Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

16.01.2019 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Гаренко\~Н.В. звернувся з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.012014 в розмірі 76 246,98 грн та 1 921,00 грн в рахунок повернення судового збору. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем у справі - [PERSON] 29.01.2014 був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання відповідно до умов договору, у зв'язку із чим станом на 23.10.2018 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 76 246,98 грн, з яких: 7 283,64 грн - заборгованість за кредитом; 61 956,34 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 900,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до Договору: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 3 607,00 грн - штраф (процентна складова). Справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку відмову у задоволенні позову за таких підстав. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За нормою ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. В силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. До позову додано копії документів під назвами: «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг», а також «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» (викладено не державною мовою). Судом установлено, що за умовами Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 29.01.2014 [PERSON], ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, виявив бажання оформити на своє ім'я картку «Універсальна». Бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна» не визначений. Відповідач отримав та ознайомився під підпис зі змістом пам'ятки клієнтка, що містить також тарифи та основні умови обслуговування та кредитування /а.с. 6/. Відповідно до умов Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг позивач виявив бажання оформити на своє ім'я платіжну картку «Універсальна». Разом з цим, позивачем доказів надання відповідачу зазначеної платіжної картки, її номер, суду не надано, як і того, що кошти були зараховані саме на неї, також в Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відсутня позначка про видачу кредитної картки «Універсальна». Із витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» убачається, що він містить загальну інформацію щодо тарифів, встановлених для цієї картки, та в ньому відсутнє будь-яке згадування щодо особи відповідача /а.с. 7/. Будь-яких доказів, що вказують на строк дії платіжної картки, на яку встановлено кредитний ліміт, суду не надано. У п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. Як убачається з п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Установлено, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, проте стороною позивача не доведено, що саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. На підставі викладеного, судом встановлено, що доказів укладення між сторонами саме кредитного договору матеріали справи не містять, як і доказів того, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором та, що саме вищезазначені умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, а також процентів за користування кредитом, штрафних санкцій, тощо. Перевіривши та оцінивши розрахунок заборгованості за кредитним договором у взаємоз'язку з іншими наявними доказами у справі, суд прийшов висновку, що наведений в ньому розмір заборгованості не є обґрунтованим належним та допустимим доказом у справі, оскільки не дає підстав визначити фактичний момент надання та суму кредиту, а також нараховані відсотки, штрафні санкції тощо помісячно, відповідно до порядку, на який посилається позивач у позові (зазначені в позовній заяві «Тарифи Банку» до позову не додані). За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред'явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). При розгляді цих спірних правовідносин судом враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 373/251/17 від 3.01.2019, у справі № 313/1581/14-ц від 28.01.2019, у справі № № 372/2767/16-ц від 24.01.2019. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed