Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

16.10.2019 р. [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому зазначено, що їй на підставі договору купівлі-продажу будинку від 26.05.2006 р. на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які не є членами сім`ї позивача. У 2015 році відповідачі добровільно залишили місце проживання, їх особистих речей у будинку нема. Позивач змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг з урахуванням реєстрації відповідачів, а також не може отримувати державні пільги, та загалом розпоряджатись належним їй майном. Оскільки реєстрація відповідачів у будинку має формальний характер та порушує права позивача щодо вільного розпорядження власністю, [PERSON] просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заперечень на позов та клопотань суду не надали. На підставі наявних у справі доказів, з письмової згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підтвердження того, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , вона надала копію договору купівлі-продажу жилого будинку від 26.05.2006 року, посвідченого в нотаріальному порядку (а.с.9), а також копію витягу № 10777176 від 29.05.2006 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11). Таким чином, на підставі наданих позивачем належних та допустимих доказів судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З відповідей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] з [INFO] року до теперішнього часу, [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] з 28.02.2012 року до теперішнього часу (а.с.16,17). Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є ані власниками, ані співвласниками спірного будинку, договір найму житла з ними не укладався і вони не є членами сім`ї позивача. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та законними, а тому їх слід задовольнити та усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в зазначеному будинку. Крім того, у відповідності зі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн., сплачений при подачі позову до суду.

Outcome: approved