Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

17.08.2020 року [PERSON] звернулась до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай), розміром 28,56 га в с. Сілець, селянська спілка «Зоря» Тисменицького району Івано-Франківської області та на будівельні матеріали та конструкції, а саме фундамент площею 77,8 кв.м., що по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її тітка [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме земельну частку (пай), розміром 28,56 га, яка знаходиться в селянській спілці «Зоря» с. Сілець Тисменицького району та на будівельні матеріали та конструкції, а саме фундамент площею 77,8 кв.м., що по [ADDRESS] . Зазначає, що спадкоємці першої черги відсутні, так як тітка не була одружена та не мала дітей, однак відповідач є племінником померлої. На випадок своєї смерті остання склала заповіт нотаріально посвідчений виконавчим комітетом Селецької сільської ради 05.04.1978 року, по реєстру №8, що все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповідає [PERSON] . Однак визнати право власності на майно вона не може, так як відсутні оригінали правовстановлюючих документів на них, у зв`язку із чим звернулась із даним позовом до суду за захистом невизнаного права. Ухвалою суду від 21.08.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. В підготовче судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити та розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява, в якій позов визнав, просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть виданого 09.10.2002 серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Згідно з заповітом нотаріально посвідченим виконавчим комітетом Селецької сільської ради депутатів трудящих Івано-Франківської області, Івано-Франківського району від 05.04.1978 року, по реєстру №8, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось [PERSON] заповіла [PERSON] . Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13.05.2020 року встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] , заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] , посвідченого 05.04.1978 року виконавчим комітетом Селецької сільської ради депутатів трудящих Івано-Франківської області, Івано-Франківського району. Згідно з довідкою виконавчого комітету Ямницької сільської ради ОТГ від 02.10.2019 №585 [PERSON] відповідно до запису №175 Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Сілецької сільської ради є власником сертифікату на право на земельну частку (пай) РН №318336, розміром 28,56 га. Відповідно до довідки виконавчого комітету Ямницької сільської ради ОТГ від 13.01.2020 №9 відповідно до списку власників сертифікатів, які мають право на земельну частку (пай) на території Сілецької сільської ради Тисменицького району та порядок розміщення їх ділянок по урочищах і полях, померла [PERSON] є власником сертифікату на право на земельну частку (пай) від 15.08.2000 р. РН №318336, відповідно документи на власність взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) не видавалися, земельна частка (пай) на території Ямницької сільської ради ОТГ в натурі не виносилася. Згідно з копією сертифікату на право на земельну частку (пай) виданого громадянину України-члену колективного сільськогосподарського підприємства (сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства) селянська спілка «Зоря» с. Сілець від 15.08.2000 РН №318336 [PERSON] на підставі рішення Тисменицької РДА від 30.08.1999 належить право на земельну частку (пай) розміром 28,56 га. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22.07.2020 року приватним нотаріусом Колтун Б.М., [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , на земельну частку (пай), розміром 28,56 га , яка знаходиться в с. Сілець, селянська спілка «Зоря» Тисменицького району Івано-Франківської області, відмовлено, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР 1963), якщо спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. За вимогами ст. 549 ЦК УРСР (1963р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно з пунктом 4 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24.06.1983 р., «передбачений ст. 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не продовження пропущеного строку.» Відповідно до п.п. 16, 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У відповідності до п. г ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму ВС України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У п.11. постанови Пленуму зазначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай), то сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , мала право на вищевказану земельну частку (пай) та за життя одержала сертифікат на право на неї, однак у позивача немає можливості прийняти спадщину оскільки немає оригіналу документа, тому для реалізації права на спадкування за позивачем слід визнати право власності на земельну частку (пай), розміром 28,56 га в с. Сілець, селянська спілка «Зоря» Тисменицького району Івано-Франківської області. Також, відповідно до довідки виконавчого комітету Ямницької сільської ради ОТГ виданої 07.10.2019 №605, згідно з погосподарською книгою Сілецької сільської ради №4 на 1986-1990 рр. особовий рахунок № [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] був розташований житловий будинок 1900 року побудови. Голова господарства - [PERSON] , [INFO] . Будівля була розташована на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1470 га, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ямницької сільської ради ОТГ від 07.10.2019 №605 (а.с. 15). Однак, за життя [PERSON] не оформила правовстановлюючі документи про належність їй вищевказаного будинку. Відповідно до опису об`єкта будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] , станом на 28.11.2019 року, об`єкт незавершеного будівництва складається з конструктивного елементу - фундаменту. Згідно з довідкою КП Івано-Франківське бюро технічної інвентаризації Івано-Франківської обласної ради від 28.11.2019 №00138 станом на 28.11.2019 (на момент проведення технічної інвентаризації) до складу будинковолодіння по [ADDRESS] входили: житловий будинок (залишок від житлового будинку - фундамент), площа забудови 77,8 кв. м., відсоток зносу 50. Однак згідно технічного паспорту на земельній ділянці знаходиться бетонний стрічковий фундамент, який є залишком від житлового будинку, що знаходився в [ADDRESS] . З поданих документів випливає, що самий житловий будинок частково зруйнований і від нього залишився тільки фундамент, що складає 5% будівлі. Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі запису у погосподарській книзі Сілецької сільської ради №4 на 1986-1990 рр. особовий рахунок № [NUMBER] належало право на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а після її смерті позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом. При цьому суд враховує, що оскільки до складу спадкового майна входить житловий будинок, який фізично знищено, видати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке не існує, неможливо, тому позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на будівельні матеріали та конструкції, а саме фундамент площею 77,8 кв.м, що складає 5 %будівлі по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця. Як вбачається з матеріалів справи при поданні позову до суду позивачем сплачено судовий збір у відповідності до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 840 грн. 80 коп. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що позивачу слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 420,40 грн. Відповідно дост.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме, 420,40 грн судового збору

Outcome: approved