Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

15 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Південна залізниця», начальника ВП «Електровозне депо Харків- «Жовтень» ДП «Південна залізниця» Бартновського Олександра Марковича, 3 - я особа відділення дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 39346 грн. 85 коп. та моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн. . У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що працював в електровозному депо «Харків-Жовтень» Південної залізниці на посаді помічника машиніста електровоза та машиніста електровоза з травня 1987 року по 2004 рік. При прийнятті на роботу на посаду помічника машиніста роботодавець не повідомив його , що на його робочому місці є шкідливі, тяжкі та небезпечні умови праці. Тому, працюючи на підприємстві , погіршення свого стану здоров'я розцінював як тимчасове, пов'язане з втомою та при проходженні щорічної медичної комісії не наголошував медичним працівникам про це. В 2004 році він при проходженні медичної комісії вперше втратив свідомість та був відсторонений від роботи машиніста електровозу. В цей час він вперше з неофіційних джерел дізнався, що працював в шкідливих умовах та став наполягати на отримання від роботодавця документів та направлення його в Харківський інститут гігієни праці та професійних захворювань, так як згідно наказу від 25 березня 2003 року №133, він має право встановлювати втрату працездатності із професійною діяльністю. Його прохання розцінювалися як вимога громадянина , який має вади з розумовим відхиленням. Діагнози, які йому виставлялися та лікування , позитивного результату не давали. Після відсторонення його від роботи помічника машиніста , він залишився без джерел існування. Роботодавець не побажав направити його на ВТК, щоб встановити втрату працездатності та компенсувати йому заробітну плату, у зв'язку з роботою в шкідливих , тяжких та небезпечних умовах праці. Щоб хоч як би проіснувати, він змушений був написати заяву про згоду на переведення з посади помічника машиніста електровозу на посаду слюсаря. Не отримуючи професійну медичну допомогу , так як дійсні причини захворювання приховувалися адміністрацією, він часто звертався до лікувальних закладів , які виставляли граничні діагнози та відповідне лікування, але покращення здоров'я не наставало. Тому у грудні 2007 року його відсторонили від роботи слюсаря з рухомого складу, як такого , що часто та довго хворіє. Не маючи здоров'я , втративши роботу та джерела на існування він був у відчаї і тільки завдяки тому, що він був членом виборного профспілкового органу Вільної профспілки , профком ВППЗ став на його захист . Його поновили на роботі слюсарем рухомого складу, як йому пояснили без наказу з рядом обмежень , а тому його заробіток залежав від виконаної роботи. Він добре розумів, що ціною неймовірних зусиль, пересилюючи фізичний і моральний біль довго не зможе заробляти собі і своїй сім'ї гроші на існування, тим більше звертатися за медичною допомогою в лікарню, означало втратити останню надію працювати на підприємстві. Тому він вимушений був звертатися в усі можливі інстанції, щоб довести, що втрата його здоров'я на підприємстві є професійною. Адміністрація електровозного депо «Харків - Жовтень» розцінювала його намагання як дії громадянина, який втратив розум і потребує обстеження психіатра. Йому надали направлення до ХНМУ для проведення психофізичної експертизи. Таке відношення до нього було принизливим , він добре розумів ціль такого направлення , але не маючи іншого виходу як довести, що він втратив здоров'я з вини роботодавця, змушений був звернути ся до ХНМУ. В інституті йому повідомили, що психофізіологічну експертизу вони роботи не будуть , так як немає підстав, а щоб мотивувати безпідставність направлення в довідці будуть посилатися , що договору на проведення психофізіологічної експертизи з роботодавцем не заключали. Дана інформація була підтверджена у листі на запит 15/09 від 7 серпня 2009 року В.о. Харківського міжрайонного транспортного прокурора .Він був впевнений , що санітарно-гігієнічна характеристика робочого місця помічника машиніста електровозу проводилась, але офіційні дані приховувались, тому він продовжував звертатися до роботодавця, а потім в прокуратуру про направлення цих даних до ХНМУ. Його припущення пізніше були доведені проколом проведення досліджень вібрацій від 20 січня 2004 року та 23 січня 2004 року, але, не зважаючи на те, що роботодавцю було відомі дані цих досліджень , він приховував їх , не ознайомив працівників, які працюють в шкідливих , тяжких та небезпечних умовах праці. Відповідачу було добре відомо, що він працює в шкідливих , тяжких та небезпечних умовах праці, але роботодавець приховав результати та намагався своїми діями та бездіяльністю перешкодити оприлюдненню шкідливих, тяжких та небезпечних умов праці. В результаті він не міг до 2009 року отримати санітарно-гігієнічну характеристику умов праці, а відповідно і обстежитись в ХНМУ. 11 лютого 2009 року йому , на підставі отриманих документів та обстеження лікувальним закладом , встановлено остаточний діагноз - професійне захворювання. Вібраційна хвороба. Щоб довести правоту працездатності за спеціальністю помічник електровозу йому довелося пройти з 2004 року немало інстанцій і тільки 7 травня 2013 року встановити істину та отримати соціальні пільги за роботу протягом 17 років в шкідливих, тяжких та небезпечних умовах. У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги та надали пояснення відповідні вищенаведеному. Представник відповідача - ДП «Південна залізниця» в особі Я.В. Говердовської , яка діє на підставі довіреності №73 від 10 січня 2014 року, позов не визнала , надала письмові заперечення /а.с. 69-73/ та пояснила у судовому засіданні , що позивач працював в електровозному депо Харків - «Жовтень» на посаді помічника машиніста електровоза з 1987 по 2004 рік. Впродовж трудової діяльності він щорічно проходив медичні огляди згідно наказу Міністерства шляхів сполучення СРСР від 7 липня 1987 року 23№Ц, був визнаний придатним до роботи. Шкідливих та важких умов праці на робочому місці машиніста та помічника машиніста електровозу виявлено не було. Постановою Кабінету Міністрів України від 1 вересня 1992 року №41 були затверджені «Методичні рекомендації для проведення атестації робочих місць за умовами праці», в яких зазначено , що «правовою основою для проведення атестації є чинні законодавчі й нормативні акти з питань охорони і гігієни праці. Списки виробництв, робіт, професій і посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення та інші пільги і компенсації залежно від умов праці». Професії машиніста та помічника машиніста у вказаних Списках відсутні, тому атестація робочих місць цих професій не проводилась. Для проведення атестації робочих місць локомотивних бригад необхідна методика проведення атестації конкретних робочих місць та кваліфікації характеристики професій робітників. Такі характеристики були затверджені наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 14 жовтня 2004 року за №907, а методика проведення атестації локомотивних бригад до 2008 року знаходилась у стадії розробки. Постановою Кабінету Міністрів України від 13 травня 2003 року №679 прийнято нову редакцію додатків 1,2 Постанови КМУ від 17.11.1997 року №1290 «Про затвердження Списків виробництв, робіт , цехів , професій і посад , зайнятість працівників в яких дає право на щорічні відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці». Додатком 1 вказаної постанови надано право на додаткову відпустку максимальною тривалістю 7 календарних днів за особливий характер праці машиністам електровозів. Для підтвердження такого права в електровозному депо Харків - «Жовтень» у 2004 році проводились контрольні заміри на електровозах . Дослідження вібрації фахівців ДП Харківський НДІ гігієни праці та профзахворювань проводили на підставі ГОСТу 12.1.012-90 «ССБТ. Вибрационная безопасность. Общие требования», але цей стандарт не поширюється на рухомий склад залізничного транспорту та повітряні судна. Результати дослідження вібрації,проведені у 2004 році на 2-х електровозах не є показовими для всього парку депо, який налічував 104 одиниці рухомого складу. Тому надані позивачем «Протоколи проведення досліджень вібрації від 23 січня 2004 року та 20 січня 2004 року не можуть розглядатися як докази по справі тому, що вони цілком ґрунтуються на його припущеннях. У вересні 2007 року фахівцями Харківської лінійної санітарно - епідеміологічної служби на південній залізниці були проведені інструментальні обстеження умов праці робочого місця помічника машиніста [PERSON] та складена «Санітарно- гігієнічна характеристика умов праці [PERSON] «, яка була йому видана особисто. Під час проведення досліджень умови праці машиніста та помічника машиніста електровозу по шкідливим речовинам, пилу, мікроклімату, вібрації, важкості та напруженості праці визнані допустимими. 6 грудня 2007 року [PERSON] отримав консультації у поліклініці Харківського науково- дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань ХНМУ. Висновком №881 від 6 грудня 2007 року зв'язку його захворювання з професійною діяльністю не визнано. Рішенням обласної ЛКК №3340 від 3 грудня 2007 року зроблено висновок , що відповідно до встановленого діагнозу, не має підстав для направлення [PERSON] на МСЕК. Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 23 жовтня 2007 року №497-Ц були затверджені «Рекомендації щодо порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці локомотивних бригад тягового рухомого складу» та на підставі цих рекомендацій в електровозному депо Харків- «Жовтень» у 2009 році була проведена атестація робочих місць локомотивних бригад. За результатами проведеної атестації умови праці на робочому місці машиніста та помічника машиніста на електровозах серіях ЧС відносяться до ІІ класу /допустимі/ та гігієнічній оцінці фактора вібрації перевищення її допустимого рівня не встановлено. Також не відповідають дійсності твердження позивача про те, що роботодавець порушив вимоги «Положення про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків , професійних захворювань та аварії на виробництві», затверджений Постановою КМУ від 21серпня 2001 року № 1094 та направив його до лікувально- профілактичного закладу для перегляду раніше встановленого діагнозу. По-перше , у 2009 році вказана Постанова втратила свою чинність, а по-друге, після встановлення ХНДІ гігієни праці та професійних захворювань діагнозу [PERSON] , наказом начальника електровозного депо Харків - «Жовтень» №95 від 19 лютого 2009 року було створено комісію з розслідування причин виникнення професійного захворювання під головуванням лікаря з гігієни праці «Харківської лінійної СЕС» на Південній залізниці. У відповідності до п. 74 «Порядку розслідування на ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2004 року №1112 комісія вирішила направити [PERSON] до Інституту медицини праці Академії медичних наук для остаточного вирішення питання про наявність професійного захворювання. Тобто дії роботодавця в повному обсязі відповідають вимогам чинного на той час законодавства в сфері організації розслідування професійних захворювань на виробництві. На думку відповідача дії начальника електровозного депо Харків - «Жовтень» Бартновського О.М. , були у повному обсязі правомірні. НЕ дивлячись на те, що лікувально- консультативна комісія визнала [PERSON] непридатним до роботи помічником машиніста електровоза за станом здоров'я , адміністрація депо з порозуміння поставилася до становища позивача та вишукала можливість його працевлаштування у депо. Позивача за його заявою було переведено 17 грудня 2004 року на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу, за якою він працює на теперішній час. На думку відповідача , дії роботодавця не знаходяться у причинному зв'язку зі шкодою , яка причинена позивачу. Це може бути підтверджено випискою з амбулаторної карти [PERSON] , якам свідчить про те, що [PERSON] звертався до медичних закладів з різними діагнозами, а не суто з тим , які були у нього виявлені у жовтні 2004 року. Це свідчить про відсутність динаміки розвитку хвороби. Умовою відшкодування шкоди також є вина заподіювача шкоди. Роботодавець не може вважатися винним тому, що він не передбачив , не бажав та свідомо не допускав настання шкоди для позивача. Крім того , відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків , надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання. Дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності. У відповідності до ч. 7 ст. 13 вказаного Закону від 23 вересня 1999року підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу , проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування професійного захворювання. Як вбачається з «Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання», який додано до позовної заяви, датою встановлення остаточного діагнозу є 11 лютого 2009 року .

Outcome: partial