Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

16.09.2016р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», обґрунтовуючи вимоги тим, що 24.09.2008р. між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №ODSAGR0000000284, за яким відповідач надав йому кредитні кошти в сумі 20600 доларів США на споживчі цілі на строк 10 років, тобто до 24.09.2018р.. В забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором між ним та відповідачем 24.09.2008р. був укладений договір іпотеки належного позивачу нерухомого майна будинку загальною площею 69,60кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який нотаріально не посвідчувався. Договір іпотеки містить додаток №1, в якому надана згода співвласника будинку [PERSON] на укладання такого договору, але ця згода також нотаріально посвідчена не була. Позивач вказує, що оскільки договір іпотеки нерухомого майна не був посвідчений нотаріально, тому він є нікчемним. Проте, відповідачем була накладена заборона на відчуження майна за договором іпотеки, про що свідчать відомості із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з огляду на що позивач просить застосувати наслідки нікчемності іпотечного договору шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким накладена заборона відчуження вказаного житлового будинку. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, останній подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути без його участі та участі позивача (а.с.52). Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, оскільки порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. №296/5, передбачено, що заборона відчуження майна накладається за повідомленням установи банку про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю житлового будинку, а знімається при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики, та враховуючи, що позивач належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, тому у задоволенні позову просив відмовити (а.с.60-61). Враховуючи неявку учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Встановлено, що 24.09.2008р. між позивачем (за договором позичальник) та відповідачем (за договором банк) було укладено кредитний договір №ODSAGR0000000284 на суму 20600 доларів США на споживчі цілі, а саме для капітального ремонту, строком на 10 років з 24.09.2008р. по 24.09.2018р. (а.с.14-19), за умовами п.8.3 якого сторони домовились забезпечити виконання позичальником (позивачем) зобов`язань за цим договором іпотекою будинку загальною площею 69,60кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). В цей же день, 24.09.2008р., між сторонами у простій письмові формі було укладено договір іпотеки, за умовами п.33.3 якого в забезпечення виконання іпотекодавцем (позивачем) зобов`язань за кредитним договором №ODSAGR0000000284 було передано в іпотеку банку (відповідачу) належний позивачу вищевказаний будинок (а.с.7-12). Пунктом 32 цього договору іпотеки передбачено, що він не підлягає нотаріальному посвідченню, та за п.26 сторони домовились, що договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації лише у випадку порушення позичальником будь-яких зобов`язань по кредитному договору. Договір іпотеки має додаток №1, в якому висловлена згода співвласника вказаного будинку [PERSON] на укладання договору іпотеки, і така згода нотаріально також не посвідчувалась (а.с.13). Згідно ч.1 ст.209, ч.1 ст.220\~ЦК України\~правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін; у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення такий договір є нікчемним. За змістом\~ч.1 ст.577 цього Кодексу,\~ч.1 ст.13 Закону України «Про заставу», ч.1 ст.18, ч.2 ст.6\~Закону України «Про іпотеку»\~(в редакції, що діяла на момент укладення договору, далі Закон №898-IV), якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених\~законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню; іпотечний договір укладається між одним\~\~або\~\~декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню; майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників; співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. В силу ст.3\~Закону №898-IV (в редакції, що діяла на момент укладення договору іпотеки) взаємні права та обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до положень ч.2 ст.215, ч.1 ст.216, ч.1 ст.236 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; нікчемний правочин є недійсним з моменту вчинення. Згідно роз`яснень, що містяться у пунктах 4 і 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», «судам відповідно до статті 215\~ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена\~законом, але одна\~із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша\~статті 225 ЦК\~тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам\~закону\~та не потребує визнання його таким судом… Відповідно до статей 215 та 216\~ЦК суди розглядають справи за позовами:\~\~про\~\~визнання\~\~оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину… Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена\~і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину…». Враховуючи те, що сторони уклали іпотечний договір у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та водночас без нотаріально посвідченої згоди співвласника на передачу нерухомого майна в іпотеку, суд вважає, що цей договір іпотеки є нікчемним. Всі ці обставини встановлені у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 29.06.2016р. (провадження №22-ц/785/3967/16) (а.с.26-29), яке набрало законної сили, та згідно ч.4 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Також встановлено, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом Бондар І.М. у м.Дніпропетровськ за заявою відповідача 28.09.2008р. зареєстровано обтяження за реєстраційним номером 7984448, а саме заборона на нерухоме майно будинок за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] (позивач), підстава обтяження кредитний договір №ODSAGR0000000284 від 24.09.2008р. (а.с.32), що підтверджується Інформаційною довідкою №53857970 від 23.02.2016р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.30-33). Відповідно до ст.23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції, що була чинною на момент укладення договору) державна реєстрація обмежень речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації на підставі договору застави (іпотеки) нерухомого майна, ухвали суду тощо. Отже, кредитний договір не є підставою для реєстрації обмеження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна. З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо накладення відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заборони відчуження майна за повідомленням установи банку про видачу громадянину позики (кредиту) на капітальний ремонт, тобто на підставі кредитного договору. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо застосування наслідків нікчемності іпотечного договору від 24.09.2008р., укладеного між позивачем та відповідачем, шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved