Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

15 січня 2015 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] із позовом, в якому просить розірвати шлюб, що зареєстрований 10 листопада 2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між нею та [PERSON], актовий запис № 1840 та від якого вони мають неповнолітніх сина [PERSON], 09.10.2010 р. н., та дочку [PERSON], 30.05.2004 р. н. [PERSON] посилається і на те, що вони з відповідачем мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, на думку позивача, сім»я розпалася остаточно та примирення є неможливим. Позивач також просить ухвалити рішення щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів для утримання їх дочки у розмірі 800,00 грн. щомісяця та сина у розмірі 700,00 грн. щомісяця, оскільки відповідач не бере участі в утриманні своїх дітей, які проживають разом з нею і потребують постійного догляду та матеріальних витрат тощо. У судове засідання позивач не зявилася, надіславши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю і не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач, який був повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з»явився і не надіслав заяви про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин та відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що сторони не проживають разом як родина, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства і на протязі тривалого часу подружжю не вдалося відновити сімейні стосунки. З огляду на це, суд приходить до висновку, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, сім»я розпалася остаточно і її збереження неможливе, а тому, відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, вбачає підстави для розірвання шлюбу між сторонами. Крім того, із змісту копії свідоцтв про народження вбачається, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] (а. с. 4) та [PERSON], і відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, рівною мірою зобовязані їх утримувати до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітнього сина з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дітей; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд, вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на користь позивача для утримання дітей керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітні діти, які потребують матеріальної допомоги, проживають з позивачем і відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоровя або за іншими підставами не спроможний надавати матеріальної допомоги на їх утримання. У звязку з чим, суд вбачає наявність достатніх підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів щомісяця для утримання неповнолітніх дітей, на дочку у розмірі 700,00 грн. і сина у розмірі 600 грн. Також враховуючи інтереси малолітніх дітей, суд залишає їх на подальше проживання з матірю, що, відповідно до ч. 2 ст.141 СК України, не впливає на обсяг прав батьків і не звільняє від обовязків щодо них. Згідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача та в дохід держави судовий збір у розмірі, що встановлено ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: partial