Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

17.05.2018 року позивач Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулися до суду з позовом до [PERSON] , яким просили звільнити з-під арешту, накладеного 25.02.2011 року Заводським ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №24632461, виданої 24.02.2011 року у зв`язку із чим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис №25921797 від 25.02.2011 року про накладення арешту на нерухоме майно, яке належало [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 03.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 6147074, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 100500,00 доларів США, а відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між відповідачем та позивачем було укладено іпотечний договір від 06.03.2008р., посвідчений Рябоконь К.Л., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, за р.№ 541, відповідно до умов якого, остання передала в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . На підставі вищевказаного Договору іпотеки, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за Кредитним Договором, державним реєстратором Миколаївської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Миколаївська обл. було прийнято рішення про передачу вищевказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, у власність позивачу, про що було прийнято відповідне рішення № 40851147 від 27.04.2018 року і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором, здійснено запис про право власності за № 25921712. На теперішній час позивачу стало відомо про наявність арештів, які були накладені на належну йому нерухомість, і позивач як іпотекодержатель, має право на задоволення своїх вимог за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, існуючий на даний час арешт унеможливлює реалізацію позивачем своїх прав та інтересів, щодо володіння та розпорядження належним йому майном. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, якою просила провести розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач в призначене судове з`явилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином. Про причини неявки в судове засідання не повідомила. Представник третьої особи в призначене судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ч.1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», (у редакції, що була чинною на момент накладення арешту на заставлене майно), звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Судовим розглядом встановлено, що 03.03.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений Кредитний договір № 6147074, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 100500,00 доларів США, а відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між відповідачем та банком було укладено іпотечний договір від 06.03.2008 року, посвідчений Рябоконь К.Л., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, за р.№ 541, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. На підставі умов вищевказаного Договору іпотеки, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за Кредитним Договором, державним реєстратором Миколаївської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Кузнецовим О.І. було прийнято рішення про передачу вищевказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, у власність позивача, про що було прийнято відповідне рішення № 40851147 від 27.04.2018 року і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором, був здійснений запис про право власності за № 25921712. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Разом з тим, 25.02.2011 року державним виконавцем Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №24632461, виданий 24.02.2011 року, у зв`язку з чим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис №25921797 від 25.02.2011 року про накладення арешту на нерухоме майно, а саме, на квартиру [ADDRESS] , яка належить ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи зі змісту ст. 41 Конституції України, Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ №5, від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»,позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved