Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

15.10.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до Хотинської міської ради Чернівецької області про визнання права власності на реконструйоване майно. В обгрунтування позову посилається на те, що 10 грудня 2019 року між ним та Хотинською міською радою Чернівецької області був укладений договір № 33 про встановлення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Згідно вказаного договору йому було надано право на встановлення тимчасових споруд на провадження підприємницької діяльності в м. Хотині з метою розташування на елементах благоустрою міста - земельна ділянка поруч з АЗС ANP (центральний в`їзд у м. Хотин з боку м. Чернівці) шляхом облаштування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (цільове призначення - заклад громадського харчування, торгівля продовольчими, непродовольчими товарами без реалізації тютюнових виробів). Згідно цього договору Хотинська міська рада надала йому як користувачу дозвіл для встановлення та використання власних тимчасових споруд за адресою: [ADDRESS] . 17 липня 2020 року Хотинська міська рада згідно рішення № 99/7 присвоїла юридичну адресу: [ADDRESS] . У 2020 році він за власний рахунок із залученням будівельних спеціалістів, з дотриманням вимог державних будівельних норм побудував приміщення « Кафе-магазин » з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який відповідає всім вимогам безпечної експлуатації, не порушує права інших осіб, та внаслідок здійсненого будівництва було створено новий об`єкт нерухомого майна, право власності на який за ним не зареєстровано. В серпні 2020 року він звернувся до органу місцевого самоврядування, керівництва Хотинської міської ради із заявою про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення « Кафе-магазин » з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. Проте, Хотинською міською радою йому було відмовлено в оформленні права власності на самочинно побудовані ним об`єкти нерухомості у зв`язку з відсутністю документів щодо прийняття їх в експлуатацію та рекомендовано звернутися до суду з питанням захисту своїх прав та законних інтересів. Тому, підтримуючи вищевикладене, просить суд визнати за ним право власності на нежитлову будівлю кафе - магазину літ. А, площею 115,10 кв.м, прибудову літ. а. навіс літ. Б, замощення І, каналізаційний вигріб ІІ, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також просив стягнути з відповідача на його користь судовий збір. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, але від його представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій він просив розгляд справи проводити у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 10 грудня 2019 року між позивачем та Хотинською міською радою Чернівецької області був укладений договір № 33 про встановлення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, що підтверджується копією відповідного договору від 10 грудня 2019 року. Згідно умов вказаного договору позивачу надана земельна ділянка та право на встановлення тимчасових споруд на провадження підприємницької діяльності в м. Хотині з метою розташування на елементах благоустрою міста - земельна ділянка поруч з АЗС ANP (центральний в`їзд у м. Хотин з боку м. Чернівці) шляхом облаштування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (цільове призначення - заклад громадського харчування, торгівля продовольчими, непродовольчими товарами без реалізації тютюнових виробів) (а.с. 9-11). Відповідно до Витягу з рішення № 99/7 від 17 липня 20202 року виконавчого комітету Хотинської міської ради присвоєно поштову адресу тимчасовій споруді для здійснення підприємницької діяльності, яка знаходяться в [ADDRESS] (а.с.12), що також і підтверджується копією паспорта прив`язки групи стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності від 14.05.2020 року, який наявний в матеріалах справи. Згідно технічного паспорту по [ADDRESS] , виготовлений на [PERSON] , жителя [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.19-21) Згідно Висновку № 383 експертного будівельно-технічного дослідження від 29.07.2020 року вартість об`єкта оцінки будівлі кафе-магазину загальною площею 115,1 кв.м. по [ADDRESS] складає 344840,00 гривень. Згідно листа виконавчого комітету Хотинської міської ради, позивачу було відмовлено в оформленні права власності на дану будівлю та з метою введення вищевказаного об`єкту в експлуатацію рекомендовано звернутися до суду для захисту прав та законних інтересів, посилаючись на те, що пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна після визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду. Відповідно до пункту 9 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставами для державної реєстрації прав та їх обтяжень є, зокрема, рішення судів, що набрали законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З вищенаведених норм чинного законодавства, випливає висновок про те, що право власності на самочинно побудовані об`єкти набувається не в загальному порядку, а в спеціальному - на підставі рішення суду, прийнятого у відповідності до вимог ст. 376 Цивільного кодексу України. Так, згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 41 Конституції України, статей 317, 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з частиною 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до частини 5 статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 № 6 на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Як встановлено судом, позивачем всупереч вимог частини 1 статті 376 ЦК України побудовано будівлю кафе-магазин, загальною площею 115,10 кв.м. по [ADDRESS] , без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту. Проте, суд вважає, що позивачем підтверджено те, що побудована будівля кафе-магазину, загальною площею 115,10 кв.м. по [ADDRESS] відповідно до норм чинного законодавства та дана будівля та її місце розташування відповідають вимогам державних будівельних норм. Судом також береться до уваги, що Хотинська міська рада, як власник земельної ділянки, не заперечуючи проти визнання позовних вимог, позбавлена можливості визнати право власності на вищевказану будівлю, хоча як вбачається з матеріалів справи, при розміщенні будівлі кафе-магазину загальною площею 115,10 кв.м. по [ADDRESS] суспільні інтереси Хотинської міської ради та громади міста не порушено. Також судом встановлено, що Хотинська міська рада є належним відповідачем у даній справі, оскільки будівля кафе-магазину, загальною площею 115,10 кв.м. по [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці комунальної власності, користувачем якої є позивач [PERSON] . При цьому, суд акцентує увагу на тому, що у відповідності до п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені та знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, суд вважає за необхідне повернути [PERSON] з державного бюджету 1724,50 гривень сплаченого судового збору при поданні позову до суду. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1724,50 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved