Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

16 березня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: - змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з нього на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу) та стягувати з нього аліменти на утримання сина в твердій грошовій у розмірі 1000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду; - припинити з дня пред`явлення даного позову до суду право [PERSON] на стягнення аліментів на її утримання, призначеними за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2019 року, згідно якого з [PERSON] на утримання [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/6 часини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно з 09.12.2018 року до 25.11.2020, - у зв`язку з неспроможністю надання матеріальної допомоги та утримання через істотне погіршення матеріального стану, а також у зв`язку з негідним поводженням дружини в шлюбних відносинах; - звільнити його від сплати заборгованості зі сплати аліментів за період з 19.12.2018 року по 28.02.2020 року в розмірі 27267,82 гривень на утримання [PERSON] , що стягуються за виконавчим листом №337/6014/18, виданим 03.12.2019 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя. Ухвалою судді від 06 квітня 2020 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27 квітня 2020 року відповідачка [PERSON] надала відзив на позов, в якому категорично заперечувала проти позову та посилалась на невідповідність викладених позивачем подій дійсним обставинам справи, та недоведеність позовних вимог. 04 травня 2020 року позивач [PERSON] подав відповідь на відзив («заперечення на відзив»), в яких наполягав на негативній поведінці відповідачці, і обґрунтованості заявлених позовних вимог. 07 травня 2020 року відповідачка [PERSON] надала заперечення (додаткові пояснення) де вказувала на відсутність матеріально-правових підстав для задоволення позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов і пояснив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , та має з нею спільну дитину - [PERSON] . Як на утримання дитини, так і на утримання дружини з нього стягуються аліменти. Щодо аліментів на утримання дружини існує значна заборгованість, яка однак виникла не з його вини. Оскільки аліменти нараховані з моменту подання позову, а відповідна справа в суді розглядалась протягом тривалого часу, відразу після пред`явлення виконавчого листа до виконання виникла заборгованість. Крім того він мав постійне місце працевлаштування в органах ДФС України, звідки був звільнений у зв`язку з тим, що [PERSON] подавала відносно нього велику кількість необґрунтованих скарг, де відображала неправдиву інформацію. Також [PERSON] і її матір, з метою його дискредитації зверталась із аналогічними неправдивими заявами, в тому числі щодо вчинення ним злочинів, до правоохоронних органів, та для видачу відносно нього обмежувального припису. У зв`язку із вказаними наклепами та порушенням щодо нього кримінальних проваджень, він позбавлений можливості працевлаштуватись за фахом, не має належного заробітку та перебуває на обліку в Державному центрі зайнятості. Вважає, що подаючи такі заяви, відповідачка тим самим фабрикує відносно нього кримінальні справи. Крім того, поведінку [PERSON] щодо подачі цих заяв, він вважає негідною, такою що виявляє неповагу до чоловіка, та не відповідає нормам моралі, і така дружина згідно ч.5 ст. 75 СК України не гідна та не має права на утримання. Відповідаючи на запитання [PERSON] пояснив, що звільнився він за власним бажанням, однак його на це спровокували заяви [PERSON] . У порушених кримінальних провадженнях, за жодним йому не повідомлено про підозру та не пред`явлено обвинувачення, однак сама їх наявність не надає йому можливість працевлаштуватись, оскільки на його думку він не пройде спеціальну перевірку. Фактів письмових відмов йому у працевлаштуванні не було, оскільки він сам відмовлявся подавати документи на відповідні посади, коли дізнавався, що буде проводитись спеціальна перевірка. Лише один раз йому відмовили усно у працевлаштуванні сторожем на автостоянку, оскільки на нього «відкрита кримінальна справа». На роботу, при прийнятті на яку не проводиться спеціальна перевірка, влаштуватись не намагався, оскільки не має досвіду, та крім того, оскільки він має дві вищі освіти. Представниці відповідачки - адвокат Леус Г.О. заперечувала проти задоволення позову, та пояснила, що позивачем не доведено існування у справі передбачених законом підстав для припинення права дружини на отримання аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, або для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, оскільки позивач звільнився з місця працевлаштування за власним бажанням, та відсутні жодні об`єктивні перешкоди, для його нового працевлаштування. Також вважає що звернення [PERSON] до правоохоронних органів не може бути розцінено як негідна поведінка. Вказала, що сторона відповідача заперечує щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини з частини заробітку на тверду грошову суму. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифікованоПостановою ВР України № 789-XII від 27 лютого 1991 рокувизначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно дост. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно достатті 180 СК України. Так судом встановлено, що 23 вересня 2017 року зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] (а.с.21). [INFO] у вказаному шлюбі народився [PERSON] (а.с.22). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2019 року у справі №337/6014/18, провадження №2/337,779/2019, яке набрало законної сили 14 січня 2020 року (а.с.23-26): - Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.09.2017 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №864. - Визначено місце проживання [PERSON] ,[INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . - Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 19.12.2018 року, і до досягнення [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . - Рішення в частині стягнення аліментів допущено негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. - В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. - Вирішено питання про судові витрати. Щодо позовної вимоги [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, встановлених вищевказаним рішенням, що стягуються з нього на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , з 1/4 частини заробітку (доходу) на тверду грошову суму - 1000,00 гривень слід зазначити таке. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, в силу вимог ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом стягувача аліментів. Таким чином, за чинним законодавством, спосіб стягнення аліментів визначає сам стягувач, та відповідно, може його змінити шляхом звернення до суду з відповідним позовом. У цій справі питання про зміну способу стягнення аліментів порушує платник аліментів - [PERSON] , який не має на цього права. Натомість стягувач [PERSON] проти зміни способу стягнення аліментів категорично заперечує. Зважаючи на вказані обставини, без наявності на те волевиявлення стягувача аліментів, суд позбавлений можливості перейти зі стягнення аліментів в частині заробітку на тверду грошову суму. Також суд, будучи обмежений заявленими позовними вимогами, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України не вирішує питання про зміну розміру аліментів у зв`язку із зміною матеріального становища позивача. Щодо позовної вимоги про припинення права [PERSON] на стягнення аліментів на її утримання, суд виходить з такого. Згідно ч.ч.2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На час ухвалення рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2019 року було встановлено, що [PERSON] може надавати матеріальну допомогу матері дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 85 СК України право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. Такі обставини у справі встановлені не були. [PERSON] просить задовольнити цю вимогу, посилаючись на неспроможністю надання матеріальної допомоги та утримання через істотне погіршення матеріального стану, а також у зв`язку з негідним поводженням дружини в шлюбних відносинах. Судом встановлено, що 06 грудня 2019 року НАКАЗОМ №1408-о (а.с.64) [PERSON] звільнено з Головного управління ДФС у Запорізькій області ДЕРЖАВНОЇ ФІКСАЛЬНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ за власним бажанням. Жодних підстав вважати, що вказане звільнення спричинене іншими обставинами, окрім як волею [PERSON] у справі встановлено не було. Надалі, з 17 січня 2020 року [PERSON] перебував на обліку в Правобережному відділі Запорізького міського центру зайнятості (а.с.65, 168, 169). Відповідно до його пояснень, він позбавлений можливості працевлаштуватись, у зв`язку із зверненнями [PERSON] до правоохоронних органів, однак судом не було встановлено жодного факту відмови позивачу у працевлаштуванні. Така відмова протиречила би закріпленому частиною 1 статті 62 Конституції України принципу невинуватості. Крім того, як пояснив сам [PERSON] , за жодним кримінальним провадженням він не має процесуального статусу «підозрюваного» чи «обвинуваченого». Відповідно до обраної ним моделі поведінки, він за власним бажанням не вчиняє спроб працевлаштуватись протягом року. Таким чином, платник аліментів не довів свою неспроможність надавати матеріальну допомогу, а створені самим [PERSON] обставини не можуть бути підставою для звільнення його від обов`язку утримувати матір його ж дитини, до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.5 ст. 75 СК України права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного кримінального правопорушення, якщо це встановлено судом. Негідна поведінка у шлюбних відносинах може мати різні прояви, проте суд вважає, що таку поведінку слід оцінювати на відповідність праву та моральним засадам. За обставинами справи, окрім вищевказаного рішення суду про визначення місця проживання дитини [PERSON] ,[INFO] , сторони також мали спір щодо участі батька у вихованні дитини (а.с.28, 29-30, 31, 155-158). Також [PERSON] з приводу конфліктів з [PERSON] зверталась до правоохоронних органів (а.с.33, 34, 42, 51, 52, 53, 54, 59, 60, 63, 178-179), посилалась на вчинення ним домашнього насилля (а.