Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

16 червня 2020 року адвокат Синявська Інна Вальдемартівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , з участю третьої особи: П`ятої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Стислий виклад позицій сторін. Обґрунтування позивача. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова по справі № 466/1615/18 від 20.06.2018 позивача [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] оголошено померлим. Із сайту Судової влади позивачу стало відомо, що його батько - [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про визнання його сина померлим, оскільки, як було зазначено у заяві, позивач наприкінці 2012 року пішов з дому, вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртним, часто попадав в поле зору правоохоронних органів, жив за кошт заявника, місце перебування невідоме. У позовній заяві представник позивача зазначає, що її довіритель, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте до серпня 2016 року проживав від народження разом із відповідачем за адресою: [ADDRESS] . 03 червня 2016 року позивач одружився з [PERSON] і також стали проживати за вищевказаною адресою. У серпні 2016 року позивач разом з дружиною виїхали до Сполучених Штатів Америки, де проживають по даний час. Відповідачу все було відомо, проте він мав інший намір щодо майна, співвласником якого був його син. Позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Для заволодіння часткою сина і позбавлення його права власності, відповідач [PERSON] отримав судове рішення про оголошення свого сина померлим і прийняв спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини у П`яту Львівську державну нотаріальну контору. Державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т. М. відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , серія та номер 3-134, видане 24.01.2019, номер запису про право власності 29982054, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1073768946101. 29 травня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про скасування рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20.06.2018 у справі № 466/1615/18 про оголошення [PERSON] [INFO] , померлим. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2020 року відкрито провадження у справі № 466/3841/20. З врахування викладеного змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 3-134 від 24 січня 2019 року, видане державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальноїх контори Кіріловою Т. М. на ім`я [PERSON]. Відзив на позовну заяву відповідачем, в порядку ст. 178 ЦПК України, у встановлений судом термін до суду подано не було. 06 серпня 2020 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Кісь О. Р. надійшла заява, у якій позовні вимоги позивача визнали повністю. Процесуальні дії у справі. 17 червня 2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова провадження у даній справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 червня 2020 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1073768946101). Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду. У підготовчому судовому засіданні представник позивача - адвокат Синявська І. В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, покликаючись на підстави та мотиви, викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. У підготовчому судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Кісь О. Р. позовні вимоги визнала повністю. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, яка позов визнала, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Так, судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами наступне. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2018 року [PERSON] , [INFO] , ІПН- [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (позивач по даній справі) оголошено померлим від дня набрання рішенням суду законної сили (а. с. 33). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т. М. відповідачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що належить позивачу [PERSON] , серія та номер 3-134, видане 24.01.2019, номер запису про право власності 29982054, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1073768946101 (а. с. 13). 29 травня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про скасування рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20.06.2018 у справі № 466/1615/18 про оголошення [PERSON] [INFO] , померлим. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 02 червня 2020 року відкрито провадження у справі № 466/3841/20 (а. с. 10). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 червня 2020 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20.06.2018 у справі №466/1615/18 про оголошення [PERSON] , [INFO] , (РНКОПП [NUMBER] , адреса реєстрації [ADDRESS] ) померлим та анульовано актовий запис про смерть [PERSON] [INFO] , РНКОПП [NUMBER] . Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили (а. с. 34). Оскільки позивач [PERSON] не помер, то у відповідача [PERSON] не виникло право на спадкування частки позивача. Судом встановлено, що станом на час розгляду справи, оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом не визнано недійсним, а тому у разі будь-яких обмежень у здійснені права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання оспорюваного свідоцтва недійсним. Законодавство, що застосоване судом при розгляді спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Діючим ЦК України передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину є виключною компетенцією нотаріусів. Тільки після отримання свідоцтва про право на спадщину, особа яка вважає, що її права порушені його видачею може оскаржити свідоцтво в порядку, передбаченому ст. ст. 1300, 1301 ЦК України. В разі незгоди з діями нотаріуса, пов`язаними з видачею свідоцтва про право власності на спадщину особа, яка вважає, що її права порушені, вправі звернутися з відповідним позовом до суду. Відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Згідно ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування реєстрації прав. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить висновку, що право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, у зв`язку з тим, що особа, якій видане свідоцтво, а саме відповідач [PERSON] не мав права як спадкоємець приймати спадщину від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), оскільки останній (спадкодавець), який був оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету слід повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 420,40 грн.

Outcome: approved