Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

17.03.2016 р. Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на житлову квартиру №15 (п'ятнадцять) в будинку №5 (п'ять) по вулиці Князя Мстислава Удатного, в місті Львові. Квартира складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 16,1 (шістнадцять цілих одна десята) кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 30,3 (тридцять цілих три десятих) кв.м. Комора в підвалі 4,0 (чотири цілих) кв.м., що належить [PERSON] згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.07.2007р., шляхом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 16, 18 Іпотечного договору, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» (79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, рах. № 32002100500 в ЛТУ НБУ м. Львова, МФО 325213, код ЄДРПОУ 19358632) від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі - продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, рах. № 32002100500 в ЛТУ НБУ м. Львова, МФО 325213, код ЄДРПОУ 19358632) щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь - які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за Кредитним договором № КЕ49789 від 06.06.2008 року в розмірі 75 370,79 доларів США (сімдесят п'ять тисяч триста сім дол. США 79 центів), що = 2 041 435,11 гривень (два мільйони сорок одна тисяча чотириста тридцять п'ять гривень 11 копійок), (по курсу НБУ станом на 02.03.2016р, становить: 1$ = 27,085229 грн.). Закріплення за Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» права управителя, щодо: вільного доступу представників управителя та інших осіб визначених управителем до майна, що передано в управління; укладення договорів оренди майна переданого в управління з третіми особами; розпорядження коштами, отриманими за результатами управління майном; укладення договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління з третіми особами; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань пов'язаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів (в тому числі у відповідній рай держадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв'язку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях) з питань, що стосуються належного здійснення управління майном, передачу в оренду, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв'язком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в тому числі але не виключно права власності, інших речових прав, обтяжень речових прав тощо, щодо їх виникнення, припинення, переходу, зміни тощо) підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію припинення іпотеки та про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна; володіти, користуватися і розпоряджатися майном у встановлених чинним в Україні законодавством та цим Договором; інші права необхідні для здійснення належного управління майном. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕс БАНК» сплачений судовий збір у сумі 30 621, 53 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з кредитним договором № KF 49789 від 06.06.2008 року, ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 109 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.06.2018 року. [PERSON] своїх договірних зобовязань не виконала, а саме заборгував банку кошти в загальній сумі 75 370, 79 дол. США, що еквівалентно 2041435,11 грн. по курсу НБУ станом на 02.03.2016 р., з яких: 61583,96 доларів США, що еквівалентно 1668286,51 грн. по курсу НБУ станом на 02.03.2016 р. заборгованість по кредиту; 8359,61 доларів США, що еквівалентно 226421,95 грн. по курсу НБУ станом на 02.03.2016 р. заборгованість по відсоткам; 5354, 22 доларів США, що еквівалентно 145020,27 грн. по курсу НБУ станом на 02.03.2016 р. пеня станом на 02.03.2016 р. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KF 49789 від 06.06.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений іпотечний договір від 06.06.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON]. та зареєстрований в реєстрі за №1597, згідно якого відповідач надала в заставу нерухоме майно разом з усіма його при належностями, а саме кв. №15 в будинку №5 на вул.Князя Мстислава Удатного у м.Львові. Квартира складається з однієї житлової кімнати та кухні. Житлова площа 16,1 кв.м., загальна площа 30,3 кв.м., комора в підвалі 4,0 кв.м., що належить [PERSON] на підставі Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.07.2007 року. Оскільки станом на день подання позовної заяви до суду відповідачем не виконано свої зобов'язання, позивач змушений був звернутись до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення судових витрат по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 19.12.2013 року (а.с.44) позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини, вказані у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибула з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції та рекомендованим поштовим повідомленням, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому, суд у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідачів. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 07.12.2015 року (а.с.41) будучи у суді позов заперечив, в останнє судове засідання не прибув. Відповідач [PERSON] подала клоптання про вдкладення розгляду справи у звязку з відсутністю представника з поважних причин, однак до клопотання не подала підтверджуючих документів на поважність неприбуття до суду представника, а тому, суд вважає, що розгляд справи слід продовжувати у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № KF 47682 від 07.03.2008 року, ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 19 550, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.05.2023 року. Відповідно до кредитного договору № KF 49789 від 06.06.2008 року, ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 109 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.06.2018 року. Пунктами 6.1., 6.2. кредитного договору№ KF 49789 від 06.06.2008 року передбачено за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини та несвоєчасну (неналежну) сплату процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № KF 49789 від 06.06.2008 [PERSON] не виконала, у зв'язку з чим станом на 02.03.2016 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 75 370, 79 дол. США, що еквівалентно 2041435,11 грн. по курсу НБУ станом на 02.03.2016 р., з яких: 61583,96 доларів США, що еквівалентно 1668286,51 грн. по курсу НБУ станом на 02.03.2016 р. заборгованість по кредиту; 8359,61 доларів США, що еквівалентно 226421,95 грн. по курсу НБУ станом на 02.03.2016 р. заборгованість по відсоткам; 5354, 22 доларів США, що еквівалентно 145020,27 грн. по курсу НБУ станом на 02.03.2016 р. пеня станом на 02.03.2016 р. Розмір боргу стверджується копією розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 02.03.2016 року. Також судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KF 49789 від 06.06.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений іпотечний договір від 06.06.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON]. та зареєстрований в реєстрі за №1597, згідно якого відповідач надала в заставу нерухоме майно разом з усіма його при належностями, а саме кв. №15 в будинку №5 на вул.Князя Мстислава Удатного у м.Львові. Квартира складається з однієї житлової кімнати та кухні. Житлова площа 16,1 кв.м., загальна площа 30,3 кв.м., комора в підвалі 4,0 кв.м., що належить [PERSON] на підставі Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.07.2007 року (а.с.12-14). У зв'язку з порушенням умов кредитного договору позивач листом № 09-4/346 від 12.01.2016 року повідомив відповідача про необхідність повернення суми заборгованості за кредитними договорами й можливість у разі непогашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у визначений строк початку процедури звернення стягнення на заставлене майно й звернення до суду за захистом порушених прав кредитора. Вказана вимога не була виконана й заборгованість за кредитними договорами не була погашена (а.с.17). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 3гідно з ч. 1 ст. 33 3акону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вказані положення, відповідно до ч. 2 ст. 35 цього Закону, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Статтею 589 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, цивільним законодавством України обумовлено, що вибір у даному випадку одного із кількох можливих способів захисту цивільного права залежить від волевиявлення іпотекодержателя. Згідно з ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Вирішуючи спір, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, яка відображена в Постанові від 27.05.2015 року (справа № 6-61цс15) про те, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Так відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Позивачем як доказ подано довідку з місця проживання відповідача станом на 2008 рік, з якої вбачається, що у кв. №15 в будинку №5 на вул.Князя Мстислава Удатного у м.Львові ніхто не зареєстрований. Іншої інформацї на час розгляду справи не надано. Розподіл судових витрат слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved