Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

17.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та стягувати їх з [PERSON] у розмірі визначеної судом частки зі всіх видів його заробітку та доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до закінчення сином навчання. Позов мотивує тим, що з липня 1997 року по грудень 2002 року вона проживала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від спільного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати разом з нею. Згідно рішення суду [PERSON] був зобов'язаний виплачувати на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку. [INFO] їх синові виповнилось 18 років і він досяг повноліття. В даний час син навчається на 3 курсі технологічного відділення Олександрійського технікуму Білоцерківського національного аграрного університету 1 рівня акредитації, денна форма навчання на державній основі в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на ст., ст.199, 200 СК України просить вимоги задовольнити. Сторони подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, де позивач вказала, що позовні вимоги підтримує та просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), а відповідач вказав, що позов визнає в повному обсязі. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються ст., ст. 182, 198, 199 Сімейного Кодексу України Згідно зі ст..198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частиною 1 ст.199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Судом встановлено наступне. [PERSON] народився [INFO], його батьками є - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Позивач навчається на 3-му курсі Олександрійського технікуму Білоцерківського національного аграрного університету, термін навчання з 01.09.2012 р. по 30.06.2016 року (а.с.10). У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форм навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але менше 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодекс (стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення). При визначені розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги, зокрема, можливість надання утримання другим з батьків (ч.2 ст.200 СК). Згідно заяви позивачки, з відповідачем вони проживають окремо. Відповідач в своїй заяві зазначив, що працює налагоджувальником автоматичних ліній на НВО «Етал», позов визнає повністю, тобто відповідач має постійний заробіток, але добровільно синові не допомагає. В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач з об'єктивних причин не має змоги надавати сину матеріальну допомогу, повнолітній син проживає з матір'ю та вона його утримує матеріально. Відповідач в заяві вказав, що працює, позов визнає в повному обсязі, а тому суд приходить до висновку, що він має можливість утримувати свого повнолітнього сина. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд вважає, що вимоги позивачки з посиланням на ст.182 Сімейного кодексу України в частині щодо стягнення аліментів не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стосуються саме неповнолітніх дітей, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Суд погоджується з розміром аліментів, визначених позивачкою, що відповідають 1/4 частці від заробітку ( доходу) відповідача, з урахуванням того, що відповідач позов визнав в повному обсязі, а згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи при цьому, що повнолітній син потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на денному відділенні та перебуває на утриманні матері, яка не спроможна самостійно утримувати його. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 17 липня 2015 року, тобто з дати надходження позову до суду. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial