Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

16 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 26 квітня 2010 року померла її мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну частку (пай), площею 4,72 в умовних кадастрових гектарах, посвідчену сертифікатом серії СМ №0051259. Рішенням Білопільського районного суду від 31 жовтня 2016 року їй визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері. Однак, оформити свої спадкові права на вказану земельну ділянку вона не може у звязку з втратою сертифікату. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла 26 квітня 2010 року, право власності на земельну частку (пай), розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Павлівської сільської ради, посвідчену сертифікатом серії СМ №0051259 від 14 червня 1996 року. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 32). Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. В. о. сільського голови [PERSON] надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, проти позову не заперечують (а. с. 29). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 23). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу, або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що матірю позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище Зибенко) [PERSON], [INFO], була [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (а. с. 6-7). У відповідності до свідоцтва про смерть серії 1-БП №155533 остання померла 26 квітня 2010 року (а. с. 8). З довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 05 вересня 2016 року вбачається, що згідно з розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року №152 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам КСП «Обрій» на території Павлівської сільської ради, [PERSON] виписаний сертифікат серії СМ №0051259 від 14 червня 1996 за реєстраційним номером 18, розмір земельної частки (паю) 4,72 в умовних кадастрових гектарах. Сертифікат виданий на руки (а. с. 5). Відповідно до довідки Павлівської сільської ради від 26 вересня 2016 року №919 [PERSON] до дня смерті 26 квітня 2010 року була зареєстрована в [INFO]. Фактично на день смерті остання проживала без реєстрації в м. Суми у своєї доньки [PERSON], яка здійснила поховання матері, зберігала документи на спадкове майно. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Павлівської сільської ради не посвідчувався (а. с. 10). Рішенням Білопільського районного суду від 31 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 11 листопада 2016 року, [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини після матері, [PERSON], яка померла 26 квітня 2010 року (а. с. 11-12). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 06 грудня 2016 року спадкова справа після [PERSON], яка померла 26 квітня 2010 року, не заведена (а. с. 31). Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлої 26 квітня 2010 року матері, [PERSON], має право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах, посвідчену сертифікатом серії СМ №0051259 від 14 червня 1996, виданим на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року №152, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам КСП «Обрій» на території Павлівської сільської ради за №18. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з втратою сертифіката на право на земельну частку (пай), а відтак, її право підлягає захисту судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved