Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

16 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» в якій просить застосувати строк позовної давності при розгляді позову та заборонити відповідачу припиняти водопостачання за адресою [ADDRESS] до прийняття рішення судом та набрання його законної сили. Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідь на звернення позивача 15.08.2019 року отримав лист від відповідача № 1876/12/07-21, в якому вказується про наявність заборгованості по особовому рахунку станом на 09.08.2019 року в розмірі 2145,44 грн. Позивач вважає цей борг завищений, оскільки минув строк позовної давності на його стягнення, враховуючи строк позовної давності сума боргу на 01.08.2019 року повинна бути зменшена на 1 168,99 грн. Вважає, що відповідач діє протиправно вимагаючи сплату вказаної заборгованості та попереджаючи про можливе відключення від комунальної послуги водопостачання. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.09.2019 року прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 5-6/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що так як ОКВП «Дніпро-Кіровоград» не зверталось до суду з позовом, тому не має підстав застосовувати позовну давність. Вважає, що позовна вимога щодо заборони ОКВП «Дніпро-Кіровоград» вчиняти пені дії в майбутньому не підлягає задоволенню, так як захисту підлягає тільки порушене право у спосіб встановлений ч. 2 ст. 16 ЦК України, проте позивачем не зазначено за захистом якого порушеного права він звернувся до суду. В судове засідання призначене на 03.03.2020 року представник відповідача не з`явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно листа ОКВП «Дніпро-Кіровоград» №1876/12/07-21 від 15.08.2019 року, розглянувши звернення позивача щодо приєднання до мережі водопостачання буд. [ADDRESS] , повідомлено наступне: 09.08.2019 року відновлено постачання за вказаною адресою; проінформовано, що на момент відключення від послуги водопостачання (03.12.2018 року) заборгованість за спожиті послуги складала 2 538,04 грн., у лютому 2019 року управлінням соціального захисту населення перераховано кошти в сумі 392,60 грн.; станом на момент підключення (09.082019 року) борг складає 2 145,44 грн. Також повідомлено, що впродовж 30 днів з моменту отримання листа позивач зобов`язаний сплатити борг, у разу несплати заборгованості, надання послуг буде припинено /а.с. 2/. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наданими суду поясненнями підтвердив, що водопостачання відповідачем за адресою [ADDRESS] на момент розгляду справи судом не припинено. З огляду на фактичні обставини справи, встановлені в ході судового розгляду, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України судоустрій, судочинство, статус суддів; засади судової експертизи; організація і діяльність прокуратури, нотаріату, органів досудового розслідування, органів і установ виконання покарань; порядок виконання судових рішень; засади організації та діяльності адвокатури, тощо, визначаються виключно законами. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі його порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальних перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Спір про припинення дії, яка порушує право, вирішується у порядку цивільного судочинства. З представлених суду матеріалів, обмеження цивільних прав та інтересів позивача не встановлено. З матеріалів справи вбачається, що фактично [PERSON] оспорює дії відповідача щодо нарахування заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, оскільки на його думку з боку відповідача пропущено строки позовної давності на її стягнення. Проте у даній справі у визначеному ЦПК порядку ці дії ним не оскаржувались. Натомість, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що судами вже розглядався позов [PERSON] до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про визнання незаконним встановлення заборгованості за послуги водопостачання та застосування строків позовної давності а адресою провулок Інгульський, 24 в м. [ADDRESS] . Судовими рішеннями прийнятими по справі № 404/6302/18, а саме рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.07.2019 року та постановою Кропивницького апеляційного суду від 30.10.2019 року, вже встановлено правомірність дій відповідача відносно нараховування заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення води згідно з установленими нормативами (нормами) споживання та відмовлено у задоволенні позову про визнання незаконним встановлення Відповідачем боргу в розмірі 2286,91 грн. Крім того, судовими рішеннями по справі № 404/6302/18 наголошено про необґрунтованість вимоги позивача про застосовано позовну давність не ґрунтуються на законі, оскільки згідно змісту Глави 19 ЦК України, яка регулює питання позовної давності, заява про застосуванні позовної давності подається відповідачем з метою захисту від позову. Розглядаючи вимогу позивача про застосування строку позовної давності на нараховану заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, суд керується положеннями ст. 261 Цивільного кодексу України, згідно якої позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц. Враховуючи викладені вище обставини суд не вбачає з боку відповідача порушення прав позивача, як споживача комунальних послуг. Слід також зазначити, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 Цивільного кодексу, статті 4 і 5 Цивільного процесуального кодексу). Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України у постанові від 24 травня 2017 року в справі № 6-951цс16, з якої вбачається, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні правовідносини. Вимога заборонити вчиняти певні дії в майбутньому, в даному випадку заборонити відповідачу припиняти водопостачання за адресою [ADDRESS] , не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, яке в цьому випадку не мало місця. Таким чином, оскільки на час розгляду справи між позивачем та відповідачами спір про порушення права, як споживача, відсутній, а обраний позивачем спосіб захисту прав за фактичних обставинах справи є неналежним, законні підстави для задоволення позову відсутні, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed