Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

16 вересня 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником будинку 39 по вулиці Шевченка в селі Мала Супоївка Згурівського району Київської області, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Свідоцтвом про право на спадщину. Відповідач зареєстрована за цією адресою, проте фактично від дня реєстрації у будинку не проживає та не зявляється. Згідно з довідкою відповідач з 2005 року проживає в гуртожитку по вулиці Російська, 45 у місті Києві. [PERSON] є колишнім членом сімї позивача бувшою дружиною сина позивача, з яким розлучена згідно з рішенням Згурівського районного суду від 15 червня 2016 року. Відповідач відмовилася в добровільному порядку знятися з реєстрації, не повідомляючи про причину відмови, тому просить суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, та примусово зняти її з реєстраційного обліку. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 12.10.2016 до участі у справі залучено Згурівський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Київській області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 27.10.2016 замінено зазначену третю особу на [PERSON] комітет Малосупоївської сільської ради Згурівського району Київської області. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав повністю, відповідач повторно в судове засідання не зявилася, про час і місце судового розгляду була оповіщена у встановленому порядку за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Таким чином, відповідач відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України є такою, якій судовий виклик вручено належним\~ чином.\~ \~\~ В судовому засіданні позивач надав пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог та просить судові витрати покласти на нього. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач з 2014 року у спірному будинку не зявляється, не відноситься до нього як до свого основного місця проживання, витрат по його утриманню не несе. \~ \~ \~ Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що житловий будинок № 39 по вулиці Шевченка в селі Мала Супоївка Згурівського району Київської області належить на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.05.2005 (а.с. 5, 6 -\~копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно). У спірному будинку зареєстрована та відсутня без поважних причин понад один рік відповідач [PERSON] з 2014 року. Це житло не є її постійним місцем проживання та вона не відноситься до нього як такого, не приймає ніякої участі в його утриманні, тягар утримання несе позивач, не веде з позивачем власником будинку спільного господарства (а.с.9, 10, 24, 26 - довідка, копії довідки сільської ради та рішення суду, акт обстеження житлових умов). Відповідач [PERSON] з 2005 року проживає в гуртожитку по вулиці Російська, 45 у місті Києві (а.с.8 довідка). В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування житлом. Доказів проживання у спірному будинку чи його утримання відповідачем суду не надано. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1282-IV є спеціальним актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Статтею 182 ЦК України ч. 1 встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом ( ст. 182 ч. 4 ЦК України, ст. 4 ЗУ від 01.07.2004 року № 1952- VI «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень») Зазначений закон діє в новій редакції від 01.01.2013 року державна реєстрація прав буде проводитись державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації прав, нотаріусом, як спеціальним суб єктом, на якого покладено функції державного реєстратора. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України\~ \~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1\~ \~ст. 391 ЦК України\~ \~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов\~ висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідач відсутня в спірному житловому будинку без поважних причин понад один рік, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом, тому вона втратила право на користування спірним житловим будинком, що належить позивачу на праві приватної власності. Судові витрати покласти на позивача відповідно до його заявленого клпотання. На підставі викладеного,

Outcome: approved