Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

15 жовтня 2016 року позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 71,40 кв.м., житловою площею 41,60 кв.м. В обґрунтування позову зазначила, що 30 липня 2012 року між нею та [PERSON] було укладено договір, згідно умов якого вона набула право власності на квартиру [ADDRESS]. Однак на території м. Донецька почалася та триває антитерористична операція, тому вона була змушена виїхати із [PERSON], спішно залишивши житло. В таких умовах вищезазначений оригінал договору було втрачено. Вона намагалася звернутися до нотаріуса, який посвідчив договір, за отриманням дублікату, однак це виявилося неможливим. На території м. Донецька до сьогодні проводиться антитерористична операція, ведуться активні бойові дії і з цих підстав приватний нотаріус [PERSON] нотаріального округу [PERSON] фактично не здійснює нотаріальну діяльність у місті [PERSON]. Вона спробувала звернутися до іншого нотаріуса , однак їй було розяснено, щодо неможливості видачі дубліката договору іншим нотаріусом та запропоновано звернутися до суду для визнання права власності у звязку із втратою документу, оскільки іншим шляхом у її ситуації отримати дублікат договору неможливо. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] обласної державної адміністрації [PERSON] у судове засідання не зявився, однак від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Матеріалами справи встановлено, що 30 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, який є змішаним цивільно-правовим договором з елементами договору про зміну правового режиму майна та договору дарування, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу (арк.с.9-12). Цим договором подружжя [PERSON] та [PERSON] домовилися про зміну режиму спільної сумісної власності подружжя на режим спільної часткової власності на квартиру, яка є предметом договору. Визначили, що частки в праві власності на квартиру в кожного з них є рівними, тобто [PERSON] - належить ? частка, та [PERSON] належить інша ? частка. Кожен із них має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою в праві спільної власності на власний розсуд, з урахуванням обмежень, встановлених цивільним законодавством щодо розпорядження майном співвласників. Отже за цим договором [PERSON], передав в дар безоплатно, а [PERSON], прийняла в дар ? частку в праві власності на квартиру [ADDRESS]. Право власності на подаровану частку в праві власності на квартиру у позивачки виникло з моменту її прийняття. Цей договір є документом, що підтверджує право власності [PERSON] на всю квартиру. 15 серпня 2012 року право власності зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером майна 14335667, номер запису 139 в книзі 1/58-дк-66 (арк.с.22). Відповідно до ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Для відновлення правовстановлюючого документу шляхом отримання дублікату у приватного нотаріуса [PERSON], позивачем було направлено запит до Головного управління юстиції у місті Києві. У відповідь на запит позивачу було надано розяснення (арк.с.20), в якому було зазначено, що станом на сьогодні [PERSON] є приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, у звязку із початком бойових дій в м. Донецьку діяльність у якості приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу припинено. Також припинено роботу Державних реєстрів Міністерства юстиції, що за процедурою видачі дублікату документу є невідємною частиною використання інформації та її реєстрації за допомогою даних реєстрів. Згідно ст.391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряження своїм майном Крім того, відповідно до ст.392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, яким є договір, існував але був втрачений власником, право власності позивача [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, і ця обставина ніким із сторін не оспорюється, та підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вказані в довідці відомості на день розгляду справи в суді не змінилися. Договір та державна реєстрація права власності на квартиру не визнавались недійсними, не скасовувались, є діючими, законними. Посилання позивача на ст.392 ЦК України, як правове обгрунтування позовних вимог, є правомірними, оскільки вказана норма закону стосується можливості власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, у разі втрати документу, який посвідчує його право власності, що в даному випадку і було здійснено. Отже, існують правові підстави для визнання права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved