Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

16.11.2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, з огляду на наступне. На підставі постанови Донецького апеляційного суду за № 241/1322/17 від 19.03.2019 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. За даною адресою зареєстровані: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Однак, відповідно до акта обстеження домоволодіння №50 від 01.10.2020 року встановлено, що [PERSON] по [ADDRESS] не проживає з 2010 року. Перебування [PERSON] їй не відомо. У зв`язку з цим, що в будинку [PERSON] прописаний але не проживає [PERSON] и як власник вона не може в повній мірі реалізувати своє право на розпорядження домоволодінням. За таких обставин, [PERSON] просить суд, визнати [PERSON] [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, надавши до суду письмову заяву в якої просить розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явивсяв судове засідання без поважних причина бо безповідомлення причин,не наддав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно наступних підстав: Судом встановлено, що постановою Донецького апеляційного суду за № 241/1322/17 від 19.03.2019 року визнано дійсним договір куплі-продажу житлового будинку [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-11) Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником житлового будинку за даною адресою (а.с.12) Згідно довідки №745 від 01.10.2020 року по [ADDRESS] - зареєстровані: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.14) Згідно акту депутата щодо обстеження домоволодіння від 30.09.2020 року встановлено що [PERSON] з 2010 року не проживає по [ADDRESS] .(а.с.13) У відповідності до положень ст.ст.317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідност.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач, як власник спірного будинку. Відповідно до вимог ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно дост. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч. 1ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції Українита ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно доЗакону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, зважаючи на конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в спірному жиловому будинку без поважних причин не проживає понад встановлений законодавством строк, що в свою чергу перешкоджає позивачу здійсненню його права користування та розпорядження належним будинком, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved