Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

15 січня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнавши його таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач є її колишнім зятем. Відповідач є зареєстрованим у квартирі, однак з травня 2016 року не проживає у ній, так як шлюбні відносини між відповідачем та її донькою [PERSON] були припинені, а в подальшому у липні 2016 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач мешкає за іншою адресою, його особистих речей у квартирі не має, ніяких перешкод в користуванні квартирою вона йому не чинила. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Ухвалою суду від 16 січня 2020 року відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 січня 2020 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач, будучи у встановленому порядку повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надав. З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе постановити рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві особистої приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18 квітня 2003 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скалун Р.В., належить позивачці [PERSON] (а.с. 5,6). За даними Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради у квартирі [ADDRESS] , окрім інших осіб, зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , з 15 квітня 2011 року по теперішній час (а.с. 7). Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони є сусідами позивачки, відповідач [PERSON] є колишнім зятем позивачки. На теперешній час у квратирі [ADDRESS] проживає позивачка та її син із сім`єю. Відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] з моменту розлучення з донькою позивачки, приблизно вже чотири роки. До квартири позивачки вони вхожі, особистих речей відповідача там немає. На теперішній час місце фактичного проживання [PERSON] їм невідомо. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності зв`язку із спірним жилим приміщенням, і тим самим його не оспорює. Отже, враховуючи, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved