Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

15 травня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовною заяво до Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, Харківської міської ради, треті особи: Управління реєстрації місця проживання та Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання права користування жилим приміщенням, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, визнати за [PERSON] право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] , будучи оперуповноваженим ВКР Жовтневого ВР ХМУ ГУМВСУ в Харківській області за рішенням № 3-9 від 15.01.2008 виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Харкові ради отримав в користування службову двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 26.01.2008 позивач зареєструвався за даною адресою та став мешкати. Рішенням № 42-11 від 27.06.2008 виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Харкові ради виключено з числа службових жилих приміщень Жовтневого РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 02.07.2008 від виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Харкові ради позивач отримав ордер на вказану вище квартиру. Позивач неодноразова звертався до Управління комунального майна та приватизації з приводу приватизації даної квартири, однак отримав відповідь про неможливість її приватизації. [PERSON] мешкає у спірній квартирі 12 років, з 2008 року, зробив ремонт та реконструкцію цього житла, виготовив необхідну документацію на цю квартиру, змінив функціональне призначення приміщень з нежитлового фонду у житлові, шляхом реконструкції даних приміщень, дотримуючись роз`яснень Департаменту житлового господарства, мешканці будинку, ЖЕК та виконком претензій до позивача не мають. Від Управління комунального майна та приватизації 29.11.2019 позивач отримав відповідь, що за результатами вжитих заходів 21.11.2019 проведено реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру [ADDRESS] , тобто реєстрацію житлового приміщення. 11.01.2019 позивач по своєму незнанню на момент ремонту та реконструкції, так як він там тимчасово не проживав, зняв свою реєстрацію с місця мешкання за адресою: [ADDRESS] , та зареєструвався за адресою батьків дружини, де тимчасово, на термін ремонту, він жив: [ADDRESS] . 03.12.2019 після закінчення реконструкції та ремонту [PERSON] звернувся в Управління реєстрації місця проживання та Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради із заявою про реєстрацію за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , однак отримав відмову. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. 18.05.2020 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 40-41). 16.07.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду в судові засідання (а.с. 61-62). 10.09.2020 у судовому засіданні ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено розгляд справи проводити у заочному порядку. Позивач та представник позивача - адвокат Керімов А. З., який діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги від 17.08.2020, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідачі та треті особи по справі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву від відповідачів та письмові заперечення від третіх осіб до суду також не надходили. Представником Харківської міської ради надано заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 55-56). Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди позивача та представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що позивач будучи оперуповноваженим ВКР Жовтневого ВР ХМУ ГУМВСУ в Харківській області за рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Харкові ради від 15.01.2008 № 3-9 «Про включення жилої площі до числа службових житлових приміщень Жовтневого РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області та надання службового житла оперуповноваженому ВКР гр. [PERSON] » отримав в користування службову двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). 26.01.2008 [PERSON] зареєструвався за даною адресою та став мешкати, що підтверджується довідкою дільниці № 45 КП «Жилкомсервіс» від 20.03.2008 (а.с. 8). Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Харкові ради № 42-11 від 27.06.2008 «Про виключення жилої площі з числа службових жилих приміщень Жовтневого РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області та оформлення ордера на ім`я гр. [PERSON] » двокімнатну квартиру [ADDRESS] виключено з числа службових жилих приміщень Жовтневого РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області та оформлено ордер на дану квартиру на ім`я позивача (а.с. 9), який видано останньому 02.07.2008 за № 000690 (а.с. 10). 05.11.2008 [PERSON] звернувся до Управління комунального майна та приватизації з приводу приватизації вищевказаної квартири, однак з`ясувалось, що приміщення квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва на право власності від 02.02.2007 зареєстровані, як нежилі приміщення за територіальною громадою м. Харкова (а.с. 11). З матеріалів справи вбачається, що позивач мешкає у вищевказаній квартирі з 2008 року, у період з 26.01.2008 по 11.01.2019 був зареєстрований у ній (а.с. 19, 20, 21, 22), користується наданими комунальними послугами та оплачує їх (а.