Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

17.04.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач на утримання дитини матеріальну (грошову) допомогу не надає, самій матеріально тяжко утримувати дитину, тому змушена звернутися до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до ст.ст.3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з 07 жовтня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (копія) серії [NUMBER] від 07.10.2016 року(а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження (копії) серії [NUMBER] від 12.01.2017 року(а.с.5). Неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідками виданими Каширівською сільською радою Казанківського району Миколаївської області від 10.04.2018 року за №256 та №257 (а.с.8-9). Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), згідно ч.3 ст.181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу приписів ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене, та виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч.9 ст.7 СК України), враховуючи майнове становище відповідача, який не працює, суд вважає, що відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дати подання позову, тобто з 17.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] належить стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved