Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

16.05.2019 року представник позивачки Вішкін Ю.М., який діє на підставі довіреності (а.с.17), звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить суд стягнути з неї на користь позивачки заборгованість за кредитним договором №31357 від 16.11.2007 року у розмірі 960 500,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 16.11.2007 року між КС «Придунав`я» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 31357, згідно якого КС «Придунав`я» надала відповідачці кредит в сумі 50 400,00 грн., на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п.3.1 становить 60% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строк дії кредитного договору - 12 фактичних місяців від дати отримання боржником кредиту, термін дії - до повного виконання зобов`язань відповідачем. Однак, незважаючи на умови кредитного договору та графіку погашення кредиту й відсотків по ньому, відповідачка порушила графік сплати кредиту, а тому станом на 08.04.2019 року сума заборгованості за кредитним договором № 31357 від 16.11.2007 року, становить 960 500,00 грн. Після цього 08.04.2019 року між КС «Придунав`я» та нею, позивачкою, був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого вона набула право вимоги та стала кредитором за договором № 31357 від 16.11.2007 року, укладеного між КС «Придунав`я» і [PERSON] , тому вона просить суд стягнути з відповідачці вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала до суду заяву в якій посилається на те, що вона є інвалідом другої групи та не може з`явитися до суду, її представник [PERSON] також не може з`явитися до суду, так як знаходиться в Чехії, тому з метою скорішого законного розгляду справи, просить розглянути справу за наявними доказами, на розгляді позову наполягає, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином за місцем її реєстрації, про причину неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не подала, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема договорів. В статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст.1054 ЦК України). Так, судом встановлено, що 16.11.2007 року між Кредитною спілкою «Придунав`я» та членом кредитної спілки [PERSON] був укладений кредитний договір № 31357, згідно якого КС «Придунав`я» надала відповідачці кредит в сумі 5040,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання, на придбання товарів народного споживання. Плата за користування кредитом відповідно до п.п.3.1 кредитного договору становить 60% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 12 фактичних місяців та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем. (а.с.7). Також сторонами було укладено договір застави № 31357 від 16.11.2007 року, відповідно до якого заставодавець передав заставодержателю з заставу наступне майно: пральна машина LG 80400, холодильник LG 459 (а.с.9). Станом на 08.04.2019 року заборгованість за договором становить 960 500,00 гривень, яку позивач просить стягнути в повному обсязі (а.с.11-16). 08.04.2019 року між Кредитною спілкою «Придунав`я» (первісний кредитор) та [PERSON] (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, договір укладено в м.Ізмаїл (а.с.23). Відповідно до п.1 договору відступлення права вимоги від 08.04.2019 року, в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент - КС «Придунав`я» передає цесіонарієві - Кисленко К.П. , а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором №31357 від 16.11.2007 року. Згідно п.2.1 вказаного договору, до цесіонарій набуває право вимагати від Боржника належного виконання повернення коштів, одержаних в рахунок кредитного договору, повернути нараховані відсотки за користування кредитними коштами та виконати свої зобов`язання у повному обсязі. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» від 20.12.2001 року, кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» від 20.12.2001 року, кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Пунктом 11 ч.1 ст. 21 вказаного Закону України «Про кредитні спілки» від 20.12.2001 року, врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої Законом, не допускається. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. Аналогічна позиція вже висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16). Крім того, з правової позиції, щодо відступлення права вимоги за кредитним договором за участю кредитних спілок, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 465/646/11), вбачається необхідність відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (№6-59цс15) та від 12 вересня 2015 року (№6-667цс15). Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Враховуючи вищевикладене, а також те, що договір відступлення права вимоги від 08.04.2019 року, укладений між КС «Придунав`я» та позивачем [PERSON] , не може бути підставою для правонаступництва позивачем прав кредитора у зобов`язаннях щодо відповідачці [PERSON] перед КС «Придунав`я» за кредитним договором №31357 від 16.11.2007 року, як такий що суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, та враховуючи, що інших підстав для виникнення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем [PERSON] у позовній заяві не наведено, тому у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, як у даному випадку (позивач є інвалідом ІІ-ої групи), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому, в даному випадку, витрати пов`язані зі сплатою судового збору необхідно віднести за рахунок держави. На підставі ст.ст.509,510,512,526,1054 ЦК України, Закону України «Про кредитні спілки», ст.ст.11-13, 81, 141,263-265,268, 280, 281 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed