Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

16.02.2017р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому зазначило, що у нього з [PERSON] (далі - відповідач) укладений кредитний договір б/н від 09.02.2016р., за якою остання отримала кредит у розмірі 13 961 грн. 79 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач, всупереч норм закону та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, станом на 25.01.2017р. у неї перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 22 745 грн. 02 коп., з яких: 13 961 грн. 83 коп. - заборгованість за кредитом; 2\~457 грн. 27 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5\~026 грн. 23 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 1\~299 грн. 69 коп. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, в якій заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання двічі не з'явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України, повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила та не подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач у простій письмовій формі 29.07.2008р. уклали кредитний договір № SAMDN50000022889255, який складається із заяви відповідача, Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умов та правил), Правил користування платіжною карткою та Тарифів Банку. Вказане підтверджується Анкетою-заявою [PERSON] від 29.07.2008р., Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Умов та правилами надання банківських послуг, з якими боржник була ознайомлена в день укладення договору письмово. Згідно умов кредитування, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, погашення відбувається в строк до 25 числа наступного за звітним шляхом внесення коштів на карту клієнтом, або шляхом списання банком самостійно з дебіторської карти клієнта. В подальшому 25.10.2012р. сторони уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов в правил надання продукту кредитних карт (далі - генеральна угода), згідно якої сторони домовилися про реструктуризацію заборгованості по кредитному договору № № SAMDN50000022889255 від 29.07.2009р., яка станом на 25.10.2012р. становила 15 211 грн. 83 коп. (п. 1.1.2. генеральної угоди). Згідно п. 2.1. генеральної угоди, позивач надав відповідачу строковий кредит в сумі 13 961 грн. 83 коп. на термін 36 місяців, з 09.02.2016р. по 28.02.2019р. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 13 961 грн. 83 коп., а відповідач зобов'язалася повернути кредит, сплачувати відсотки в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у зазначені в Заяві та Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості відбувається з 1 по 25 число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу в сумі 506 грн. 54 коп. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 28.02.2019р. Пунктами 1.3.3. та 2.2. генеральної угоди також визначено, що за порушення відповідачем строків погашення заборгованості, зазначених у цій генеральній угоді, Умовах і правилах, більш ніж на 31 день, по зобов'язанням строк яких настав, відповідач на 32 день сплачує позивачу штраф в сумі 1 299 грн. 69 коп. Крім того, п. 2.8. генеральної угоди передбачено, що у разі порушення відповідачем зобов'язань по сплаті кредиту, відповідач сплачує позивачу пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожен день прострочки. Відповідно до умов кредитного договору позивач випустив та надав відповідачеві - держателю платіжну картку, тип кредитного ліміту: фінансовий. На день укладення цього договору встановив ліміт у розмірі 13 961 грн. 79 коп., із базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору у 18.00 % в місяць із розрахунку 360 днів в році. Відповідач суму кредиту отримала, однак зобов'язання повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором, не виконала, у зв'язку з чим у останньої перед кредитором виникла заборгованість. Згідно розрахунку позивача станом на 25.01.2017р. у відповідача за кредитним договором наявна заборгованість в розмірі 22 745 грн. 02 коп., з якої: 13 961 грн. 83 коп. - заборгованість за кредитом; 2\~457 грн. 27 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5\~026 грн. 23 коп. - заборгованість за комісією; 1\~299 грн. 69 коп. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що погашення кредиту відповідачем жодного разу не здійснювалося, а відповідач в односторонньому порядку відмовилась від виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Окремо слід зазначити, щодо позовних вимог визначених позивачем як заборгованість за пенею та комісією у сумі 5 026 грн. 23 коп., суд зазначає, що згідно розрахунку наданого позивачем станом на 25.01.2017р. відповідачу нараховано лише комісію в сумі 5 026 грн. 23 коп., що відповідає умовам кредитного договору та положенням Умов та правил надання банківських послуг. Беручи до уваги, що з моменту укладення кредитного договору, ніхто із сторін до цього часу не заявив про намір його припинити, відповідач не надала банку письмової заяви про закриття картрахунку, та у неї у зв'язку з неналежним виконанням взятого на себе перед банком зобов'язання утворилась заборгованість за кредитним договором, відповідач не звернулася з заявою про застосування строків позовної давності, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано та він підлягає повному задоволенню. На підставі вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 600 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved