Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

16 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Тридубської сільської ради Кривоозерського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої 28 лютого 2006 року. В склад спадщини входять дві земельні ділянки площею 0,06 га., кадастровий номер 4823980400:03:000:2257; площею 3,16 га., кадастровий номер 4823980400:01:000:1247, які розташовані в межах території Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належні спадкодавцеві [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 424773. Посилаючись, що вказаний правовстановлюючий документ виданий після смерті спадкодавця, що стало перешкодою в оформленні спадкових прав в нотаріальній конторі, позивач просить про задоволення позовних вимог. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги частково, просила визнати право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4823980400:01:000:1247, уточнивши її площу , яка складає 3.1583 га, відповідно до витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідач, третя особа в судове засідання не прибули, надіслали листи з проханням розглянути справу без участі їх представників, Тридубська сільська рада визнала позов, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не заперечує щодо його задоволення . Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини. 28 лютого 2006 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 016752 (а.с. 4). За життя, 30 травня 2005 року, [PERSON] зробила заповітне розпорядження - все майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось заповіла своїй племінниці [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с. 6), посвідченого секретарем Чаусівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, зареєстрованого в Спадковому реєстрі за № 43162501 , відповідно до витягу (а.с. 7), та є чинним згідно даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповітів (а.с. 27). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в склад якої входить земельна ділянка кадастровий номер 4823980400:01:000:1247, площею 3.1583 га., розташована в межах території Тридубської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належна спадкодавцеві\~ на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 424773 (а.с. 8), виданого Кривоозерською районною державною адміністрацією Миколаївської області 24 березня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010601700030. Як вбачається із спадкової справи № 252/2006 (а.с. 18-25), позивачка в передбачений законом строк прийняла спадщину. Належність [PERSON] вказаної земельної ділянки на праві власності підтверджується Державним актом на земельну ділянку серії ЯБ № 424773, витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4804558842018 (а.с. 62-64), листом відділу Держгеокадастру у Кривоозерському районі (а.с. 10), з якого вбачається, що [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку згідно сертифікату серії МК № 0153945 від 03 квітня 1997 року. Оформлення правовстановлюючого документа на земельні ділянки після смерті власника, стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 3). Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Положеннями ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення (ст. 1225 ЦК України). Системний аналіз нормативних положень закону та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні належні та допустимі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved