Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

16.01.2017 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона працювала у відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Содовий завод» на посаді електромонтера цеху ТПФН в період часу з 08 жовтня 1973 року по 24 вересня 2001 року. Рішенням Словянського міського суду по справі № 2-2994-97 від 24 жовтня 1997 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 765,36 грн. Виконавчий лист за рішенням Словянського міськрайонного суду був своєчасно наданий до державної виконавчої служби, та прийнято до виконання. Однак, на теперішній час рішення суду не виконане. Наказом № 494 від 24.09.2001 року [PERSON] була звільнена з роботи. При звільнені з підприємства відповідач був зобовязаний провести повний розрахунок з позивачем, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Рішенням Словянського міськрайонного суду по справі № 2/243/3932/2016 від 28 жовтня 2016 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 279,04 грн., індексацію заробітної плати у сумі 8030,92 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені у сумі 21798,08 грн., а всього у сумі 30108, 04 грн. Виконавчий лист за рішенням Словянського міськрайонного суду був своєчасно наданий до ліквідаційної комісії ВАТ «Содовий завод», та прийнято до виконання. Однак, на теперішній час рішення суду не виконані. 23 листопада 2016 року [PERSON] отримала довідку ліквідатора, в якій йдеться про те, що рішення Словянського міського суду по справі № 2-2994-97 від 24 жовтня 1997 року по виконавчому листу про стягнення з ВАТ «Содовий завод» заборгованості по заробітній платі в сумі 765,36 грн. та рішення Словянського міськрайонного суду по справі № 2/243/3932/2016 від 28 жовтня 2016 року по виконавчому листу про стягнення з ВАТ «Содовий завод» заборгованості по заробітній платі в сумі 279,04 грн., індексацію заробітної плати у сумі 8030,92 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені у сумі 21798,08 грн. виконати не має можливості, оскільки в цілому заборгованість по заробітній платі станом на 01.11.2016 року складає 4062,00 грн. На час подання до суду позову про стягнення індексації заробітної плати ВАТ «Содовий завод» не знято з реєстрації як юридичну особу і не ліквідовано відповідно до ухвали господарського суду Донецької області. 24.01.2013 року одержано лист № 11-05-00801 [PERSON] державного майна України в Донецькій області, в якому йдеться про те, що станом на 01.01.2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод». 10.09.2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання товариством рішень Словянського міськрайонного суду до Президента України. 07.10.2013 року було отримано відповідь з прокуратури Донецької області, в якій йдеться про те, що колективна скарга працівників товариства направлена до Головного Управління юстиції в Донецькій області за належністю. 18.10.2013 року одержано лист № К-326-3992 державної виконавчої служби України на імя [PERSON] (для інформування інших працівників товариства), згідно з яким постановою господарського суду Донецької області від 04.09.2003 № 5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Внаслідок цього державним виконавцем було винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень. Всі виконавчі документи, згідно з актом передачі виконавчих документів від 21.03.2013 року, було передано арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод». За весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення прав позивача протягом тривалого часу. Виконання остаточного рішення суду [PERSON] чекає вже більше десяти років. За цей час інфляція поглинула нараховану заробітну плату. Оскільки ВАТ «Содовий завод» на 100 % є державним підприємством, законом передбачена поряд із відповідальність боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи, якою є [PERSON] державного майна України. Посилаючись на ст. 619 ЦК України, ст. 8 Конституції України, позивач просить суд стягнути з [PERSON] державного майна України на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1044,40 грн. та індексацію заробітної плати у сумі 8030,92 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] державного майна України не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та заперечення проти позову (а. с. 18-19), в яких просить суд у позові [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заробітної плати відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що жодним законом не передбачена субсидіарна відповідальність [PERSON] за неможливість виконання підприємством грошового зобовязання, також між сторонами у справі не існувало будь-яких зобовязань, вони не знаходились у трудових відносинах, [PERSON] не є правонаступником товариства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 08 жовтня 1973 року по 24 вересня 2001 року перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Содовий завод», та 24.10.1997 року Словянським міським судом Донецької області по цивільній справі № 2-2994-97 було задоволено позовні вимоги [PERSON], вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 765,36 грн. (а. с. 8), а також 28.10.2016 року Словянським міськрайонним судом Донецької області по цивільній справі № 2/243/3932/2016 було задоволено позовні вимоги [PERSON], вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 279,04 грн., індексацію заробітної плати у сумі 8030,92 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені у сумі 21798,08 грн., а всього у сумі 30108, 04 грн. (а. с. 3-6) В даному випадку суд не погоджується з доводами позивача стосовно того, що відповідач має нести додаткову (субсидіарну) відповідальність за дії ВАТ «Содовий завод», виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 619 ЦК України, договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у звязку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у звязку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обовязків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у звязку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у звязку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЦК України, акціонерне товариство господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать (крім випадків, установлених законом). Абзацами першим та другим ч. 2 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство не відповідає за зобовязаннями акціонерів. До товариства та його органів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення акціонерами протиправних дій, крім випадків, визначених законом. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. Окрім того, ВАТ «Содовий завод» є юридичною особою, не є казенним підприємством, та за приписами ч. 1 ст. 176 ЦК України, держава, [PERSON] Крим, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Суд не приймає до уваги посилання позивача на вимоги ст. 619 ЦК України, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема, Кодекс законів про працю України, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобовязання. В даному випадку між позивачем та відповідачем не існувало жодних зобовязань, вони не знаходились у трудових відносинах, а тому у відповідача не виникає обовязок перед позивачем щодо виплати сум, належних від підприємства ВАТ «Содовий завод». З огляду на вищенаведене,

Outcome: dismissed