с.35), за місцем роботи (а.с.36, 40), до селищної ради (а.с.37, 41), Департаменту спорту, сім`ї та молоді (а.с.38), служби у справах дітей (а.с.39, 49, 61), медичних установ (а.с.57, 58). Крім того, нею подавались скарги до слідчого судді на бездіяльність слідчого (а.с.43, 44, 45,46, 55). Певні скарги і заяви щодо конфліктів подавались і самим [PERSON] (а.с.97, 103, 177). За зверненнями [PERSON] , до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносилась інформація про вчинення кримінальних правопорушень (а.с.56, 59, 62, 101, 153, 154, 176), одне з яких закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.47-48). За заявою [PERSON] ініціювалось питання про видачу обмежувального припису, однак у задоволенні заяви було відмовлено (а.с.180-186, 148-150, ) Аналізуючи конфлікт, що має місце між [PERSON] і [PERSON] , суд виходить з того, що Згідно Конституції України, кожна людина на території України має право на захист свого порушеного права. Залежно від характеру порушення, кожна особа може звернутись до судових, правоохоронних, інших компетентних органів. За ч.1 ст. 64 Конституції України, Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Отже сам факт звернення до компетентних державних органів за захистом своїх прав у правовій державі не може свідчити про «негідну поведінку». За ч.1 ст. 64 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Як вбачається з інформації за обліками МВС, [PERSON] станом на 23.03.2020 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.99). Також і відносно [PERSON] відсутній вирок, що набрав законної сили, про вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ст. 383 КК України чи ст. 384 КК України - завідомо неправдивого повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, чи введення в оману суду або іншого уповноваженого органу. Оцінюючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що у справі не встановлено негідної поведінки [PERSON] , що є підставою для припинення права на отримання аліментів на її утримання, до досягнення дитиною трьох років. Щодо позовної вимоги [PERSON] про звільнення його від сплати заборгованості зі сплати аліментів за період з 19.12.2018 року по 28.02.2020 року в розмірі 27267,82 гривень на утримання [PERSON] , що стягуються за виконавчим листом №337/6014/18, виданим 03.12.2019 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя. З [PERSON] на користь [PERSON] стягуються: - аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття; - аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 09.12.2018 року і до досягнення дитиною ( [PERSON] , [INFO] ) трирічного віку - до [INFO] . Аліменти на утримання сина [PERSON] сплачуються належним чином, та станом на 28.02.2020 року існувала невелика заборгованість, за платежами менше ніж за два місяці (а.с.67). 09 січня 2020 року відкрите виконавче провадження ВП №60944955 за виконавчим листом №337/6014/18, виданим 03.12.2019 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 09.12.2018 року і до 25.11.2020 року (а.с.68). Згідно розрахунку державного виконавця від 28.02.2020 року №25498 за виконавчим провадженням по стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , станом на 28 лютого 2020 року заборгованість становить 27267,82 гривень (а.с.69). Про звільнення саме від цієї заборгованості порушує питання позивач. Однак, постановою начальника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 03 червня 2020 року (а.с.173) за виконавчим провадженням ВП №60944955: - скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем 28.02.2020 року №25498; - вилучено дані про боржника по ВП №60944955 з Єдиного реєстру боржників; - припинено стягнення з доходів боржника за постановою державного виконавця від 23.03.2020 року. Постановою державного виконавця від 24.07.2020 року (а.с.174) виконавчий лист №337/6014/18, виданим 03.12.2019 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 09.12.2018 року і до 25.11.2020 року, - було повернуто без прийняття до виконання. Відповідно до ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), передбачено ст. 195 СК України, згідно якої заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Як було встановлено, на час ухвалення рішення у цій справі, за виконавчим листом №337/6014/18, виданим 03.12.2019 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 09.12.2018 року і до 25.11.2020 року, заборгованість відсутня, оскільки розрахунок заборгованості від 28.02.2020 року №25498 скасовано постановою начальника Хортицького ВДВС у м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 03 червня 2020 року, а сам виконавчий лист повернуто стягувачу без прийняття до виконання. Інформації про скасування цих рішень суду не надано. Таким чином, у зв`язку із скасуванням розрахунку заборгованості від 28.02.2020 року №25498 зі сплати аліментів за період з 19.12.2018 року по 28.02.2020 року в розмірі 27267,82 гривень у суду відсутня можливість приймати рішення про звільнення від такої заборгованості. Зважаючи на викладене, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed