Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

15.12.2014 р. до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - промислове об'єднання «Рассвет-Енерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, в якій позивач зазначила, що вона працювала на підприємстві з 11.07.2011 року по 12.03.2014 року на посаді інженера 3 категорії теплотехнічного відділу. З травня 2013 року по березень 2014 року підприємство має заборгованість по заробітній платі у розмірі 27431,91 грн. та при звільнені відповідач не розрахувалось з відповідачем. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 27431,91 грн. та стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справ, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, відповідно до ч.5 ст.77 ЦПК України, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи знаходяться повідомлення про вручення судових повісток. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно трудової книжки серії [NUMBER], [PERSON] з 11.07.2011 року по 12.03.2014 року працювала на ТОВ «Науково - промислове об'єднання «Рассвет-Енерго» на посаді інженера теплотехнічного відділу. 12.03.2014 звільнена з займаної посади згідно п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Згідно листа територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві № П-2483 від 24.10.2014 року, заборгованість підприємства по заробітній платі [PERSON] з 01.05.2013 року по 01.03.2014 року складає 27431,91 грн. Згідно довідки ТОВ «Науково - промислове об'єднання «Рассвет-Енерго» від 18.03.2014 року, в січні та в лютому 2014 року позивачу було нарахована заробітна плата з якої сплачувалися страхові внески за розрахунковий період у розмірі 2800 грн. за місяць та середньоденна заробітна плата складає 97,38 грн. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Відповідачем не спростований факт того, що заборгованість по заробітній платі відсутня. У зв'язку з тим що за підприємством існує безспірна сума заборгованості по заробітній платі при звільненні позивачки 12.03.2014 року, яка не сплачена на час розгляду справи, то у [PERSON] виникло право отримати середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 22 202,64 грн., який вираховується наступним чином: 97,38 грн. х 228, де 97,38 грн. - середньоденна заробітна плата позивачки за час роботи на підприємстві перед звільненням, що підтверджується довідкою відповідача, 228 - кількість днів з дати звільнення позивачки до дати винесення рішення (за умови, що позивачка працювала перед звільненням згідно колективного договору п'ятиденний робочий тиждень). Середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні, за період з дня звільнення по дату винесення рішення складає 22 202,64 грн. та підлягає сплаті. Суд визнає бездіяльність відповідача, а саме не виплату заробітної плати, незаконною та такою, що порушує конституційне право [PERSON] на своєчасне отримання винагороди за працю. На підставі викладеного,

Outcome: approved