Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

16.07.2014 р. позивач звернувся з даним позовом до суду, яким просить розірвати укладений між сторонами 30.03.2013 року договір про надання споживчого кредиту за № [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.03.2013 року між нею та відповідачем було укладено вказаний кредитний договір, за умовами якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 700,00 грн. Зазначає, що підставою для звернення до суду послужило те, що позивач, раніше перебуваючи в шлюбних відносинах без реєстрації з громадянином України [PERSON], оформила на себе зазначений споживчий кредит №2003256426 від 30.03.2013 року на купівлю мобільного телефону марки «Нокія» на суму 700 грн. Споживчий кредит позивачка брала терміном на 4 місяці. Позивачка зазначає, що її співмешканець забрав мобільний телефон марки «Нокія» та всі документи, які остання отримала. Позивач вважала, що [PERSON] сплатив у повному обсязі кошти згідно споживчого кредиту №2003256426 від 30.03.2013 року, однак останній ввів позивача в оману та не сплачував кредит взагалі. 20.06.2014 р. позивач направив відповідачу претензію про розірвання споживчого кредиту у зв’язку з тим, що перебуває у скрутному фінансовому становищі, окрім цього на її утриманні перебуває донька. Вважає, що у спірному договорі, умови якого є несправедливими для позивача, порушено принцип рівності сторін, також посилаючись на погіршення майнового стану позивача, у зв’язку із чим просить розірвати кредитний договір. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, якою просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлявся про дату і місце розгляду справи, повторно за викликом суду не з'явився, не використавши наданого законом права на участь у судовому засіданні, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає необхідним відповідно до правил частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю. Згідно ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Статтями 509 та 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається. Судом встановлено, що між сторонами 30.03.2013 року було укладено договір про надання споживчого кредиту за № [NUMBER], за умовами якого Приватне акціонерне товариство «ОТП Банк» надало позивачу кредит у розмірі 700,00 грн. на строк 4 місяці. Відповідач свої зобов'язання за договором виконав. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб’єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості. Ст. 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Обґрунтовуючи свої вимоги про розірвання кредитного договору, позивач зазначає, що умови спірного договору є несправедливими для позивача, порушено принцип рівності сторін, майновий стан позивача погіршився. Ч. 1 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов’язання. Позивач звертався до відповідача з питанням розірвання кредитного договору у зв’язку з істотною зміною обставин. Єдиною такою обставиною, позивач зазначає погіршення свого майнового стану. Частиною другою ст. 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, – змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, закон пов’язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Разом з тим, обставин, які б підтверджували одночасну наявність чотирьох умов для розірвання спірного договору, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, не встановлено. Позивач, згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України, мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Окрім того, відповідно до п. 6 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів», у позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом він не скористався. Отже, оцінюючи всі можливі фінансові ризики, позивач не відмовився від отримання кредитних коштів, із суті кредитного договору випливає, що ризик зміни обставин несе саме позичальник. Інші мотиви, якими позивач обґрунтовує свої вимоги також не мають правового значення для розірвання договору з вищезазначених підстав. З урахуванням викладеного, з урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, в задоволенні позову слід належить відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed