Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

15 квітня 2014 року позивач ПАТ КБ «Дельта Банк» в особі представника за довіреністю Духота І.В. звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 05 січня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №003-27975050108, відповідно до умов якого остання отримала кредит на придбання майна (послуг) в розмірі 1575 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5% на рік, строком користування 12 місяців, з кінцевим терміном повернення не пізніше 04 січня 2009 року. Згідно умов Кредитного договору відповідач зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також інші витрати згідно умов договору. Умови погашення кредиту відповідачкою належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ПАТ КБ «Дельта Банк», яка станом на 24 лютого 2014 року становить 1782,87 гривень. Посилаючись на діюче законодавство позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір. У судовому засіданні представник позивача Усікова Л.О., діюча на підставі довіреності, підтримала заявлені вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він згоден із нарахованою позивачем сумою заборгованості, однак у зв'язку з тим, що позивач протягом шести років не звертався до суду, просив відмовити у задоволенні позову за спливом трирічного строку позовної давності. Про застосування строку позовної давності надав суду відповідну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 05 січня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» (правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №003-27975050108, відповідно до умов якого останній отримав кредит на придбання майна (послуг) в розмірі 1575 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5% на рік, строком користування 12 місяців, з кінцевим терміном повернення не пізніше 04 січня 2009 року. Згідно умов Кредитного договору відповідач зобов'язався повернути наданий кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також інші витрати згідно умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Умови погашення кредиту [PERSON] належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк», яка станом на 24 лютого 2014 року становить 1782,87 гривень та відповідно до наданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 1443,65 гривень, - заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 27,34 гривень, - заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 311,88 гривень. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Але відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. З матеріалів справи не вбачається, що між сторонами укладалася угода про збільшення строку позовної давності, відтак позовна давність становить три роки. Частиною 3 ст.267 ЦК України встановлено можливість застосування судом позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між сторонами, укладений 05 січня 2008 року, строком користування 12 місяців, з кінцевим терміном повернення не пізніше 04 січня 2009 року, тобто трирічний строк позовної давності на звернення до суду у позивача сплинув 04 січня 2012 року, а до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся лише 15 квітня 2014 року, питання про поновлення строку на звернення до суду позивачем не ставилось і поважних причин його пропуску не зазначалось, чим не виконано вимоги ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд, зважаючи на положення чинних вищенаведених правових норм, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи конкретні обставини даної цивільної справи, зокрема заявлене відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, а також той факт, що укладеним між сторонами кредитним договором передбачено конкретний строк його виконання - до 04 січня 2009 року, приходить до висновку про необґрунтованість позову у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності на звернення до суду з вимогами про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, а тому в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати, а саме сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: dismissed