при зміні способу стягнення аліментів також враховує положення ч. 2 ст. 182 СК України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте встановлений розмір аліментів, який відповідач повинен сплачувати згідно з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 2-2866/10 від 11.06.2010 року є меншим від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити належного утримання та виховання дитини, а тому підлягає збільшенню (зміні). Стосовно позовних вимог позивача про збільшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, на момент розгляд справи [INFO], [PERSON], [INFO], виповнилось 18 років. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У зв'язку з вище зазначеним, дані позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони. Отже, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Крім того, суд вважає необхідним припинити стягнення аліментів за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2010 року (справа № 2-2866/10) та стягувати аліменти за даним рішенням з дати набрання ним законної сили.

Outcome: partial