Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

15 травня 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 серпня 2008 року між ПАТ КБ « ПриватБанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким той отримав кредит в сумі 17327,92 доларів США з кінцевим терміном повернення 15 серпня 2018 року, а в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно - належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]. Також мотивує позов тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і рішенням суду від 10.12.2013 р. було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, вищевказану квартиру, але її мешканці в добровільному порядку житлове приміщення не звільняють, тому позивач просить виселити відповідача [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та (або) проживають у квартирі [ADDRESS], а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву, в якій повністю підтримав позовні вимоги, просить суд розглянути справу без його участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання теж не з'явилася, надавши письмові заперечення, в яких послалась на те, що згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» взагалі не можуть бути стягнення на предмет іпотеки, що використовується як постійне місце проживання позичальника (майнового поручителя). Крім того, заперечення мотивовані тим, що позивач не зазначив, яких конкретно осіб необхідно виселити з квартири [ADDRESS], запропонувавши, щоб суд на вибір виселив людей, які там зареєстровані чи проживають, і оскільки обов'язок доказування покладається на позивача, то відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в суді пояснив, що дійсно 15 серпня 2008 року між ним та позивачем було укладено кредитний договір і він отримав кредит, а потім уклав договір іпотеки, за яким передав банку належну йому квартиру [ADDRESS], а в подальшому рішенням суду було звернуто стягнення на цю квартиру, й це рішення, хоч він його і не оскаржував, вважає незаконним. Також [PERSON] суду заявив, що не згоден з вимогами банку, оскільки за законом існує мораторій на проведення стягнень на предмет іпотеки й позивачем не зазначено конкретних осіб, які мають бути виселені з спірної квартири. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Так, судом установлено, що 15 серпня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено укладено кредитний договір№SUGWGA0000000011, за яким останній отримав кредит у розмірі 17327,92 доларів США, з яких 15620,72 доларів США на споживчі цілі, і в цей же день між ними було укладено договір іпотеки, за яким останній передав в іпотеку Банку належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. При цьому дана квартира була передана в іпотеку з метою забезпечення зобов'язань [PERSON] перед Банком за вищевказаним кредитним договором. Також в суді встановлено, що рішенням Глухівського міськрайонного суду від 10 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 21 грудня 2013 року, було частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SUGWGA0000000011 від 15.08.2008 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно ч.3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко-держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. А судом встановлено, що 29 січня 2014 року позивач надіслав відповідачці письмове попередження з вимогою про добровільне виселення з вищевказаної квартири в тридцятиденний строк з дня отримання цього повідомлення, яке нею проігноровано (а.с. 15 - 17). Посилання відповідачки та третьої особи на відповідні положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставними, оскільки даний закон не набрав чинності. Зважаючи на викладене, суд вважає, що в цій частині позов підлягає задоволенню і [PERSON] необхідно виселити зі спірної квартири. Разом з тим, позовні вимоги щодо виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у цій квартирі не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України сторонами у справі є позивач і відповідач, а відповідно до вимог ст. 33 цього Кодексу суд за клопотанням позивача може залучити й іншу особу як співвідповідача. Оскільки за змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а позивачем не зазначено, яких конкретно осіб, крім відповідача [PERSON], необхідно виселити зі спірної квартири, й дані особи не залучені до участі у справі в якості співвідповідачів, то в задоволенні позовних вимог про виселення інших осіб необхідно відмовити за їх необгрунтованістю. Також згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача 243,6 грн. понесених судових витрат по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial