Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

15 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виселення з жилого будинку і скасування реєстрації, в якому зазначив, що 29 травня 2015 року у приватного нотаріуса Пологівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] посвічено договір купівлі-продажу житлового будинку №53 по вулиці Осипенко в м.Пологи Запорізької області, відповідно до якого [PERSON] продав належний йому житловий будинок №53 по вулиці Осипенко в м.Пологи Запорізької області, а він, [PERSON], купив його. На підставі п.13 зазначеного договору купівлі-продажу продавець [PERSON] зобовязався знятися з реєстраційного обліку та звільнити житловий будинок до 29 червня 2015 року, але до дня звернення до суду позивача з позовом не зробив цього. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності він, [PERSON], є власником будинку, який купив у [PERSON]. [PERSON] у будинку, який продав позивачу, не проживає з травня 2015 року, тобто з часу продажу житлового будинку, і є зареєстрованим у цьому будинку з 2014 року, проте з будинку не виселився і не знявся з реєстрації, що перешкоджає позивачу володіти, розпоряджатися належним на праві власності житловим будинком на свій розсуд. Добровільно відповідач не знявся з реєстраційного обліку та на теперішній час мешкає за іншою адресою. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Осипенко,53, шляхом виселення його і зняття з реєстрації у вказаному будинку. Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити в повному обсязі. При цьому суду пояснив, що відповідач виїхав з м.Пологи і проживає зараз за невідомою йому, позивачу, адресою. Понесені ним, [PERSON], судові витрати зі сплати судового збору просив з відповідача на свою користь не стягувати судовим рішенням. Відповідач, будучи зареєстрованим за адресою, зазначеною позивачем у позові, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно на підставі абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України, до суду не явився, з заявами про розгляд справи в його відсутність або про відкладення судового розгляду з певних підстав не звертався, у звязку з чим суд розглядає справу в його відсутність за явних у справі доказів з винесенням заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечував позивач в судовому засіданні (а.с.18,23). Свідки [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні пояснили суду, що їм достовірно відомо, що [PERSON] продав за обумовлену ціну [PERSON] житловий будинок №53 по вул.Осипенко у м.Пологи Запорізької області, гроші у повному обсязі покупець передав продавцю. [PERSON] повинен був до кінця червня 2015 року знятися з реєстрації у житловому будинку, який він продав [PERSON], проте не зробив цього до теперішнього часу і не виселився з нього. Суд, вислухав у судовому засіданні позивача і свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 29 травня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1233, [PERSON] продав, а [PERSON]. купив будинок, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Осипенко,53. Згідно п.13 зазначеного договору продавець зобовязався знятися з реєстраційного обліку та звільнити вищевказаний житловий будинок до 29 червня 2015 року (а.с.6-7). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником житлового будинку №53 по вул.Осипенко у м.Пологи є [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки Пологівської міської ради Запорізької області від 31 травня 2016 року [PERSON] зареєстрований у [INFO] з 21 березня 2009 року по теперішній час (а.с.18). З пояснень у судовому засіданні позивача і свідків судом встановлено, що від дня продажу будинку відповідач не проживає у ньому. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобовязані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що відповідач не є власником жилого будинку, не є членом сімї власника будинку, не є наймачем жилого будинку (його частини), не проживає в ньому, витрати по його утриманню не несе, зобовязання щодо зняття з реєстрації і вибуття з житлового будинку, визначені договором купівлі-продажу житлового будинку, не виконав у передбачений у договорі термін. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved