Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

15 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до [PERSON], [INFO], визначити місце проживання [PERSON] з бабусею - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява мотивована тим, що вихованням та утриманням дитини займається позивач (баба дитини та матір відповідача). Відомості про батька дитини виключені з актового запису про народження дитини за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року у справі №185//3837/14-ц. Мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не утримує дитину, не піклується про її стан здоров'я, не приймає участі у вихованні, не цікавиться життям дитини. Відповідач байдужа до життя, здоров'я та долі дитини, постійно конфліктує з позивачем, що негативно впливає на психологічний стан дитини, за місцем роботи та проживання характеризується негативно, як безвідповідальна, конфліктна людина. 10 липня 2018 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про позбавлення батьківських прав та призначено підготовче судове засідання. 04 вересня 2018 року за результатом повторного розподілу справи справу прийнято до розгляду суддею Зінченко А.С. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову, пояснила, що її донька - відповідач по справі з 2017 року повністю перестала виконувати свої батьківські обов'язки щодо своєї доньки [PERSON], не піклується про дитину, не кормить, не одягає, не виконує жодних обов'язків матері. Вона забрала доньку з онукою з пологового будинку, і з цього часу виховує, турбується та отримує свою онуку. Відповідач спочатку вчилась, приділяла якусь увагу дитині, вона її навчала бути мамою. Але потім вона змінила образ життя, пішла з дома, та повністю перестала піклуватися про свою доньку, онука [PERSON] називає позивача мамою, свою рідну маму - відповідача по справі, вона боїться, через погане ставлення відповідача до своєї доньки. Так як відповідач постійно вчиняє сварки та скандали на очах у дитини, погано ставилась до дитини останні півтора року, [PERSON] стала її боятися. Позивач вважає, що спілкування з відповідачем шкодить дитині, позбавлення відповідача батьківських прав буде в першу чергу відповідати інтересам дитини, так як онука і так з народження проживає з бабусею, називає бабусю мамою, відповідача боїться, зараз дитина хворіє на астму, потребує лікування, на яке потрібні кошти. Відповідачу обставини стану здоров'я дитини взагалі не цікаві, вона погоджувалась на позбавлення її батьківських прав усно, але коли потім потрапила до тюрми, передумала, так як наявність дитини є пом'якшуючою обставиною, яку, вона сподівається, візьме до уваги суд апеляційної інстанції, а життя та здоров'я доньки, насправді, відповідача взагалі не цікавить. Відповідач уходила з дому, забирала доньку, але погано до неї ставила, тому позивач просила відповідача повернутись до дому, щоб позивач могла виховувати, утримувати та турбуватись про онуку. Коли відповідач повернулась жити разом з позивачем, то онука приживала разом з нею, а відповідач в окремій кімнаті, вихованням, піклуванням щодо доньки відповідач не займалась, не кормила доньку, не утримувала її, не піклувалась про неї, в лікарні завжди з онукою була вона - бабуся. В серпні 2018, після того, як відповідач знов пішла жити окремо, а доньку залишила, вона намагалась забрати доньку силою, але [PERSON] до неї не пішла, так як боїться матері, був конфлікт, в результаті таких дій відповідача погіршився стан здоров'я [PERSON], дитини пережила стрес та потрапила в лікарню в стаціонарне відділення, на лікарняному з дитиною знаходилась вона - бабуся, відповідач станом здоров'я доньки не цікавилась. В подальшому позивач надала суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач з'явилась лише один раз в підготовче судове засідання 30.10.2018 року в якому зазначила, що не визнає позовні вимоги, буде надавати докази. В подальшому в судові засідання не з'явилась, відзив на позовну заяву, докази по справі суду не надала. Судом було встановлено, що відповідач утримується в Дніпровській установі виконання покарань №4. Відповідач надіслала на адресу суду заяву від 18 грудня 2018 року про незгоду із позовом, та заяву від 11 лютого 2019 року, відповідно до якої позов про позбавлення батьківських прав не визнає, просить вирішити питання про тимчасове встановлення опіки над донькою, призначивши опікуном позивача без позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи, Гусейнова Е.А., в судовому засіданні позов підтримала, просила позбавити батьківських прав відповідача, зазначила, що вона знає сім'ю сторін довгий час, з грудня 2017 року займається справою цієї родини як фахівець, дитину [PERSON] з народження виховує бабуся, піклується про неї, утримує, виконує всі обов'язки батьків. Мати дитини - відповідач по справі, своїх батьківських обов'язків не виконує взагалі. З відповідачем проводилась профілактична робота, бесіди, їй роз'яснювались обов'язки матері, але вона не реагує жодним чином, робота з відповідачем не дала жодних результатів, [PERSON] не змінила свого ставлення до доньки, продовжила повністю ігнорувати її та не виконувати свої батьківські обов'язки. Дитини боїться матері. Був випадок, навіть, коли відповідач намагалась вкрасти доньку, вона підійшла до неї в дворі будинку, але [PERSON] відмовилась йти до неї, злякалась, відповідач спробувала забрати доньку силою, виник конфлікт, викликали поліцію, та в результаті погіршився стан здоров'я [PERSON], дівчинку госпіталізували, на стаціонарному лікуванні з дитиною знаходилась бабуся. Відповідач зробила такі дії перебуваючи під домашнім арештом в кримінальному провадженні. Вважає, що у відповідача був достатній час змінити своє ставлення до доньки, але вона цього не зробила, ні в період роботи з нею соціальними органами, ні в період розгляду даної справи в суді, не зробила жодних дій щодо зміни свого ставлення до дитини. Вважає, що не визнання позову відповідачем мотивовано лише приводом для пом'якшення її відповідальності за злочин, за який її було засуджено, при розгляді справи в апеляційному суді, вважає, що це єдина підстава не визнання позову, змінювати своє ставлення до дитини, виховувати її, піклуватись про доньку відповідач не буде, як і не робила цього раніше. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача і визначення місця проживання дитини з бабусею є необхідним та буде доцільним саме в інтересах дитини і саме зараз з урахуванням стану здоров'я дитини, дитина постій потребує утримання, виховання, піклування та лікування, яке і дає бабуся. Свідок [PERSON] показала, що вона є донькою позивача та сестрою відповідача. Зазначила, що відповідач по справі останній час, більше року, взагалі не виконує обов'язків матері по відношенню до доньки [PERSON], жодним чином. Позивач піклується про онуку з народження, навчала відповідача бути матір'ю, вона якийсь час намагалась виконувати свої батьківські обов'язки, але потім зустріла подругу [PERSON], та дитина зовсім перестала для неї існувати. [PERSON] пішла жити окремо від матері разом з подругою та ще одним хлопцем, вони винаймали квартиру. Відповідач забрала доньку до себе, бабуся не могла бачити онуку. Вона одного разу зустріла сусіда відповідача, з яким вони винаймали квартиру, і він сказав їй, що до дитини відповідач погано ставиться, б'є. Вона прийшла до відповідача до дому, в квартирі було холодно, відповідач була тепло одягнена, а дитина спала в кімнаті легко вдягнена, була вся холодна, та голодна, її навіть не впізнала. На питання чому вона так легко вдягнена [PERSON] відповіла, що мати не дозволяє одягати ще одяг, так як його потім потрібно буде прати. Коли вона розповіла матері про умови проживання онуки, мати попросила відповідача повернутись до дому разом з донькою, відповідач повернулась жити до матері, але вона жила в окремій кімнаті одна, кімната була облаштована тільки для неї, в кімнаті не було навіть дитячих речей та іграшок, [PERSON] жила в кімнаті з бабусею, там були всі її речі та іграшки. Відповідач взагалі не піклувалася про свою дитину, проживаючи з нею в одній квартирі, не годувала дитину, не купувала їй одяг, їжу, не займалась її вихованням, на будь-яке звернення дитини казала «йди до бабусі», навіть коли купувала собі якісь солодощі, їла їх сама, а коли [PERSON] просила в неї як матері дати і їй, відповідач відповідала «іди хай тобі бабуся купує», тобто не виконувала батьківські обов'язки взагалі. Також був випадок, коли відповідач купила та принесла м'яку іграшку, віддала її своїй доньці, [PERSON] дуже зраділа, а потім відповідач забрала в неї цю іграшку, сказала, що це подарунок не для неї, а для її подруги [PERSON]. Цей випадок дуже травмував дитину. Вважає, що відповідач не може та не хоче виконувати батьківські обов'язки взагалі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою позивача, позивач постійно займається вихованням дитини, відповідач не займалась вихованням своєї доньки, останній раз вона бачила як відповідач гуляла з донькою два роки тому, останні два роки жодного разу не бачила відповідача з донькою. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, засвідчила, що відповідач раніше іноді гуляла з дитиною на вулиці, проте постійно вихованням дитини займалася позивач, дитина не хотіла бути зі своєю матір'ю, коли в дворі [PERSON] побачила матір вона побігла від неї та ховалась за бабусею, знає що відповідач веде поганий спосіб життя, виносила з дому речі. Свідок [PERSON], який є дільничним офіцером поліції, в судовому засіданні показав, що на території його обслуговування мешкає [PERSON], на яку неодноразово складались протоколи, та яку неодноразово притягали до відповідальності за різні правопорушення, в тому числі насилля в сім'ї та неналежне виконання батьківських обов'язків стосовно доньки. Конфлікти в родині виникали постійно, приблизно раз на тиждень, та на поведінку відповідача часто скаржились сусіди. [PERSON] не проводила час зі своєю дитиною, дитина постійно була з бабусею. [PERSON] донька не потрібна, в неї немає бажання виховувати дитину, вона взагалі не виконувала батьківських обов'язків, доньці казала «відчепися», профілактична та роз'яснювальна робота з [PERSON] жодних результатів не дала. Вважає, що відповідач за весь час не змінила своє ставлення до дитини, і зараз не змінить, дитина їй не потрібна, це лише привід зменшити призначене їй покарання. