Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

15 травня 2014р. представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що [PERSON] відповідно до п.1.1. кредитного договору №3273-Д від 15.07.2005р, договору поруки №3273-П від 15.07.2005р. одержав кредит у розмірі 18000грн. терміном на 12 місяців по 15 липня 2006р. з виплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40% річних. Відповідно до Договору поруки поручителем по кредиту виступила [PERSON]. Відповідно до п. 1.2 та 3.1. Договору, [PERSON] взяв на себе зобов'язання повертати кредит, відсотки за користування кредитом в строки та на умовах, передбачених Договором. [PERSON] своїх зобов'язань по поверненню кредиту та оплати відсотків за користування кредитом не виконав. Позивач 12 грудня 2007р. звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] боргу по кредитному договору №3273-Д від 15.07.2005р. Суд 20 грудня 2007р. видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] боргу на користь кредитної спілки. Самарський районний суд м. Дніпропетровська по заяві [PERSON] ухвалою по справі №2-с-2/08 від 12.03.2008р. скасував судовий наказ. Кредитна спілка звернулася 2.04.2008р. до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення боргу по кредитному договору №3273 від 15.07.2005р. з [PERSON] Самарський районний суд м. Дніпропетровська 4 жовтня 2010р. по справі №2-322/10 позовні вимоги позивача задовольнив і вирішив стягнути з [PERSON] на користь кредитної спілки заборгованість за кредитом - 60856грн, судовий збір у сумі 608грн.56коп, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30грн, а всього 61494грн.56коп. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 10.08.2011р. було переглянуто рішення та змінено, а саме зменшено розмір неустойки з 51453грн. до 8000грн, а загальний розмір боргу та судових витрат до 17403грн, та до 185грн.20коп. Самарський районний суд м. Дніпропетровська розглянув заяву [PERSON] 21 червня 2013р. і ухвалив: визнати виконавчий лист по справі №2-322 від 4 квітня 2011р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з [PERSON] 43906грн. В зв'язку з тим, що [PERSON] порушив взяті на себе договором зобов'язання, та зобов'язання, передбачені законодавством по поверненню кредиту та відсотків за користування кредитом, у обох відповідачів виникла заборгованість перед позивачем: 2400грн. - сума відсотків за отримання кредиту згідно п.3.1. Договору; 26220грн. - сума відсотків за користування кредитом за період з 15.07.2005р. по 25.12.2013р; 14962грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції, а всього 43582грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 43582грн. та судовий збір в розмірі 435грн. 82коп, а всього 44017грн.82коп. (а.с.3-6). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та прохав його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову та прохали відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки щодо заборгованості вже ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили. Відповідач [PERSON] в своїх запереченнях на позов посилався на те, що він вважає, що з нього належить стягувати тільки ту суму, що була визначена та затверджена Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10.08.2011р, а саме зменшити розмір неустойки з 51453грн. до 8000грн, а загальний розмір та судових витрат до 17403грн. та 185грн.20коп. Його заяву Самарським районним судом м. Дніпропетровська було розглянуто тільки 21 червня 2013р. в результаті чого було ухвалено визнати виконавчий лист по справі 2-322 від 4 квітня 2011р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з нього 43906грн. Оскільки у наявності є неоскаржене та не скасоване Рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими (а.с.50-51). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, прохали відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи зобов'язання [PERSON] припиненими та подали письмову заяву про застосування строків давності звернення до суду. Представник відповідача [PERSON] в своїх запереченнях на позов вказала, що строк виконання основного зобов'язання та строк дії кредитного договору №3273-д від 15.07.2005р. визначено до 15.07.2006р. У позивача виникло зобов'язання пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання боржника [PERSON] щодо повернення кредиту та процентів (штрафних санкцій) з 16.07.2006р. та протягом наступних 6міс. Жодної вимоги від позивача на адресу поручителя [PERSON] у зазначений вище період не надходило. Таким чином, зобов'язання за Договором поруки №3273-д від 15.07.2005р. припинилися з 16.01.2007р. Також послалася на те, що строк позовної давності по зверненню Кредитної спілки «Дніпропетровська ощадна спілка» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поруки почав свій перебіг з 16.07.2006р. та закінчився у зв'язку із спливом трьохрічного терміну - 16.07.2009р. Позивач же звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовними вимогами до [PERSON] тільки в травні 2014р. після закінчення встановленого строку позовної давності. (а.с.41-44). Вислухавши доводи представника позивача, пояснення відповідачів та їх представників, розглянувши письмові докази по справі, суд, вважає, за необхідне позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] задовольнити частково, а щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Суд встановив, що 15 липня 2005р. Дніпропетровська ощадна Кредитна спілка та [PERSON] уклали кредитний договір №3273-Д, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит на суму 1800грн. строком на 12міс. з 15.07.2005р. по 15.07.2006р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40% річних (а.с.8). 15 липня 2005р. було укладено договір поруки №3273-П, відповідно до якого [PERSON] поручилася за виконання обов'язків по кредитному договору №3273-Д, згідно якого у разі невиконання обов'язків [PERSON] вони несуть солідарну відповідальність (а.с.9). Отримання коштів по кредитному договору №3273-Д від 15 липня 2005р. [PERSON] у розмірі 18тис.грн. підтверджується видатковим касовим ордером №861 від 15.07.2005р. (а.с.17). 20 грудня 2007р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовим наказ 2-н-475/07 про стягнення з [PERSON] на користь кредитної спілки «Дніпропетровська Ощадна Кредитна Спілка» заборгованість за кредитним договором від 15.07.2005р. №3273-Д у сумі 60856грн. та судові витрати у сумі 319грн.28коп. (а.с.10). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2008р. судовий наказ від 20 грудня 2007р. щодо стягнення з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Дніпропетровська Ощадна Кредитна Спілка» суми боргу по кредитному договору №3273-Д в розмірі 60856грн. та судових витрат у сумі 319грн.28коп. було скасовано. (а.с.11). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська №2-322/10 від 4 жовтня 2010р. по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Дніпропетровська Ощадна Кредитна Спілка» до [PERSON] про стягнення боргу по кредитному договору та за зустрічним позовом [PERSON] до Кредитної спілки «Дніпропетровська Ощадна Кредитна Спілка» про захист прав споживача, визнання недійним кредитного договору позовні вимоги Кредитної спілки «Дніпропетровська Ощадна Кредитна Спілка» вимоги були задоволені та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №3273-Д від 15.07.2005р. в сумі 60856грн, судовий збір у сумі 608,56грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30грн, а всього 61494,56грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] було відмовлено. (а.с.12). Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2011р. касаційну скаргу [PERSON] в інтересах та за довіреністю [PERSON] задоволено частково. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 4 жовтня 2010р. та на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської обл. від 1 березня 2011р. в частині стягнення 51453грн. неустойки, загального розміру стягнення та розміру судових витрат змінено. Зменшено розмір неустойки до 8000грн, а загальний розмір боргу та розмір судових витрат, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Дніпропетровська Ощадна Кредитна Спілка» зменшено відповідно до 17403грн., та до 185,20грн. В іншій частині судові рішення залишені без змін (а.с.13-14). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2013р. по справі №206/3672/13-ц було задоволено заяву [PERSON] про визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Кредитної Спілки «Дніпропетровська Ощадна спілка» до [PERSON] про стягнення боргу. Визнано виконавчий лист №2-322 від 4 квітня 2011р, таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з [PERSON] 43906грн.36коп. (а.с.15). Згідно розрахунку позивача суми заборгованості за відсотками та суми боргу з урахуванням індексу інфляції по кредитному договору №3273-Д від 15.07.2005р. станом на 25.12.2013р. становить 43582 грн., де: 2400 грн. - сума відсотків за користування кредитом згідно п.3.1 Договору; 26220 грн. - сума відсотків за користування кредитом; 14962 грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції. (а.с.21). Позивачем також надано розрахунок заборгованості по кредитному договору, який включає заборгованість неповернутої суми кредиту в розмірі 8803 грн., 3000 грн. відсотків за період з 15 лютого 2006 року по 15 липня 2006 року, а також розрахунок додаткової оплати за несвоєчасне погашення щомісячної частини кредиту за той же період в розмірі 51453 грн. (а.с. 16). Разом з тим при огляді судом цивільної справи №2-322/10 виявлено, що ідентичний розрахунок вже був предметом судового розгляду та був покладений в основу рішення суду про стягнення заборгованості (а.с. 57). Таким чином поданий у даній цивільній справі розрахунок (а.с. 16) не може братися до уваги. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.3.1. кредитного договора №3273-Д від 15.07.2006 року, передбачено оплату 40% річних щомісячно протягом одного року, до 15.07.2006 року. Твердження позивача про те, що зазначені відсотки повинні оплачуватися до повного виконання своїх зобов'язань сторонами сторонами на підставі п.7.1 договору, суд вважає хибними, оскільки вищевказаним п.3.1 договору чітко передбачено строк, протягом якого нараховуються ці відсотки, які вже були стягнуті іншим судовим рішенням. Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено кредитним договором, розмір 40% річних був встановлений лише до 15.07.2006 року, після чого мають бути стягнуті 3% річних та суму за індексом інфляції. У своєму розрахунку цих складових заборгованості позивач наводить 8803 грн. суми неповернутого кредиту та зоборгованості за відсотками за ставкою 40% річних, з 15.07.2006 року по 25.12.2013 року, нараховуючи інфляційні на суму заборгованості за кретитом та зазначені відсотки, що не відповідає вимогам закону та умовам кредитного договору. Також суд зазначає, що позивач не просить стягнути інфляційні витрати, зумовлені невиконанням зобов'язання, встановленого рішенням суду. Таким чином, розглядаючи позовні вимоги у межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню 3% річних та сума встановленого індексу інфляції у заявлений позивачем період з 15.07.2006 року по 25.12.2013 року, виходячи із суми неповернутого кредиту в розмірі 8803 грн. за вказаний період, тобто 2710 днів: 8803 Х 2710 / 365 Х 3 /100 = 1960,78 (грн.) Інфляційні витрати за цей період згідно офіційного індексу інфляції помісячно з липня по грудень 2006 року склали: 8803 Х 100,9%=79,23 (грн. за липень), у серпні індекс інфляції склав 100,0%, тобто жодної інфляції не було і відсутня підстава для їх нарахування за цей місяць; 8803 Х 102,0% = 176,06 (грн. за вересень); 8803 Х 102,6% = 228,88 (грн. за жовтень); 8803 Х 101,8% = 158,45 (грн. за листопад); 8803 Х 100,9% = 79,23 (грн. за грудень). Всього за липень-грудень 2006 року сума інфляційних складає: 79,23+176,06+228,88+158,45+79,23=721,85 грн. Інфляційні витрати за 2007 рік склали 8803 Х 116,6%= 1461,30 (грн.). Інфляційні витрати за 2008 рік склали 8803 Х 122,3%= 1989,48 (грн.). Інфляційні витрати за 2009 рік склали 8803 Х 112,3%= 1082,78 (грн.). Інфляційні витрати за 2010 рік склали 8803 Х 109,1%= 801,01 (грн.). Інфляційні витрати за 2011 рік склали 8803 Х 104,6%= 404,94 (грн.). Інфляційні витрати за 2012 рік не підлягають нарахуванню, оскільки індекс інфляції за цей рік склав 99,8%. Інфляційні витрати за 2013 рік склали 8803 Х 100,5%= 44,01 (грн.). Загалом за спірний період сума до стягнення з урахуванням встановленого індексу інфляції становить: 721,85+1461,30+1989,48+1082,78+801,01+404,94+44,01= 6505,37 (грн.) Що стосується вимог, заявлених до [PERSON] як до поручителя, то відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Позивач у 2008 році пред'являв позов лише до [PERSON], право вимоги за договором поруки виникло ще у 2006 році, проте позовні вимоги до [PERSON] як до поручителя були заявлені лише у 2014 році, тобто після спливу строків, передбачених ч.4 ст. 559 ЦК України, внаслідок чого договір поруки слід вважати припиненим і відсутні правові підстави для стягнення коштів з [PERSON]

Outcome: partial