overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

16 серпня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1949 р. н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.08.2016 р. о 14 год. 01 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора є безпорадною у зв'язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.08.2016 р. о 14 год. 01 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON], КЗ «ДКПЛ» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, тривожна, зазнає слухових галюцинацій коментуючого та погрожуючого характеру. Виказує маячні ідеї відношення, впливу, переслідування, отруєння на адресу «мафії» і «Кучми». Афективно заряджена. Без критики до своїх переживань. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. F 20.0. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

16 серпня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1960 р. н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.08.2016 р. о 19 год. 58 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора є безпорадною у зв'язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.08.2016 р. о 19 год. 58 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням фельдшера [PERSON], КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора орієнтована всебічно вірно. Доступна малопродуктивному мовному контакту. Настрій знижений. Говорить, що мешкає «в поганому районі», що її піддають впливу, роблять з неї «волоцюжку». Зазнає неприємних відчуттів в животі, спині, відмовляється від прийому їжі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

16 серпня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1961 р. н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.08.2016 р. о 10 год. 18 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора є безпорадною у зв'язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.08.2016 р. о 10 год. 18 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON], КЗ «ДМП № 1» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що у хворої настрій знижений. Установлену дистанцію підтримує. Емоційно неадекватна. На запитання відповідає після роз'яснення, повторення запитання. Мислення торпедне, уповільнене. Спостерігається інтелектуальне зниження. Пам'ять знижена. Вірно називає ім'я, місце знаходження, грубо орієнтована у календарному часі. Інструкції виконує. Свій стан не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - судинна деменція. Інвалід 2 групи. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

16 серпня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1990 р. н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.08.2016 р. о 19 год. 40 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є небезпечним у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.08.2016 р. о 19 год. 40 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON], КЗ «Синельниківська ЦРЛ» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий вбив собаку, розбирає вдома газову плитку, каже, що «мене хочуть отруїти газом». Виказує маячні ідеї відношення на адресу матері. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

16 серпня 2016 року заявник звернулася з заявою до суду. З уточненням вимог, просить встановити факт родинних відносин, визнавши, що [PERSON] [INFO], яка померла [INFO] є її рідною тіткою В судовому засіданні заяву підтримала повністю. Пояснила, що вона народилася [INFO], її батьками є батько - [PERSON] , мати - [PERSON]. Рідною сестрою її батька була [PERSON], яка померла [INFO]. Після її смерті спадщину прийняв син померлої [PERSON] , який помер [INFO]. Інших спадкоємців на майно померлої [PERSON] окрім заявника не має. Підтвердити факт родинних відносин між нею та її тіткою [PERSON] неможливо, оскільки не збереглося свідоцтво про народження батька заявника. Встановлення факту необхідно заявнику для прийняття спадщини. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що заявник народилася [INFO], в її свідоцтві про народження батьком зазначено - [PERSON] , мати - [PERSON].. ( а.с.6). З копії свідоцтва про народження [PERSON] встановлено, що остання народилася [INFO], її батька є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] ( а.с. 9). [PERSON] помер [INFO], а [INFO] померла [PERSON]. ( а.с. 8,10). Відповідно до архівної довідки Державного архіву Житомирської області Житомирської обласної державної адміністрації від 16 червня 2016 року встановлено , що книга реєстрації актових записів про народження по Чоповицькій селищній раді за 1926 роки не надходила, а тому підтвердити дату народження [PERSON] неможливо. ( а.с.14). [PERSON] та [PERSON] в наданих суду поясненнях підтвердил , що померлі [PERSON] та [PERSON] були рідними братом та сестрою. При таких обставинах суд встановлює факт родинних відносин між заявником та померлою [PERSON] Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

16 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 20.07.2002 року, який зареєстрований Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Від даного шлюбу у подружжя є малолітній син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги. Вказав, що за час, наданий судом на примирення, з відповідачем не примирилися. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надійшло, а 29.08.2016 р. в судовому засіданні заперечувала щодо розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, внаслідок наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 20.07.2002 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 16.08.2016 року, серія I-БВ № 152033, актовий запис № 979. Від шлюбу у подружжя є малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БВ № 276841. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.08 2016 року було зупинено провадження по справі, та надано строк для примирення сторін терміном два місяці. Впродовж даного терміну сторони не примирились. Позивач вважає, що збереження сімї є неможливим. Оскільки сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач вважає примирення неможливим та наполягає на розірвані шлюбу, тому за таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

16 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову посилається на те, що 17 листопада 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 2046, між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. У сторін неповнолітніх дітей немає. Зазначає, що з відповідачем не проживають однією сімєю з січня 2014 року. Основною причиною розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіря. Примирення між ними не можливе, так як і збереження шлюбу, адже він набув формального характеру. Зазначає, що спору щодо поділу майна подружжя немає. Спільне господарство не ведеться. Судові витрати просить стягнути з відповідача. Підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але від його представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій просить слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, заяви у її відсутності не надала, доводів позивача не спростувала. Тому суд ухвалює в справі заочне рішення. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 17 листопада 2008 року, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 2046 (а.с.4). У сторін неповнолітніх дітей немає. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо. Наміру зберегти шлюбні відносини сторони не мають, а тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

16 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись в позовній заяві, що з 27 вересня 2011 року знаходиться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований Виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спорів щодо розподілу майна та місце мешкання дитини відсутні. З відповідачем спільне життя не склалось. Сумісно не мешкають з березня 2016 року. Причиною розірвання шлюбу це неповага в сім'ї, зраджував. Примирення не можливе. Позивач в позовній заяві просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] Сторони в судове засідання не з'явилися. Про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Сторони надали суду заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність. Позивачем надано до суду письмову заяву, в якій просить розірвати шлюб. Відповідачем до суду надано письмову заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем мешкання сторін, для відома. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходяться у шлюбі з 27 вересня 2011 року, який зареєстрований Виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, актовий запис № 51. Від даного шлюбу дочку [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Шлюбні відносини зупинені в березні 2016 року. Відповідно до ст. 51 Конституції України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом з'ясовано, що подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного, майновий спір та спір щодо місця мешкання дитини відсутній. Дослідивши матеріали справи, та враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

16 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Краснокутського районного суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що сторони не перебувають в зареєстрованому шлюбі. Мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивача, в звязку з чим за захистом інтересів малолітньої дитини позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву, в якій прохала слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у відкрите судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, в якій прохав слухати справу у його відсутність, проти позову не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: З матеріалів справи судом встановлено, що дійсно сторони мають одну малолітню дитину [PERSON], 06 травня 2016 народження. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії ІВЛ №409895, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції у Харківської області 12 травня 2015 року, батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне призначити щомісячне стягнення аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16.08.2016 року. Враховуючи вище наведене,

Outcome: approved