Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

16.01.2014 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Чернігівській області, в якій просить зняти арешт та заборону відчуження з належної їй квартири [ADDRESS]. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Новозаводського управління юстиції від 24.04.2000, при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 29.09.1999 Новозаводським районним судом м. Чернігова, про конфіскацію майна засудженої, накладено арешт на належну їй квартиру [ADDRESS] та заборонено розпоряджатися нею. При зверненні до Новозаводського ВДВС ЧМУЮ, їй повідомлено, що згідно журналів обліку виконавчих документів, в період з 2009 по 2013 року виконавчі документи щодо стягнення з неї на виконанні у них не перебували, а журнали обліку виконавчих документів по 2008 рік знищені в зв'язку з закінченням терміну зберігання. У зв'язку з вищевикладеним, вона не може в повній мірі здійснювати своє право власності на квартиру. Позивач та представник позивача у судому засіданні позов підтримали у повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені у позові та в уточнені до позову (а.с.56-58). Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на письмові пояснення по справі (а.с.60-63). Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день та час проведення судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.51), з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», у випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція. Судом встановлено, що вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.08.1999 (а.с.27-37), [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів по ст. 168 ч. 2 КК України та ст. 172 ч. 1 України, мірою покарання призначено три роки позбавлення волі з конфіскацією у власність держави всього майна, що є її особистою власністю, з позбавленням права займати посади пов'язані з викладацько-виховною діяльністю строком на три роки з відбуванням покарання у виправно-трудовій колонії загального режиму Ухвалою Чернігівського обласного суду від 23.09.1999 (а.с.38-43), внесено зміни до вищезазначеного вироку, застосовано до [PERSON] ст. 44 КК України при призначенні покарання по ст. 168 ч. 2 КК України, на підставі ст. 46-1 КК України виконання вироку в частині основного покарання відстрочити на два роки з сплатою штрафу в розмірі 2 000 грн. Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Новозаводського управління юстиції від 24.04.2000, при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 29.09.1999 Новозаводським районним судом м. Чернігова, про конфіскацію майна засудженої [PERSON], накладено арешт на належну їй квартиру [ADDRESS] та заборонено розпоряджатися нею (а.с.4). Відповідно до ст. 77 КК України, прийнятого Верховною Радою України 05.04.2001 та чинного на момент розгляду даної цивільної справи, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Таким чином, чинним Кримінальним кодексом України не передбачено застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч. 1 ст. 5 КК України, прийнятого Верховною Радою України 05.04.2001 та чинного на момент розгляду даної цивільної справи, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом'якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Враховуючи вищевикладене, арешт та заборона відчуження, накладені на квартиру позивача при примусовому виконанні виконавчого листа про конфіскацію майна [PERSON] мають бути зняті. Відповідно до листа в.о. начальника Новозаводського ВДВС Чернігівського МУЮ від 30.12.2013, перевірити журнали обліку виконавчих документів переданих державному виконавцю по 2008 рік, немає можливості у зв'язку зі знищенням виконавчих проваджень, строк зберігання яких закінчився, а згідно журналів обліку виконавчих документів в період з 2009 по 2013 року щодо стягнення з [PERSON] на виконанні у них не перебували. В зв'язку з вищевикладеним встановити підстави накладення арешту неможливо (а.с.14). Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Зі змісту ст. 386 ЦК України вбачається, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ст. 391 ЦК України, вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наявність арешту та заборони на відчуження належної позивачу квартиру [ADDRESS], обмежує її право володіння, користування та розпорядження цим нерухомим майном. В зв'язку з цим арешт та заборона відчуження, накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новозаводського управління юстиції від 24.04.2000, підлягає скасуванню.

Outcome: approved