Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

16 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Радехівської державної нотаріальної контори Радехівського районного нотаріального округу у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії. В позовній заяві зазначає, що 24 грудня 1998 року, за договором купівлі-продажу квартири посвідченого державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори (зареєстровано в реєстрі за №2606/98), [PERSON] придбав нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Продавцем квартири була [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності виданого Радехівською державною нотаріальною конторою 16.12.1998 року за реєстром №2542/98 (1/2 частина) та Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Радехівською державною нотаріальною конторою 16.12.1998 року за реєстром №2546 (1/2 частина), зазначені свідоцтва були зареєстровані у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації 16.12.1998 року під №306. Право власності [PERSON] на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] підтверджується договором купівлі-продажу квартири посвідченого державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори від 24 грудня 1998 року, зареєстровано в реєстрі за №2606/98, Реєстраційним посвідченням на квартиру від 03.03.1999 року, виданим Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 177458420 від 14.08.2019 року. 09 серпня 2019 року позивач звернувся до державного реєстратора Радехівської РДА Львівської області із заявою про надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказаний витяг він отримав 14 серпня 2019 року, одночасно державним реєстратором його було повідомлено про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено, що 21.05.2007 року зареєстровано обтяження - заборона на нерухоме майно (реєстраційний № обтяження 4991489). Вказане обтяження зареєстроване Радехівською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали про забезпечення позову б/н від 24.12.1998 року Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя. Однак, із незрозумілих причин, як в судовій ухвалі, так і в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зазначено що власником майна (квартири [ADDRESS] ) є [PERSON] . Про вказані вище невідповідності, а також про обтяження накладене на майно йому стало відомо лише після звернення до державного реєстратора Радехівської РДА Львівської області, а саме 14 серпня 2019 року. Він звернувся до Радехівської державної нотаріальної контори для підтвердження факту реєстрації обтяження - заборона (арешт) на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Йому підтвердили факт накладення такого обтяження на підставі ухвали про забезпечення позову б/н від 24.12.1998 року Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя та пояснили, що для зняття обтяження йому необхідно звернутися в суд. Таким чином на даний час на належне йому майно накладено арешт, чим порушені його майнові права щодо розпорядження власністю. Таким чином, просить ухвалити рішення, яким скасувати обтяження - заборону (арешт) на нерухоме майно, квартиру [ADDRESS] , вчинене державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №4991489 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис за №4991489 обтяження - заборону (арешт) на нерухоме майно, квартиру [ADDRESS] (а.с.2-3). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримує (а.с.26). Відповідач в судове засідання не з`явився, в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника та не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 24). Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яка йому належить на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 24 грудня 1998 року державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №2606/98 (а.с.8). Те, що власником цієї квартири є [PERSON] також підтверджується Реєстраційним посвідченням на квартиру, виданим 03.03.1999 року Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №177458420 від 14.08.2019 року (а.с.6-6 зворот, 7). Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на квартиру [ADDRESS] , на підставі ухвали про забезпечення позову Орджонікідзівського районного суду м.Запоріжжя від 24.12.1998 року, Радехівською державною нотаріальною конторою накладено заборону на нерухоме майно. Крім того, власником вказаного будинку зазначено іншу особу - [PERSON] (а.с.20). Із копії ухвали про забезпечення позову Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 24.12.1998 року вбачається, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт (а.с.9). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність заборони відчуження майна за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Узагальнюючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що обтяження нерухомого майна (заборона) № 4991489 на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , накладене 21.05.2007 року Радехівською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали про забезпечення позову Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 24.12.1998 р., є безпідставним та обмежує права позивача як власника майна, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved