Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

15 лютого 2017року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП «Волиньвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював електрослюсарем підземним 5 розряду ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля». 30 листопада 2016 року був звільнений з вищевказаного підприємства за власним бажанням, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, із виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку, що передбачена ст.44 КЗпП України. При звільненні він також подав роботодавцю заяву про нарахування та виплату йому вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку як працівнику, що має право на пенсію за віком при першому звільненні з шахти (незалежно від причин звільнення), маючи стаж роботи у вугільній галузі 39 років 3 місяці. У письмовій відповіді на його заяву директор ВП «Шахта «Бужанська» вказав, що така вихідна допомога, передбачена колективним договором, може виплачуватись за рахунок прибутку, який залишається після оплати податків, а у зв'язку із скрутним становищем ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» не є прибутковою організацією і кошти на покриття виплат по заробітній платі і податковим зборам отримуються із Державного бюджету. Вважає, що відповідач неправомірно відмовив йому у виплаті одноразової допомоги, і враховуючи, що його середньоденний заробіток становив 342,82 грн., а за період з 01.12.2016 року по 15.02.2017 року минуло 53 робочих дні, просить суд стягнути з відповідача в свою користь 18169,46 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вихідну допомогу як працівнику, що має право на пенсію за віком при першому звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позов просив задовольнити та стягнути з відповідача у його користь 640 грн. судового збору. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу у відсутності представника відповідача. Просив врахувати, що виплата вихідної допомоги працівнику, який має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з шахти передбачена не безпосередньо нормами трудового законодавства, а положеннями колективного договору. Допомога, передбачена колективним договором, виплачується за рахунок прибутку, а оскільки ДП «Волиньвугілля» є дотаційним і отримує кошти на виплату заробітної плати з державного бюджету, роботодавець не міг виплатити позивачу таку допомогу. Крім того, вказав, що всі суми, нараховані підприємством [PERSON] при звільненні, були виплачені ще 29.12.2016 року, а відтак просив відмовити у позові повністю. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу №140-в/к від 21.11.2003 [PERSON] працював електрослюсарем підземним 5 розряду ВП «Шахта Бужанська» ДП «Волиньвугілля» (а.с.11). Згідно із копією витягу з наказу №204/к від 28.11.2016 [PERSON] був звільнений з ДП «Волиньвугілля» 30 листопада 2016 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку (а.с.10). Відповідно до інформації, що міститься у копії трудової книжки, стаж роботи [PERSON] у галузі вугільної промисловості становить 39 років 03 місяці (а.с.6-7). Як вбачається із довідки ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» №188/7.2.5/01-19 від 02.02.2017, середньоденна заробітна плата позивача становила 342,82 грн. (а.с.9). Згідно довідки №511/7.2.5/01-19 від 23.04.2017 29 грудня 2016 року ДП «Волиньвугілля» виплатило [PERSON] заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП України, на загальну суму 29074,02 грн. (а.с.44). Відповідно до довідки №357/7.2.6/01-19 від 17.03.2017 сума вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку, яка могла б бути нарахована [PERSON] як працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому звільненні, становить 21597,66 грн. (а.с. 31, 32). Пункт 12.9 Колективного договору ДП «Волиньвугіля», затвердженого конференцією трудового колективу 28.03.2014, та пункт 12.15 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 з доповненнями та змінами, містять аналогічні положення про те, що працівнику, який має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з підприємства (незалежо від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше, зокрема, трьохмісячного заробітку для чоловіків, які мають стаж від 20 років. Ця допомога сплачується незалежно і без урахування вихідної допомоги, або інших компенсаційних виплат, на які має право працівник згідно з чинним законодавством. Про сплату цієї допомоги робиться відповідний запис до трудової книжки. Витрати на сплату одноразової допомоги відносяться на валові витрати Підприємства. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України у своєму листі народному депутату України [PERSON] від 01.02.2017 р., зазначило, що Міненерговугілля спрямувало до керівників державних підприємств лист від 04.01.2017 року №04/19-83, в якому наголосило на вжиття ними заходів для забезпечення виконання положень законодавства про оплату праці, Генеральної та Галузевої угод, у повному обсязі (а.с.13), тобто визнало підставність та законність вимог позивача. Оскільки позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, має право на пенсію за віком, його стаж у галузі вугільної промисловості становить понад 20 років, а відповідач не заперечує фактичної наявності у [PERSON] права на одноразову допомогу працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому звільненні з підприємства, суд приходить до висновку про необхідність виплати ДП «Волиньвугілля» позивачу такої допомоги у розмірі трьох його середньомісячних заробітків в сумі 21597,66 грн. Твердження представника відповідача, викладені у письмових поясненнях, про те, що вимоги Колективного договору ДП «Волиньвугілля» та Галузевої угоди не підлягають виконанню у зв'язку з відсутністю прибутку у відповідача, не підтверджені належними доказами і тому не ґрунтуються на законі, а відтак не можуть бути взяті до уваги судом при постановленні рішення у справі. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно із ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньоденної заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Суд встановив, що відповідач станом на 15 лютого 2017 року, тобто на день подачі позову до суду, не виплатив позивачу усіх сум, належних йому при звільненні. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач не провів розрахунків із [PERSON] у день звільнення, ДП «Волиньвугілля» повинно виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме: з 01 грудня 2016 року (наступного дня після звільнення) по 15 лютого 2017 року (дня звернення до суду із позовом), виходячи із розрахунку: 342,82 грн. (середньоденна заробітна плата) x 53 (робочі дні затримки розрахунку) = 18169,46 грн. Враховуючи наведені обставини, суд стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь [PERSON] 18169,46 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01 грудня 2016 року по 15 лютого 2017 року включно. Відповідно до ст.88ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджується документально (а.с.22).

Outcome: approved