с. 12, 13, 14, 15). За час проживання у спірній квартирі [PERSON] за власні кошти виготовлено технічну документацію на житлову квартиру, що підтверджується копією технічного паспорта № 250031 від 20.04.2016 на квартиру [ADDRESS] , виготовленого в ТОВ «Харківське міське інвентарбюро» (а.с. 16-17). У 2016 році позивач повторно звернувся до Управління комунального майна та приватизації з приводу приватизації вищевказаної квартири, однак отримав повторну відповідь від 30.09.2016 за № 15970 про неможливість її приватизації (а.с. 18). 03.10.2018 [PERSON] звернувся до Харківського міського голови з проханням допомоги у вирішенні питання з приватизацією квартири, про що складено відповідну письмову заяву (а.с. 23), на що 14.01.2019 отримав відповідь від Департаменту житлового господарства Виконавчого комітету Харківської міської ради за № З-4-56614/0/1-18.08-31 - 385/0/129-19, в якій вказано, що зміна функціонального призначення приміщень з нежитлового у житлове може мати місце тільки за наслідком реконструкції таких приміщень. А також роз`яснено, що відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та приписів Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, будівельні роботи мають виконуватися після отримання позивачем, як замовником, відповідного дозвільного документа (реєстрації повідомлення при початок виконання будівельних робіт, або дозволу на виконання будівельних робіт). Перед отриманням дозвільних документів позивач, як замовник, повинен замовити за власні кошти відповідний проект на проведення будівельних робіт, для розробки якого, відповідно до вимог ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», [PERSON] або проектувальник, який буде по його замовленню виконувати проект, повинні отримати вихідні дані для проектування. До таких вихідних даних, зокрема, відносяться містобудівні умови та обмеження, які у м. Харкові видаються Управлінням містобудування та генерального плану Харківської міської ради (а.с. 24-25). Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», як балансоутримувач жилого будинку [ADDRESS] , у відповіді від 15.04.2019 за № 4244/2/07-05 на звернення [PERSON] повідомило останнього, що йому необхідно звернутися до Управління комунального майна та приватизації за згодою на проведення реконструкції та замовити топо-геодезичну зйомку М 1:2 000 (а.с. 26). З листа Управління комунального майна та приватизації від 15.05.2019 за № 4701 вбачається, що Управління приймає до уваги надану згоду від КП «Жилкомсервіс» -балансоутримувача жилого будинку по [ADDRESS] , та не заперечує проти реконструкції нежитлових приміщень за вищевказаною адресою в житлову квартиру, за умовою дотримання усіх вимог чинного законодавства України (а.с. 27). [PERSON] за власні кошти замовив у ФОП [PERSON] топографо-геодезичну зйомку М 1:2000 від 21.05.2019 (а.с. 28, 29), а також замовив в Департаменті містобудування та архітектури Харківської міської ради містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва від 04.06.2019 (а.с. 30), після отримання яких позивач за власні кошти замовив у ТОВ «ХАРКІВРЕКОНСТРУКЦІЯ» технічний висновок та робочий проект, а 16.07.2019 подав до Інспекції ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Після завершення робіт, 05.08.2019, [PERSON] подав до Інспекції ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, та зареєстрував в Державній архітектурно-будівельній інспекції України. Позивач за власні кошти замовив в КП «Харківське міське БТІ» технічний паспорт від 05.08.2019 на квартиру після реконструкції (а.с. 31). 29.11.2019 Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради позивача повідомлено, що за результатами вжитих заходів 21.11.2019 проведено реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Харкова на квартиру [ADDRESS] (а.с. 32), тобто реєстрацію житлового приміщення. Проте, 11.01.2019 [PERSON] , як зазначає сам позивач, по своєму незнанню, на момент ремонту та реконструкції спірної квартири, так як він там тимчасово не проживав, зняв свою реєстрацію з місця мешкання за адресою: [ADDRESS] , та зареєструвався за адресою батьків дружини, де тимчасово, на термін ремонту, він проживав, а саме за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). 03.12.2019 після закінчення реконструкції та ремонту [PERSON] звернувся до Управління реєстрації місця проживання та Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради із заявою про реєстрацію за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , та надав оригінал рішення № 42-11 від 27.06.2008 виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Харкові ради про виключення з числа службових жилих приміщень Жовтневого РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області двокімнатну квартиру [ADDRESS] , проте отримав відмову від 03.12.2019 (а.с. 34). Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Виходячи з приписів ст. 25 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 21948 року, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радої України 17.07.1997. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як зазначено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність або відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, враховуючи вищевикладене оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, беручи до уваги тривалість проживання позивача у вказаній вище квартирі, сумлінне користування зазначеним приміщенням, своєчасну оплату комунальних послуг, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved