Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

15 грудня 2014 року до суду надійшли три позовних заяви, дві з яких за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON], а одна за позовом [PERSON] до [PERSON], про визнання недійсними (фіктивними) договорів позики. 22 грудня 2014 року відкрито провадження, 12 січня 2015 року у кожній із справ [PERSON] залучено як співвідповідача, а 16 березня 2015 року справи об'єднано. Згідно позовних заяв між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики у виді розписок відповідно до яких: по розписці від 30 березня 2008 року - [PERSON] надає [PERSON] позику в сумі 25000 доларів США, що станом на 31 березня 2008 року еквівалентно 126250 грн., строк повернення коштів - грудень 2008 року; по розписці від 31 березня 2008 року - [PERSON] надає [PERSON] позику в сумі 25000 доларів США, що станом на 31 березня 2008 року еквівалентно 126250 грн., строк повернення коштів - 30 грудня 2008 року; по розписці від 08 квітня 2008 року - [PERSON] надає [PERSON] позику в сумі 15000 доларів США, що станом на 08 квітня 2008 року еквівалентно 75750 грн., строк повернення коштів - грудень 2008 року. При укладенні договорів позики (написанні розписок) ні позивачі [PERSON] та [PERSON], ні відповідач [PERSON] не мали дійсного наміру створити ті правові наслідки, які зазначені в договорах позики та визначені у ст. 1046 ЦК України, заздалегідь знали, що умови розписок не буде виконано. Кошти фактично були передані для [PERSON] за сприяння у вирішенні питання придбання [PERSON] двох земельних ділянок по [ADDRESS] та по [ADDRESS], а також за сприяння у вирішенні питання придбання [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS]. [PERSON] вказував, що займає відповідальне становище у Хмельницькій міській раді, писати розписку відмовився, а розписку про отримання грошей написав [PERSON], який був разом з ним і пояснив позивачам, що працює в ПП «Надір» та буде займатись виготовленням документації на земельні ділянки для них. Кошти, які зазначені у розписках, не підлягали поверненню взагалі, має місце лише імітація правочинів. Сторони договору заздалегідь знали, що договори позики виконано не буде, такі правочини не були спрямовані на настання будь-яких правових наслідків. Крім того, відносно [PERSON] була порушена кримінальна справа за ст.ст. 190 ч. 4, 353, ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 369 КК України. У зв'язку із зазначеним позивачі просять визнати недійсними (фіктивними) договори позики, які укладені у виді розписок: від 30 березня 2008 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON]; від 31 березня 2008 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON]; від 08 квітня 2008 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав та вказав, що у 2008 році познайомився із [PERSON], який пообіцяв протягом 3 місяців виготовити державний акт на право власності на дві земельні ділянки у м. Хмельницькому та пояснив, що Хмельницька міська рада виділила земельні ділянки своїм працівникам, але вони будуть від них відмовлятись, він має з ними домовленість про їх продаж і вартість однієї земельної ділянки становить 25000 доларів США. Щоб оформити земельну ділянку на себе необхідно подати заяву та ксерокопію паспорта на ім'я міського голови після чого документи на земельну ділянку будуть виготовлені на його ім'я. На такі умови погодився. В подальшому [PERSON] пояснив, що усю технічну документацію на земельні ділянки буде виготовляти [PERSON], який працює в ПП «Надір», а він буде сприяти проходженню цих документів у міській раді. 30 березня 2008 року та 31 березня 2008 року [PERSON] в присутності [PERSON] написав дві розписки про отримання у нього по 25000 доларів США. Бажав, щоб саме [PERSON] писав ці дві розписки, однак той відмовився та пояснив, що працює в Хмельницькій міській раді та є посадовою особою і може бути заінтересованою особою, в разі написання ним розписки така може бути визнана недійсною, тому продиктував [PERSON] її зміст і той написав розписку. [PERSON] відмовив його йти до нотаріуса і в нотаріальному порядку оформляти розписку з причин понесення додаткових витрат. Розписки були написані, щоб підтвердити, що [PERSON] взяв у нього гроші. Гроші фактично передавились для [PERSON], який їх і забрав, з яким була усна домовленість про придбання двох земельних ділянок. Насправді договору позики не було, для [PERSON] гроші по розписці не позичав і не мав наміру позичати, як