Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

17.02.2017 позивач звернулася до суду з позовною заявою, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що її подружнє життя з відповідачем не склалося. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є різні характери та погляди на життя, різне відношення до подружніх обов'язків, втрата взаєморозуміння, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та їх дитини. З 2015 року шлюбні відносини припинено, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їх дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісяця, посилаючись на те, що відповідач є працездатним, працевлаштований та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх дитини. Позивач надала до суду заяву про проведення заочного розгляду справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, вивчивши заяву позивача, суд дійшов висновку за можливе провести заочний розгляд справи за наданими доказами та задовольнити позовні вимоги. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, з 19.10.2007 зареєстрованому Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2244. Від шлюбу подружжя мають доньку - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбні стосунки фактично не підтримують з 2015 , спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім'ю та відновити свої стосунки сторони не бажають. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя та їх дитини, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст.191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на користь позивача на утримання дитини керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги те, що відповідач є працездатним, відомості про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків відсутні, заперечень з приводу заявленого розміру аліментів не надано, в зв'язку з чим доцільним є визначення розміру аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі з урахуванням потреб дитини і можливостей батька. Враховуючи викладене, суд вважає достатнім для забезпечення утримання дитини стягувати з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 1 500 грн. щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved