Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

17.03.2021 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів про розірвання шлюбу та оспорювання батьківства, у якому просить: розірвати шлюб укладений з відповідачем [PERSON] ; після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] »; виключити запис про батька [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] ; визнати походження [PERSON] від відповідача [PERSON] , записати батьком дитини [PERSON] ; змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 28.08.2014 року. Від шлюбу подружжя має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідач [PERSON] записаний батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , однак він не є біологічним батьком дитини. У подружжя відбувались сварки в зв`язку з несумісністю характерів та різними поглядами на сімейне життя, що в кінцевому результаті стало підставою припинення шлюбно-сімейних відносин та ведення спільного господарства у грудні 2017 року. Із липня 2018 року позивачка стала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу із відповідачем [PERSON] . Від спільного проживання у позивачки та відповідача [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] , але в актовому записі про його народження батьком записаний відповідач [PERSON] у порядку ст. 122 СК України. Позивачка вказує, що в період зачаття та народження сина [PERSON] , вона перебувала із відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах і саме він є біологічним батьком хлопчика. Обставини походження дитини можуть бути підтверджені поясненнями самого відповідача [PERSON] про те, що позивачка не проживала разом із ним з грудня 2017 року, а також особистою заявою [PERSON] про те, що з липня 2018 року позивачка проживала із ним однією сім`єю і саме він є біологічним батьком дитини. Ухвалою суду від 16.04.2021 року відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 10.06.2021 року задоволене клопотання позивача про витребування доказів. У підготовчому засіданні відповідач [PERSON] визнав заявлені до нього позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та виключення відомостей про нього як батька [PERSON] з актового запису про народження, а також до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про те, що він визнає себе батьком дитини [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. За змістом ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. В підготовчому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що давно не проживає разом з [PERSON] , у позивачки є інший чоловік - [PERSON] і від нього народжений син [PERSON] . Біологічним батьком [PERSON] є відповідач [PERSON] і на час зачаття та народження дитини позивачка у будь-яких відносинах з відповідачем [PERSON] не була, тож шлюб слід розірвати та визнати відповідача [PERSON] батьком [PERSON] . Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі та суду пояснив, що [PERSON] не є його біологічним сином і не може бути, оскільки за довго до народження дитини відповідач з позивачкою не проживав та навіть не бачився. Зберегти шлюб можливості немає, а тому відповідач згодний на розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, за наявними в матеріалах справи даними, відповідач відбуває покарання у Житомирській виправній колонії №4. При цьому, до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , у якій останній вказує, що із липня 2018 року він проживав однією сім`єю з позивачкою і [INFO] у них народився син - [PERSON] , батьком якого записаний чоловік позивачки - [PERSON] , оскільки дитина народилась під час їхнього зареєстрованого шлюбу. Проте, в період зачаття та народження сина [PERSON] , відповідач перебував із позивачкою у фактичних шлюбних відносинах і саме він є біологічним батьком сина - [PERSON] . Відповідач вказує, що визнає себе батьком сина [PERSON] , народженого [INFO] [PERSON] . Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, про час та місце проведення підготовчого засідання повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка [PERSON] суду показала, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, а відповідач [PERSON] є її цивільним чоловіком. З зими 2017 року позивачка з своїм офіційним чоловіком не проживає, з того часу позивачка переїхала проживали до своїх батьків. Влітку 2018 року позивачка познайомилась з відповідачем [PERSON] і з серпня 2018 року позивачка стала проживати однією сім`єю з відповідачем [PERSON] . Влітку 2019 року позивачка завагітніла, тобто через 1,5 роки після того як перестала мати відносини з відповідачем [PERSON] і не проживала із ним. Із зими 2017 року позивачка не мала шлюбних стосунків з відповідачем [PERSON] і народжена нею дитина - [PERSON] є біологічним сином відповідача [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] суду показав, що позивачка є його офіційною дружиною, а відповідача [PERSON] він лише бачив пару разів. Взимку 2017 року відповідач захворів та потрапив до лікарні і в цей час позивачка переїхала проживати до своєї матері. Повернувшись з лікарні відповідач довідався, що позивачка пішла, а пізніше відповідачу стало відомо, що у позивачки є інший чоловік. Відтоді як позивачка пішла, більше сторони разом не проживали і жодних шлюбно-сімейних стосунків вже не було, тому дійсно син [PERSON] не є біологічним сином відповідача. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що відповідач [PERSON] є його товаришем, а позивачка його офіційна дружина. Відповідача [PERSON] свідок бачив лише пару разів здалеку. Свідок стверджує, що йому відомо про те, що відповідач [PERSON] не є біологічним батьком дитини [PERSON] . Десь у 2018 році позивача пішла від відповідача [PERSON] , а пізніше він дізнався, що в неї є інший чоловік та народилась дитини. [PERSON] не є сином [PERSON] , адже позивачка не жила разом з відповідачем [PERSON] починаючи з 2018 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що відповідач [PERSON] є її сином, а позивачка її невістка. Відповідача [PERSON] свідок бачила лише один раз. У 2017 році перед новим роком позивачка покинула свого чоловіка, до цього подружжя проживало разом зі свідком. На початку 2018 року позивачка ще кілька разів заходила до свого чоловіка провідати, оскільки він хворів, а потім зовсім перестала навіть заходити. У 2019 року свідок побачила позивачку та побачила, що вона вагітна. Свідок стверджує, що відповідач [PERSON] не є біологічним батьком хлопчика [PERSON] , адже з 2018 року подружжя разом не проживало, при цьому [PERSON] жив разом зі свідком на її очах, а позивачка пішла і більше вони разом не проживали. [PERSON] казав свідку, що позивачка народила дитину, але він не є батьком цієї дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивачка є її онукою, відповідач [PERSON] офіційний чоловік позивачки, а відповідач [PERSON] свідку відомий як новий чоловік із яким проживає позивачка. Відповідач [PERSON] не є батьком дитини [PERSON] , його біологічним батьком є [PERSON] . Позивачка не проживала з відповідачем [PERSON] десь з листопада-грудня 2017 року, потім позивачка зустріла відповідача [PERSON] та вони стали жити разом і від цього фактичного проживання народився [PERSON] . Свідок вказує, що позивачка та [PERSON] разом приїздили до свідка у гості, позивачка була вагітна. Потім до свідка приїздили батьки [PERSON] , забирали дитячі речі для [PERSON] , тож дійсним біологічним батьком [PERSON] є саме [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивачка є її сестрою, відповідач [PERSON] офіційний чоловік позивачки, а відповідач [PERSON] є цивільним чоловіком позивачки. Свідок стверджує, що біологічним батьком [PERSON] є [PERSON] , адже на час народження дитини позивачка вже давно не проживала зі своїм офіційним чоловіком, а жила з [PERSON] . Позивачка завагітніла влітку 2019 року, а зі своїм офіційним чоловіком вона не проживала з зими 2017 року. Позивачка та [PERSON] дуже очікували цю дитину і [PERSON] визнавав себе батьком дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивачка є її донькою, відповідач [PERSON] теперішній зять свідка, а відповідач [PERSON] офіційно ще не зять, однак він є теперішнім цивільним чоловіком позивачки. [PERSON] є біологічним сином відповідача [PERSON] , адже зі своїм офіційним чоловіком позивачка фактично розлучилась у 2017 році, а у 2018 році зустріла [PERSON] та почала проживати з ним однією сім`єю. [PERSON] визнає себе батьком дитини і нікому не хоче віддавати сина та ще й дитина абсолютно схожа на [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення учасників підготовчого провадження та покази свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2014 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . За час перебування позивачки та відповідача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, позивачкою народжено двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного побуту, позивачка перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] проти цього не заперечує. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини подружжя наміру не має. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. За змістом ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Як вбачається зі змісту копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копії актового запису про народження №1125 від 20.05.2020 року, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Відповідно до ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. За змістом ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. За змістом ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Поряд із цим, згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, запис [PERSON] батьком дитини був здійснений у порядку ст. 122 СК України, враховуючи, що станом на час народження [PERSON] позивачка та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Ураховуючи покази свідків, покази сторін в якості свідків та їх пояснення, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані які б могли свідчити про те, що виношування дитини тривало більш ніж середньостатистичне виношування жінкою дитини, суд дійшов висновку про наявність дійсної відсутності кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] , як батьком та сином, що є підставою для виключення даних про [PERSON] як батька цієї дитини з актового запису про народження. Також ураховуючи покази свідків, покази позивача в якості свідка та її відповідні пояснення, з огляду на наявність заяви відповідача [PERSON] про визнання себе батьком дитини [PERSON] , суд дійшов висновку про необхідність визнання [PERSON] батьком [PERSON] за рішенням суду. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Ураховуючи, що суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , а біологічним батьком дитини є [PERSON] відповідно слід виключити відомості про [PERSON] як батька дитини з актового запису про народження, записати батьком дитини відповідача [PERSON] та змінити прізвище і по-батькові дитини відповідно до даних його біологічного батька. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи, що позовні вимоги відповідачі визнали до початку розгляду справи по суті, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сплачений останньою судовий збір в розмір 454,00 грн. з кожного відповідача (всього 908,00 грн.), а інша частина судового збору у розмірі 908,00 грн., що дорівнює 50%, має бути повернута позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved