Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

15 червня 2017 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Мотовилівсько-Слобідської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON], а в травні 2017 року позивач стало відомо, що після її смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 4,4315 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мотовилівсько-Слобідської сільської ради та належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого на підставі рішення 13 сесії XXIII скликання Мотовилівсько-Слобідської сільської ради від 13 березня 2001 року. Реалізовуючи своє право на спадщину позивачі звернулись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку,однак, нотаріусом було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку. На підставі зазначеного просили суд визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 4.4315 га, кадастровий номер [NUMBER] яка розташована на території Мотовилівсько-Слобідської сільської ради. Всудовезасіданняпредставник позивачів не з'явилась,про день та час розглядусправиповідомленівчасно та належним чином, до суду надали заяву про розглядсправи за їх відсутності, позов підтримують у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позову та просить розглядати справу без участі представника. Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що [INFO] виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області зроблено відповідний актовий запис за № 81 (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 4,4315 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мотовилівсько-Слобідської сільської ради та належала померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю виданого на підставі рішення 13 сесії XXIII скликання Мотовилівсько-Слобідської сільської ради від 13 березня 2001 року (а.с. 8) Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Заповіту за своє життя [PERSON] не склала, тому спадкування на майно повинно здійснюватись за законом. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки. Згідно ч. 1ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти - позивачі по справі. Родинні стосунки між спадкодавцем та спадкоємцями, а саме те, що позивачі є дітьми померлої підтверджені відповідними документами, які містяться в матеріалах справи (а.с.13-16). Реалізовуючи своє право на спадщину позивачі звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом, однак нотаріус листами від 08 червня 2017 року за № 451/01-16 відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право власності на земельну ділянку, оскільки відсутній правовстановлюючий документ (а.с. 20). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Об'єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст.179 ЦК України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,4315 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована на території Мотовилівсько-Слобідської сільської ради (а.с. 10-12). Згідно з п. 1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Системний аналіз наданих позивачем доказів, дає змогу суду достовірно встановити, що спірна земельна ділянка належаласпадкодавцю. Суд вважає доведеним, що позивачі є спадкоємницями за законом, тому мають право спадкування земельної ділянки, але не мають оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ними права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності при відсутності належно оформленого Державного акта про право власності на землю не існує. На підставі викладеного,

Outcome: approved