Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

15 травня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 07.11.2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] , останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах визначених «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». Банк виконав свої зобовязання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, відповідач не виконував умови договору, в зв`язку з чим станом на 07.04.2019 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 859,33 грн., яка складається з наступного: 4606 гривень 44 копійки - заборгованість за тілом кредиту, 3888 гривень 73 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту , 5832 гривень 76 копійок - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 300 гривень 00 копійок - пеня за несвоєчасність сплату боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 грнивень 00 копійок штраф (фіксована частина), 731 гривень 40 копійок штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати по справі. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін . В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідач , належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав , в зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 07.11.2013 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг, до ПАТ КБ «Приватбанк» була подана анкета - заява без номера, згідно якої відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами . [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним вищевказана анкета - заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладенні на банківському сайті, фактично складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Однак, [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, а тому, станом на 07.04.2019 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 859,33 грн., яка складається з наступного: 4606 гривень 44 копійки - заборгованість за тілом кредиту, 3888 гривень 73 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту , 5832 гривень 76 копійок - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 300 гривень 00 копійок - пеня за несвоєчасність сплату боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 грнивень 00 копійок штраф (фіксована частина), 731 гривень 40 копійок штраф (процентна складова). Норми ст.ст. 509, 623- 625 ЦК України зазначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику (ст.1054 ЦК України). За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Враховуючи, що позивачем надані докази того, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів в повному обсязі не виконує,суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 14327 гривень 93 копійки, з яких: 4606 гривень 44 копійки - заборгованість за тілом кредиту, 3888 гривень 73 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту , 5832 гривень 76 копійок - нарахована пеня за прострочене зобов`язання. При цьому суд зауважує, що відповідачем [PERSON] , доказів, які спростовують наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредитному договору , не надано і судом таких обставин не встановлено . Однак, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення 300,00 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 731,40 грн. - штрафу (процентна складова), суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню , виходячи з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Позивач просив стягнути на свою користь, крім заборгованості по тілу кредиту та простроченому тілу кредиту , 5832,76 грн. пені за прострочене зобов`язання; 300,00 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 731,40 грн. штрафу (процентна складова). Таким чином, враховуючи вище зазначену правову позицію, відповідно до якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування заборонено, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 300,00 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. штрафу (фіксована частина); 731,40 грн. штрафу (процентна складова) так як покладення обов`язку на відповідача сплатити вказані суми буде суперечити ст.61 Конституції України. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial