Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

16 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 02 вересня 2013 року між нею та відповідачем був укладений договір № СМ, відповідно до якого, останній був зобов'язаний надати їй послуги по виготовленню та встановленню ПВХ конструкцій (металовиробів), а також їх доставки на протязі 25 робочих днів. Згідно з умовами договору, вона того ж дня повністю сплатила вартість замовлення у сумі 3457 грн. Однак взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав. На її неодноразові звернення до нього щодо виконання договору чи повернення сплачених нею коштів відповідач не реагував. Посилаючись на невиконання відповідачем умов договору в обумовлений договором строк, просила розірвати вказаний договір, стягнути з останнього в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4683 грн. 03 коп., оскільки для сплати вартості замовлення за рекомендацією [PERSON] нею в ПАТ «Альфа-Банк» був взятий кредит у зазначеному розмірі, який вона сплачує до теперішнього часу, а також 4000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка полягає в порушені її прав як споживача та у душевних стражданнях і переживаннях з приводу дій відповідача. Позивачка у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила про їх задоволення, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не подавав. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Згідно договору № СМ, укладеного 02 вересня 2013 року між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON], останній зобов'язався надати [PERSON] послуги по виготовленню та встановленню ПВХ конструкцій (металовиробів), а також їх доставки на протязі 25 робочих днів. Загальну вартість робіт сторони визначили у розмірі 3457 грн. (а.с.7). Пунктом 3.2 цього договору було встановлено строк виконання зобов'язань виконавцем, що становив 25 робочих днів після сплати замовником вартості замовлення. Як вбачається з товарного чеку № 0209, сума замовлення у розмірі 3457 грн. [PERSON] була отримана 02 вересня 2013 року, тобто в день укладення договору (а.с.8). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Параграфом 1 глави 61 ЦК України унормовано загальні положення про підряд. Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів. Параграф 2 цієї глави регулює особливий вид договору підряду - договір побутового підряду. Згідно зі ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Таким чином, за характером домовленості, сторони уклади договір побутового підряду відповідно до ст. 865 ЦК України. П. 2 ч. 1 ст. 872 ЦК України передбачено, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Позивачка, як на підставу розірвання договору посилається, на те, що відповідачем порушено п.3.2 договору, зідно якого виконавець зобов'язався виготовити та доставити металовироби замовнику протягом 25 робочих днів з моменту укладення договору, що ці умови, враховуючи і її неодноразові звернення, відповідачем не виконані до теперішнього часу. Пунктом 3.6 договору було передбачено, що в день доставки та закінчення встановлення замовник або повнолітній член його сім'ї зобов'язані прийняти роботу по договору, підписав відповідні акти. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, відповідачем не було надано суду передбачені п.3.6 договору підписані відповідні акти по прийняттю виконаних робіт або докази повідомлення позивачки про наміри про доставку товару, а тому суд вважає, що умови договору побутового підряду ним не виконані. Враховуючи, що підрядником були порушені умови договору побутового підряду щодо строку виконання та обсягу робіт, тому замовник відповідно до положень ст. 872 ЦК України вправі вимагати розірвання договору та відшкодування збитків, а тому вимоги позивачки в частині розірвання договору підлягають задоволенню. Також підлягають частковому задоволенню вимоги позивачки в частині відшкодування їй збитків у розмірі 4683 грн. 03 коп., оскільки згідно п.2.4 кредитного договору № 500408751 укладеного 02 вересня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] на строк до 03 вересня 2014 року (п.2.3договору), кредит був наданий останній для власних потреб та перерахований на її рахунок, що був відкритий у Банку (а.с.10), а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачену нею, згідно товарного чеку № 0209, вартість замовлення у розмірі 3457 грн. Крім того, позивачкою було заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок істотного порушення зобов'язання з боку відповідача, її душевних страждань з приводу неодноразових звернень до відповідача щодо встановлення металовиробів чи повернення сплачених коштів, яку вона оцінює в 4000 грн. Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. З аналізу норм параграфу 3 глави 82 ЦК України випливає, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода спричинена життю або здоров'ю споживача, що позивачем не доведено. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі порушення умов його виконання. Частиною 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивачка при зверненні до суду про стягнення моральної шкоди, дійсно передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте, згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. За такого, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. У порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. від сплати якого позивачка звільнена.

Outcome: partial