Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

16.06. 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми позики та судових витрат. У судове засідання позивач [PERSON] не з*явився, просить розглянути справу в його відсутності, не заперечує проти прийняття заочного рішення, про що надав до суду відповідну заяву (а.с.18). Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з*явився, про причини неявки не повідомив(а.с. 20, 27). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані позивачем докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив що спірні правовідносини регулюються положеннями ст.ст. 638, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України та цивільно-процесуальним законодавством України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.12. 2011року року здійснилась позика грошових коштів, в котрій [PERSON] позивач по справі, передав [PERSON] відповідачу по справі, грошові кошти у розмірі 3 900доларів США, а [PERSON] прийняв від [PERSON] вище зазначену суму, про що написав розписку та передав її позикодавцеві (а.с.5). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у належній формі досягнуті згоди з істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоч однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивачем, як доказ договору позики, надана суду розписка, яка містить зазначені у ст. 1047 ЦК України умови, зокрема про отримання грошей [PERSON], який зобов*язався їх повернути до 12.06.2012року. 09.06.2012року [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу, а саме 1 400доларів США. Але позичальник [PERSON] всі грошові кошти позикодавцю [PERSON] не повернув, та боргові зобов*язання на теперішній час складають 2 500 доларів США. 12.06.2015року [PERSON] направив поштою позовну заяву з наданими до неї матеріалами, тобто, своєчасно звернувся до суду за захистом своїх прав. З матеріалів цивільної справи, вбачається, що договір позики, укладений між сторонами став правовою формою (засобом) погодження волі двох сторін, направленим на досягнення визначеного результату. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов*язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк на порядку , що встановлені договором. Курс Національного Банку України на 16.06.2015року складає - 100 доларів США 2102.75грн, тобто сума боргу на теперішній час складає 52 568.75грн. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених позивачем у позовній заяві, та в письмових доказах, доданих до неї. Суд приходить до висновку, що позов позивача про стягнення суми позики з відповідача є законним, обгрунтованим, таким, який підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на корить якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки понесених ним витрат підлягають задоволенню.

Outcome: approved