не мав наміру, щоб той їх йому повернув, [PERSON] на той час взагалі не знав. Документи на земельні ділянки тривалий час не виготовлялись, тому звертався до [PERSON] щодо термінів їх виготовлення на що останній запевняв його про те, що документи оформляються, повідомляв, що кошти він вже віддав власникам земельних ділянок, з ним ходив по кабінетах різних чиновників міської ради, земельних ресурсів. Оскільки документи так і не були виготовлені звернувся в міську раду де з'ясував, що будь-які заяви на отримання земельних ділянок на його ім'я не реєструвались, тому звернувся в міліцію, зрозумів, що [PERSON] увійшов йому в довіру і обманув. Після цього поїхав до [PERSON] який повідомив, що [PERSON] неодноразово звертався щодо виготовлення технічної документації на земельні ділянки, а [PERSON] займався продажем земельних ділянок. Пояснив, що кошти в сумі 50000 доларів США не отримував, а [PERSON] передав йому по 2500 доларів США, разом 5000 доларів США, за виготовлення технічної документації для отримання двох державних актів на земельні ділянки, тобто плату за його роботу. Він всі документи виготовив та передав [PERSON] [PERSON] віддав йому 5000 доларів США, проте це не були дії на виконання боргових зобов'язань по розписці, оскільки [PERSON] обманув [PERSON] 05 жовтня 2010 року до суду подав заяву про повернення коштів [PERSON] Після консультації з юристами, щоб не пропала розписка, в листопаді 2011 року підписав з [PERSON] договір про збільшення строку позовної давності. Будь-яких претензій до [PERSON] немає, претензії є до [PERSON] Позивач [PERSON] пояснив, що при знайомстві [PERSON] повідомив, що знає людей, які працюють в міській раді та мають земельні ділянки у власності, такі їм не потрібні і вони можуть їх продати та в термін від 3 до 8 місяців будуть виготовлені документи на земельну ділянку на нього, як власника. Технічну документацію буде виготовляти [PERSON], який працює в приватній фірмі, а інші документи в міськраді буде робити він. Оскільки хотів придбати землю під будівництво, то на умови [PERSON] погодився. 08 квітня 2008 року [PERSON] написав розписку про отримання 15000 доларів США, ці гроші перерахував та віддав для [PERSON] При цьому [PERSON] відмовився писати розписку, оскільки є працівником міськради і розписку сказав писати саме [PERSON] Дані кошти дав для [PERSON] з метою придбання земельної ділянки та оформлення державного акта на себе. В борг гроші для [PERSON] не давав і не хотів давати, бо його на той час взагалі не знав, позики не було, наміру в подальшому отримати кошти від [PERSON] назад не мав. В розписці вказано термін повернення - грудень 2008 року, що обумовлено терміном виготовлення державного акта про який сказав [PERSON] Разом з [PERSON] декілька разів ходив по кабінетах різних чиновників міської ради, державного земельного кадастру. [PERSON] його постійно переконував, що документи по землі виготовляються на його ім'я, тому на той час не було підстав не вірити словам [PERSON] Вже пізніше дізнався, що [PERSON] його обманув і шахрайським способом заволодів його грошима. В подальшому [PERSON] виготовив на його ім'я державний акт та віддав для [PERSON] гроші в сумі 5000 доларів США, тому до [PERSON] немає претензій, а має претензії тільки до [PERSON] В листопаді 2011 року дійсно підписав з [PERSON] договір про збільшення строку позовної давності. Представник позивачів [PERSON] вказав, що в 2009 або в 2010 році відносно [PERSON] була порушена кримінальна справа за заволодіння грошовими коштами шахрайським способом, яка декілька разів поверталась судом на додаткове розслідування. У постановах судів вказувалось, що встановлення фіктивності (недійсності) правочину можливе лише в порядку цивільного судочинства. Договори позики у виді розписок, що укладені 30 березня 2008 року та 31 березня 2008 року [PERSON] з [PERSON], 08 квітня 2008 року [PERSON] з [PERSON], є фіктивними правочинами. Насправді була усна домовленість позивачів із [PERSON], який їм представився працівником міської ради, щодо купівлі-продажу земельних ділянок. [PERSON], написавши розписки, став учасником домовленості між позивачами та [PERSON], оскільки сам [PERSON] відмовився писати їм розписки про отримання коштів. Однак, [PERSON] ввів в оману як позивачів, так і відповідача [PERSON] [PERSON] позивачі гроші не передавали і не мали наміру передавати, він від них гроші не отримував, не мав наміру гроші їм повертати. В позивачів та [PERSON] наміру укласти договір