Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

16 липня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який з урахування уточнених позовних вимог обгрунтувала тим, що вона та відповідач є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Її частка у цьому домоволодінні складає 2/3 та належить їй на підставі договору дарування житлового будинку від 23.06.2006р., посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1142. Частка відповідача складає 1/3 та належить їй на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.05.2006р. та від 23.04.2005р., виданих Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради станом на 07.06.2006 р., вищевказане домоволодіння складається з: А-1 - житловий будинок; Б - сарай; В - літня кухня; № 1 - 4, І, ІІ - споруди. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2013р., яке набрало законної сили 16.04.2013р., по цивільній справі № 436/5250/12 2/206/20/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі у позові було відмовлено. При цьому, в межах розгляду даної цивільної справи була призначена судова будівельно-технічна експертиза, згідно висновку якої № 3337/3338-12 від 14.02.2013р. - розподіл домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], згідно часток співвласників 1/3 та 2/3 - є неможливий, але в даному випадку можлива компенсація вартості 1/3 частки у розмірі 102 603 грн. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом, в якому вона просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/3 частку у спільному майні на домоволодіння у розмірі 102 603 гривень, припинити право особи - [PERSON] - на 1/3 частку у спільному майні на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку вказаного домоволодіння (а.с.а.с. 2-3, 23-24). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Суд встановив, що позивачу [PERSON] належить 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS], на підставі договору дарування житлового будинку від 23 червня 2006 року (а.с.8-9). Відповідачу [PERSON], на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 13 травня 2006 року та від 23 квітня 2005 року, виданих Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належить відповідно 5/24 та 1/8 частини, а всього 1/3 частин домоволодіння [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджуються рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2013р., яке набрало законної сили 16.04.2013р., по цивільній справі № 436/5250/12 2/206/20/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі. В судовому засіданні було оглянуто вказану цивільну справу № 436/5250/12 (2/206/20/13), в рамках якої за ухвалою суду була призначена будівельно - технічна експертиза з метою вирішення питання про можливість розподілу будинку в натурі. Згідно висновку будівельно - технічної експертизи № 3337/3338-12 від 14.02.2013р., виконаної Дніпропетровським НДІ від 14.02.2013 року, розподіл домоволодіння [ADDRESS], згідно часток співвласників - є неможливим (а.с.31-51). Разом з тим, у відповідності до висновку вказаної експертизи - вартість компенсації 1/3 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] становить 102 603 грн. Особливість забудови домоволодіння й розташування будівель і споруд на земельній ділянці, відсутність двох окремих житлових будинків і технічної можливості обладнати приміщення в ізольовані квартири або виділити дві відокремлені частини будинку із двома самостійними виходами, впевнено вказують не тільки на відсутність можливості спільного користування майном співвласниками, а й на відсутність оптимального варіанту поділу спірного домоволодіння між позивачем та відповідачем. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем постійно виникають конфлікти, спільне володіння та користування майном між ними не узгоджується, про що також вказувала [PERSON] у своїй позовній заяві по цивільній справі № 436/5250/12 2/206/20/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ домоволодіння в натурі. З довідки адресного бюро, станом на 22.07.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] у спірному домоволодінні за адресою: [ADDRESS] не зареєстрована (а.с.21), а фактично має місце постійного проживання та реєстрацію за адресою [ADDRESS]. У відповідності до приписів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Зміст права власності саме і складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Статтею 364 ЦК України (ч.ч. 1, 2) визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно абз. 3, 4 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Згідно висновку експерта № 3337/3338-12 від 14.02.2013р. - вартість компенсації 1/3 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] становить 102 603 грн. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Згідно з частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином, із наведених положень цивільного законодавства випливає, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. З квитанції № 83 від 27 вересня 2014 року вбачається, що позивач [PERSON] внесла на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області суму 102603 гривень в рахунок компенсації [PERSON] вартості належної їй 1/3 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Задовольняючи позов про припинення права власності [PERSON] на 1/3 частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] з виплатою їй вартості цієї частки, суд виходив із того, що позивач не перебуває у родинних відносинах з позивачем, її частка в спільному майні є незначною і не може бути виділена їй у натурі, домоволодіння є неподільним, спільне користування ним через неприязні стосунки між сторонами є неможливим, до того ж таке припинення насамперед не завдасть істотної шкоди відповідачу, оскільки вона має інше житло, в якому фактично проживає та є зареєстрованою, а у спірному домоволодінні, з часу отримання у спадщину частки, вона ніколи не проживала. Приходячи до такого висновку, суд приймав до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року при розгляді справи N 6-68цс14, про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічна правова позиція викладена і в Ухвалі Верховного Суду України від 22.12.2010 року по справі № 6-2196св07. Аналізуючи наведені вище норми права та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб.

Outcome: approved