Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

16.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що 01.11.1997 року померла [PERSON], яка по день смерті проживала та була зареєстрована в [INFO], на вул. Шевченка, 16. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із права на земельну частку (пай) та пайовий фонд майна КСП «Хлібороб», а також житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на вул. Шевченка, 16, в с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області і належав останній на підставі рішення Шаргородської районної ради №244 від 22.10.1987 року. Вона є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом. Спадщину вона прийняла, та вже оформила спадкові права на земельну частку (пай) та пайовий фонд майна КСП «Хлібороб» с. Козлівка, але оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями не може, оскільки нотаріусом було відмовлено в оформленні спадщини через те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться на вул. Шевченка, 16, в с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області, на імя померлої [PERSON] не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося, що є перешкодою для оформлення її спадкових прав на вказаний будинок. Просить визнати за нею [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 01.11.1997 року [PERSON] на спадкове майно, що складається із: житлового будинку під літерою «А», загальною площею 68,5 м. кв., в тому числі житловою площею 31,6 м. кв.; веранди під літерою «а»; сараю під літерою «Б»; погреба під літерою «В» загальною вартістю 83831 грн., що розташовані на вул. Шевченка, 16, в с. Козлівка, Шаргородського району Вінницької області. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 01.06.2016 року (а.с.35, 36), не зявилися, 05.07.2016 року подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити (а.с.73). Представник відповідача Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Козлівський сільський голова [PERSON] 05.07.2016 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі, не заперечує щодо задоволення позову (а.с.71-72). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка та представники позивачки, відповідача заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.11.1997 року в с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №383300, виданим виконкомом Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с.7). [PERSON] по день смерті, що сталася 01.11.1997 року, постійно проживала та була зареєстрована в [INFO] на вул. Шевченка, 16, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Козлівської сільської ради за №814 від 27.09.2007 року (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається в тому числі із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на вул. Шевченка, 16, в с. Козлівка Шаргородського району. Спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом від 09.12.1995 року, посвідченим головою виконкому Козлівської сільської Ради народних депутатів [PERSON] і зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за №8 є [PERSON], що підтверджується заповітом, який на день смерті спадкодавця не змінено та не відмінено (а.с.52). [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, що вбачається із довідки, виданої виконавчим комітетом Козлівської сільської ради Шаргородського району від 27.09.2007 року № 815 (а.с.9), і частково оформила свої спадкові права, зокрема, на земельну частку (пай) КСП «Хлібороб» с. Козлівка, розміром 2,04 га, вартістю 6633 грн., що належала спадкодавцю на підставі сертифікату серії ВН №0519496, виданого Шаргородською РДА 27.10.1999 року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №394 04.11.1999 року, а також право на пайовий фонд майна КСП «Хлібороб» с. Козлівка, частка якого визначена в розмірі 3412 грн. або 0,168 відсотків загальної вартості пайового фонду підприємства та належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнового сертифікату), серії ВІ ХХVІ № 021722, виданого Козлівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 12.01.2002 року. Вказані факти підтверджуються свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 26.01.2000 року та від 19.10.2007 року, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину та матеріалами спадкової справи до майна померлої 01.11.1997 року [PERSON] за №26/2000 (а.с.10-11, 46, 49-67). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в с. Козлівка Шаргородського району на вул. Шевченка, 16, позивачці відмовлено 24.05.2016 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON], про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.6). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] була власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 83831 грн., що знаходиться в с. Козлівка Шаргородського району Вінницької області, на вул. Шевченка, 16. Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом. Так, відповідно до даних з погосподарських книг за 1986-1990 роки (а.с.27-28), тобто в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житла на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району» (а.с.13), пунктом 1 якого передбачалося забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району, [PERSON] зазначена головою двору з особовим рахунком №26, що знаходиться в с. Козлівка на вул. Шевченка, 16. Також, відповідно до даних з погосподарських книг за 1996-2000 роки, (станом на 1997 рік рік смерті спадкодавця) [PERSON] значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в с. Козлівка, на вул. Шевченка, 16 (а.с.31-32). Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок з надвірними господарськими будівлями, який є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON], 1960 року забудови. В особистому користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,57 га, у тому числі 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та 0,32 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується витягом з рішення Козлівської сільської ради 14 сесії 21 скликання від 30.11.1993 року (а.с.20) та записами в погосподарських книгах. З довідки, виданої виконкомом Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 24.03.2016 року №372 вбачається, що житловий будинок, розташований в с. Козлівка по вул. Шевченка, 16, належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів №244 від 22.10.1987 року, проте свідоцтво про право власності на будинок сільською радою не видавалося (а.с.15). Також, відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 07.04.2016 року №119, згідно з архівними даними БТІ, на імя [PERSON] будинок в с. Козлівка по вул. Шевченка, 16, не зареєстровано (а.с.16). Із довідки про технічний стан житлового будинку від 31.05.2016 року, із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 11.04.2016 року та із інвентаризаційної справи, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що зазначене будинковолодіння в с. Козлівка Шаргородського району на вул. Шевченка, 16, складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 68,5 м. кв., житловою площею 31,6 м.кв., 1960 року забудови, веранди, сараю, погреба. Загальний фізичний стан будинку задовільний, має 40% зносу. Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, задовільний стан будинку (21-40% зносу) означає, що елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Козлівка на вул. Шевченка, 16. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.13). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п.1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма №1 «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, сільські Ради один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… [PERSON] книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№32 та 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1960 рік (рік забудови житлового будинку та господарських будівель) в сільській місцевості, тобто в с. Козлівка, державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Отже, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Козлівка по вул. Шевченка, 16, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті [PERSON] У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в с. Козлівка Шаргородського району на вул. Шевченка, 16, позивачці [PERSON] відмовлено 24.05.2016 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.6). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, розясненням, що містяться в абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та розяснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обовязку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом від 09.12.1995 року, не відмовилася від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, відповідно до вимог ст.553 ЦК УРСР, прийняла спадщину та частково оформила свої спадкові права на земельну частку (пай) та майновий пай спадкодавця. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на майно померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved