Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

17.02.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 600 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги дитині, яка повністю знаходиться на її утриманні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 300-350 грн. щомісячно, мотивуючи тим, що ніде не працює. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] /а.с.4/, яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні /а.с.5/. Домовленості про утримання дитини сторони не досягли. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй доньці, на момент розгляду справи не існує. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою працездатною особою молодого віку 34 років, інших утриманців не має, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний частково сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові Суд вважає позовні вимоги дещо завищеними і, враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, задовольняє їх частково - стягує аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини і матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов'язку утримувати свою доньку, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial