Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

15 жовтня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. У своїй заяві позивач зазначив, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями розташований в [ADDRESS] . Він є спадкоємцем за заповітом, проте не має можливості успадкувати зазначений будинок через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку з чим приватний нотаріус Глобинського нотаріального округу Люби Жанна Миколаївна відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці відсутні. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . У підготовче засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та вказав, що позовні вимоги підтримує. Представники відповідача та третіх осіб у підготовче засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності та вказали, що заперечень проти позову не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України підготовче судове засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено в ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Бугаївської сільської ради Глобинського району Полтавської області 26 серпня 2015 року (а.с. 11). [PERSON] 17 вересня 2013 року склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Бугаївської сільської ради Глобинського району Полтавської області та зареєстровано в реєстрі за №25, не змінювався та не відмінювався (а.с. 13). Згідно копії Державного акту на право власності на земльну ділянку та довідок виконавчого комітету Бугаївськоїсільської ради Глобинського району Полтавської області №02-45/654 та №02-45/653 від 10 вересня 2020 року, за померлою [INFO] [PERSON] згідно із записом № 206-5 в погосподарській книзі № 3 2016-2020 р.р., на день смерті рахується житловий будинок з господарськими приміщеннями та земельна діялнка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ( а.с.22, 25, 26). Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи №108 за 2015 рік, заведеної у приватного нотаріуса Глобинського нотаріального округу Люби Жанни Миколаївни після померлої [INFO] [PERSON] , спадкоємцем майна померлої за заповітом є [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Інші спадкоємці які прийняли спадщину, у тому числі, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 40-47). Згідно довідки виконавчого комітету Бугаївської сільської ради Глобинського району Полтавської області №02-45/652 від 10 вересня 2020 року, померла [PERSON] до дня смерті - [INFO] була зареєстрована та проживала в будинку за адресою: [ADDRESS] , та мала слідуючий склад сім`ї: проживала одна ( а.с.24). [PERSON] (позивач) звернувся до приватного нотаріуса Глобинського нотаріального округу Люби Жанни Миколаївни із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] . 26 вересня 2020 року нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.10). Відповідно до технічного паспорту від 24 травня 2017 року, житловий будинок розташований по [ADDRESS] має наступні технічні характеристики: житловий будинок літ. «А-1», загальна площа 55,7 кв. м; житлова площа 26,6 кв. м; погріб літ. «Б» площею 8,40 кв. м, сарай літ. «В» площею 12,00 кв. м, сарай літ. «Г» площею 27,00 кв. м, убиральня літ. «Д» площею 1,50 кв. м, огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3 ( а.с. 14-18). Згідно довідки КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» №61/3878 від 15 вересня 2017 року, за даними архівного обліку станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с. 12). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №233380028 від 20 листопада 2020 року, за житловим будинком [ADDRESS] , право власності, інші речові права, іпотеки та обтяження не зареєстровані (а.с. 48). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому позивач позбавлена можливості отримати дублікат правовстановлюючого документу на ім`я померлої. На час будівлі будинку (у 1956 році) питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Запис в погосподарській книзі сільської ради про належність домоволодіння певній особі, був офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами 1,2 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено право пред`явлення позову про визнання права власності на майно, у разі, якщо це право оспорюється. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем зазначеного будинку за заповітом, який прийняв спадщину після померлої у встановленому законом порядку. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, у тому числі, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні, а отже позивач має право на успадкування названого майна. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved