Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

15 вересня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову зазначив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] 31 жовтня 2011 року був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов наданого кредиту договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою. Однак, відповідач вказаних умов договору не виконав, у звязку із чим станом на 31 липня 2015 року має заборгованість перед банком в розмірі 22 784,62 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7 929,14 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 11 794,31 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 1 500 грн., а також штрафів в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1 061,17 грн. (процентна складова). Посилаючись, зокрема на ст.ст.530, 598, 599, 629, 1054 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача [PERSON]. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 22 784,62 гривень та судові витрати в розмірі 1218,00 гривень. В судове засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, не з'явився, до суду від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримував у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не зявився, хоча про місце і час судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте, подав до суду заяву, в якій зазначив, що суму позову визнає частково, а саме тіло кредиту та проценти, в задоволенні іншої частини просив відмовити. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2011 року відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Підписуючи вказану анкету-заяву, відповідач [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» Договір про надання банківських послуг. Також відповідач [PERSON], підписуючи вказану анкету-заяву підтвердив, що він ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладання та згоден з його умовами. Екземпляр договору він погодився отримати шляхом роздруківки з сайту банка. Крім того, відповідач [PERSON] зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного з банком договору, [PERSON] було відкрито картковий рахунок та надано кредит у розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором /а.с.26/. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належними чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч.2 цієї статті передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§1.Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частина 3 ст.1049 ЦК України передбачає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. З розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 31 жовтня 2011 року вбачається, що у відповідача станом на 31 липня 2015 року мається перед банком заборгованість на загальну суму 22 784,62 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7 929,14 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 11 794,31 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 1 500 грн., а також штрафів в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1 061,17 грн. (процентна складова). Доказів того, що заборгованість у відповідача [PERSON]. перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитом та процентами за користування кредитом відсутня, суду не надано. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядження м.Маріуполь було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. З наданого ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунку вбачається, що сума в розмірі 1 500 грн. є одночасно пенею та комісією. Проте, виходячи з чого вона розрахована та яким чином співвідносяться суми пені та комісії, ПАТ КБ «Приватбанк» доказів не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 31 жовтня 2011 року саме в розмірі 19 723, 45 грн. (7 929,14 + 11 794,31) є обгрутнованими та підлягають задоволенню. В той же час, вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми штрафів у вигляді фіксованої частини та процентної складової, а також суми пені та комісії задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial