Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

17.08.2017 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.06.2006 між сторонами був зареєстрований шлюб. Сторони від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Починаючи з липня 2016 року через зміну поглядів та характерів спільне життя сторін почало втрачати властивості притаманні подружньому, у звязку з чим між сторонами почали виникати непорозуміння один з одним. З цього ж часу сторони припинили подружні стосунки і стали жити окремо. До теперішнього часу сторони не мають шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство не мають спільних інтересів. Подальше життя і збереження шлюбу неможливе, адже інтереси сторін суперечать один одному. В звязку із чим, позивач просить шлюб розірвати. Позивач надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Також, позивач зазначив, що сторони дітей віком до 1 року не мають, спір про поділ майна відсутній, досягнуто згоди про місце проживання дитини. Відповідач надала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі та зазначила, що сторони дітей віком до 1 року не мають, спір про поділ майна відсутній, досягнуто згоди про місце проживання дитини, у стані вагітності не перебуває. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 03.06.2006 сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб від 03.06.2006, серія І-КИ №\~042761, актовий запис № 368, шлюб зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.10). Під час шлюбу у сторін народилась донька: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 28.02.2007 серії 1-КИ №\~114527, актовий запис № 278 (а.с.9). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 24.01.2017 [PERSON] має статус пенсіонера, вид пенсії - по інвалідності, 2 група, загальне захворювання (а.с.19-20). Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Судом було встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Статтею 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сімя сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу звільнений від сплати судового збору\~на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то враховуючи вимоги\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 640 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved