Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

17.09.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати її такою, що втратила право користуватися житлом в належній йому на праві приватної власності квартирі [ADDRESS] (далі - квартира) та зобов'язати її знятися з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить квартира, в якій також зареєстрована його колишня дружина, відповідач у справі. Починаючи з 31.05.2012 року, відповідач забрала з квартири все своє особисте майно та частину речей домашнього вжитку і переїхала жити до своїх батьків. З цього часу відповідач в квартирі не проживає, при цьому продовжує перебувати на реєстраційному обліку і добровільно не бажає знятися з реєстрації, чим порушує його права та перешкоджає вільному розпорядженню майном. 04.12.2014 року відповідач [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона не має можливості користуватися квартирою [ADDRESS], оскільки позивач чинить їй перешкоди в користуванні житлом, зокрема змінив замки та не бажає в добровільному порядку надати їй ключі. Тому вона змушена звернутися до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] первісний позов підтримав, зокрема, зауважив, що замків він не міняв, та, окрім цього, їхня спільна донька безперешкодно користується квартирою, маючи власні ключі. Щодо задоволення зустрічного позову заперечив. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили щодо задоволення первісного позову та просила задовольнити зустрічний позов з підстав викладених у ньому. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що сім'я [PERSON] проживала по сусідству. Про конфлікти у сім'ї не чули. У травні 2012 року [PERSON] з невідомих причин забрала усі речі та виїхала з квартири. Підтвердили, що донька часто приходить до батька та по декілька днів може проживати з ним. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 09.08.1997 року по 18.02.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 19, 29). На підставі договору дарування від 07.12.2004 року позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 3-4, 5). В даній квартирі також зареєстрована відповідач-позивач [PERSON] та спільна донька сторін [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними довідками (а.с. 6, 9, 37). З 31.05.2012 року відповідач-позивач [PERSON] у спірній квартирі не проживає, особистих речей не зберігає, добровільно виїхала на інше місце проживання, що в судовому засіданні будо підтверджено свідками [PERSON] та [PERSON], а також актом депутата Новоград-Волинської міської ради від 16.09.2013 року та актом обстеження матеріально-побутових умов від 16.11.2012 року (а.с. 12, 13). Відповідач-позивач [PERSON] фактично не проживає у вищезазначеній квартирі, що нею не заперечується. Окрім цього, відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов від 16.11.2012 року [PERSON] разом із донькою фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Також, з пояснень сторін випливає, що донька [PERSON] часто приходить до батька та проживає у нього. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що інколи між відповідачем- позивачем [PERSON] та її донькою [PERSON] виникають конфлікти внаслідок її звернень до суду із позовними вимогами до батька. До пояснень відповідача-позивача [PERSON] про те, що вона змушена була виїхати із квартири та [PERSON] чинить їй перешкоди у проживанні суд відноситься критично з наступних підстав. [PERSON] сама у травні 2012 року забрала усі речі з квартири та виїхала проживати в інше місце. Доказів на те, що [PERSON] чинив їй перешкоди у користуванні квартирою суду не надала. Суд відкидає як доказ висновок дільничного інспектора від 30.07.2014 року та акт складений комісією ОСББ «Наш дім» про те, що [PERSON] не змогла відкрити замок у вхідних дверях квартири. Суд розцінює збирання таких доказів штучним з наступних підстав. [PERSON] обізнана про те, що її донька має безперешкодний доступ до квартири та має ключі. Жодного разу вона з донькою не приходила до квартири. Посилання на те, що не робила цього з етичних міркувань є необґрунтованими. Нелогічним є те, чому в одному випадку прийти до спірної квартири [PERSON] вважає неетичним, а в іншому випадку - приходить до квартири сама. Також, [PERSON] не обґрунтувала те, чому вона не приходила до квартири у той час коли дома був [PERSON]. Також, [PERSON] не обґрунтувала з якою метою вона приходила до спірної квартири, оскільки усі речі із вказаного помешкання вона вивезла. Отже, суд дійшов висновку, що [PERSON] приходила до спірної квартири коли не було [PERSON] та без доньки, з метою отримати Акт ОСББ «Наш дім» та висновок дільничного інспектора за її зверненням про неправомірні дії [PERSON] щоб в подальшому використовувати їх як доказ. Таких доказів протягом 2-х років з часу залишення нею квартири суду не надано. Зазначені докази [PERSON] зібрала після ознайомлення із ухвалою Вищого спеціалізованого суду від 04.06.2014 року (а.с. 130). Крім цього, щодо пояснень відповідача-позивача [PERSON] та її представника [PERSON] про те, що, оскільки дитина за рішенням суду залишена на вихованні з матір'ю і дитина зареєстрована у спірній квартирі, то [PERSON], як член сім'ї, має право проживати у цій квартири судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У судовому засіданні доведено, що [PERSON] з 31.05.2012 року не проживає у квартирі [PERSON], витрат на утримання квартири не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Також, посилання відповідача на ту обставину, що з приводу усунення перешкод в користуванні житлом вона зверталась в червні 2012 року до суду з позовом до [PERSON], позивача у справі, про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири та в грудні 2012 року до органу опіки та піклування, суд до уваги не бере, оскільки від вказаного позову відповідач 08.11.2012 року відмовилась, а предметом розгляду в службі у справах дітей Новоград-Волинської міської ради було питання виховання дитини, а не житлові проблеми, що склались у сім'ї. Із позовом про зобов'язання [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою та зобов'язання видати їй ключа вона звернулася лише 04.12.2014 року. Отже протягом більше ніж 2 років з такими вимогами вона не зверталася. Вимогами у позовній заяві від червня 2012 року були визнання права власності (а.с. 16). Питання про вселення її у квартиру чи усунення перешкод у її користуванні до грудня 2014 року [PERSON] не піднімалося. Вказане свідчить про те, що [PERSON] не втратила інтерес до вказаної квартири виключно як до власності, а не місця проживання. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач-позивач [PERSON] понад два роки не проживає у квартирі позивача-відповідача, то первісний позов підлягає задоволенню. Що стосується зустрічного позову, то у його задоволенні слід відмовити на тих підставах, що потягнули задоволення вимог первісного позову. Належних та допустимих доказів на протилежне [PERSON] не надала. Вимоги за зустрічним позовом не довела. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо заперечень представника органу опіки та піклування [PERSON] про необхідність відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов суд звертає увагу, що вимог про зняття з реєстрації чи виселення неповнолітньої [PERSON] не заявлялося. Перешкод у проживанні та користуванні квартирою [PERSON] неповнолітній доньці не чиниться, а навпаки створюються умови для її комфортного проживання у цій квартирі.

Outcome: approved