Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

16.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати відповідача [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він та треті особи по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками у рівних частках вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Первомайським міським фондом комунального майна 29.12.1997 року та зареєстрованого у реєстровій книзі за №3996 та зареєстрованого у КП «Первомайське БТІ» 06.01.1998 року за №4595. Відповідач та третя особа [PERSON], який є сином позивача, після реєстрації шлюбу та народження у них дитини зі згоди позивача та третіх осіб [PERSON] та [PERSON] 13.02.2012 року були зареєстровані у вказаній квартирі. В листопаді 2015 року сім`я відповідача та [PERSON] розпалася. Відповідач після фактичного припинення шлюбних відносин зібрала свої речі та дитину та переїхала на інше місце проживання у м. Первомайський, створивши при цьому нову сім`ю. При цьому позивач не може оформити субсидію та повинен сплачувати за відповідача послуги, які надаються відповідними організаціями, а тому просить суд з метою повної реалізації свого право на володіння та користування квартирою, де він зареєстрований разом з відповідачем, задовольнити позовні вимоги. Позивач у судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву від 06.03.2017 року разом з додатковими документами на підтвердження своєї позиції, в якій просив слухати справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав, згоди на заочний розгляд справи не надав (а.с.35). Відповідач до суду не з'явилася, хоча у встановленому законом порядку двічі була повідомлена про час, дату та місце судового засідання, при цьому на судове засідання 06.03.2017 року повістку на її ім`я отримала її мати, що є належним повідомлення відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України (а.с.23, 34), причини своєї неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Третя особа по справі - служба у справах дітей виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області - в особі свого представника за посадою - начальника служби Петренко В.І. (а.с.25), надала суду заяву від 04.02.2017 року, в якій просила розглянути справу без участі представника третьої особи, справу вирішити на розсуд суду у порядку, передбаченому чинним законодавством України (а.с.24). Третя особа по справі - [PERSON] - у судове засідання не з`явився, надав суду заяву від 09.02.2017 року, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.30). Третя особа по справі - [PERSON] - у судове засідання не з`явився, надав суду засобами електронного зв'язку заяву від 09.02.2017 року, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.31-33). Судом було встановлено, що вказана особа є громадянином республіки Білорусь та зареєстрована у м. Мінськ. Третя особа по справі - [PERSON] - у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву від 06.03.2017 року, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.42). Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи повторну неявку відповідача суд розглядає справу без участі відповідача. Враховуючи відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу у загальному порядку. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, діюче законодавство з предмету спору, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Первомайським міським фондом комунального майна 29.12.1997 року та зареєстрованого у реєстровій книзі за №3996 та зареєстрованого у КП «Первомайське БТІ» 06.01.1998 року за №4595, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить у рівних частках позивачу та третім особам по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.4). Відповідно до довідки №107 від 18.01.2017 року, виданою відділом житлово-комунального господарства виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач, відповідач та онук позивача - малолітній [PERSON], [INFO] (а.с.39) Відповідно до копії акту про не проживання від 16.11.2016 року за №1939 за підписами сусідів з квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідач з листопада 2015 року у спірній квартирі не мешкає (а.с.6). При розгляді вказаної справи судом були досліджені матеріали цивільної справи №632/940/16-ц, провадження №2/632/427/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій 08.06.2016 року було постановлено рішення, яке набрало законної сили. Відповідно до позовної заяви та заяви про розгляд справи без участі позивача, судом було встановлено, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.43-46). Відповідач є фактично користувачкою зазначеної квартири, оскільки на ній лежить обов'язок щодо утримання вказаного житла та сплати за нього відповідних комунальних платежів, не зважаючи на те, що вона не є власником житла, а тому в даному випадку застосуванню підлягають норми статей 71 та 72 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При вирішенні питання щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням малолітнього [PERSON], [INFO], то оскільки він за законом мешкає разом зі своєю матір`ю, відповідачем по справі, яка визнана судом такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому в даному випадку його також слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що належить позивачу та третім особам по справі. Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. На зміст житлових прав неповнолітньої [PERSON] визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням не впливає, оскільки саме на відповідачеві лежить обов'язок по визначенню для дитині фактичного місця проживання та реєстрації такого місця проживання. На підставі викладеного та

Outcome: approved