Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

16.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення, посилаючись на те, що він, позивач, був власником квартири [ADDRESS], яка на підставі договору купівлі продажу від 10.03.2009 року була незаконно придбана відповідачкою [PERSON], яка в подальшому 03.04.2009 року продала цю квартиру [PERSON], який є громадянином Росії та проживає в м.Москва. Позивач зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2014 року було задоволено його позов і, зокрема, договір купівлі-продажу спірної квартири від 10.03.2009 року, за яким [PERSON] набула право власності на квартиру, було визнано недійсним. Позивач стверджує, що відповідачка [PERSON] отримала від [PERSON] довіреність строком на сім років з усіма правами представництва та володіння спірною квартирою, отримує дохід від здачі квартири в найм невідомим особам, що унеможливлює його вселення та користування спірною квартирою. У судовому засіданні позивач позов підтримав, мотивуючи позовні вимоги викладеними в позові доводами та поясненнями в судовому засіданні, просить суд виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Крім того, 01.09.2015 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, 08.09.2015 року із заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння до відповідачів [PERSON] і [PERSON], якими просить суд визнати угоду купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 10.03.2009 року між [PERSON] та [PERSON] незаконною; визнати угоду купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 03.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] Номер правочину 3393165 - незаконною; скасувати витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22533635 від 22.04.2009 року за власником [PERSON]; витребувати у [PERSON] належне йому, позивачу, на підставі свідоцтва про право власності від 12.07.1999 року нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] та передати його [PERSON]; виключити з державного реєстру прав власності на нерухоме майно и їх обтяжень відповідного запису про право власності на [PERSON] Позивач та його представник обґрунтовують позовні вимоги доводами викладеними в позові і уточненнях до нього та положеннями ст.387 ЦК України, згідно яких власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, та положеннями ст.388 ЦК України, згідно яких якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у разі, якщо майно вибуло з володіння власника, або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомив, відповідно до ст.169 ЦПК України суд розглядає справу у відсутності відповідачів, повідомлених належним чином, на підставі наявних у ній даних та доказів. Крім того, суд звертає увагу, що [PERSON] має довіреність на представлення інтересів [PERSON] у суді. Суд, дослідивши матеріали справи і з'ясувавши обставини справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 12.07.1999 року за реєстровим [NUMBER], зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі №556пр., на стор. №175, за №694, реєстраційний номер:21818985. Згідно Довідки про склад сім'ї та прописку від 12.01.2015 року, наданої житлово-експлуатаційною організацією «Ренесанс ЛТД-92», позивач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 04.06.1984 року до теперішнього часу. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі продажу від 10.03.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], позивач [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 20.02.2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л., продав, а відповідачка [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 02.12.2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.02.2015 року залишено в силі, визнано недійсною довіреність, на ім'я [PERSON], яку видано від імені позивача [PERSON], та визнано недійсним договір купівлі продажу спірної квартири [ADDRESS], укладеного 10.03.2009 року [PERSON] від імені [PERSON] і [PERSON], який посвідчений державними нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори за номером в реєстрі №4-2451. Таким чином, вимога позивача щодо визнання незаконною угоди купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 10.03.2009 року між [PERSON] та [PERSON] вже розглянута судом й прийнято судове рішення по спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а відтак - позов в цій частині задоволенню не підлягає. Судом з'ясовано, що 03.04.2009 року відповідачка [PERSON] продала, а [PERSON] купив спірну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за номером в реєстрі №4-3328. Право власності [PERSON] на спірну квартиру зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» 22.04.2009 року за реєстраційним номером: 21818985, номер запису:694, в книзі: 706пр-150, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.04.2009 року, номер витягу: 22533635. В силу приписів ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у разі, якщо майно вибуло з володіння власника, або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто, добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням є повернення майна з чужого незаконного володіння. Посилаючись до ст.400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, якщо судом буде, встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Якщо судом буде встановлено, що продавець не мав право відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Крім того, вищевказана Постанова Пленуму ВСУ вказує, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання угоди купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 03.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] є безпідставними, в той же час позовні вимоги про витребування майна - квартири [ADDRESS] з чужого незаконного володіння у [PERSON] - обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню. Стосовно позовних вимог про виселення зі спірної квартири [PERSON] суд виходить з того, що позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України не надано жодного доказу того, що відповідачка [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] та користується спірною квартирою, яка належить на праві власності [PERSON], а відтак - позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: partial