Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

15 травня 2017 року позивач [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду із позовною заявою до Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. До складу спадкового майна входить ? частини домоволодіння, яке складається з житлового будинку, загальною площею 58,6 м.кв. та господарчих будівель і споруд по [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 2,94 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При зверненні позивача до нотаріуса, остання відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не було зареєстровано право власності на зазначене домоволодіння та відсутній правовстановлюючий документ на майно. А тому, [PERSON] просить визнати за нею право власності на 3\\4 частини домоволодіння, яке складається з житлового будинку, господарчих будівель і споруд, які знаходяться по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Гвардійською сільською радою Хмельницького району Хмельницької області 02.11.2016 року. У відповідності до актового запису Книги записів актів громадянського стану Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №56 від 14 листопада 1961 року зареєстровано факт народження позивача [PERSON], що підтверджується повторно виданим Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.03.1966 року і в графі батько вказано «[PERSON]», а в графі мати - «[PERSON]». Як вбачається із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45655448 після смерті [PERSON], приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Гайдамакою О.В. 3.11.2016 року було заведено спадкову справу. До складу спадщини увійшли домоволодіння, яке складається з житлового будинку, загальною площею 58,6 м.кв. та господарчих будівель і споруд по [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 2,94 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акта на право власності на землю серії [NUMBER] виданим 16.10.2002 року на ім'я [PERSON] Проте, як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Гайдамаки О.В., від 03.05.2017 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, оскільки [PERSON] не надала правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Так, відповідно до інформаційної довідки № 86347632 від 04.05.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, відомості щодо власника домоволодіння по [ADDRESS] - відсутні. У відповідності до довідки Гвардійської сільської ради №1219 від 21.04.2017 року згідно записів в Погосподарській книзі №1 за період 1980-1982 року особовий рахунок [NUMBER] в житловому будинку в селі Райківці, Хмельницького району Хмельницької області були зареєстровані, як голова двору [PERSON], 1929 року народження та [PERSON], 1939 року народження. А із довідки Гвардійської сільської ради №1221 від 21.04.2017 року вбачається, що згідно записів в Погосподарській книзі №1 за період 2006-2010 року особовий рахунок [NUMBER] в житловому будинку в селі Райківці, Хмельницького району Хмельницької області були зареєстровані, як голова двору [PERSON], 1929 року народження, яка померла [INFO] та [PERSON], 1939 року, як співмешканець. Окрім того, довідкою Гвардійської сільської ради №1220 від 21.04.2017 року згідно записів в Погосподарській книзі №2 за період 2016-2020 року встановлено, що в житловому будинку в селі Райківці, Хмельницького району Хмельницької області був зареєстрований, як голова двору [PERSON], 1939 року, який помер [INFO], а користувачем домоволодіння зазначено позивача - [PERSON] У відповідності до довідки Гвардійської сільської ради №3703 від 08.11.2016 року вищезазначений житловий будинок належить покійному [PERSON], а згідно довідки №3704 від 08.11.2016 року на день своєї смерті, [INFO], [PERSON] був зареєстрований у даному будинку та проживав у ньому один. Батько позивача [PERSON] проживав однією сім'єю в [ADDRESS], із [PERSON], яка померла [INFO]. Даний факт, також, підтверджується письмовими свідченнями сусідів спадкодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], справжність підписів яких завірено 21.04.2017 року секретарем виконавчого комітету Гвардійської сільської ради. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується актовим записом в Книзі реєстрації смертей від 02.06.2008 року за №12, Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. За фактом смерті [PERSON] Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №45636373, номер у нотаріуса 1109-08, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №47606339 від 04.05.2017 року. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповідальне розпорядження №378 від 27.05.2008 року, дублікат якого зареєстровано в Спадковому реєстрі заповітів за №45887538, відповідно до якого [PERSON] «все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що її буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право» заповіла: [PERSON] в розмірі ? частки, та по ? частки - [PERSON] та [PERSON]. За отриманням своїх часток у спадщині [PERSON] звернулись усі спадкоємці, зокрема [PERSON] із заявою до Хмельницької РДНК від 16.10.2008 року, [PERSON] із заявою від 21.11.2008 року та [PERSON] із заявою про прийняття спадщини від 19.09.2008 року. Після цього, а саме 27 листопада 2008 року, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса із заявами про відкликання своїх заяв про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і того ж дня подали до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом - [PERSON]. А 28 листопада 2008 року, [PERSON] подала до нотаріуса заяву про відкликання заяви від 27.11.2008 року про відмову від прийняття спадщини та подала нову заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом від 27.05.2008 року за №378. Таким чином, [PERSON] прийняв 3/4 частки спадщини після смерті своєї співмешканки [PERSON], а [PERSON] прийняла 1/4 частку цієї спадщини. [PERSON] померла [INFO] і за фактом її смерті-03 липня 2013 року, приватним нотаріусом Твердохліб Г.Г. заведена спадкова справа №54680149, номер у нотаріуса 15-2013, із копії котрої вбачається, що із заявою 03.07.2013 р. про прийняття спадщини звернувся [PERSON] лише на ? частку квартири [ADDRESS], однак свідоцтво на спадщину не видавалося, оскільки така квартира за [PERSON] не зареєстрована, у власності не перебуває. Покійні [PERSON] та [PERSON] права власності на житловий будинок та господарчі споруди за адресою: [ADDRESS], на своє ім'я, за життя, не зареєстрували у встановленому законом порядку. [PERSON] у Хмельницькому бюро технічної інвентаризації 31 липня 2015 року лише замовив та виготовив на своє ім'я проект технічного паспорта на житловий будинок та опис домоволодіння, а позивач [PERSON] провела незалежну оцінку домоволодіння [ADDRESS], відповідно до Висновку про вартість майна незалежного оцінювача Хмельницького БТІ [PERSON] оціночна вартість об'єкта оцінки становить 81 044, 00 грн. Позивач [PERSON] за власний рахунок похоронила свого батька - [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується письмовими свідченнями сусідів спадкодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], справжність підписів яких завірено 16.11.2016 року секретарем виконавчого комітету відповідача. Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається па підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України та статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад народних депутатів № 32 та № 33 було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Отже, відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності спадкодавець [PERSON] був співласником будинку за адресою: [ADDRESS]. Виникнення права власності у спадкодавця регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Рад Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Радах депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5. На підставі з'ясованих обставин справи, суд приходить до висновку, що відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, не є перешкодою для визнання права власності на ? частини даного майна за позивачем, яка у встановленому порядку прийняла спадщину. Виходячи з вищевикладеного позов ґрунтується на нормах чинного законодавства, є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат по справі.

Outcome: approved