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав і проживання дитини з бабусею, буде лише в інтересах дитини. Свідок [PERSON], який є старшим інспектором ювенальної поліції, в судовому засіданні надав свідчення, що знає відповідача - [PERSON] багато років, її неодноразово притягали до відповідальності за невиконання своїх батьківських обов'язків, вона є скандальною особою, веде непристойний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, байдуже відноситься до своєї доньки, донька для неї лише «розмінна монета» щоб не сісти в тюрму. Завжди тільки бабуся займається вихованням дитини. У відповідача немає материнського інстинкту. Вважає, що дитині буде краще знаходитися з бабусею. Вважає, що від матері лише негативний вплив на дитину, жодна профілактична та роз'яснювальна робота з [PERSON] результатів не дала, вона ніколи не змінювала свого ставлення до доньки, навіть один раз, та не змінить його. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав і проживання дитини з бабусею, буде лише в інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в подальшому не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] народилася [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON]. (а.с. 9) Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року у справі №185/3837/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства ухвалено, що [PERSON] не є батьком дитини [PERSON], [INFO], відомості про [PERSON] з актового запису №309 від 26 березня 2014 року про народження [PERSON] виключено. (а.с.13) Відповідно до висновку органу опіки та піклування Павлоградської міської ради від 31 травня 2018 року вих.№1551/0/2-18 орган опіки та піклування Павлоградської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON]. Зазначено, що мати, [PERSON], самоусунулася від виховання, утримання та лікування дитини, втім, категорично проти позбавлення батьківських прав. [PERSON] за місцем проживання та роботи характеризується як безвідповідальна, ненадійна, конфліктна особа. (а.с. 11-12) Згідно із довідкою №3508 від 05.03.2018 про реєстрацію та склад сім'ї за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO]. (а.с. 15) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини [PERSON], [INFO], від 27.02.2018 умови проживання дитини за адресою проживання бабусі [PERSON] [ADDRESS] - задовільні. Мати не виконує в повному обсязі батьківські обов'язки, недостатньо приділяє уваги вихованню та розвитку дитини, конфлікт між бабусею та матір'ю негативно впливає на психологічний стан дитини. Бабуся постійно дбає про дитину. Рекомендовано знайти компроміс між мамою та бабусею, мамі відповідальніше виконувати батьківські обов'язки і більше приділяти уваги малолітній доньці. (а.с. 16) Згідно із листом Павлоградського відділу поліції від 22.11.2017 №51-9528 з гр. [PERSON] працівниками з ювенальної превенції Павлоградського ВП була проведена профілактична бесіда та винесено офіційне попередження.(а.с. 19) Відповідно до листа КЗ «Центр Первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» від 27.02.2018 №191 у матері дитини та бабусі конфліктні відносини, в квартирі постійні сварки. Зі слів бабусі мати краде речі та гроші з квартири, не працює, часто залишає дитину на бабусю, вихованням та утриманням дитини не займається. Лікуванням, вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається бабуся. Вона постійно приходить на прийоми до педіатра, водить онуку до дитячого закладу. Родина перебуває на обліку за неналежне виконання батьківських обов'язків матір'ю. (а.с. 20) Згідно із довідкою лікуючого лікаря [PERSON] [PERSON], [INFO] перебувала у дитячому відділенні КЗ «Павлоградська міська лікарня №1» ДОР з 09.04.2018 по 20.04.2018. З дитиною перебувала бабуся [PERSON] Мати станом дитини не цікавилася. Дитину не відвідувала. (а.с. 21) Відповідно до Інформації № 12 від 06.03.2018 ДНЗ № 23 «Колобок» [PERSON], [INFO] зарахована до ДНЗ 16.08.2016. Дитина проживає з мамою та бабусею, між якими постійні сварки, що негативно позначається на емоційному стані дитини. Згідно характеристики з місця проживання від 28.02.2018 [PERSON] характеризується негативно щодо виховання своєї доньки, скарг від сусідів не надходило. По місцю роботи ТОВ «Омега» [PERSON] характеризується як безвідповідальна, ненадійна, конфліктна особа, яка не однократно прогулювала роботу без поважних причин, халатно та безвідповідально ставилась до своїх посадових обов'язків. (а.с. 23,24) Позивач [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно. (а.с. 25) Відповідно до листа Комунального некомерційного закладу «Центр Первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» від 26.10.2018 №1109 на території обслуговування АЗПСМ №5 за адресою [ADDRESS] мешкає дитина [PERSON], [INFO] Дівчинка виховується лише бабусею [PERSON], 1965 р.н. Відомостей про матір дівчинки немає. Вона не з'являється додому, не цікавиться життям та здоров'ям доньки. Дитина перебуває на «Д» обліку з діагнозом: Бронхіальна астма, атопічна форма, хронічний алергічний риніт, щорічний, дитина потребує постійного підтримуючого лікування, консультування пульманолога та санаторно-курортного лікування. (а.с.71) Відповідно до довідки Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 21.08.2018 була проведена перевірка заяв № 21381, 21379, в ході якої встановлено, що [PERSON] проживає разом з онукою [PERSON], 17.08.2018 донька [PERSON] - [PERSON], перебуваючи під домашнім арештом, намагалась силоміць забрати свою доньку [PERSON], 2014 року народження, в результаті чого виник конфлікт. З [PERSON] проведено профілактичну бесіду, роз'яснено, що своїми діями вона травмує психіку дитини, винесен офіційне попередження. Відповідно до листка непрацездатності № 223374 від 27.08.2018 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікарняному по догляду за дитиною з 17.08.2018 по 27.08.2018. Відповідно до постанови Павлоградського міськрайонного суду від 07.12.2017 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (психологічне насильство, сварка з матір'ю). Звільнено останню від адміністративної відповідальності за малозначністю, оголошено усне зауваження, провадження у справі закрито Постановою суду від 23.03.2018 року, [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство щодо матері), притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, накладено на останню штраф 340 грн. та стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 352 грн. 40 коп. Постановою суду від 26.04.2018 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП (щодо доньки [PERSON], 2014 року народження) та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 34 грн. у дохід держави, стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. у дохід держави. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 статті 9 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. ст. 150, 151 Сімейного кодексу України, ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, ратифікована постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року, батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини матір'ю є відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в п.п. 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказав на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які порушують батьківські обов'язки та роз'яснив, що особи можуть бути позбавленні батьківський прав лише щодо дитини, яка не досягла повноліття, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Приймаючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. «Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина» (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Відповідно до статей 3 та 9 Конвенції про права дитини, при забезпеченні прав дитини, першочергово повинні бути враховані якнайкращі інтереси дитини. Таким чином, вирішуючи спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав та визначення місця проживання дитини з бабусею, суд враховує вік дитини, позицію представника органу опіки та піклування викладену у висновку та висловлену в судовому засіданні, який зазначив про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та визначення місця проживання дитини з бабусею саме в інтересах дитини, з урахуванням обставин справи, досліджених в судовому засіданні, зокрема, враховуючи перш за все якнайкращі інтереси дитини, особисту прихильність дитини до сторін по справі, також судом враховано відносини, що склалися між сторонами по справі. Судом встановлено, що відповідач свідомо останні півтора-два роки не піклуються про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, а навпаки створює негативні умови для розвитку та проживання дитини своєю поведінкою, ставленням до доньки та своєї матері. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, та вони є наслідком винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що повністю підтверджується письмовими матеріалами справи та показаннями свідків. Щодо позиції відповідача по справі - не визнання позовних вимог, без зазначення будь-якого обґрунтування, фактів, доказів, обставин, суд вважає, що така поведінка відповідача обґрунтована саме сподіваннями на пом'якшення кримінального покарання, а не свідчить про свідоме бажання проявити інтерес до дитини, так як протягом останніх двох років, та під час розгляду справи в суді, вся робота соціальних служб, служб превенції з відповідачем, навіть роз'яснення судді щодо зміни ставлення до виховання доньки, не дала жодних результатів, відповідач продовжила свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов'язків, не здійснила жодних дій щодо зміни свого ставлення до доньки. Також, судом враховано, що на даний час відповідач перебуває в місцях позбавлення волі, батько дитини не відомий, [PERSON], 2014 року народження, проживає з бабусею - позивачем по справі, потребує визначення соціального статусу дитини позбавленої батьківського піклування та опікуна, для надання належного догляду та лікування, яке дитина потребує постійно, так як має діагноз «Бронхіальна астма», та потребує відповідної допомоги від держави. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 167 СК України якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Порядок відібрання і передання дитини встановлюється законом. Слід зауважити, що у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, зміни умов виховання дитини в залежності від різних обставин, можливості догляду за дитиною, відповідач може звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав відповідно до ст. 169 СК України, та зміну місця проживання дитини, та суд має право змінити визначене місце проживання дитини та не може відмовити у відкритті провадження з тієї причини, що такий спір вже був предметом розгляду судом. Відповідно до ч. 2,3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути аліменти з відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частки від всіх його доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.06.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дотримуючись найкращих інтересів дитини, для повного і гармонійного розвитку її особистості, морального, духовного і психологічного комфорту, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved