Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

16.06.2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, про визнання права власності на 2/3 житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування після смерті чоловіка та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на житловий будинок та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 18.06.2015 року суддею Володимирецького районного суду по даній справі відкрито провадження. 06.07.2015 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа - реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.09.2015 року зустрічний позов [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Рішенням Володимирецького районного суду від 30.09.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції про визнання права власності та скасування державної реєстрації права власності задоволено повністю. В задоволенні вимог за зустрічним позовом [PERSON] відмовлено за безпідставністю. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16.11.2015 року рішення Володимирецького районного суду від 30.09.2015 року залишено без змін. 25.05.2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Володимирецького районного суду від 30.09.2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16.11.2015 року скасовано, справу напралено на новий розгляд до суду першої інстанції. 14.06.2016 року суддею Володимирецького районного суду винесена ухвала про відкриття провадження у справі. Ухвалою суду від 28.09.2016 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] 21.04.2017 року рішенням Володимирецького районного суду визнано за [PERSON] право власності на 2/3 будинку та господарські будівлі, що розміщені по [ADDRESS] , після смерті чоловіка. Скасовано державну реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] , що рахується за [PERSON] .. Зустрічний позов [PERSON] провадженням закрито. Згідно рішення апеляційного суду Рівненської області від 22.06.2017 року рішення Володимирецького районного суду від 21.04.2017 року скасовано. Позов [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину будинку з надвірними будівлями, що розташовані в [ADDRESS] , як частку в спільному майні подружжя та на 1/6 частину будинку з надвірними будівлями як обов`язкову частку у порядку спадкування після смерті чоловіка - [PERSON] Скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , що здійснена 07.03.2013 року. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, про визнання права власності на нерухоме майно, відмовлено. 06.06.2018 року Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду рішення Володимирецького районного суду від 21.04.2017 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 22.06.2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Володимирецького районного суду від 31.07.2018 року розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, [PERSON] про визнання права власності на майно та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно продовжено в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 14.08.2018 року представником позивача - відповідача [PERSON] - адвокатом Крестинською Л.А. подано відзив на зустрічну позовну заяву. Просить залишити без розгляду позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . В решті в зустрічному позові [PERSON] відмовити за безпідставністю позовних вимог. 19.08.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. На виконання вказівок, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, які згідно ст.417 ЦПК України є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, суд визнав обов`язковою явку позивачки - відповідачки [PERSON] в судовому засіданні, для дачі особистих пояснень. 23.10.2018 року представник позивача надала заяву про уточнення позовних вимог, де просить визнати за [PERSON] право власності на Ѕ будинкув [ADDRESS] , як частку у спільному майні подружжя та на 1/6 будинку в порядку спадкування обов`язкової частки після смерті [INFO] чоловіка - [PERSON] . Скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що здійснена 27.01.2015 року реєстраційною службою Володимирецького районного управління юстиції. Ухвалою суду від 21.11.2018 року постановлено допитати позивача-відповідача [PERSON] , в зв`язку з хворобою, за правилами допиту свідків у місці її проживання - [ADDRESS] . 18.12.2018 року Володимирецьким районним судом постановлена ухвала про зупинення провадження у даній справі, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №556/1919/18 за заявою [PERSON] про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, встановлення піклування і призначення піклувальника відносно [PERSON] . Постановою Рівненського апеляційного суду від 28.02.2019 року, ухвалу Володимирецького районного суду від 18.12.2018 року скасовано, справу направлено до суду для продовження розгляду. 05.04.2019 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, [PERSON] про визнання права власності на майно та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно зупинено. Справу для вирішення питання про відвід судді передано для визначення судді в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України. Ухвалою суду від 19.04.2019 року в задоволенні заяви представника позивача про відвід головуючої судді Котик Л.О. відмовлено за безпідставністю. 23.04.2019 року постановлена ухвала про відновлення провадження у справі, призначено судове засідання. Позивача-відповідача [PERSON] допитати за правилами допиту свідків, по місцю її проживання, згідно ухвали суду від 21.11.2018 року. На 27.06.2019 року, 11 год., було призначено виїздне судове засідання з метою допиту позивача-відповідача [PERSON] за правилами допиту свідків, згідно ст..230 ЦПК України, по місцю її проживання - [ADDRESS] . Про час і місце судового засідання [PERSON] була належним чином повідомлена. Однак, будинок був зачинений, на вимогу відкрити двері ніхто не вийшов. Розгляд справи відкладено на 18.07.2019 року. Належним чином повідомлена [PERSON] в судове засідання 18.07.2019 року, 14.08.2019 року не з`явилася, заяви про розгляд справи в її відсутності не надійшло. Представник [PERSON] - адвокат Крестинська Л.