Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

15.11.2018 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] , третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що батько дитини є хронічним наркоманом, перебуває на обліку, був засуджений і тому вона бажає позбавити його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] Зазначає також, що 07.09.2017 року уклала шлюб з [PERSON] , який має намір усиновити [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задоволити з зазначених підстав. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, вказав, що позивач перешкоджає йому в побаченнях з дитиною, він бажає займатися вихованням сина та спілкуватись з ним, вказує, що дійсно перебуває на обліку в ХОНД з діагнозом «наркоманія», проходить успішне лікування, однак з обліку поки не знявся. Пояснив, що заборгованість по аліментах виникла у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, проте має намір її погасити. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, в судове засідання не з`явився, просить слухати справу у його відсутності, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] Представником позивача по справі неодноразово заявлялись клопотання про доручення доказів до матеріалів справи, які судом задовільнялись. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, надав до матеріалів справи висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи та надані докази суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження. Шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає з матір`ю. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Також у п. 16 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивач в своїй заяві вказує, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує та не цікавиться нею, є хронічним наркоманом, перебуває на обліку, був засуджений у зв`язку із чим просить позбавити його батьківських прав стосовно сина. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що в судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. В матеріалах справи міститься висновок органу опіки та від 15.02.2019 року за №01/34/383/19 «Про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина - [PERSON] , [INFO] », відповідно до якого вказано, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини не надано інформації, яка підтверджує винну поведінку батька, [PERSON] , свідоме нехтування батьківськими обов`язками, попередження його про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. На засідання комісії він прибув, заперечував проти позбавлення батьківських прав, бажає займатися вихованням сина, спілкуватися з ним. З його слів, мати перешкоджає йому в побаченнях із дитиною. Відповідно до частини третьої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до п. 1 ст. З Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст. 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок заперечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення проти позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, цей захід тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Тому позбавлення батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити поведінку батьків неможливо. Суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи. У справі немає належних та допустимих доказів, щодо жорстокого поводження батька із дитиною, а також щодо попередження [PERSON] про необхідність змінити поведінку, документів про доведену вину в його діях, притягнення до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] не аргументувала, яким чином позбавлення батьківських прав [PERSON] сприятиме захисту інтересів дитини, а ті обставини, що вона створила нову сім`ю і її теперішній чоловік в гарних відносинах з її сином, [PERSON] та бажає його всиновити, не можуть вважатись достатніми підставами для позбавлення батьківських прав [PERSON] У зв`язку із наведеним суд не вбачає підстав щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. За таких обставин по справі, на підставі викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав слід залишити без задоволення, оскільки викладені у ньому обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Керуюючись ст.ст. 258, 263-265 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, Конвенцією «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, ст. 164 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, суд

Outcome: dismissed