Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

16 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до КП «ЖЕП №9» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнення, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві та її представник у судовому засіданні посилались на те, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 01 січня 2004 року по 28 лютого 2014 року, працюючи на посаді бухгалтера. Наказом № 14-к від 28 лютого 2014 року [PERSON] була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення позивачці не були виплачені нарахована заробітна плата за лютий 2014 року у сумі 6 212,00 грн. на компенсація за невикористану відпустку у 36 календарних днів у розмірі 7 876,54 грн. Зазначені грошові кошти були виплачені [PERSON] 02 квітня 2014 року, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути на свою користь з відповідача суму середньої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку за період з 28лютого 2014 року по 02 квітня 2014 року у сумі 6 910,86 грн., моральну шкоду у сумі 1 218,00 грн., також судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення проти позову, в яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що звільнившись 28 лютого 2014 року [PERSON] була відсутня на робочому місці, у зв'язку з чим виплатити їй розрахунок при звільненні не було можливості (а. с. 19-22). Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить висновку щодо можливості задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом №14-к КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №9» Дніпропетровської міської ради [PERSON] була звільнена за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 6). З довідки про середню заробітну плату від 28 лютого 2014 року, видану відповідачем позивачу, вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] склала 209,42 грн. (а. с. 7). Відповідно до виписки по особовим рахункам з 01 квітня 2014 року по 23 липня 2014 року, виданої ПАТ «Фідобанк», 02 квітня 2014 року КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №9» Дніпропетровської міської ради перерахувало на ім'я [PERSON] 11 536,45 грн., зазначивши в графі «призначення платежу» «З/пл та виплати, що входять до фонду опл.праці» (а. с. 24-29). Згідно з ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до КП «ЖЕП № 9» Дніпропетровської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи, що позивач була звільнена 28 лютого 2014 року, а належні при звільнені виплати відповідачем були сплачені позивачу 02 квітня 2014 року, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 24), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 лютого 2014 року по 02 квітня 2014 року у сумі 6 910,86 грн., виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - 209,42 грн., та кількості днів затримки - 33 дня. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з положеннями ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що позивачка зазнала певних моральних страждань, пов'язаних з відсутністю грошових коштів після звільнення, що змусило її прикладати додаткових зусиль для організації життя, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у сумі 1 218,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 243,60 грн.

Outcome: approved