позики не було, вони не бажали настання наслідків, передбачених розписками, договору позики не було, відсутні будь-які боргові зобов'язання. Гроші передавались для [PERSON] за сприяння у виготовленні документів та подальшій видачі для позивачів правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Саме [PERSON] ці кошти й отримав, а [PERSON], за його вказівкою, мав виготовити проектно-кошторисну документацію. Оскільки для позивачів державні акти на землю не виготовлялись вони звернулись в міську раду і дізнались, що документи не виготовляються, тому в подальшому звернулись у міліцію, а також до [PERSON], який і повідомив їм про шахрайство зі сторони [PERSON] В свою чергу [PERSON] повернув позивачам 7500 доларів США, які отримав від [PERSON] за свою роботу по виготовленні для них документів, однак ці кошти не були поверненням боргу за договорами розписки, бо в позивачів [PERSON] кошти не позичав. Також пояснив, що при поданні до суду позовних заяв йому не було відомо, що 01 листопада 2011 року позивачі та [PERSON] уклали між собою договори про збільшення строків позовної давності до 2018 року, про дану обставину дізнався під час слухання даної справи. Позивачі даний договір уклали, оскільки у 2011 році ще тривало досудове слідство відносно [PERSON], результати розгляду кримінальної справи не були відомі, а строк позовної давності спливав, тому позивачі вирішили себе застрахувати та продовжити такий строк і мати можливість в подальшому звернутись із розірванням договору або заміною сторони виконання договору, зокрема на [PERSON], визнати дані договори недійсними (фіктивними) в судовому порядку. На даний час в Хмельницькому міськрайонному суді триває розгляд кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] і під час його розгляду [PERSON] стверджує, що кошти по розписках отримав саме [PERSON], хоча це не відповідає дійсності. Позивачами в кримінальному провадженні до [PERSON] подані цивільні позови, тому визнання договорів позики недійсними (фіктивними) між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] має значення для їх розгляду. Позивачі, продовжуючи строки позовної давності, не мали на меті стягувати в подальшому кошти з [PERSON] і подавши названі позови до суду позбавляються права в подальшому щодо звернення до суду з позовом про стягнення з [PERSON] коштів за договорами розписки, оскільки просять такі визнати недійсними (фіктивними). Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та пояснив, що приблизно в березні 2007 року, коли працював в ПП «Надір», начальник відділу Держземагенства [PERSON] познайомила його з [PERSON] і представила останнього як хорошу людину, яка має великі зв'язки і допомагає у вирішенні будь-яких справ. [PERSON] для нього повідомив, що працює в Хмельницькій міській раді, а дружина торгує на ринку і він знає людей, які бажають оформити на себе земельні ділянки за що готові заплатити гроші. Пояснив, що люди є або його родичами, або знайомими, вони не знають, що саме [PERSON] буде безпосередньо займатись даною справою, тому не може взяти сам у них кошти. У зв'язку з цим запропонував, щоб приїхати до людей і пояснити процедуру виготовлення проектно-технічної документації і такі документи виготовляти, а після виготовлення документи передавати йому. На вказані умови [PERSON] погодився. В подальшому [PERSON] представляв людям його як особу, яка буде займатись виготовленням документів на земельні ділянки і при зустрічі людям відповідну процедуру роз'яснював. Зі своєї сторони [PERSON] обіцяв людям сприяти процедурі погодження їх документів у міській раді і отримати відповідне рішення та виготовити для них державний акт на землю. [PERSON] самостійно шукав людей для яких потрібно було оформлення земельних ділянок і безпосередньо з ними домовлявся про суму коштів, тому коли приїжджали до людей вони вже володіли відповідною інформацією. [PERSON] надавав йому необхідну інформацію про людей, місцезнаходження земельної ділянки, а він протягом декількох днів виготовляв документи на них, як власників. [PERSON] пояснював йому, що кошти досить значні, тому люди просто так гроші не віддадуть та потрібно писати розписки, сам від їх написання відмовлявся з причин місця своєї роботи та знайомства з людьми, тому розписки писав саме він. Для [PERSON] написав 2 розписки на суму загальну суму 50000 доларів США, по 25000 доларів США кожна, а для [PERSON] - розписку на суму 15000 доларів США, при написанні розписок постійно був присутній [PERSON], який усі кошти і забрав. [PERSON] кошти йому не віддав, при цьому будь-яких договірних відносин з [PERSON] не має, які дії вчинив [PERSON] із означеними коштами йому невідомо. Фактично вказані кошти передані позивачами за придбання земельних ділянок і їх належне оформлення у власність шляхом отримання відповідних державних актів, у зв'язку з чим і були написані відповідні розписки, адже не могли написати, що по суті здійснюється продаж земельної ділянки, тому й обрали саме такий вид письмового оформлення відносин як розписка. Розуміє, що кошти досить значні, тому люди страхувались написанням вказаних розписок. У нього з [PERSON] була усна домовленість, що за свою роботу отримає певну винагороду, зокрема по документах для позивачів - по 2500 доларів США за кожен державний акт, а всього 7500 доларів США. Означену суму [PERSON] йому віддав. На час написання розписок будь-яких боргових зобов'язань у нього з [PERSON] або [PERSON] не було, він розумів, що будь-яких коштів в борг не отримує, гроші не позичає і не отримує їх в своє розпорядження, гроші не буде повертати, від написання для позивачів розписок для нього не повинно було настати будь-яких наслідків. Після того, як позивачі дізнались у міській раді, що будь-які документи відносно земельних ділянок на їх ім'я не оформляється, то звернулись в міліцію та до нього. У зв'язку з тим, що та робота, про яку існувала домовленість, не була виконана, тому для позивачів віддав отримане від [PERSON], зокрема, 5000 доларів США через [PERSON] повернув для [PERSON], а на [PERSON] було переоформлено земельну ділянку, державний акт на яку було видано значно раніше. При цьому, між ним та [PERSON] була досягнута домовленість, що вартість означеної земельної ділянки складає 2500 доларів США. Таким чином, для позивачів повернув все те, що отримав від [PERSON], як гонорар за свою роботу, позивачі до нього не мають претензій про що й написали в заяві на адресу суду від 05 жовтня 2010 року. В листопаді 2011 року позивачі приїхали в смт. Летичів і надали йому для підпису договір про збільшення позовної давності до 2018 року та повідомили, що це їм необхідно для розгляду по кримінальній справі відносно [PERSON], в подальшому мають намір стягувати кошти з [PERSON] Даний договір підписав, бо довіряє позивачам. Розуміє, що теоретично [PERSON] та [PERSON] можуть звернутись з позовом до суду про стягнення з нього коштів по розписках, однак на даний час вони претензій до нього не мають. Зміст і форму договору позики у виді розписок, які були написані ним для позивачів, не оспорював в судовому порядку з тих самих міркувань довіри до позивачів та відсутності будь-яких претензій з їх сторони. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, оскільки не мав наміру позичати кошти в позивачів, гроші не брав, не мав наміру їх повертати. Відповідач [PERSON] пояснив, що гроші в позивачів не брав і будь-якої розписки не писав. Для позивачів пропонував свою земельну ділянку. Від надання інших пояснень відмовився. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дрелінський С.В. пояснив, що [PERSON] та [PERSON] знайомі із 2006 року, оскільки [PERSON] для його довірителя виготовляв проектно-технічну документацію на земельну ділянку, таку виготовляв надто тривалий час у зв'язку з чим [PERSON] вказані документи передав для іншої ліцензованої організації. В 2008 році [PERSON] не працював у міській раді, а був таксистом. [PERSON] позичав гроші у [PERSON] та [PERSON], при цьому [PERSON] був присутній, оскільки возив його, як таксист. Сторонами не оспорюється факт написання [PERSON] для позивачів розписок. Гроші [PERSON] від [PERSON] та [PERSON] на виготовлення державних актів на землю не отримував і не позичав, будь-яких розписок не писав. Договори позики у формі розписок від 30 березня 2008 року, 31 березня 2008 року, 08 квітня 2008 року, що укладені позивачами і [PERSON], містять усі істотні умови договору, тобто дотримана письмова форма, назви сторін, сума коштів, яку позичають, строк повернення коштів (грудень 2008 року). По вказаних договорах [PERSON] не є стороною договору позики, лише в одній з розписок він зазначений як свідок. Мало місце прострочення зобов'язання по усіх 3 договорах позики. В 2010 році [PERSON] намагався частково виконати своє зобов'язання перед позикодавцями (позивачами) шляхом передання для них майна, зокрема, для [PERSON] - 5000 доларів США, для [PERSON] - оформленої на його ім'я земельної ділянки. Після цього позивачі в жовтні 2010 року написали до суду письмову заяву про відсутність майнових претензій до [PERSON] Враховуючи те, що спливав термін позовної давності, позивачі та відповідач [PERSON] в листопаді 2011 року погодили новий термін дії договору позики, а саме до 2018 року, що також виключає можливість визнання вказаних договорів недійсними (фіктивними). Означені дії свідчать саме про часткове виконання сторонами своїх зобов'язань одна перед одною і дійсність договорів позики, тобто сторони вчинили необхідні дії, що були спрямовані на настання відповідних наслідків. Крім того, у двох судових рішеннях, які не були оскаржені і набули законної сили, суд чітко вказав на наявність між сторонами, а саме [PERSON], [PERSON] і [PERSON], цивільно-правових зобов'язань. Як вбачається з пояснень позивачів [PERSON], [PERSON] і відповідача [PERSON] укладена між ними угода є удаваною. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики у виді розписок відповідно до яких: по розписці від 30 березня 2008 року - [PERSON] бере в борг в [PERSON] 25000 доларів США, зобов'язується повернути до грудня 2008 року. Розписка написана при свідку [PERSON] (а.с. 8); по розписці від 31 березня 2008 року - [PERSON] бере в борг в [PERSON] гроші в сумі 25000 доларів США для особистих потреб, які зобов'язується повернути до 30 грудня 2008 року (а.с. 81); по розписці від 08 квітня 2008 року - [PERSON] бере в борг в [PERSON] 15000 доларів США, зобов'язується повернути до грудня 2008 року (а.с. 132). Оригінали вказаних розписок, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідування за №120114240010005389 від 31 жовтня 2014 року, про обвинувачення [PERSON] за ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 190 КК України, були оглянуті в судовому засіданні. Позивачі [PERSON] та [PERSON], а також відповідач [PERSON] в судовому засіданні факт написання розписок не заперечували. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу усіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Отже, у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Судом встановлено, що всі три договори позики у виді розписок, які були укладені між позивачами [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON], були вчинені без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обов'язків, тобто без будь-якого наміру створення правових наслідків, сторони вказаних договорів позики знали заздалегідь, що вони не будуть виконані. Предмет позики (грошові кошти) позивачами [PERSON], [PERSON] для відповідача [PERSON] не передавався, що підтвердили в судовому засіданні означені учасники судового розгляду. Таким чином, ознака вчинення правочину лише для вигляду є властивою діям обох сторін правочину (договору позики) - як позивачам [PERSON], [PERSON], так і відповідачу [PERSON] У зв'язку із зазначеним суд вважає, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що учасники правочину (договорів позики) не мали наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину. В судовому засіданні з пояснень позивачів [PERSON], [PERSON], відповідача [PERSON] також встановлено, що фактично домовленість про вчинення певних дій існувала між позивачами та відповідачем [PERSON] у зв'язку з чим і предмет позики (грошові кошти) передавався позивачами безпосередньо відповідачу [PERSON], а не для відповідача [PERSON] Дана обставина також вбачається з матеріалів кримінальної справи про обвинувачення [PERSON], яка знаходиться на розгляді в Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області. Разом з тим, факт безпосередньої передачі грошових коштів в загальній сумі 65000 доларів США позивачами [PERSON], [PERSON] для відповідача [PERSON] відповідно до розписок, які написав відповідач [PERSON], не охоплюється правовідносинами фіктивності правочину, оскільки суб'єктами договорів (позикодавець, позичальник), які судом визнаються фіктивними, є саме ті особи, які зазначені у вказаних трьох розписках. Судом не приймаються до уваги посилання відповідача [PERSON] та його представника адвоката Дрелінського С.