overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

15 листопада 2009 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 203860. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок № 35, з господарськими будівлями та спорудами, що позначені на плані літерами: А житловий будинок, Б літня кухня, В вбиральня, Г сарай, № 1 хвіртка, № 2 огорожа, № 3 ворота, який знаходиться по вулиці Шкільній в смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області. Відповідно до заповіту складеного мамою 24 березня 1998 року зазначений будинок вона заповіла позивачці. [PERSON] від прийняття спадщини не відмовилася, фактично вона своєчасно, протягом шести місяців, прийняла спадщину. Це підтверджується тим, що вона після смерті мами доглядала за будинком. Проте у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок, нотаріусом було рекомендовано позивачці звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Визнати за [PERSON], право власності на житловий будинок № 35, з господарськими будівлями та спорудами, що позначені на плані літерами: А житловий будинок, Б літня кухня, В вбиральня, Г сарай, № 1 хвіртка, № 2 огорожа, № 3 ворота, який знаходиться по вулиці Шкільній в смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області, що належав [PERSON], яка померла 15 листопада 2009 року в смт. Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області. Дані обставини підтверджується матеріалами справи копією паспорта [PERSON] ( а.с. 4 5 ), постановою приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], про відмову у вчиненні нотаріальних дій ( а.с. 6 ), копією свідоцтва про смерть [PERSON] ( а.с. 7 ), копією заповіту посвідченого державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], згідно якого [PERSON] заповіла все своє майно донці [PERSON] ( а.с. 8 ), технічною документацією на житловий будинок [PERSON] ( а.с. 9 24 ), зведеним актом вартості будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] ( а.с. 25 28 ). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ч. 1 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1223 ч. 1 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

15 листопада 2012 року Іллічівським міським судом Одеської області було ухвалено рішення, яким позов [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено. 13 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про винесення додаткового рішення по даній справі, мотивуючи тим. що в резолютивній частині рішення не вказано про вибір позивачкою прізвища. Сторони були належним чином повідомлені про день і час судового розгляду справи, однак до суду не зявилися. Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ч.З ст.220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, їх присутність не є обов'язковою. Згідно п.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що суд не вирішив питання про вибір відповідачкою [PERSON] прізвища після розірвання шлюбу. Дошлюбне прізвище відповідачки згідно свідоцтва про шлюб вказано, як «Будиленко». Таким чином, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

15 листопада 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення і до досягнення ним повноліття. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з 1998 року по 2011 року вона перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем. На даний час [PERSON] проживає окремо від [PERSON], син проживає з нею, а відповідач добровільно належну матеріальну допомогу не надає. Позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не зявився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Судом обєктивно встановлено, що у період цивільного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Ці обставини підтверджуються паспортними даними позивачки, копією свідоцтва про народження дитини [PERSON] серії 1-БВ № 108390. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому необхідно стягувати з часу подачі позову, а саме з 15.11.2013 року З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання сина, а тому на підставі ст.ст.180-182, 184, 191 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 600 грн. щомісячно. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дитини, позивачки, відповідача, а також те, що відповідач є працездатним та інших утриманців не має.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

15 листопада 2013 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 грн. із всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення і до досягнення нею повноліття. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з 26 травня 2007 року по 01 жовтня 2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін народилася [INFO] дочка [PERSON] Дитина проживає з позивачкою, а відповідач належним чином не утримує їхню спільну дочку. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно, але не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення і до досягнення нею повноліття. Позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Судом об'єктивно встановлено, що у період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася [INFO] дочка [PERSON]. Дитина проживає із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Позивачка працює у ТОВ «Ніка Фарм» Ці обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки, копією свідоцтва про народження дитини [PERSON]; рішенням Старокостянтинівського районного суду про розірвання шлюбу від 01.10.2013 року; довідкою про склад сім'ї від 13.11.2013 року № 4580; довідкою про заробітну плату [PERSON] від 15 листопада 2013 року. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дочки, а тому на підставі ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно, але не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення і до досягнення нею повноліття. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дитини, позивачки, відповідача, а також те, що відповідач працює та інших утриманців не має. Крім того, згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому необхідно стягувати з часу подачі позову, а саме з 15.11.2013 року

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

15 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вони з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO], на його утримання відповідач коштів не надає. [PERSON] просить ухвалити рішення, яким щомісячно стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилася, подавши до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, при цьому позовні вимоги вона підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 29 червня 2012 року відповідач є батьком [PERSON]. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) на відповідача покладається обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач проти позову не заперечив, а тому суд прийшов до висновку про необхідність його задоволення. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

15 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № DNXRFF214440074, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5657,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 06 травня 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 11659,46 грн., заборгованність за кредитом 5497,68 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 4,60 грн, заборгованність за пенею 5125,78 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 531,40 грн., всього загальна сума забогованості склала 11659,46 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 листопада 2013 року в розмірі 11659,46 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 15 листопада 2013 року укладено кредитний договір № DNXRFF214440074, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5657,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 06 травня 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 11659,46 грн., заборгованність за кредитом 5497,68 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 4,60 грн, заборгованність за пенею 5125,78 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 531,40 грн., всього загальна сума заборгованості склала 11659,46 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

15 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 9400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 20 квітня 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 21176,56 грн., заборгованність за кредитом 10348,02 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 8443,94 грн, заборгованність за пенею та комісією 900,00 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 984,60 грн., всього загальна сума забогованості склала 21176,56 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 листопада 2013 року в розмірі 21176,56 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] згідно заяви просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 15 листопада 2013 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 9400,00 гривень вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 20 квітня 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 21176,56 грн., заборгованність за кредитом 10348,02 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 8443,94 грн, заборгованність за пенею та комісією 900,00 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 984,60 грн., всього загальна сума заборгованості склала 21176,56 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

15 листопада 2013 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 20 жовтня 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 12538,59 грн., заборгованність за кредитом 4568,19 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 5797,13 грн, заборгованність за пенею та комісією 1100,00 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 573,27 грн., всього загальна сума забогованості склала 12538,59 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 листопада 2013 року в розмірі 12538,59 грн. та судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи сповіщена, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за її відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 15 листопада 2013 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 20 жовтня 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 12538,59 грн., заборгованність за кредитом 4568,19 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 5797,13 грн, заборгованність за пенею та комісією 1100,00 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 573,27 грн., всього загальна сума заборгованості склала 12538,59 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

15 листопада 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 01 листопада 1994 року зареєструвала шлюб з відповідачем, вони проживали разом до грудня 2011 року. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між ними припинені у грудні 2011 року через відсутність матеріального забезпечення сім?ї з боку відповідача. Вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливими. Спір щодо поділу майна подружжя між ними відсутній. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надіславши заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна. Вважає, що сім?я розпалась остаточно і надалі не може бути збережена. Просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився. Судова повістка про виклик до суду була направлена рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою його проживання, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 74 ЦПК України, за положеннями якої у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За таких обставин суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER], виданим 01 листопада 1994 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя, актовий запис № 294. Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER], виданого 19 вересня 1997 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області, та свідоцтва про народження, серія [NUMBER], виданого повторно 18 січня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, сторони мають дітей - синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач, не бажаючи приймати участь у справі та реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, тим самим не оспорює наявних підстав для розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачці залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved