overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

15 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про надання права на шлюб, посилаючись на те, що у грудні 2015 року вона познайомилась з [PERSON], з яким у неї завязалися теплі, щирі стосунки. Вони покохали один одного і почали зустрічатися. Згодом вона завагітніла. З метою зберегти вагітність і створити сім'ю вони вирішили одружитись. Тому вони звернулись з відповідною заявою про реєстрацію шлюбу до відділу державної реєстрації актів цивільного стану, однак їм було розяснено, що шлюб не може бути зареєстровано, так як вона не досягла шлюбного віку. Тому вона змушена звернутись до суду з зазначеною заявою. Укладення шлюбу буде відповідати як її інтересам, так і інтересам майбутньої дитини. Заявник в судовому засіданні на задоволенні заяви наполягала. Представник заінтересованої особи відділу ДРАЦС до суду не зявився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Думку по суті справи не висловив /а.с.12/. Заінтересована особа [PERSON] підтвердив обставини, зазначені в заяві та проти задоволення заяви [PERSON] не заперечував. Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.22 СК України заявник [PERSON] не досягла шлюбного віку /а.с.4/. Заявник [PERSON] перебуває у стані вагітності /а.с.5/. Особа, з якою заявник бажає укласти шлюб, [PERSON] досяг шлюбного віку. Свідок [PERSON], яка є матірю заявника, пояснила, що надання її доньці права на шлюб не суперечить інтересам останньої, так як між її донькою та [PERSON] серйозні відносили, вони обдумано підійшли до рішення про утворення сімї. Крім того, вони мають спільне бажання, щоб їх дитина народилася у шлюбі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що надання права на шлюб відповідає інтересам заявника і тому, згідно із ч.2 ст.23 СК України, заяву слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

15 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що вона з відповідачем по справі перебуває у шлюбі з 10.06.2014 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайському реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 96. Від шлюбу дітей не мають. Основною причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач засуджений та відбуває покарання у Первомайській виправній колонії № 117, шлюбних стосунків подружжя не підтримує з травня 2015 року та спільного господарства з обєктивних причин не веде. Заявник [PERSON] у судове засідання не прибула, проте надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Начальником Первомайської виправної колонії № 117 суду було надано заяву від засудженого [PERSON] з якої вбачається, що він згоден на розірвання шлюбу, просить заяву задовольнити та розглянути справу без його участі. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сімї на які посилається заявник, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам заявника, що має істотне значення. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

15 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], яким просить розірвати шлюб, укладений між ними 25.04.1998р. у Відділі реєстрації актів громадського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №430. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що подружнє життя з відповідачем у них не склалося, вони виявилися людьми із різними поглядами на життя, у звязку з чим між ними постійно виникають суперечки та сварки, що негативно вплинуло на їх стосунки. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, їхня сімя розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. В останнє судове засідання не прибув, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.04.1998р. у Відділі реєстрації актів громадського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №430. Від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

15 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказувала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2007 року. Від шлюбу мають малолітню дитину, [INFO]. Зазначала, що спільне життя у них не склалося через різність характерів, життєвих інтересів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними почали виникати сварки та непорозуміння, тому через неможливість подальшого спільного проживання однією сімєю, просила шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримала, відповідач позов не визнав, просили розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 11 серпня 2007 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №57. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За таких обставин, за відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст.3, ч.ч.5, 6 ст.7, ст.51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч.2 ст.112 СК України є підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

15 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 312. Свої вимоги мотивує тим, що 09.10.1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO] Сімейне життя не склалося, на даний час вона з донькою проживає окремо. Вважає, що їхня сімя розпалася, відновлювати стосунки з відповідачем не бажає, тому звернулася до суду з відповідним позовом. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, справа розглядається в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони 09.10.1999 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 312, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І - БП № 024790 від 09.10.1999 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-БП № 021138 від 07.12.2000 року. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сім'ї Згідно ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч.4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки встановлено, що їх сімя розпалася, подружні відносини припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

15 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй правоустановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житловий будинок, розташований в с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області, вул. Молодіжна, 36, яке було видано їй виконавчим комітетом Зеленогайської сільської ради цього ж району 13 серпня 2003 року. Вказувала, що їй належить даний будинок на підставі зазначеного свідоцтва, однак в ньому вказано її попереднє прізвище (до розірвання та укладення нового шлюбу) Подливайло, хоча вірним на той час її прізвище було Бабченко. Посилаючись на положення ст. 256 ЦПК України та на те, що зазначена обставина позбавляє її права на належне володіння своїм будинком, просила встановити факт належності їй свідоцтва. В судове засідання заявниця та представник заінтересованої особи не зявилися, про час та місце були повідомлені належним чином. Заявниця надала заяву з прохання розглядати справу без її участі, а заяву задовольнити. Суд, вважаючи за можливе розглянути справу без участі заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Заявниця до 1999 року перебувала у шлюбі з громадянином [PERSON], який був розірваний 18 листопада того ж року. Після розірвання шлюбу вона змінила своє прізвище з [PERSON] на Бабченко (а.с. 10). Далі, 22 березня 2008 року вона уклала шлюб з громадянином [PERSON] і змінила своє прізвище з Бабченко на [PERSON] (а.с. 11). Таким чином в період з 1999 року по 2008 рік вона мала прізвище Бабченко. В той же час, відповідно до рішення виконавчого комітету Зеленогайської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 7 від 20 серпня 2000 року за нею був зареєстрований на праві приватної власності житловий будинок, розташований по вул. Молодіжна, 36, в с. Зелений Гай Жовтневого (в теперішній час Вітовського) району Миколаївської області. Але виконавчий комітет, видавши їй 13 серпня 2003 року свідоцтво про право приватної власності, зазначив в ньому її прізвище Подливайло. Мало того, що вона на той час вже мала прізвище після розірвання шлюбу Бабченко, та навіть її шлюбне прізвище [PERSON], в свідоцтві було зазначено з помилкою - Подливайло. Така невідповідність позбавляє її можливості належним чином володіти та користуватися житловим будинком, оскільки виникають труднощі у документальному підтвердженні належності будинку. В той же час, співпадання інформації про паспортні дані та місце проживання власника в державному акті з інформацією у свідоцтві про право власності дають суду підстави зробити висновок, що будинок був отриманий у власність позивачкою, але в свідоцтві її прізвище записано з помилкою. З врахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

15 червня 2016 року в.о. головного лікаря 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні звернувся до суду із вказаною заявою про госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу [PERSON], [INFO], проживаючого [INFO]. Заява мотивується тим, що 14 червня 2016 року [PERSON] був доставлений в 3-ю обласну спеціалізовану психіатричну лікарню в супроводі працівника міліції, фельдшера та матері для стаціонарного лікування. До заяви про примусову госпіталізацію додано висновок комісії лікарів-психіатрів 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. В судовому засіданні представник 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні підтримала заяву у повному обсязі, бо вважає за необхідне помістити хворого до психіатричного закладу, оскільки той потребує невідкладного та негайного лікування. Прокурор вважає, що заява про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу підлягає задоволенню, оскільки для цього наявні всі підстави. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] заяву головного лікаря 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні не визнав, так як не вважає себе психічно хворим. Дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши пояснення представника психіатричного закладу, особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, з урахуванням думки прокурора, суд вважає, що заява про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що [PERSON] поступив до 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні 14 червня 2016 року. 15 червня 2016 року він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів. На підставі огляду складено висновок лікарсько-консультативної комісії, згідно якого хворий [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад з діагнозом «Гострий поліморфний психотичний розлад із симптомами шизофренії», внаслідок чого виявляє небезпеку для оточуючих, неспроможний самостійно задовольняти свої життєві потреби та підлягає примусовій госпіталізації до психіатричного стаціонару і лікуванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення заяви в.о. головного лікаря 3-ї ОСПЛ про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. На підставі ст. ст. 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

15 червня 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом, в обґрунтування якого вказав, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з відповідачем, через різні погляди на життя, позивач просив суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву, в якій позов підтримав та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій позов визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 березня 2013 року [PERSON] та [PERSON] (прізвище до шлюбу Небрат) [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Варвинського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 10 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с.7). Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинені. На примирення сторони не згодні, оскільки стосунки між ними як для подружжя є неприйнятними, а тому збереження шлюбу шкодить їх інтересам. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи позицію сторін, суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, подружжя тривалий час не проживає разом. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами на момент розгляду справи відсутній. Відповідно до вимог ч. 8\~ст. 235 ЦПК України\~у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу відповідачу [PERSON] слід залишити теперішнє прізвище «Вакуленко», оскільки вона не виявила бажання його змінити. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

15 червня 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом, в обґрунтування якого вказав, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з відповідачем, через різні погляди на життя, позивач просив суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву, в якій позов підтримав та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій позов визнала та просила розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 лютого 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Варвинського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 04 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с.8). Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинені. На примирення сторони не згодні, оскільки стосунки між ними як для подружжя є неприйнятними, а тому збереження шлюбу шкодить їх інтересам. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи позицію сторін, суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, подружжя тривалий час не проживає разом. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами на момент розгляду справи відсутній. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

15 червня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказав, що з відповідачкою вони перебувають зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 1991 року, актовий запис № 2382, від якого мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З 2008 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивач вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, тому просив розірвати шлюб з відповідачкою. У судове засідання позивач не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 15, 18). Відповідачка у судове засідання не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, визнає позовні вимоги, вважаючи також неможливим збереження сімї та примирення з позивачем, просила залишити за нею право іменуватися шлюбним прізвищем (а.с. 14, 20). З*ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 13 вересня 1991 року зареєстрували шлюб (а.с. 19), від якого неповнолітніх дітей не мають. З 2008 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на життя, примирення сторони визнали неможливим. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тривалість припинення шлюбно-сімейних відносин тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення.

Outcome: approved