Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

16.06.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою професійної працездатності, якою просить стягнути моральну шкоду у розмірі 204033,60 грн., у зв`язку з отриманим професійного захворюванням на виробництві. Вказує, що він пропрацював з 12.04.1990 по 15.02.2010 та з 15.02.2010 по 27.12.2019 у відповідача на посаді помічника машиніста екскаватора у кар`єрі та машиніста екскаватора у кар`єрі, а всього 29 років 8 місяць. 13.02.2020 медичним висновком лікарсько-експертної комісії встановлено позивачу професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом, у поєднанні з полірадикулонейропатією (L4, L5, S1, C6, C7 ) з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим синдромами, двобічним плечолопатковим періатрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А, Легенева недостатність першого-другого ступеня. Відповідно довідки МСЕК від 04.06.2020 року йому було первинно встановлена 3 (третя) група інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача та відсотку втрати професійної працездатності, просить стягнути з ПрАТ 204\~033 грн. 60 коп. моральної шкоди. Ухвалою суду від 18.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 14.07.2020 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Доценко Т.Ю. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач добровільно обрав роботу, міг звільнитися у будь-який час, також позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, отримував компенсації, свідомо обрав місце роботи в умовах впливу шкідливих факторів. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою здоров`ю позивача і діями роботодавця, а також відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів суд встановив, що [PERSON] в проміжок часу з 12.04.1990 по 27.12.2019 на посадах: помічника машиніста екскаватора у кар`єрі та машиніста екскаватора у кар`єрі на ПрАТ, стаж позивача складає понад 29 років 8 місяці роботи в умовах впливу шкідливих факторів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 30-33). \~ \~ \~ \~Актом від 25.03.2020 розслідування хронічного професійного захворювання встановлена наявність у позивача професійних захворювань: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом, у поєднанні з полірадикулонейропатією (L4, L5, S1, C6, C7 ) з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим синдромами, двобічним плечолопатковим періатрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А, Легенева недостатність першого-другого ступеня, що також підтверджується медичним висновком, (а.с. 20-24, 12-13). Відповідно до п. п. 17, 18, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.03.2020 року, причиною хронічного професійного захворювання позивача є робота машиністом екскаватора, який виконував роботу з керування екскаватором по розробці вибою, навантаження гірничої маси в транспортні засоби та здійснював роботи з ремонту та обслуговування механізмів, вузлів та обладнання екскаватора під час його зупинки. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та робочого місця, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, пилу з вмістом діоксину кремнії від 10% до 70 %, під які також підпадав працюючи помічником машиніста екскаватору з 12.04.1990 по 15.02.2010. Винних осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити не вдалось, оскільки [PERSON] працював на ПрАТ впродовж 29 років та 8 місяців, у зв`язку із чим запропоновано в.о. генерального директора [PERSON] розробити та впровадити заходи щодо усунення впливу шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища та трудового процесу, що призвели до професійних захворювань, шляхом дотримання основних напрямків в організації технологічних процесів та раціоналізації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії в частині комплексної механізації та автоматизації виробничих операцій відповідно до вимог «Правил охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом», затверджених наказом Мінсоцполітики України від 18.03.2010 за № 61 (а.с. 20-24). Як випливає з довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 04.06.2020 позивачу первинно встановлена 3 (третя) група інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності, з яких 40% - вібраційна хвороба, 20% - ХОЗЛ, він потребує\~забезпечення лікарськими\~засобами,\~виробами медичного\~призначення,\~санітарно-курортним\~лікуванням,\~корсетом(а.с. 25). Згідно Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, умови праці [PERSON] відносяться по вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); по вмісту пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); по рівню вібрації до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); по рівню шуму до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); по показникам мікроклімату до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); за показниками важкості праці до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); за показниками напруженості праці до 3 класу 3 ступеня (шкідливі). (а.с. 14-19). \~ \~ \~ \~Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Оцінка суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, ч.3 ст.43 Конституції України. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, медичного висновку (а.с.12-13, 20-24), встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі, напружені умови праці позивача у ПрАТ, встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров`я позивача, згідно п.16-19 акту. Вказане свідчить про наявність причинно-наслідкового звязку між діями відповідача і завданою здоровю позивача шкодою. Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що позивач протягом значного часу працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, а саме 29 років 8 місяців, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 60 % та встановлення йому 3 групи інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 90 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач, завищеною. Щодо вимог позовача про неутримання податків з вказаної суми відшкодування, то суд зазначає, що дане питання стосується стадії виконання судового рішення , тому на цей час вирішенню не підлягаю. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Як випливає з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а частка задоволених вимог від первинно заявлених становить 44,11% відсотків, тому відповідно до вимог ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~судовий збір підлягає частковому стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог в сумі 899,99 грн. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial