Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

15.02.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 18216,12 грн. та сплаченого судового збору у сумі 1921,00 грн., мотивуючи тим, що з відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором у відповідача виникла заборгованість перед банком на загальну суму, що станом на 01.01.2019 року становить 18216,12 грн., яку відповідач в добровільному порядку погасити відмовляється. В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 10561 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-37цс15. Судом встановлено, що 29.11.2012 р. між сторонами був укладений договір №б/н, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і з видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування. Згідно умов укладеного договору про надання банківських послуг, останній складається з заяви разом з «Умова та правила надання банківських послуг», «Тарифами банку». Згідно п. 2.1.1.2.1 Умов, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на п`ять років. Якщо за місць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на таких же термін. При незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів банку сторони, згідно з п. 2.1.1.5.4. Умов, узгодили право клієнта звернутись в банк для розірвання цього договору та погасити перед банком заборгованість, у тому числі і заборгованість, що утворилася протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреним особам. З заявою про розірвання банківського договору відповідач до позивача не звертався. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином зобов`язання не виконує, станом на 01.01.2019 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 18216,12 гривень, яка складається з наступного: 5634,12 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 11238,38 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 843,62 грн. - штраф (процентна складова). Розмір вказаної суми заборгованості за кредитом та правильність його розрахунку у судовому засіданні оспорені не були. Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача штрафу, нарахованого на підставі п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 843,62 грн. (процентна складова) не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст. 61 Конституції України є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язань (постанова Верховного Суду України від 11.10.2017 року, справа №6-1374цс17). Враховуючи викладене, суд дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству, дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 16872,05 гривень. Розмір заборгованості за кредитом підтверджується розрахунком заборгованості відповідача за спірним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 1779,26 грн.

Outcome: partial