Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

15 червня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин, втратою почуття поваги та взаєморозуміння і неможливістю збереження сімї. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, але надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністтю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В позовній заяві [PERSON] зазначено, що з 09 липня 1994 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей не має, оскільки син досяг повноліття. На протязі всього часу подружнього життя в сімї виникали конфлікти з різних приводів побутового характеру. [PERSON] недостатньо турбувався за сімю, погано забезпечував матеріально.У звязку із зловживанням алкогольними напоями [PERSON] неодноразово проходив курс лікування від алкоголізму, на чому наполягала [PERSON] [PERSON] вважає, що подальше збереження сімї неможливе, втрачено почуття любові та поваги. Посилаючись на наведені обставини, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], судові витрати віднести на рахунок відповідіча. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), установив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 липня 1994 року у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 454. Подружжя від спільного проживання має повнолітнього сина. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України и шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають однією сімєю і не ведуть сумісне господарство. Спір майнового характері відсутній. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження сімейних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] збереження їх сімї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, позовна заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги ступінь відповідальності кожного з подружжя у розпаді сімї, враховує їх матеріальне і сімейне становище та відповідно до ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне витрати при реєстрації розірвання шлюбу покласти на позивачку. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved