Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

16 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому ставить питання про визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона є відповідальним наймачем квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі, крім неї зареєстрований її син, відповідач по справі. З березня 2014 року та по теперішній час [PERSON] у квартирі фактично не проживає. Оскільки збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, вона змушена звернутися до суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач надав суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог та розгляду справи за його відсутності не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS]. Право на проживання в зазначеній квартирі вона отримала на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської (Торецької) міської ради Донецької області № 378 від 17.09.2003 року і оселилась в ній згідно з отриманим 22.09.2003 року ордером на житлове приміщення №769 (а.с.11). Як передбачено ст.64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Разом з позивачем зареєстрований її син [PERSON], її чоловік [PERSON], що підтверджено довідкою про склад сім'ї (а.с.12). Відповідно до Акту ОСББ «Примула» [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з березня 2014 року (а.с.13). Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Причиною відсутності відповідача за адресою: [ADDRESS] є його переїзд на постійне місце проживання за межі України. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Згідно ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши представлені в силу ст.60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача.

Outcome: approved