Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

17.07.2014 р. позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача , посилаючись на те , що останній відмовляється надати позивачу у передбаченому порядку дозвіл на виїзд їх спільної дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення . Представник позивача в судовому засіданні надав заяву про зміну предмету позову та просив надати позивачу дозвіл на виїзд за кордон з сином [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька до наступних країн : Болгарія , Єгипет , Польща в період з 20.10.2014 р. по 30.12.2014 р. , посилаючись на обставини викладені у позовній заяві . Відповідач до суду не з'явився, про дату судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідачем до суду направлено електронною поштою заяву , в якій останній просить проводити розгляд справи у його відсутність та вказує про визнання позовних вимог . Представник 3-ої особи в судове засідання не з»явився , про час та місце розгляду справи повідомлений . Заслухавши пояснення представника позивача дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного . В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі , який був розірваний 05 серпня 2008 р. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] , який на час розгляду справи проживає з матір»ю - позивачем [PERSON] Позивач вказує про можливість організації відпочинку дитини за кордоном та посилається на те , що відповідачем не надається відповідний дозвіл на виїзд дитини за кордон без його згоди та супроводу . Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років , має право на виїзд за межі України за згодою батьків , піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 61 ЦПК України , обставини визнані сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі не підлягають доказуванню . Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України , у разі визнання відповідачем позову , суд за наявних для того законних підстав , ухвалює рішення про задоволення позову . Приймаючи до уваги вищевикладене , суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог .

Outcome: approved