А., повідомила суд, що не може брати участь в судовому засіданні 18.07.2019 року, оскільки її повноваження в даній справі на даний час не підтверджуються, так як додаткова угода закінчила свою дію, а продовжити термін дії не має можливості із-за обґрунтованих сумнівів у дієздатності [PERSON] . Таким чином, не зважаючи на вжиті судом заходи, позивач-відповідач [PERSON] не добросовісно користувалась належними їй процесуальними правами та не виконувала процесуальні обов`язки. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. А тому, на підставі ч.3 ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності позивача - відповідача по зустрічному позову [PERSON] , яка будучи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилася, без повідомлення причин неявки. Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2015 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, [PERSON] про визнання права власності на майно, в порядку спадкування. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що з 22 січня 1955 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями на [ADDRESS] , що належала спадкодавцю як частка в спільному з позивачем майні подружжя. Згодом позивачу стало відомо, що існує заповіт [PERSON] від 25 травня 1993 року на користь їх сина - [PERSON] . На підставі рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 січня 2013 року, яким визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на спірний житловий будинок, останній провів державну реєстрацію права власності на спірний будинок. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року вказане рішення районного суду скасоване та прийняте нове рішення, яким за [PERSON] визнано право власності на 1/3 спірного будинку, у решті позовних вимог було відмовлено. Оскільки на момент смерті спадкодавця позивач була непрацездатною за віком, вважає, що має право на підставі статті 335 ЦК Української РСР на 1/6 частину будинку в порядку спадкування за законом. З урахуванням, частки (1/2 частина будинку), що належить [PERSON] на правах спільної сумісної власності подружжя, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини будинку та скасувати державну реєстрацію права власності на спірний будинок та земельні ділянки, що знаходяться на [ADDRESS] , за [PERSON] . Зустрічна позовна заява [PERSON] мотивована тим, що він за власні кошти та кошти своєї дружини побудував новий житловий будинок на земельній ділянці домогосподарства у [ADDRESS] , яке у подальшому змінило адресу на [ADDRESS] , що належало його батьку - [PERSON] . Батьки [PERSON] проживали в цьому ж домогосподарстві, але в старому будинку. Будівництво нового будинку відбулося за письмової згоди [PERSON] . Враховуючи те, що за життя [PERSON] не було здійснено державної реєстрації нерухомого майна, [PERSON] просив визнати за ним право власності на новостворений житловий будинок на [ADDRESS] . Представник позивача по зустрічному позову - адвокат Печончик О.В, в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги і надав пояснення в межах пред`явленого позову. [PERSON] побудував за власні кошти новий житловий будинок на земельній ділянці домогосподарства свого батька і зі згоди останнього. Даний факт підтверджується записами в погосподарській книзі, наявністю окремого особового рахунку, показами свідків. Крім того, наявна розписка спадкодавця [PERSON] , в якій він дає згоду, як власник домогосподарства, на будівництво нового житлового будинку своєму сину [PERSON] і його дружині та просить здійснити перерозподіл особових рахунків. Таким чином новозбудована хата не входить до спадкового майна спадкодавця [PERSON] і позовні вимоги [PERSON] є безпідставними. Суд всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, заслухавши представника позивача по зустрічному позову, свідків, приходить до наступних висновків. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть останнього серії [NUMBER] . Згідно з архівним витягом засідання виконавчого комітету Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 19 травня 1988 року [PERSON] , було виділено земельну ділянку площею 1 [NUMBER] кв. м та надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку. З матеріалів справи вбачається, що на вказаній земельній ділянці знаходяться два житлові будинки: старий та новий. Так, відповідно до листа Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 31 серпня 2015 року №214, згідно з погосподарською книгою № 03 за 1991-1995 роки старий будинок записаний за [PERSON] , а новий будинок - за [PERSON] . Згідно з довідкою Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 02 липня 2015 року [PERSON] (з дня народження) та його дружина [PERSON] (з 07 листопада 1987 року) зареєстровані та проживають на [ADDRESS] . За змістом розписки від 11 листопада 1987 року [PERSON] надав згоду, як власник домогосподарства, на будівництво нового житлового будинку своєму сину [PERSON] і його дружині [PERSON] на земельній ділянці його домогосподарства. Відповідно до заяви [PERSON] на ім`я голови виконавчого комітету Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 07 лютого 1995 року на земельній ділянці на [ADDRESS] , зі згоди її власника, [PERSON] і його дружиною [PERSON] побудовано новий будинок. Також [PERSON] просив здійснити перерозподіл особових рахунків на старий та новий будинки. За змістом листа Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 27 жовтня 2016 року, відповідно до записів погосподарської книги за 1991-1995 роки, новий будинок на [ADDRESS] записаний за [PERSON] , де він постійно проживає. Згідно довідки від 23 серпня 2011 року, яка видана виконкомом Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, будинок на [ADDRESS] після смерті [PERSON] перейшов до [PERSON] . Однак з цієї довідки не вбачається, що це новий будинок, який побудований [PERSON] та його дружиною [PERSON] 25 травня 1993 року [PERSON] склав заповіт, яким все майно, що йому належало на час смерті і на що він мав право за законом, заповідав своєму сину - [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами про визнання права власності саме на новий будинок на [ADDRESS] , який збудував за власні кошти, на підставі ст.. 328 ЦК України. Судом встановлено, що новий житловий будинок збудований у 1991 році і набув статусу майна з часу завершення будівництва, оскільки цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов`язкової реєстрації речових прав на житловий будинок. У відповідності до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмеження» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що новозбудований житловий будинок [ADDRESS] наділений ознаками нерухомої неспоживної речі та майна, як це вбачається зі змісту ст..ст. 179, 181, 185, 190 ЦК України, і в силу цього є об`єктом цивільних прав. З матеріалів справи вбачається, що розподіл будинків на два окремих об`єкта нерухомості здійснено в погосподарській книзі, однак не отримано правовстановлюючі документи. Згідно довідки Ромейківської сільської ради №74 від 20.11.2018 року, відповідно до погосподарських книг , [PERSON] має роздільний (окремий) особовий рахунок із своєю мамою - [PERSON] .. Зокрема: особовий рахунок [PERSON] - [NUMBER], особовий рахунок [PERSON] - № [NUMBER] . Таким чином матеріали справи свідчать, що на земельній ділянці на [ADDRESS] знаходяться два будинки, а саме: старий будинок, який належав [PERSON] (батьку), та новий будинок, який побудував [PERSON] (син) з дозволу батька та за відсутності заперечень сільської ради. Обставини щодо будівництва спірного (нового) будинку [PERSON] та його дружиною [PERSON] також підтверджено письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які подали відповідні письмові заяви, і підписи яких завірені секретарем сільської ради. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , сільський голова, ствердила, що новий будинок на [ADDRESS] збудований [PERSON] за його кошти і за згодою батька, як власника домогосподарства. Відкриті 2 окремі особові рахунки. Батьки [PERSON] жили в старій хаті. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] про те, що спірний будинок збудований [PERSON] в 1987 році суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються вище наведеними доказами. Зокрема, записами в погосподарській книзі за 1991-1995 роки. Крім того, 19 липня 2013 року виготовлено технічний паспорт на ім`я [PERSON] на новий житловий будинок на [ADDRESS] , де зазначено рік побудови - 1991. Обставини справи свідчать, що [PERSON] у новому будинку не проживала, участі у його будівництві не приймала, як і [PERSON] , про що останній особисто написав у заяві про розподіл рахунків на будинки. Відповідно до листа Ромейківської сільської ради від 28.10.2016 року №222, згідно записів погосподарської книги за 1991-1995 роки нова хата рахується за [PERSON] , де він постійно проживає. Записи в погосподарську книгу за 1991-1995 роки про те, що нова хата рахується за [PERSON] , були зроблені у наведені роки. Даний житловий будинок (нова хата) рахується за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] за вказаною адресою не проживає, а проживає у своєї дочки [PERSON] в [ADDRESS] . Крім того, як зазначено в довідці Ромейківської сільської ради від 07.07.2015 року №29, [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає. Таким чином в судовому засіданні встановлено і підтверджено належними доказами, що новозбудований будинок по [ADDRESS] , побудований [PERSON] та його дружиною [PERSON] , за їх кошти, за згодою батька [PERSON] , розподіл будинків на два окремих об`єкта нерухомості здійснено в погосподарській книзі. Відповідно до ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, (Париж,20.11.1952 р.), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. І як зазначено в ст..41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. А згідно ст..392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] по зустрічному позову підставними і такими, що підлягають до задоволення. А оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до 01 січня 2004 року, тому до спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР. Згідно зі статтею 525 цього Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (стаття 524 ЦК Української РСР). Відповідно до частини першої статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину не видавалося, спадкова справа не відкривалася, а спадкодавець не міг заповісти те, що йому не належало. Отже, [PERSON] міг заповісти лише старий будинок, оскільки за життя визнавав, що новий будинок і так належить сину і його сім`ї. З довідки від 09 липня 2015 року, виданої Володимирецькою районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкову справу не заведено. З вище викладеного слідує, що новозбудований будинок по [ADDRESS] не входить до складу спадкового майна після смерті спадкодавця - [PERSON] .. Відповідно в позові [PERSON] про визнання права власності на цей будинок після смерті чоловіка, слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Позовних вимог щодо старого будинку, що також знаходиться в [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , сторонами не заявлено. Згідно ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене, оскільки позивачем [PERSON] , на виконання свого процесуального обов`язку не надано належних і неспростованих доказів на підтвердження своєї позиції, в тому числі і особистих пояснень в суді, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за недоведеністю позовних вимог, зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Оцінюючи аргументи, викладені сторонами по справі в судовому засіданні та у заявах по суті справи, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Outcome: approved