Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

16.05.2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до його повноліття, а також на утримання позивача [PERSON] до досягнення сином повноліття, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 06 вересня 2003 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO], який є інвалідом, хворим на ДЦП. Вони з відповідачем прожили у шлюбі 13 років, однак останнім часом їхні стосунки погіршилися, вони постійно сваряться, сперечаються, принижують один одного. Вони разом не проживають, шлюб носить формальний характер, а збереження сімї є неможливим. На даний час позивач самостійно утримує та виховує дитину, оскільки відповідач від надання матеріальної допомоги на утримання дитини відмовився. Також, просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання до досягнення сином повноліття, оскільки син є інвалідом хворим на ДЦП. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримують повністю. Відповідач до суду подав заяву, згідно якої просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає частково. Щодо розірвання шлюбу позов визнає. Просить з нього стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку. На підставі ст.ст. 158, 169 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін та ухвалення рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 06.09.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП № 090636, виданим Стовпівською сільською радою Чуднівського району Житомирської області від 06.09.2003 року, про що зроблено актовий запис № 3 (а.с. 7). Судом встановлено, що спору між подружжям про поділ майна та про визначення місця проживання дітей на даний час не існує. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Також, від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ТП № 011830 від 26.09.2005) (а.с. 6). Згідно медичного висновку № 32 від 30.11.2016 року, виданого Чуднівською центральною районною лікарнею, дитина [PERSON], [INFO] є дитиною інвалідом, який має захворювання ДЦП (а.с. 8). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статтей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно довідки № 157 від 09.11.2017, виданої директором СГ «ДРУЖБА», відповідач [PERSON] працює у господарстві з 03.04.2017 року, оплата праці проводиться за виробничими нарядами. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд враховує те, що відповідач працевлаштований, стан його здоровя, відсутність у нього на утриманні інших осіб, та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стосовно стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною повноліття, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 2 ст. 91 СК України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2-4 ст. 84 та ст.ст. 86, 88 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, за змістом зазначеної норми закону, таке утримання залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на її утримання, а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною-інвалідом повноліття. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. Окрім того,

Outcome: partial