Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

16.07.2018року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] [PERSON] , про визнання особистою приватною власністю 1/3 частини квартири [ADDRESS] та нежитлових приміщень № 66 та № 69 , які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги з врахуванням їх уточненняпозивач обґрунтовує тим, що 25.12.1998 року рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськарозірвано шлюб між позивачем та відповідачем, у якому встановлено, що подружні стосунки між ними були припинені з 1996 року. 18.05.2000 року на підставі договору купівлі-продажу позивач придбав нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Також 08.05.2003 року позивач придбав 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, посилаючись на те, що вказане майно придбане ним підчас окремого проживання з дружиною у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, позивач вважає його особистою приватною власністю, а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 18.10.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 22.08.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, свого представника до суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила та відзиву не подала. Враховуючи, що позивач не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання не з`явилась, відзиву не подала,а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 19.09.1975 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25.12.1998 року, яке набрало законної сили 05.01.1999 року, шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.05.2018 року, [PERSON] є власником нежитлових приміщень № 66 та № 69 , які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (опис: у підвалі та на 1 поверсі житлового будинку літ.А-5 нежитлове приміщення № 66 поз.1-8, загальною площею 87,4 кв.м., № 69 поз.1-9, загальною площею 88,4 кв.м., у загальному користуванні поз.1-1; літ.Д-1 гараж загальною площею 51,5 кв.м.) на підставі договору купівлі-продажу №861 від 18.05.2000 року. Разом з тим, 08.05.2003 року [PERSON] та його син [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1974 придбали квартиру за адресою [ADDRESS] , після чого Київським міським бюро технічної інвентаризації27.06.2003 рокузареєстровано за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири, а за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, у той час як відповідно норми ст. 44 КпШС України, що діяла на час розірвання позивачем та відповідачкою шлюб у 1998 року, передбачено, що днем, коли подружжя на підставі рішення суду реєструвало розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. У відповідності до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 звернути увагу суді в на те, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 01.01.2004 року, тобто до дня набрання чинності СК України. Але пунктом 30 вказаної постанови передбачено, якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його члена мине придбавалося, суд відповідно до ч.6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Згідно з ч.6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Так, у рішенні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25.12.1998 року, яким було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що подружні стосунки позивача з відповідачкою припинені з 1996 року. Вказана обставина не потребує доказуванню у відповідності до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] своїми показами підтвердили, що позивач та відповідачка дійсно з 1996 року не проживали однією сім`єю. Таким чином, судом встановлено, що 1/3 частина квартири [ADDRESS] та нежитлові приміщення№ 66 та № 69 , які знаходяться за адресою: [ADDRESS] придбані позивачем за час окремого проживання з відповідачкоюу зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а тому є його особистою приватною власністю. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що позивач придбав нерухоме майнопісля фактичного припиненням шлюбних відносинз відповідачкою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати 1/3 частину квартири [ADDRESS] та нежитлові приміщення № 66 та № 69 , які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (опис: у підвалі та на 1 поверсі житлового будинку літ.А-5 нежитлове приміщення № 66 поз.1-8, загальною площею 87,4 кв.м., № 69 поз.1-9, загальною площею 88,4 кв.м., у загальному користуванні поз.1-1; літ.Д-1 гараж загальною площею 51,5 кв.м.) особистою приватною власністю [PERSON] . Також, в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн. та на користь держави судовий збір у сумі 704, 80 грн.

Outcome: approved