Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

16.07.2020 року [PERSON] звернулась до суду позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вимоги обґрунтовані тим, що 10.07.2019 року [PERSON] під розписку позичила в неї гроші у розмірі 600,00 грн. (шістсот грн. 00 коп.), зобов`язавшись повернути кошти 02.09.2019 року. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написала позивачу розписку і отримала гроші. Однак відповідач свої зобов`язання у вказані в борговій розписці строки не виконала. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути їй гроші, однак [PERSON] гроші їй не повертала, що змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду. У зв`язку з викладеним, просить стягнути на її користь із відповідача суму боргу за борговою розпискою в розмірі 600,00 грн. (шістсот грн. 00 коп.), а також судові витрати в сумі 840,80 грн. та комісію за послуги банку в розмірі 7,00 грн.. Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 29.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. З метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання у приміщенні Ямпільського районного суду Сумської області. Копію ухвали, копію позовної заяви та доданих документів, надіслано учасникам судового розгляду. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 12.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. У судове засідання для розгляду справи по суті викликано учасників справи. Виклик відповідача,\~відповідно до\~ч.11\~ст.128\~ЦПК України,\~здійснено шляхом\~розміщення оголошення\~на офіційному\~веб-сайті\~судової влади\~України. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимог не визнала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд, приходить до наступного. Із розписки від 10.07.2019 року (а.с.5) вбачається, що [PERSON] взяла в борг у [PERSON] кошти в сумі 600,00 грн. (шістсот грн. 00 коп.), які зобов`язалася повернути до 02.09.2019 року. Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відносно цих вимог закону, судом встановлено, що 10.07.2019 року, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого позивач надав у користування відповідачу позику в сумі 600,00 грн. (шістсот грн. 00 коп.) в обмін на зобов`язання відповідача повернути вказані кошти у визначений строк до 02.09.2019 року. Проте дане зобов`язання відповідачем виконано не було. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позика вважається повернутою, а зобов`язання позичальника припиненими лише в момент одержання позикодавцем суми позики (ст.599, ч.3 ст.1049 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, також слід зазначити, що за змістом ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником. Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16). Зокрема, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, враховуючи вищевикладене, предметом доказування в спірних правовідносинах сторін є як факт існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики, де належним доказом на підтвердження факту передачі коштів є боргова розписка, так і факт повернення чи неповернення позичальником грошових коштів. Звертаючись до суду із вказаним позовом про стягнення боргу за договором позики, позивач [PERSON] посилалась, як на доказ підтвердження отримання відповідачем спірної суми позики - на розписку від 10.07.2019 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи (оригінал знаходиться у позивача), тому оцінюючи дану боргову розписку, суд визнає її як належний та допустимий доказ на підтвердження існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики. За таких обставин, досліджуючи боргову розписку, яка міститься в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що дана розписка є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчить про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Оскільки між сторонами з досягненням усіх істотних умов укладено, повністю виконано позикодавцем і взагалі не виконано позичальником договір позики, то наявна заборгованість по сумі позики 600,00 грн. (шістсот грн. 00 коп.) підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] .. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, у зв`язку з задоволенням позову відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 840,80 грн. та комісію за послуги банку в розмірі 7,00 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved