Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

16 листопада 2017 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON]Е 11.12.2017 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2017 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 29 січня 2018 року . 29.01.2018 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою в судове засідання в відповідача. Справа призначена до розгляду на 27 лютого 2018 року Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В підготовчому судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 30 червня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 32. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 30.06.2012 року він уклав шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 32. В період шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] Протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті привело до припинення шлюбних відносин . Причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність взаємопорозуміння між ними, наявність діаметрально протилежних поглядів на шлюб та сім'ю, в результаті чого у них виникають постійні сварки свідком яких стає їх дитина, що й стало причиною звернення до суду. В судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та просить їх задовольнити, підтвердивши доводи позивача, викладені в позовній заяві. Строк для примирення просила не надавати. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 30.06.2012 року позивач уклав шлюб з відповідачкою по справі, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 32, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, якому сторони записані батьками дитини. Судом встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства сторони припинили приблизно з 2013 року . Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, через що в сторін виникають постійні сварки та конфлікти, що створило неможливі умови для спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, яка є свідком сварок та конфліктів між сторонами. При цьому суд не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення, так як в судовому засіданні відповідач заперечувала проти надання строку для примирення, а позивач згідно поданої заяви також наполягає на розірванні шлюбу. З чого суд приходить до висновку, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання сторони не бажають відновлювати та протягом тривалого періоду часу спільно не проживають та не підтримують шлюбних відносин. Тому відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав у вигляді припинення шлюбних правовідносин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Після розірвання шлюбу суд відповідно до позицій відповідача вважає за можливе відновити їй дошлюбне прізвище - «Чабанюк» Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Так як з позивачкою залишається проживати неповнолітня дитина, суд вважає за можливе понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640.00 грн., покласти на позивача. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд вважає за можливе покласти на відповідача так як в розірванні шлюбу вбачається вина обох сторін.. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved