Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

15.04.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. З 21.11.1980 року він перебував у шлюбі з [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно ордеру №1158, виданого 13.11.1987 року, [PERSON] в порядку обміну, як члену Житлово-будівельного кооперативу «Марс», була надана двокімнатна кооперативна квартира [ADDRESS]. На підставі довідки ЖБК «Марс» про виплату пайового внеску за квартиру була проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на вказану квартиру, але за життя остання не отримала свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Внаслідок зазначеної обставини нотаріус відмовила видати йому свідоцтво про право власності на квартиру в порядку спадкування за законом, тому він вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав. Позивач [PERSON] належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Житлово-будівельного кооперативу «Марс» у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій позов визнав, та просив розглянути справу без його участі. При зазначених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, які не з'явилися до суду, оскільки в матеріалах справи мається достатньо доказів для вирішення по суті спірних правових відносин. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши надані докази та враховуючи визнання позову відповідачем, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову в повному обсязі, що відповідає вимогам ст.174 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правові відносини. Відповідно до ордеру №1158, виданому 13.11.1987 року Бюро по обміну жилих приміщень виконавчого комітету Донецької міської ради народних депутатів, [PERSON] та її чоловік [PERSON] вселилися до квартири [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту, складеного Маріупольським БТІ, на вказану квартиру, її загальна площа складає 42,8 кв.м., житлова - 29,1 кв.м. За реєстраційним посвідченням, виданим 5.03.1992 року Маріупольським БТІ, квартира [ADDRESS], зареєстрована за [PERSON] на підставі довідки ЖБК «Марс» від 14.12.1991 року про сплату пайового внеску за квартиру, за реєстровим номером 35943 у реєстровій книзі № 72п. Відповідно довідки, від 7.03.2014 року ЖБК «Марс», зареєстрованого 1.12.1965 року в державному реєстрі юридичних осіб, ідентифікаційний код 23771852, вбачається, що [PERSON] є членом Житлово-будівельного кооперативу «Марс», станом на 13.12.1991 року нею повністю виплачений пайовий внесок за квартиру. Відповідно до ст.15 Закону України «Про власність», що діяв на час сплати пайових внесків, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на цю квартиру. Згідно із положеннями п.5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 року член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, і вчиняти відносно неї інші угоди, не заборонені законом. На підставі п. 69 Листа від 26 травня 2001 року Верховного Суду України «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначено, що згідно ст.15 Закону України «Про власність» право власності на квартиру в будинку житлово-будівельного кооперативу виникає внаслідок повного внесення пайового внеску. 21.11.1980 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 21.11.1980 року. Згідно свідоцтва про смерть (серії [NUMBER]) [PERSON] померла [INFO]. Надані нотаріусом документи свідчать про те, що 12.08.2013 року позивач [PERSON] звернувся до Першої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від дружини [PERSON], що померла [INFO], інших спадкоємців не мається. За постановою нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори про відмову у вчинені нотаріальної дії від 24.02.2014 року, позивачу [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії відносно прийняття спадщини дружини [PERSON], а саме квартири [ADDRESS], оскільки реєстраційне посвідчення видане на ім'я [PERSON] не входить до переліку документів, які визнані правовстановлюючими документами, та передбачені законодавством. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив, тобто [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадщини померлої [PERSON] Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня її відкриття, він не заявив про відмову від неї. Оскільки [PERSON] постійно проживав разом з [PERSON], у тому числі і на час відкриття спадщини, своєчасно подав заяву про прийняття спадщини, суд вважає, що він прийняв спадщину, яка залишилась від дружини, а за ч.5 ст.1268 ЦК України вона належить йому з часу відкриття спадщини, у тому числі і спірна квартира.

Outcome: approved