Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

15.11.2019 року позивач звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача, в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням [ADDRESS] . В обгрунтування позову посилається на те, що сторони перебували у шлюбі з 10.09.1993 року по 31.05.2016 року. В зв`язку з цим відповідач вселився в належну на праві власності позивачу частку домоволодіння [ADDRESS] та був там зареєстрований з 04.03.1997 року. Разом з цим, відповідач не проживає за вказаною адресою з 08.10.2018 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.11.2019 року вищезазначений позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом через оголошення на офіційному сайті суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником 19/100 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва по право власності серії ЯЯЯ 204835 від 07.06.2005 року. З копії сторінок будинкової книги на вищезазначене домоволодіння вбачається, що за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Згідно копії рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.05.2016 року по справі № 490/1015/16-ц, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.1993 року по 31.05.2016 [INFO] . 09.08.2016 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». У Акті про не проживання від 08.11.2019 року, посвідченого ТОВ «Центральний 1», сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідача за вищезазначеною адресою та відсутність його особистих речей в домоволодінні з 08.10.2018 року. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України в справі №688/63/15-ц, у справі №6-709цс16 положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин в будь-який час. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved