Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

17.08.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом, вказуючи, що 18 квітня 2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 22. Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітню доньку Анну, [INFO], яка на даний час проживає з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося так, як у них різні цінності, погляди на подружнє життя. Відповідач не відчуває відповідальності за свою поведінку ні перед позивачкою, ні перед дочкою. Сторони не можуть дійти згоди щодо їх спільного місця проживання. Часто виникають суперечки фінансового плану, позивачка змушена самотужки вирішувати як розподіляти свою заробітну плату на різні потреби сімї. Шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2016 року. Їх сімя перестала фактично існувати. Позивачка шлюб розриває вдруге, від першого шлюбу має сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Позивачка на примирення не згодна, просила суд шлюб між ними розірвати та стягнути з відповідача витрати на розгляд справи. У судове засідання позивачка, будучи належним чином повідомлена про день та час слухання справи, не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити в частині розірвання шлюбу, відмовилась від стягнення судових витрат (а.с. 19). Відповідач, будучи також належним чином повідомлений про день та час слухання справи, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу, просив суд не стягувати з нього судові витрати, т.я. він є інвалідом другої групи (а.с. 18). Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які виникають із сімейного законодавства і повязані з розірванням шлюбу, тому необхідно керуватися Сімейним кодексом України. Згідно до ст. 24, ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Як видно із копії свідоцтва про укладення шлюбу сторони дійсно знаходяться у шлюбі (а.с. 6). Від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку Анну, [INFO] (а.с. 7). Враховуючи характер сімейних відносин сторін, суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 113, 114 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін «Нєгуріца».

Outcome: approved