Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

16.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив захистити його права як споживача шляхом визнання дій відповідача незаконними щодо нарахування позивачу суми за безоблікове водокористування в сумі 12612,27 грн. на підставі акту №21 від 24.03.2016 року та списати з особового рахунку відповідача вказану суму заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі акту №21 від 24.03.2016 року, складеного уповноваженими представниками відповідача за адресою, де мешкає позивач, було встановлено нібито безоблікове водокористування позивачем з підстав того, що два з трьох індикаторів магнітного поля, які були встановлені відповідачем позивачу на належний йому прилад обліку холодної води при їх перевірці 24.03.2016 року вийшли з ладу, що вказує на той факт, на думку відповідача, що позивач намагався вплинути на вказані індикатори та змінити показання лічильника води. Після вказаного інциденту позивач неодноразово на протязі 2016 року звертався до уповноваженого представника відповідача з цього приводу, провів дослідження свого засобу обліку холодної води у відповідній сертифікаційній структурі для підтвердження факту, що виникла поломка сталася без жодних умисних дій з боку позивача, однак відповідач в особі своїх уповноважених представників до цього часу вважає, що позивач безобліково користувався водою у вказаний період, а тому жодних дій щодо списання як суми нарахованої заборгованості, так і визнання правоти позивача не зробив, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду із відповідною позовною заявою. Відповідач не погодившись із позовною заявою позивача надав суду два окремі заперечення, в першому з яких надав пояснення щодо того, що пошкодження магнітних індикаторів могло відбутися виключно через умисні винні дії споживача, яким є позивач по справі, оскільки відповідно до сертифікаційних умов вказаних магнітних стрічок вони можуть витримувати як солідні навантаження, так і перепади температур, вологе повітря, тощо (а.с.31-33), а в другому бажав розяснити суду у звязку з чим позивача не можна вважати такою особою, яка підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів» та у звязку з чим з [PERSON] слід стягнути судовий збір, від сплати якого був звільнений позивач на підставі відповідної ухвали суду про відкриття провадження у справі (а.с.51-53). У судовому засіданні, підтримавши свої позовні вимоги у повному обсязі, позивач [PERSON] додатково вказав, що події, які відбулися 24.03.2016 року відбулися у належній йому квартирі №30 у будинку №54 у 1/2 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області за його відсутності, оскільки він на той час перебував на роботі, та за присутності його дружини [PERSON], яка допустила у квартиру працівників відповідача, які, на думку [PERSON], коли дружина відволіклася на побутові питання і могли пошкодити вищевказані індикатори магнітного поля. Крім цього, позивач повідомив, що він зробив у організації, яка проводила сертифікацію вказаних приладів, дослідження свого колишнього лічильника, і якою було встановлено, що пошкодження магнітних стрічок відбулося не через навмисні дії позивача. Представник відповідача у судовому засіданні підтримала подані з боку відповідача заперечення та доповнення до них, вказавши, що доказів, що пошкодження індикаторів впливу магнітного поля зробили працівники відповідача, позивачем суду надано не було, лист, на який посилається позивач, має риси загального листа без привязки до конкретного приладу обліку, жодних належних доказів своєї невинної поведінки позивач відповідачу до цього часу не надав, а тому відсутні підстави і для скасування нарахування за безоблікове водоспоживання за адресою мешкання позивача. Пояснень у звязку з чим з ладу вийшли два з трьох індикаторів представник відповідача у судовому засіданні надати не зміг, лише пояснивши, що встановлення саме 3 таких індикаторів без будь-якого нормативного документу було погоджено керівником відповідача по справі з метою захисту лічильника від будь-яких сторонніх магнітних впливів. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні 19.09.2017 року за усним клопотанням представника відповідача (а.с.62), повідомила, що вона як контролер відповідача проводила огляд засобу обліку води позивача по справі виключно у присутності дружини позивача [PERSON], тобто у неї не було часу для самостійного огляду засобу обліку, пошкодження магнітних індикаторів було встановлено нею чітко і саме дія магніту призвела до пошкодження зазначених індикаторів. При цьому свідок не змогла пояснити суду причину, у звязку з чим були пошкодженні лише два з трьох індикаторів та не змогла пояснити як технічний працівник з посиланням на відповідні технічні умови чи будь-які інші технічні нормативи чи правила, чи може магніт впливати виключно на ті магнітні індикатори, де до них наближався магніт, тому суд показання свідка в частині пояснення механізму пошкодження встановлених у позивача магнітних індикаторів вважає таким, що не можуть використовуватися при розгляді справи, оскільки вони належними посиланнями на відповідні нормативи, встановлені державою, для магнітних індикаторів не підтверджуються. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, діюче законодавство з предмету спору, суд приходить до думки, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного. Позивач є користувачем послуг відповідача, що підтверджується договором про надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладеним 08.02.2010 року між сторонами (а.с.10). Відповідно до вказаного договору та норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач є споживачем послуг відповідача, у зв`язку з чим на нього розповсюджуються норми Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки предмет позову прямо стосується спірних відносин, які склалися між виконавцем послуг та конкретним споживачем. Відповідно до рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області №164 від 31.08.2015 року «Про надання дозволу Первомайському КВУ ВКГ на встановлення пломб-індикаторів (антимагнітних стрічок)» відповідачу дозволено при встановленні лічильників обліку води абонентам м. Первомайський Харківської області встановлювати пломби-індикатори (антимагнітні стрічки) (а.с.39). Вказаний дозвіл кореспондується з вимогами Державних будівельних норм 2012 року, а саме абзацу 3 п.п.13.1 ДБН В.2.5.-64-2012 «Внутрішній водопровід та каналізація», відповідно до якого для лічильників води, які установлюються на вводах в квартири, дозволяється застосовувати додатковий захист від маніпулювання лічильниками (а.с.55, 56). Таким чином, саме встановлення пломб-індикаторів відповідачем на приладах обліку у споживачів м. Первомайський Харківської області є законним та таким, що не порушує права споживачів. 14.12.2015 року на підставі акту обстеження і опломбування приладів обліку холодного водоспоживання магнітним індикаторами у квартирі №30 у буд. 54 у 1/2 мікрорайоні у м. Первомайський Харківської області, яка належить позивачу, було проведено опломбування трьома індикаторами магнітного поля лічильника води ЛК-15Х №6132027 за згодою позивача по справі (а.с.12). При цьому позивач під підпис був ознайомлений з витягом з інструкції користувачу щодо користування приладами впливу магнітного поля типу «ІН-АТ» (а.с.58, зворотній бік). 24.03.2016 року за участі та з дозволу дружини позивача [PERSON] було проведено обстеження вищевказаного лічильника та на підставі акту №21 від 24.03.2016 року уповноваженим працівниками відповідача (контролерами) [PERSON] та [PERSON] встановлено безоблікове водоспоживання у вказаній квартирі через пошкодження шляхом витікання рідини двох з трьох індикаторів магнітного поля вищевказаного лічильника (а.с.11, 34). Суд доводів позивача щодо можливого пошкодження вказаних індикаторів працівниками відповідача до уваги не приймає, оскільки жодних доказів вказаного факту, окрім слів, суду надано не було. На підставі вказаного акту відповідачем було розраховано позивачу розрахунок шкоди, завданої внаслідок безоблікового водоспоживання та сума такої шкоди була встановлена у розмірі 12612,27 грн.(а.с.35). При цьому станом на день розгляду справи вказана сума зменшилася, про що суду повідомили сторони по справі через нарахування позивачу субсидії, яку відповідач зараховує у компенсацію зазначеної шкоди до цього часу, доказом чого є припис позивачу з боку відповідача №562 від 06.09.2016 року (а.с.15). Не погоджуючись з рішенням відповідача [PERSON] 28.03.2016 року звернувся з відповідною письмовою заявою до відповідача (а.с.13), однак отримав на неї відповідь, в якій відповідач вважав свої дії вірними та вказував, що порушення навіть одного із встановлених у позивача магнітних індикаторів є підставою для визнання відповідачем факту несанкціонованого втручання позивача в прилад обліку (а.с.14). В той же час 20.05.2016 року позивачем у зазначеній вище квартирі був поставлений новий лічильник води ЛК-15Х №6249621, за яким він подає покази відповідачу до цього часу і претензій до нього з боку відповідача стосовно обліку води станом на день розгляду справи немає (а.с.57). З метою вирішення вказаної ситуації з боку відповідних сертифікованих організацій позивач 16.05.2016 року звернувся із відповідною заявою до національного наукового центру «Інститут метрології» Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, який у своїй відповіді від 18.05.2016 року за №131/33-1365 надало відповідь, в якій зазначило, що «факт зміни первинного стану (руйнування видимих контрастних міток) індикаторів впливу магнітного поля типу «ІН-АТ», що були встановлені на лічильнику ЛК-15Х №6132027 не може свідчити про навмисне (несанкціоноване) втручання в роботу приладу обліку холодної води» (а.с.20). Не прийняття вказаного документу як доказу відповідачем не ґрунтується на законі, оскільки відповідно до п.5.17 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 07.10.2008 року за №936/15627 «Про затвердження Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» у разі порушення цілісності пломб на засобах обліку, а також на їх зєднувальних частинах, накладених представником виробника, виявлення фактів штучного впливу на роботу засобів обліку, виробник має право вимагати від споживача проведення позачергової їх повірки до закінчення встановленого для них міжповірочного інтервалу з метою контролю правильності їх показів. У таких випадках позачергова повірка засобів обліку виконується за рахунок споживача. Таким чином, судом встановлена незаконність дій відповідача як щодо складання акту про безоблікове водокористування позивачем за встановленим у нього приладом обліку води, так і щодо нарахування за таке водокористування, оскільки в даному випадку, уповноважені представники відповідача після фіксації порушення індикаторів магнітного поля на приладі обліку позивача, зафіксувавши вказаний факт, повинні були надати позивачу строк для позачергової повірки приладу обліку у визначений законодавством строк за рахунок позивача, надавши для перевірки власний акт про можливе втручання, а вже за результатами такої повірки або відмови позивача від такої повірки або не виконання її у визначений законодавством строк, скласти акт про безоблікове водокористування та нарахувати шкоду, спричинену таким водокористуванням. В даному випадку відповідач жодних із вказаних дій не зробив, чим порушив права позивача, а позивач в той же час довів через відповідну організацію, що втручання саме у його прилад обліку не було несанкціонованим. При цьому суд бере до уваги той факт, що перевірку засобу обліку води позивача робила та сама організація, яка видавала виробнику приладів сертифікат відповідності технічним умовам «ТУ У 26.5-2611311257-001:0213» (а.с.43-45). Щодо списання нарахувань за безоблікове водоспоживання відповідно до акту від 24.03.2016 року, то тут суд також погоджується з позивачем стосовно його вимог, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Вказаний пункт кореспондується з п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач надсилаючи позивачу квитанції із вказівкою про суму боргу з урахуванням нарахувань за безоблікове водокористування в розмірі 12612,27 грн. з урахуванням поточних платежів позивача та наданої позивачу субсидії, вводить його в оману, надаючи недостовірну інформацію про такі види платежів. Тому з метою захисту прав [PERSON] на отримання від відповідача повної та достовірної інформації суд вважає за необхідне зобовязати відповідача виключити з особового рахунку позивача 12612,27 грн. за безоблікове водокористування на підставі акту №21 від 24.03.2016 року, та враховувати в подальшому тільки поточні нарахування позивачу, його оплати, нараховану позивачу субсидію та інші частини платежів та нарахувань, якщо такі маються. При цьому суд не порушує вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не торкається внутрішнього обліку по рахункам відповідача по справі, а тільки зазначає, що у звязку із порушенням прав позивача, нарахування на його особистий рахунок були проведенні незаконно та таке нарахування повинно бути скасовано. Окремо суд бажає зупинитися на запереченнях відповідача щодо необхідності сплатити позивачу судовий збір, про що було вказано у доповненнях до заперечень відповідача від 15.09.2017 року (а.с.51-53). Відповідно до ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав. При цьому ч.2 статті 79 ЦПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є ЗУ «Про судовий збір» із відповідними змінами. Згідно із зазначеним змінами, які набули чинності 01.09.2015 року на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», статтю 5, що встановлює пільги зі сплати судового збору, викладено в новій редакції. При цьому новою редакцією зазначеної статті звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав, не передбачено. У звязку з цим виникла колізія ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Разом з тим, суд враховує, що реалізація споживачем права на судовий захист, складовою якого є наявність пільг щодо сплати судового збору, регулює саме ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів». Водночас норма ст.5 ЗУ «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору. Тому сама по собі відсутність такої категорії осіб у встановленому в зазначеній нормі переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки вона встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист їх прав. Такий висновок узгоджується з п.7 постанови пленуму ВССУ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати). Таким чином, оскільки позивач на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позовна заява позивача, який був звільнений від сплати судового збору, задоволена, то судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави в особі державної судової адміністрації, виходячи з розміру судового збору, встановленого для юридичної особи. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: approved