В. про те, що відповідач [PERSON] частково виконав перед позивачами [PERSON], [PERSON] свої зобов'язання згідно укладених трьох договорів позики, зокрема, сплатив [PERSON] 5000 доларів США, а на [PERSON] оформив державний акт на земельну ділянку, оскільки вказані дії вчинені [PERSON] не на виконання зобов'язань за договором позики. [PERSON] повернув позивачам ті кошти, що отримав від [PERSON] як винагороду за свою роботу. Зокрема, 05 жовтня 2010 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомлено Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області про те, що свідок [PERSON] в кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON], 02 жовтня 2010 року повернув гроші в сумі 7500 доларів США, за виготовлення технічної документації на земельні ділянки за адресами: вул. Вінницька 95, Молдавська 66, Зоряна 20, які йому передав [PERSON] (а.с. 66). Представником відповідача [PERSON] адвокатом Дрелінським С.В. до суду подано клопотання про застосування строків позовної давності (а.с. 180-181). 01 листопада 2011 року між [PERSON] (Сторона 1) та [PERSON] (Сторона 2) укладено договір про збільшення позовної давності згідно якого строк позовної давності щодо розписки від 30 березня 2008 року, яку написала Сторона 1 Стороні 2 збільшено до 31 грудня 2018 року щодо усіх позовів, які можуть бути пред'явлені сторонами відносно даної розписки. Сторони добровільно уклали даний договір та розуміють наслідки укладення цього договору (а.с. 187). Аналогічні договори між [PERSON] та [PERSON] укладено щодо розписки від 31 березня 2008 року, а також між [PERSON] та [PERSON] щодо розписки від 08 квітня 2008 року (а.с. 189, 191). У зв'язку із продовженням позивачами [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] строку позовної давності, клопотання про відмову в позові із підстав ч. 4 ст. 267 ЦК України задоволенню не підлягає. Згідно постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2010 року кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ч. 4 ст. 190; 353; ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 369 КК України повернуто прокурору міста Хмельницького для проведення додаткового розслідування. У мотивувальній частині даної постанови вказано, що «Більшість епізодів шахрайства ґрунтується на показаннях потерпілих, а також боргових розписках свідків [PERSON] та [PERSON], які брали гроші в потерпілих в борг для своїх особистих цілей, про що свідчить сам текст цих розписок. З даних боргових розписок вбачаються цивільно-правові відносини між сторонами» (а.с. 67). Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2013 року по справі 1/2218/643/11 кримінальну справу відносно [PERSON] за обвинуваченням у скоєнні злочинів передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 353, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 369 КК України направлено прокурору міста Хмельницького для проведення додаткового розслідування. У мотивувальній частині даної постанови вказано, що «… укладені за змістом розписок договора позики між потерпілими з однієї сторони та свідками [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони, відповідають за формою вимогам Закону, а заяви про їх нікчемність є безпідставними. Разом з тим, визнати такі договора фіктивними, на чому наполягає прокурор, може лише суд, відповідно до ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства» (а.с. 14-16, 33-35, 92-94, 107-109, 141-143, 156-158). Учасники судового розгляду в судовому засіданні не заперечували, що вказані судові рішення не оскаржувались. Із означених судових рішень вбачається, що розгляд вимог про визнання договорів позики фіктивними є можливим виключно в порядку цивільного судочинства. З урахуванням зазначеного суд вважає, що продовження строків позовної давності по вказаних трьох договорах позики у виді розписок не може бути розцінене як таке, що свідчить про виконання правочину. До вказаного висновку суд приходить у зв'язку з тим, що представник позивачів у судовому засіданні вказав, що сам факт подання позовних заяв в порядку ЦПК України і їх розгляд судом свідчить про те, що позивачі, як особи, які є позикодавцями у договорах позики, не мають наміру стягувати кошти з відповідача [PERSON] В разі визнання цих договорів фіктивними позивачі позбавляються права на стягнення предмета позики (грошових коштів) з відповідача [PERSON], що вони і бажають, оскільки до нього претензій не мають. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи конкретні фактичні обставини по даній справі суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн. - по 243,60 грн. за подання 2 позовних заяв, тому вказана сума підлягає стягненню на його користь з відповідачів. Позивачем [PERSON] при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., тому вказана сума підлягає стягненню на його користь з відповідачів.

Outcome: approved