Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

15.09.2014 р. позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № HAXRFO11360758, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5641,89 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 5641,89 грн., що підтверджується заявою позичальника на видачу готівки № HAXRFO11360758 від 04.12.2007 року. В свою чергу, відповідачем не виконуються належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Станом на 01.09.2014 року за відповідачем [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором № HAXRFO11360758 від 04.12.2007 року у розмірі 36403 грн. 61 коп., яка складається з: -Заборгованість за кредитом - 4504,48 грн.; - Заборгованість по процентам за користування кредитом - 2,13 грн.; - Пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 29687,30 грн.; - Штраф (фіксована частина) - 500,0 грн.; - Штраф (процентна складова) - 1709,70 грн. Просить суд стягнути вказану заборгованість, а також відшкодувати судові витрати. Відповідач у судовому засіданні щодо позову заперечував, просив застосувати позовну давність. Пояснив, що строк дії кредитного договору закінчився 03.10.2008 р., а позивач звернувся до суду 10.10.2014 р., тобто після спливу позовної давності; розрахунок заборгованості зроблено за період з 18.03.2008 р. по 01.09.2014 р., також після спливу строку позовної давності. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. При цьому пояснив суду, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення основної заборгованості та процентів за користування кредитом. Крім того, право на стягнення пені та штрафів є похідним від наявності права на відшкодування основної заборгованості, тому у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено . Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № HAXRFO11360758, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 5641,89 грн., на строк з 04.12.2007 р. по 03.10.2008 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачеві кредитні кошти. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту не виконав, кредитні кошти у повному обсязі не повернув, в результаті чого виникла заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 01.09.2014 року за відповідачем [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором № HAXRFO11360758 від 04.12.2007 року у розмірі 36403 грн. 61 коп., яка складається з: - Заборгованість за кредитом - 4504,48 грн.; - Заборгованість по процентам за користування кредитом - 2,13 грн.; - Пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 29687,30 грн.; - Штраф (фіксована частина) - 500,0 грн.; - Штраф (процентна складова) - 1709,70 грн. При цьому, як вбачається з розрахунку, заборгованість за кредитом у розмірі 4504,48 грн. виникла 10.09.2010 р. та з того часу залишалась незмінною, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 2,13 грн. виникла 06.10.2008 р. та з того часу також залишалась незмінною. Пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 29687,30 грн. нарахована позивачем за період з 10.04.2008 р. Згідно ст.ст. 525, 526, 530, 625 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 257 ЦПК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про права споживачів», суди мають виходити із того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В даному випадку початком перебігу позовної давності щодо основної заборгованості суд вважає 10.09.2010 р., щодо заборгованості по процентам за користування кредитом - 06.10.2008 р., тобто час її виникнення. Дані про те, що між сторонами укладено договір про збільшення строку позовної давності, про строк дії картки та про строк дії кредитного договору позивач суду не надав. Оскільки судом встановлено, що право позивача на повернення кредитних коштів було порушено, проте ним без поважних причин пропущена позовна давність, про застосування якої заявив відповідач, суд з підстав, передбачених ч.4 ст.267 ЦК України, ухвалює рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості та заборгованості по процентам за користування кредитом - у зв'язку зі спливом позовної давності, передбаченої ст.257 ЦК України. Оскільки вимоги про стягнення пені та штрафів є похідними та залежними від обґрунтованості вимог про стягнення основної заборгованості та заборгованості по процентам за користування кредитом, при цьому у їх задоволенні судом відмовлено, суд відмовляє також у задоволенні вимог про стягнення пені та штрафів. Питання щодо розподілу судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а саме судові витрати, понесені позивачем, якому відмовлено в позові, покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed