Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

16 травня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до відповідача, яким просили стягнути з останньої заборгованість за кредитом в розмірі 25 408 грн. 04 коп. Вказували, що 10.08.2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконав, в звязку з чим станом на 01.05.2018 р. утворилась заборгованість за кредитом. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Разом з тим, відповідач подав заяву, якою просить застосувати строк позовної давності до предявленого позову, у звязку із тим, що кінцевий термін повернення кредиту у договорі між сторонами визначений як 10.08.2008 року, тоді як АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до відповідача із позовом лише 16.05.2018 року, майже через 10 років, тобто поза межами строку позовної давності. Позивачем подано відзив на заяву про застосування строку позовної давності, в якому він посилається на те, що договір є чинним до сьогодні та відповідач має повернути заборгованість за отриманим кредитом. 18 червня 2018 року Ухвалою відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з?явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, згідно заяви, просив про розгляд справи без його участі. Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого. 10 серпня 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») був укладений Договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 1 766 грн. 10 коп. на строк 12 місяців з 10.08.2007 року по 10.08.2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 52,98 грн., та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені у Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), строки. Відповідно до умов Договору Клієнт ознайомлений та згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Відповідно до п.3.2 Умов надання споживчого кредиту Позичальник зобовязується погашати кредит, сплачувати відсотки Банку у порядку та строки відповідно до Договору та даних Умов. Згідно Договору при порушенні Позичальником зобовязань із погашення Кредиту, він сплачує Баку пеню, в розмірі визначеному в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Відповідно до п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні Позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених заявою, він зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, він зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. 00 коп. +5% від суми заборгованості. Проте в порушення умов, передбачених кредитним договором, відповідач грошові зобовязання перед кредитодавцем належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до наданого позивачем [PERSON], станом на 01.05.2018 р. заборгованість відповідача складає 25 408 грн. 04 коп., а саме: 3 614 грн. 02 коп. заборгованість за тілом кредиту, 20 107 грн. 92 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1 186 грн. 10 коп. штраф (процентна складова). Згідно із частинами 1,2\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Частинами 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах\~\~(у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2\~ст. 1067 ЦК України). Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності до поданого позову, суд звертає увагу на таке. Відповідач вказує, що позивач пропустив строку для звернення до нього із даним позовом, оскільки останнє порушення ним умов кредитного договору відбулось у серпні 2008 року, тоді як позивач звернувся із даним позовом лише у травні 2018 року, майже через 10 років, що свідчить про пропуск ним строку позовної давності. Доводи позивача щодо того, що строк позовної давності ним не пропущено, оскільки договір є чинним до сьогодні та відповідач має сплатити кредитну заборгованість не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на таке. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами\~ЦК України\~мають різний зміст. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати\~з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у\~статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 12 місяців до 10.08.2008 року включно. Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою\~статті 267 ЦК України\~особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта\~статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої\~статті 258 ЦК України). Відповідно\~до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається\~статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша\~статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Останній платіж за отриманим кредитом вона мала здійснити 10.08.2008 року, тобто з 11.08.2008 року у позивача зявилось право на предявлення відповідачу вимоги щодо повернення усієї суми кредиту. При цьому з даним позовом позивач звернувся до відповідача лише 16.05.2018 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ніби то здійснювала погашення заборгованості за кредитом 02.10.2015 року у розмірі 104 грн.84 коп., проте жодних інших доказів на підтвердження наведених у розрахунку даних, з огляду на заперечення цього факту відповідачем, позивачем суду не надано. Вказана сума погашення є сумнівною, оскільки строк дії картки на той період мав би бути вичерпаний. Разом з тим, сам по собі розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує дійсний розмір заборгованості та порядок сплати кредиту, що вказані банком у позовній заяві. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та розміру заборгованості відповідача, через що суд позбавлений можливості встановити з наданих доказів переривання відповідачем строку позовної давності. За змістом статті\~12,13 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту переривання відповідачем строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності для предявлення заявлених позивачем вимог.

Outcome: dismissed