Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

16.01.20 р. позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом (а. с. 1 - 5), просить стягнути на його користь 65 050 грн майнової шкоди. свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тими, що у провадженні Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області перебували матеріали кримінального провадження № 120 190 301 100 006 02 від 23.03.19 р., що розпочато за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. У межах цього кримінального провадження 03.04.19 р. за постановою слідчого Мартинюка Д.О. його було визнано потерпілим. Його автомобіль марки «Пежо Партнер», д. н. з. [NUMBER] , що знаходився на території стоянки тимчасово затриманого транспорту відповідача був пошкоджений під час пожежі, чим йому було спричинено матеріальних збитків на суму 65 050 грн. Досудовим розслідуванням цього кримінального провадження встановлено, що о 17 год. 23.03.19 р. невстановлена особа, діючи умисно, за парканом території стоянки тимчасово затриманого транспорту Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області, що розміщена за адресою: м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності. 119 «А», підпалила сміття - розвела вогонь, що перекинувся на цю стоянку, внаслідок чого було пошкоджено автомобілі: марки «БМВ», «Деу Ланос» та належний йому марки «Пежо Партнер», д. н. з. [NUMBER] . Цей автомобіль було вилучено у нього в порядку, визначеному КПК України, і він зберігався на стоянці тимчасово затриманих транспортних засобів у відповідача. Покликаючись на ч. 4 ст. 168 КПК України, Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронністю тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМ України № 1 104 від 19.11.12 р. «Про реалізацію окремих положень КПК України», зокрема, його п. п. 1 - 27, зазначає, що кримінальним провадженням встановлено, що йому як законному власнику майна, що було тимчасово вилучене і перебувало на спецмайданчику для зберігання тимчасово вилучених т/з, було завдано значних матеріальних збитків. Покликаючись на ч. 2 ст. 22 ЦК України, ч. 1 ст. 1 166 ЦК України, ст. 1 177 ЦК України, зазначає, що за час досудового розслідування не виявилось за можливе встановити осіб, причетних до вчинення зазначеного вище злочину. У межах кримінального провадження № 120 190 301 100 006 02 було проведено пожежо - технічну експертизу (висновок експерта № 55 від 15.08.19 р.) та автотоварознавчу експертизу (висновок експерта № 83 від 07.09.19 р.), і було встановлено причину та розмір нанесеної йому як власнику матеріальної шкоди; встановлено, що ринкова вартість його авта за станом на 07.09.19 р. складає 65 050 грн; відновлювальний ремонт не є доцільним. Зазначає, що відповідач в особі Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області як територіального підрозділу без статусу юридичної особи був зобов`язаний забезпечити вжиття усіх необхідних заходів для збереження його тимчасово вилученого майна і повернення його йому у задовільному технічно справному стані. Однак відповідач цього не зробив, тому має відшкодувати йому спричинену матеріальну шкоду. Покликаючись на п. 15 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції України транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою КМ України № 1 102 від 17.12.08 р., зазначає, що відповідальність відповідача у даному конкретному випадку, як йому відомо, застрахованою не була. У зв`язку з рядом суб`єктивних обставин, у т. ч. - службовою недбалістю посадових осіб Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області та вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, відомості про що було внесено у ЄРДР за № 420 190 311 100 000 15 25.03.19 р., йому було завдано матеріальних збитків повним пошкодженням автомобіля. За постановою слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області Мартинюка Д.О. від 30.09.19 р. кримінальне провадження № 120 190 301 100 006 02 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення. Покликаючись на судову практику, просить позов задовольнити. Провадження у справі було відкрито за ухвалою суду від 20.01.20 р. (а. с. 37). Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано під розпис 24.01.20 р. (а. с. 41). 30.01.20 р. відповідачем було подано відзив на позовну заяву (а. с. 43 - 45), що надійшов до суду 03.02.20 р.. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими. Зазначає, що о 17 год. 12.11.18 р. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Пежо», р. н. [NUMBER] , по вул. Варшавській у м. Ковелі Волинської області, допустив зіткнення із попутним автомобілем марки «ВАЗ», р. н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та із зустрічним автомобілем марки «ЗАЗ», р. н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого останній та пасажир цього автомобіля - [PERSON] - отримали тілесні ушкодження. Відомості про це було внесено до ЄРДР за № 120 180 301 100 023 95 13.11.18 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. За постановою слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області Мартинюка Д.О. від 13.11.18 р. автомобіль марки ЗАЗ», р. н. [NUMBER] , було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 120 180 301 100 023 95 та поміщено на майданчик тимчасового утримання Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області до вирішення провадження по суті. Згідно з протоколом огляду речей від 13.11.18 р., при огляді автомобіля марки «Пежо», р. н. [NUMBER] , встановлено що він має пошкодження у вигляді вм`ятин передніх крил та капоту; розбитий передній бампер та радіаторна решітка; на правій частині кузова виявлено нашарування фарби зеленого кольору. 27.12.08 р. [PERSON] було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 24.01.19 р. було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 180 301 100 023 95 щодо [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. За вироком Ковельського міськрайсуду Волинської області від 22.04.19 р. [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами. З [PERSON] стягнуто на користь потерпілого [PERSON] моральну шкоду. Арешт, що був накладений на належний [PERSON] автомобіль марки «Пежо», р. н. [NUMBER] , за ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайсуду Волинської області від 16.11.18 р., був скасований та цей автомобіль було ухвалено передати позивачеві як власнику. Однак ще о 17 год. 23.03.19 р. невстановлена особа, діючи умисно, за парканом території стоянки тимчасово затриманого автотранспорту Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області підпалила сміття, розвела вогонь, що перекинувся на цю стоянку, внаслідок чого виникла пожежа, в ході якої було пошкоджено автомобілі: марки «БМВ», марки ЗАЗ», р. н. [NUMBER] та належний позивачеві автомобіль марки «Пежо», д. н. з. [NUMBER] , що знаходились на стоянці. За цим фактом було внесено відомості у ЄРДР за № 120 190 301 100 006 02 з попередньою правовою кваліфікацією - ч. 2 ст. 194 КК України. За постановою ст. слідчого СВ Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області кримінальне провадження № 120 190 301 100 006 02 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення. За висновком експерта № 83 від 07.09.19 р. ринкова вартість авта позивача за станом на 07.09.19 р. складає 65 050 грн; відновлювальний ремонт пошкодженого внаслідок пожежі автомобіля позивача не є доцільним. Разом з тим у цьому висновку експерта зазначено ринкову вартість КТЗ позивача, 2 000 р. виготовлення, у технічно справному стані без врахування пошкоджень та пробігу. Однак автомобіль позивача було поміщено на майданчик тимчасового тримання Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області саме після ДТП, що мала місце 12.11.18 р., де авто позивача отримало численні механічні пошкодження, що стверджується протоколом огляду місця події від 12.11.18 р., протоколом огляду речей від 13.11.18 р.. Тому такий висновок експерта вважає неналежним та неповним доказом у розглядуваній справі. Покликаючись на ст. ст. 22, 1 166, 1 192 ЦК України, судову практику, п. п. 2.4, 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України та Фонду держмайна України від 24.11.03 р., зазначає, що позовна вимога визначена в сумі ринкової вартості автомобіля без врахування його пошкоджень внаслідок ДТП. Вважає таку позовну вимогу безпідставною та незаконною. Покликаючись на ст. 25 БК України, вважає себе неналежним відповідачем у справі, так як казначейське обслуговування бюджетних коштів належить до повноважень Державної казначейської служби України. Жодних протиправних дій щодо позивача він не здійснював і його прав та охоронюваних законом інтересів не порушував. Просить у задоволенні позову відмовити. Копію відзиву на позовну заяву з додатками позивачем отримано під розпис 12.02.20 р. (а. с. 73). За станом на 07.09.21 р. відповіді на відзив на позовну заяву позивач до суду не подав. У судовому засіданні представник позивача - адвокат позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позову не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, зібрані у справі, із залученням спеціаліста, суд приходить до висновку про повну підставність позовних вимог та їх задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування шкоди. Позивач мав на праві приватної власності автомобіль марки «Пежо», р. н. [NUMBER] , 2 000 р. випуску, що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (далі - т/з) серії [NUMBER] , з 31.07.08 р. (а. с. 8). Вказана вище обставина відповідачем не оспорюється. Як стверджується копією витягу з ЄРДР від 22.01.19 р. у кримінальному провадженні № 120 180 301 100 023 95 (а. с. 46), 13.11.18 р. було внесено відомості про те, що [PERSON] о 17 год. 12.11.18 р., керуючи автомобілем марки «Пежо», р. н. [NUMBER] , по вул. Варшавській у м. Ковелі Волинської області, допустив зіткнення із попутним автомобілем марки «ВАЗ», р. н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та із зустрічним автомобілем марки «ЗАЗ», р. н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого останній та пасажир цього автомобіля - [PERSON] - отримали тілесні ушкодження. Попередня правова кваліфікація - за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до копії протоколу огляду місця події від 12.11.18 р. зі схемою ДТП та фото таблицями (а. с. 47 - 51), що проводився в період часу з 17 год. 50 хв. по 19 год. 30 хв., було оглянуто а/д М 07 «Київ - Ковель - Ягодин», на мосту по вул. Варшавській у м. Ковелі Волинської області. На цій ділянці а/д знаходиться автомобіль марки «Пежо», р. н. [NUMBER] , білого кольору, на передній частині якого наявні пошкодження. На цій же ділянці а/д знаходиться автомобіль марки «ВАЗ», р. н. [NUMBER] , зеленого кольору, у якого наявне пошкодження бокової частини. На цій же ділянці а/д знаходиться автомобіль марки «ЗАЗ Ланос», р. н. [NUMBER] , зеленого кольору, у якого наявне пошкодження у передній частині. Ці автомобілі вилучено та поміщено на арештмайданчик Ковельського ВП по вул. Незалежності, 119 «а». На одному із фотознімків місця ДТП є детальне зображення автомобіля марки «Пежо», р. н. [NUMBER] , із пошкодженнями у передній його частині, зокрема. Відповідно до копії протоколу огляду речей від 13.11.18 р. з фото таблицею (а. с. 53, 54), було оглянуто автомобіль марки «Пежо партнер», р. н. [NUMBER] , білого кольору. Встановлено, що автомобіль має пошкодження у вигляді вм`ятин передніх крил та капоту, розбитий передній бампер та радіаторна решітка. На правій частині кузова цього авта виявлено нашарування фарби зеленого кольору. Позивач у своїй позовній заяві не зазначав про таку подію як ДТП за участю його автомобіля під його керуванням, хоча із її доводів можна зробити висновок про те, що позивач не оспорював тієї обставини, що його автомобіль був поміщений на стоянку 12.11.18 р. саме після та у зв`язку з цією ДТП і із механічними пошкодженнями. 27.12.18 р. [PERSON] , дійсно, було повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 286 КК України, а 24.01.19 р. було складено обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що стверджується копіями такої підозри та обвинувального акта (а. с. 55 - 57). У обвинувальному акті зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що о 17 год. 12.11.18 р. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «Пежо Партнер», р. н. [NUMBER] , рухаючись по вул. Варшавській у м. Ковелі Волинської області, проявив безпечність і неуважність, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення із попутним автомобілем марки «ВАЗ», р. н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , після чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ЗАЗ», р. н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. В результаті ДТП останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. За вироком Ковельського міськрайсуду Волинської області від 22.04.19 р. у справі № 159/556/19 провадження № 1 - кп/159/139/19 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 120 180 301 100 023 95 (а. с. 60, 61), [PERSON] , дійсно, було визнано винуватим у вчиненні вказаного вище правопорушення та призначено міру покарання. Судом також було скасовано арешт, накладений на, серед іншого, автомобіль позивача за ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайсуду Волинської області від 16.11.18 р., та цей т/з ухвалено передати власникові - позивачеві у розглядуваній справі. Вказаний вище вирок суду набрав законної сили 23.05.19 р.. Відповідно до копії постанови про визнання речовими доказами від 13.11.18 р. (а. с. 52), винесеної слідчим Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області, автомобіль позивача було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 120 180 301 100 023 95 щодо [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України; автомобіль був поміщений на зберігання на арештмайданчик Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області, що за адресою: м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 119 «а», до вирішення провадження по суті. Ще 03.04.19 р. позивач був залучений в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 120 190 301 100 006 02, внесеному у ЄРДР 24.03.19 р. за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, що стверджується копією постанови від 03.04.19 р. (а. с. 13), за даними якого о 17 год. 23.03.19 р. невстановлена особа, діючи умисно, за парканом території стоянки тимчасово затриманого автотранспорту Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області, що розміщена за адресою: м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності. 119 «А», підпалила сміття, розвела вогонь, що перекинувся на цю стоянку, внаслідок чого виникла пожежа, в ході якої було пошкоджено автомобілі: марки «БМВ», «Део Ланос» та автомобіль марки «Пежо Партнер», д. н. з. [NUMBER] , чим було завдано шкоду позивачеві у розглядуваній справі. Вказані вище обставини щодо процесуального статусу позивача сторонами не оспорюються. Таким чином суд вважає встановленим, що автомобіль позивача під його керуванням став учасником вказаної вище ДТП, після чого з механічними пошкодженнями, описаними у протоколі огляду місця події від 12.11.18 р. та у протоколі огляду речей від 13.11.18 р. був поміщений за рішенням слідчого Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області на зберігання на арештмайданчик Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області, що за адресою: м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 119 «а», до вирішення провадження по суті. Разом з тим суд враховує, що даних про вартість автомобіля позивача за станом на 12.11.18 р. після ДТП, сторонами суду не надано. Копією постанови ст. слідчого СВ Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області про закриття кримінального провадження від 30.09.19 р. (а. с. 9 - 12) підтверджено, що досудовим розслідуванням встановлено, що о 17 год. 23.03.19 р. невстановлена особа, діючи умисно, за парканом території майданчика тимчасово затриманого транспортного засобу Ковельського відділу поліції Головного управління національної поліції України підпалила сміття, розпаливши вогонь, який перекинувся на вказаний майданчик, внаслідок чого виникла пожежа, в ході якої було пошкоджено автомобілі, у т. ч. - автомобіль позивача. За висновком судової автоварознавчої експертизи від 07.09.19 р. (висновок № 83 від 07.09.19 р.), проведеною в рамках кримінального провадження № 120 190 301 100 006 02, ринкова вартість автомобіля позивача за станом на 07.09.19 р. складає 65 050 грн, а вартість відновлюваного ремонту цього авта не визначалась, оскільки нанесені внаслідок пожежі 23.03.19 р. пошкодження такі, що вона прирівнюється до ринкової вартості цього автомобіля за станом на 07.09.19 р. - 65 050 грн - і він є економічно недоцільним. У розпорядженні суду відсутні дані про оскарження чи скасування такої постанови слідчого на даний час. Дані щодо проведення страхового відшкодування позивачу внаслідок ДТП чи вказаної вище події пошкодження майна внаслідок пожежі у розпорядження суду не надані та представник позивача - адвокат про виплату таких заперечив у судовому засіданні. За ініціативою суду до участі у справі при дослідженні письмових доказів 02.09.20 р. залучено спеціаліста. Останній 16.09.20 р. пояснив, що у зв`язку із знищенням автомобіля позивача внаслідок пожежі та з врахуванням марки автомобіля та року його випуску висновком експерта від 07.09.19 р. № 83 визначено вартість автомобіля позивача за станом на 07.09.19 р. без врахування даних про його пошкодження під час вказаної вище ДТП. За клопотанням позивача за ухвалою суду від 25.02.21 р. було призначено автотоварознавчу експертизу (за документами) для з`ясування вартості автомобіля позивача на момент знищення. 02.04.21 р. до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для складання висновку експерта. Судом було витребувано для огляду з врахуванням клопотання експерта матеріали кримінального провадження, однак, листом від 17.05.21 р. повідомлено експерта про відсутність у таких матеріалах кримінального провадження запитуваних ним даних. Позивач та його представник - адвокат попередньо зазначили в суді про відсутність у них будь - яких додаткових матеріалів, що є необхідними для складання висновку експерта; від участі у проведенні експертизи та у сприянні у наданні додаткових матеріалів не ухилялись. Відповідач таких матеріалів також не надав. Однак 26.05.21 р. експертом було надіслано до суду повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 20.05.21 р. № СЕ - 19/103 - 21/2 179 - АВ з огляду на те, що додаткові матеріали, що необхідні для складання висновку експерта експерту не поступили, проведення експертизи є неможливим. Таким чином матеріалами справи доведено факти вилучення автомобіля позивача з місця ДТП та поміщення його на майданчик тимчасово затриманого транспортного засобу Ковельського відділу поліції Головного управління національної поліції України; визнання цього автомобіля речовим доказом поліцією 13.11.18 р. у кримінальному провадженні щодо позивача - № [NUMBER] . Матеріалами справи також доведено факт пошкодження цього майна позивача внаслідок пожежі 23.03.19 р. на території Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області (винуватець виникнення пожежі на даний час не встановлений) та подальшого ухвалення судового рішення від 22.04.19 р. у кримінальному провадженні № 120 180 301 100 023 95 щодо позивача про повернення автомобіля позивача останньому як власнику із зняттям арешту з такого майна, що, однак, стало неможливим у зв`язку із знищенням майна вище наведеною пожежею. За висновком судової автоварознавчої експертизи від 07.09.19 р. ринкова вартість автомобіля позивача за станом на 07.09.19 р. складає 65 050 грн, а вартість відновлюваного ремонту цього авта не визначалась, оскільки нанесені внаслідок пожежі 23.03.19 р. пошкодження такі, що вона прирівнюється до ринкової вартості цього автомобіля за станом на 07.09.19 р. - 65 050 грн - і він є економічно недоцільним. Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 168 КПК України після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому КМ України. Згідно п. 27 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок), затвердженого постановою КМ України від 19.11.12 p. № 1 104, схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з п. п. 1 - 26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно. П. 5 Порядку визначено, що умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. Внаслідок зазначених вище встановлених слідством фактичних обставин кримінального провадження № 120 190 301 100 006 02, позивачу як власнику майна (автомобіля), що було тимчасово вилучене та перебувало на спецмайданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, було завдано суттєвих матеріальних збитків знищенням його автомобіля. Відповідач у своєму відзиві на позов зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки автомобіль позивача, будучи пошкодженим під час ДТП, що передувала пожежі, в ході якої він був знищений, на час пожежі не мав вартостиі, вказаної у висновку експерта, де така вартість визначена без врахування механічних пошкоджень авта у ДТП, однак, відповідач жодних даних щодо іншої (меншої) вартості майна позивача з врахуванням наведеного вище, суду не надав. У відповідності до ст. 25 БК України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів з державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Матеріалами справи доведено факт пошкодження майна позивача на території Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області, а, відтак, у відповідності до ч. 4 ст. 168 КПК України після тимчасово вилученого майна уповноважена службова особа цього органу зобов`язана була забезпечити схоронність такого майна відповідно до порядку, встановленого КМ України. У п. 27 Порядку забезпечення речових доказів, затвердженою Постановою КМ України від 19.11.12 р. № 1 104, схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується до повернення його власнику у зв`язку з припиненням тимчасово вилучення. Отже, виходячи з наведеного вище, відповідальним до зберігання майна є Ковельське ВП ГУ НП у Волинській області. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 1 ст. 1 166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У зв`язку тим, що підставою для відшкодування шкоди є бездіяльність слідчих органів щодо збереження майна позивача та, як наслідок, неповернення цього майна відповідно до вироку суду, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1 174 ЦК України. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Тому суд вважає позов повністю підставним. Із відповідача слід стягнути на доход держави судовий збір у справі. На підставі наведеного та

Outcome: approved