Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

15 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення індексації заробітної плати, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем його трудових прав. У позовній заяві позивачем було зазначено про те, що він працював у відповідача з 12 серпня 1985 року по 18 вересня 2002 року. При його звільненні з підприємства відповідач зобов'язаний був провести з ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Відповідно до довідки № 2-357 від 26.04.2012 р. заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2002 р. складає 3018 грн. 36 коп. У травні 2016 року заборгованість у сумі 3018,36 грн. сплачена. Індексація заробітної плати не була нарахована та не виплачена. Посилаючись на положення ст. ст.115, 116, 117, 221, 232, 233, 237-1, 241-1 КЗпП України,Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» позивач просить стягнути з відповідача на його користь індексацію заробітної плати за період з 01 жовтня 2002 року по 01 травня 2016 року в сумі 12837,99 грн. Позивач [PERSON] був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, але не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, подав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не використав наданого законом права на безпосередню участю у судовому засіданні. 28 лютого 2017 року до суду було подано заяву за № 01-23/121 ліквідатора ВАТ «Содовий завод» з клопотанням про проведення розгляду справи у відсутність представника відповідача. Заявлені позовні вимоги [PERSON] не визнані у повному обсязі. На обґрунтування заперечень на позов було зазначено про те, що відносно підприємства відкрито процедуру банкрутства, внаслідок чого ВАТ «Содовий завод» не має можливості визнати позовні вимоги окрім суми основної заборгованості з заробітної плати, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури була нарахована за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор не може збільшити реєстр кредиторів, котрий з часу затвердження господарським судом є незмінним. З урахуванням поданих письмових клопотань про проведення розгляду у відсутність сторін, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи у відсутність позивача та представника відповідача. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані сторонами по справі докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON], [INFO], працював у ВАТ «Содовий завод» з 12 серпня 1985 року до 18 вересня 2002 року /а.с.5/. Згідно з довідкою ВАТ «Содовий завод» № 2-357 від 26.04.2012 р. заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 3018,36 грн. /а.с.5/. Враховуючи, що [PERSON] було звільнено з ВАТ «Содовий завод» 18 вересня 2002 року згідно наказу № 149 від 18.09.2002 р., суд приходить до переконання, що заборгованість по заробітній платі у сумі 3018,36 грн. утворилася за період до 18.09.2002 р. Як встановлено у судовому засіданні і не оспорюється сторонами, заборгованість по заробітній платі у сумі 3018,36 грн. була виплачена [PERSON] у травні 2016 року. Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Матеріалами справи встановлено, що при звільненні [PERSON] між сторонами по справі був відсутній спір про розміри належних позивачеві сум. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 03 січня 2001 року порушена справа про банкрутство ВАТ « Содовий завод», постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року відкрита ліквідаційна процедура. Станом на 13 березня 2017 року зазначена справа про банкрутство відповідача не розглянута по суті. На зазначені обставини було також зроблено посилання ліквідатора ВАТ «Содовий завод» у заяві від 28 лютого 2017 року. Та обставина, що відносно відповідача порушена справа про банкрутство не може безумовно свідчити про відсутність його вини у виплаті працівникові належних при розрахункові коштів, як і сама по собі їх відсутність у роботодавця не виключає його відповідальність. Частиною 4 статті 12 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання та неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань, щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів. У трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовується. Такі терміни використовуються у низці статей Цивільного та Господарського кодексів України. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу порушення ВАТ «Содовий завод» законодавства про оплату праці з передбачених статтею 116 КЗпП України підстав. Згідно положення ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру , зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 13.01.2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, до фонду оплати праці входить фонд основної заробітної плати та фонд додаткової заробітної плати, який включає у тому числі суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. Таким чином, належна позивачу заробітна плата 3018,36 грн. за довідкою ВАТ «Содовий завод» підлягала індексації. Приріст індексу споживчих цін за період з 01 жовтня 2002 року по 01 травня 2016 року (згідно меж заявлених та підтриманих позовних вимог) складає 425,33 %, тому розмір індексації за цей період складає 12837 грн. 99 коп. (3018,36 грн. х 425,33 % / 100 % = 12837 грн. 99 коп.). Проаналізувавши всі обставини справи, враховуючи, що [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь індексацію заробітної плати за довідкою ВАТ «Содовий завод» про заборгованість за період до 18.09.2002 р. (індексація за період з 01 жовтня 2002 року до 01 травня 2016 року), суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог. При зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави на підставі статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та роз'яснень, викладених у пункті 35 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. за вимоги майнового характеру (1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Outcome: approved