Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

16 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним рішення відповідача №4963 від 22.12.2017 року про відмову у приватизації займаної квартири, визнати за нею право на приватизацію квартири, зобовязати КЕВ м. Дніпро, як орган приватизації, вжити усіх належних та достатніх заходів щодо приватизації квартири, яка використовується позивачем на умовах найму на території [ADDRESS], згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передач квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом МЖКГ № 396 від 16.12.2009 року, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.08.2012 року, як член сімї наймача квартири [PERSON], вона вселилася, зареєструвалася та фактично проживає на умовах договору найму в окремій двокімнатній квартирі [ADDRESS]. 28 листопада 2013 року [PERSON] знався з реєстрації в зазначеній квартирі та вибув до іншого місця проживання. З того часу вона являється єдиним наймачем зазначеної квартири. Вказана квартира є житловим фондом Міністерства оборони України і перебуває у повному оперативному управлінні КЕВ м. Дніпро. Оскільки позивач не приймала участі у приватизації житла з державного житлового фонду, з метою реалізації приватизаційних прав, 23 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до відповідача з заявою про передачу їй зазначеної квартири у приватну власність. Однак, рішенням відповідача №4963 від 22 грудня 2017 року позивачу було відмовлено у приватизації житлового фонду. Рішення мотивоване тим, що КЕВ м. Дніпро МОУ не є органом приватизації, оскільки наказом Міністра оборони України № 268 від 19.05.2016 року визнано таким, що втратив чинність наказ Міністра оборони України №1 від 03.01.1993 року. У звязку з чим, відповідач не вважає себе належним органом приватизації, а житловий фонд селищ міського типу Черкаське та Гвардійське, у відповідності до Закону України «Про правовий режим майна у ЗСУ» не перебуває на балансі КЕВ м. Дніпро, розпорядником даного майна є Міністерство оборони України. Зазначене рішення відповідача позивач вважає неправомірним, таким що порушує її конституційне право на житло, таким, що не відповідає діючому законодавству України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому звернулася до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 14 серпня 2018 року відкрите провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, звернувшись до суду заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, а також надала відповідь на відзив. Представник відповідача [PERSON] відділу міста Дніпро в судове засідання не зявилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи без її участі. В матеріалах справи міститься відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що КЕВ м. Дніпро не є органом приватизації, оскільки відповідно до Наказу Міністра оборони України № 268 від 19.05.2016 року - Наказ Міністра оборони України №1 від 03.01.1993 року, що надавав повноваження КЕВ м. Дніпро створити орган приватизації, - скасовано. З метою розяснення ситуації, яка склалася з проведення заходів приватизації квартир, які є майном МОУ, КЕВ м. Дніпро звернулися з відповідним листом до начальника Східного територіального квартирного експлуатаційного управління, яке,в свою чергу, звернулося до Головного КЕУ ЗСУ з проханням розяснити чи мають право квартирно-експлуатаційні відділи створювати органи приватизації та проводити приватизацію квартир Міністерства оборони України, однак відповіді з розясненнями наразі не отримано. А тому, на теперішній час не існує керівного документу, який би надавав право квартирно експлуатаційним відділам МОУ повноваження створювати органи приватизації та бути субєктами відносно приватизації житла. Крім того, прийняте відповідачем рішення про відмову позивачу у приватизації квартири були лише ним оформлено, відповідно до делегованих йому повноважень Наказом Міністра оборони України №1 від 03.01.1993 року. (а.с. 28-29). Представники третіх осіб в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки не повідомили, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суду подано копію ордеру №27 від 09.07.2010року, виданого Гвардійською КЕЧ району, у відповідності до якого [PERSON], надано право на зайняття двокімнатної квартири № 63, розташованої в будинку № 13 по вул. Лісна в смт.Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 9). 28.08.2012 року, як член сімї наймача, позивач вселилася, зареєструвалася та фактично проживає у вказаній квартирі. В подальшому, у звязку із вибуттям до іншого місця проживання [PERSON], на підставі відповідної довідки, виданої Начальником гарнізону і КЕЧ, [PERSON] надано дозвіл на переоформлення особового рахунку на вищезазначену квартиру (а.с.16), відтак остання являється основним квартиронаймачем, що стверджується також довідка про склад сімї та реєстрації (а.с.11). У відповідності до ст. 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Судом встановлено, що в грудні 2017 року [PERSON] подано заяву на імя начальника КЕВ м. Дніпра про оформлення передачі в приватну власність квартири, яку вона займає на підставі ордеру та довідки про переоформлення особистого рахунку. Рішенням відповідача від 22 грудня 2017 року №4963 позивачеві відмовлено у задоволенні заяви (а.с.8), яке мотивоване тим, що КЕВ м. Дніпра не є органом приватизації, оскільки Наказом Міністра оборони України № 268 від 19.05.2016 року визнано таким, що втратив чинність Наказ Міністра оборони України №1 від 03.01.1993 року. Обовязки, які були покладені на квартирно-експлуатаційні відділи, здійснювати приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, анульовано. На теперішній час керівного документу, який би визнав квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро органом приватизації і надавав йому повноваження проводити заходи щодо оформлення приватизації житлового фонду Міністерства оборони України не має. Між тим, статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в звязку з приватизацією житла, відмови уповноваженого органу в проведенні приватизації, виникають з житлових правовідносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства, а рішення [PERSON] відділу м. Дніпра підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року за № 2482-Х11, цим же Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п.2 ст.2 цього Закону. Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків, памяток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно з положенням, затвердженим Наказом Міністра оборони України №215 від 21 квітня 2011 року та Наказом Міністра Оборони України № 448 від 03 липня 2013 року поняття «закрите військове містечко» та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок виключені. 03 вересня 2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України [PERSON] затверджений останній чинний (він базується на Наказі Міністра оборони СРСР №75 від 22 лютого 1977 року) «Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд», селище міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не були включені до цього переліку. На підтвердження того, що смт. Черкаське Новомосковського району не має статусу закритого військового містечка свідчить і Наказ Міністра оборони № 569 від 15 вересня 2011 року «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» з затвердженими переліками військового майна. Згідно з цим же наказом Міністра оборони України № 569 «Про безоплатну передачу військового майна у приватну власність до територіальних громад», у комунальну власність територіальним громадам смт. Черкаське і смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області безоплатно передано певний перелік майна, зазначений Наказ є обовязковим для виконання КЕВ міста Дніпра та Черкаською і Гвардійською селищними радами. Таким чином, діючим законодавством України не врегульоване та не визначене юридичне поняття «закрите військову містечко», в звязку з чим, суд приходить до висновку, що смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не має статусу закритого військового містечка. Стаття 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року передбачає, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Згідно з п.5 ст.5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз. Матеріали справи підтверджують, що позивач зареєстрована у спірному жилому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не приймала, житло знаходиться на консолідованому балансі відповідача. Згідно з п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації. Аналіз наведених вище норм діючого законодавства визначає право позивача на одержання спірної квартири у приватну власність, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання незаконним рішення [PERSON] відділу м. Дніпро № 4963 від 22.12.2017 року, яким відмовлено [PERSON] у передачі у приватну власність квартири, підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне визнати рішення щодо відмови у передачі в приватну власність позивачу квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], протиправним. Приходячи до висновку про необхідність визнання рішення протиправним, суд виходить із змісту положень ст.16 ЦК України, заявлених позовних вимог та того, що належним способом захисту порушеного права буде саме визнання рішення протиправним, що не суперечить вимогам п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, оскільки зазначене рішення прийняте, в порушення наведених вище нормам законодавства України, та порушує право позивачів на отримання житла у власність. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність. Так, зокрема, наймач повинен звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобовязаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво. Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобовязання [PERSON] відділу міста Дніпра, як органу приватизації вжити всіх належних та достатніх заходів щодо приватизації зазначеної квартири підлягають задоволенню, оскільки, зазначений обовязок органу приватизації встановлений нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дії, суд має право зобовязати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, скасувати рішення органу приватизації, зобовязати вчинити певні дії. Суд дійшов до висновку про скасування оспорюваного рішення [PERSON] відділу міста Дніпра №4963 від 22.12.2017 року, в звязку з чим орган приватизації фактично повинен повторно розглянути заяву [PERSON] Посилання представника відповідача у відзиві на те, що КЕВ м.Дніпро не є органом приватизації та не наділений відповідними повноваженнями суперечить дослідженим в судовому засіданні доказами, такими повноваженнями відповідний орган приватизації наділений спеціальним законом, а тому прийнятий Міністром оборони України наказ про втрату чинності Наказу № 1 від 03.01.1993 року не підміняє Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь [PERSON] витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 2114,40 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved