Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

15.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом та просить, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35115 грн. 66 коп., компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 2871,53 грн. та моральну шкоду в сумі 20000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після звільнення своєчасно відповідач з ним не розрахувався, а розрахунок проведено лише на підставі рішення суду 06.04.2018 року. Несвоєчасна виплата заробітної плати в сумі 30632,54 грн. призвела до моральних страждань, необхідності у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем змінити місце проживання. Відповідач позов визнав в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму 27446,16 грн.. в іншій частині позову просив відмовити. Відповідачем надано відзив на позовну заяву. Сторони в судове засідання не з'явились, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідач про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. 02 жовтня 2017 року позивача звільнено з роботи у ПАТ «ЧеЗаРа» за ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 09.01.2018 року стягнуто з ПАТ «ЧеЗаРа» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 30632 грн. 54 коп. Вказане рішення суду було виконано 06.04.2018 року. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Як вбачається з матеріалів справи, за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2017 року (наступного дня після звільнення) по 05.04.2018 року 102 робочі дні (на підприємстві 4 робочих дня), а тому з урахуванням середньоденного заробітку позивача в розмірі 269,08 грн. ( довідка від 04.06.2018 року а.с.43) сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 102х269,08 грн.= 27446,16 грн. (з даної суми не утримані податки і обов'язкові платежі), а тому позивачу має бути виплачена вказана сума після відрахування податків і обов'язкових платежів. Стаття 34 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, визначеному чинним законодавством. З 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», на підставі якого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Пунктом 2 даного Порядку встановлено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Дія Законів України «Про оплату праці» та «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати поширювалася на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовувалася у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосувалася усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», статті 115 Кодексу законів про працю України та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати основною умовою для виплати компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальних виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення, оскільки ці нормативні акти не містять будь-якого виключення. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2871 грн. 53 коп. компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, з розміром якої позивач погодився. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає справедливим і рівноцінним відшкодування позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з невиплатою грошових коштів тривалий час в розмірі 2500 грн. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial