Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-01 00:00:00

16.04.2013 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору DNXRRX10970021 від 14.07.2008 року [PERSON] отримала кредит у сумі 4741 грн. 93 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% річних на залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява, разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. У порушення умов договору та закону, відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим має заборгованість станом на 29.03.2013 року у сумі 45743 грн. 10 коп., яка складається із: - заборгованості за кредитом - 4030 грн. 78 коп.; - заборгованості по процентам за користування кредитом - 392 грн. 30 коп.; - заборгованості по комісії за користування кредитом - 1479 грн. 53 коп.; - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 37186 грн. 06 коп.; - штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; - штраф (процентна складова) - 2154 грн. 43 коп. У зв`язку із викладеним, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 29.03.2013 року у сумі 45743 грн. 10 коп. та понесені судові витрати. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але при зверненні до суду із позовом, зазначив про можливість розгляду справи без його присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але до початку його проведення надала суду заяву в якій зазначила, що позов не визнає, просить застосувати строк позовної давності, і розгляд справи здійснювати без її участі. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. 14.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний догорів шляхом підписання заяви, яка разом із запропонованими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір (а.с.7-27). Відповідно до зазначеного договору, позивач надав відповідачу строковий кредит в сумі 4741 грн. 94 коп., на строк 24 місяці з 14.07.2008 року по 14.07.2010 року включно, на придбання товару. Погашення заборгованості визначено здійснювати в такому порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця. Визначено, що максимальний розмір вимоги, яка забезпечується предметом застави, розташованим за адресою: [ADDRESS] , складає 8097 грн. 60 коп. В матеріалах справи знаходиться розрахунок заборгованості, наданий позивачем, згідно якого [PERSON] станом на 29.03.2013 року має заборгованість за вищевказаним договором від 14.07.2008 року у сумі 45743 грн. 10 коп., яка складається із: - заборгованості за кредитом - 4030 грн. 78 коп.; - заборгованості по процентам за користування кредитом - 392 грн. 30 коп.; - заборгованості по комісії за користування кредитом - 1479 грн. 53 коп.; - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 37186 грн. 06 коп.; - штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; - штраф (процентна складова) - 2154 грн. 43 коп. Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стст.530, 631 ЦК). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили кінцевий строк повернення кредиту - до 14.07.2010 року, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця з 20 по 25 число кожного місяця. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок (ст.253 ЦК). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252-255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У даній справі встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (а.с.7) позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачено виконання зобов`язання боржником частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Так, [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 13 травня 2009 року, у зв`язку із чим у неї станом на 29.03.2013 утворилася заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до неї 16 квітня 2013 року. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. За викладених обставин, заявлені позивачем вимоги, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 14.07.2008 року, є такими, що заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволені позову. На підставі викладено,

Outcome: dismissed