Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

17.05.2017 р. [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою, у якій просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини, визнати за позивачем право на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO] р., визнати за [PERSON], право власності на 1/100 частину житлового будинку [ADDRESS] що складається в цілому з 4-х кам'яних житлових будівель, загальною житловою площею 291,65 кв.м., та надвірних споруд «Б1, Е, З, Ж, Ф, Г, Д, М1, И, Я, К, П, Ц, В1, Г1, Б2, Л1» - сараїв, «У, Т1, Р» - гаражів, «Т» - вбиральні, «М, Х, Ю, Л, Ш, Щ» - літніх кухонь, «С» - душу, № 4 - воріт, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] р. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. При цьому він пояснив, що його мати [PERSON] працювала до смерті, швидка її забрала з робочого місця. Діагноз «рак» матері поставили перед смертю за 1-1,5 місяці, в лікарні вона не лежала. Мати платила за нього контракт у технікумі. Батько з 2003 року перестав проживати з ними, жив з іншою жінкою в іншому місці. Мати все життя сподівалась, що батько повернеться та не казала, що вони розлучені. [PERSON] вважає себе, єдиним спадкоємцем до майна матері [PERSON], яка бажала цього. На підставі досліджених і оцінених доказів: пояснень сторін, показань свідків, письмових документів судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] 01.10.1985 р. зареєстрували шлюб, внаслідок чого прізвище дружини змінено на «[PERSON]», що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (актовий запис № 763). (а.с. 100, 103-105) Позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.11.1985 р., виданим Іллічівським РАГС м. Одеси. (а.с. 9) Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 363 від 09.07.1986 р., що підтверджується повторним свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 29.11.2011 р. (а.с. 8) З трудової книжки [PERSON] вбачається, що він працював в ЖЕО Малиновського району, з 07.1987 р. двірником ЖЕО № 6, потім у 1988 році переведений на посаду слюсаря-сантехніка. Згідно п. 74 рішення Виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 20.05.1988 р. № 278 закріплена службова квартира 1, площею 16,0 кв.м. по вул. Щорса за двірником ЖЕК-6 гр. [PERSON] і видане службове посвідчення на вселення складом сім'ї 1 чоловік зі зняттям з квартирного обліку ЖЕО району на отримання службового житла. (а.с. 10-12) Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати у фактичних шлюбних відносинах. За договором дарування від 07.07.1999 р., посвідченим державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Сімаченко С.Л., зареєстровано в реєстрі за № 5-1511, [PERSON] подарував, а [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] прийняли в дар в рівних долях кожний 3/50 частини домоволодіння, що житлового будинку [ADDRESS] що складається в цілому з 4-х кам'яних житлових будівель, загальною житловою площею 291,65 кв.м., та надвірних споруд «Б1, Е, З, Ж, Ф, Г, Д, М1, И, Я, К, П, Ц, В1, Г1, Б2, Л1» - сараїв, «У, Т1, Р» - гаражів, «Т» - вбиральні, «М, Х, Ю, Л, Ш, Щ» - літніх кухонь, «С» - душу, № 4 - воріт. Право власності на 3/50 частки у вказаному домоволодінні зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] 12.07.1999 р. за № кн. 30 пр-139-р 261 в КП «ОМБТІ та РОН». (а.с. 15) Посилання позивача на удаваність цього правочину, яким був прихований договір купівлі-продажу, суд не приймає до уваги. ( а.с. 16) [PERSON] цей договір та його правові наслідки не оспорені, він визнає, що спірним спадковим майном є частка [PERSON] у вказаному домоволодінні визначена договором дарування від 07.07.1999 р. Приблизно за 1 місяць до смерті [PERSON] на робочому місті стало зле, вона була госпіталізована до лікарні, де їй був поставлений діагноз «саркома». Під час знаходження у лікарні догляд за нею здійснювали працівники медичної установи, почергово позивач та відповідач, сестра [PERSON] та інші родичі. [INFO] р. у віці 45 років померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Після смерті [PERSON] [INFO] р. державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори зареєстровано спадкову справу № 149/2017, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47125845 від 18.03.2017 р. (а.с. 14) Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/50 частину житлового будинку [ADDRESS] З наданої на запит суду копії спадкової справи № 149/2017 до майна померлої [PERSON] вбачається, що до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з відповідною спільною заявою про прийняття спадщини, а саме 18.03.2017 р. № 339, звернулися її колишній чоловік - [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 90) З наявних в матеріалах спадкової справи довідки № 446 від 26.09.2011 р., довідки (виписка з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) № 840 від 02.07.2009 р., довідки № 208 від 20.02.2017 р. видно, що [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 30.06.2000 р. по день смерті [INFO] р. Разом з нею у вказаній квартирі проживали та були зареєстровані син [PERSON] та колишній чоловік [PERSON], що також підтверджується відмітками у їхніх паспортах. (а.с. 92-95 звор.) Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] колег [PERSON], [PERSON], племінниці [PERSON], [PERSON], родича з боку сестри [PERSON], [PERSON], сусідки, [PERSON] - сестра [PERSON] Показання свідків [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] мав іншу жінку на ім'я Оля, суд відхиляє в зв'язку з їхньою неконкретністю, суперечливістю іншим доказам. Надані у якості доказів позивачем фотокартки за 1988 р., 1992 р., 1997 р., 06.03.2000 р., 2002 р., 2003 р., 20.06.2004 р., 01.07.2004 р., 20.06.2004 р., 20.06.2004 р., на яких зображено [PERSON] з колишньою дружиною [PERSON] під час сімейних свят, весіль їх родичів, листи та запрошення підтверджують, що вони продовжували проживати однією сім'єю. [PERSON] за час проживання з [PERSON] сплачував комунальні та інші платежі за адресою спірної частини домоволодіння. ( а.с. 39-56) Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 і 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповіт від імені [PERSON] відсутній. Тому спадкоємство її майна має здійснюватись за законом. За загальним правилом, передбаченим ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідач [PERSON], як син спадкодавця, має право на спадкування за законом у першу чергу. (ст. 1261 ЦК України) Інші спадкоємці першої черги відсутні. Позивач [PERSON] є спадкоємцем 4 черги та відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України, відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Зазначені приписи спадкового права являються виключенням із загальної норми права, відповідно до якої спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, встановлюючи особливості спадкування за законом шляхом зміни черговості одержання права на спадкування. Граматичне і логічне тлумачення цієї норми права свідчить, що законодавець передбачив склад юридичних фактів необхідних для спадкування спадкоємцем за законом наступної черги, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. До таких обставин відносяться: по-перше, безпорадний стан особи спадкодавця перед смертю через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; по-друге, спадкоємець за законом наступної черги опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві протягом тривалого часу. Зазначене положення у спадковому праві України раніше було відсутнім. Метою його запровадження явилось намагання законодавця, з одного боку, передбачити додаткові умови для забезпечення, надання іншої допомоги особам, які знаходяться у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а з другого боку стимулювання спадкоємців попередньої черги до виконання своїх юридичних і моральних обов'язків у наданні спадкодавцеві такої допомоги і заохочування спадкоємців за законом наступної черги, які протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу спадкодавцеві. При цьому законодавство виходить також із того, що перебування спадкодавця у безпорадному стані робить неможливим зробити особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (заповіт) або іншим чином розпорядитись своїм майном на користь фактичного піклувальника, доглядача. Ця норма права заснована на такій засаді цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, вона є проявом декількох функцій цивільного законодавства: заохочувально-стимулюючої, інформаційно-орієнтуючої, попереджувально-виховної і регулятивної. Єдиним суб'єктом застосування цієї норми являється суд. В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 міститься роз'яснення категорії безпорадного стану в спадкових відносинах, під яким слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] не знаходилась у безпорадному стані, тому що самостійно забезпечувала умови свого життя, тобто була спроможною до самообслуговування без додаткових засобів, вона не потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Вона вільно орієнтувався в часі і просторі, повністю контролювала свою поведінку і адекватно сприймала навколишній світ. Короткотривале знаходження [PERSON] у лікарні, де догляд за нею здійснювали працівники медичної установи, почергово позивач та відповідач, сестра [PERSON] та інші родичі свідчить про відсутність правової умови (підстави) спадкування [PERSON] разом із [PERSON], передбаченої ч. 2 ст. 1259 ЦК України. [PERSON] тривалий час не опікувався, матеріально не забезпечував, не надавав іншу допомогу спадкодавцеві, яка через тяжку хворобу фактично не була у безпорадному стані. Зазначені вище обставини надають суду можливість зробити висновок про відсутність підстав для надання [PERSON] права на спадкування в порядку ч. 2 ст. 1259 ЦК України, а отже і відмовляє у задоволенні позову в цій частині позовних вимог. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. ( ч. 1 ст. 1297 ЦК України) Ця вимога закону [PERSON] виконана у 2017 році, але у зв'язку з оспорюванням права власності [PERSON] [PERSON] в порядку спадкування свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання прав припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 317 і 321 ЦК України встановлені зміст права власності, тобто право володіння, користування та розпоряджання своїм майном і непорушність права власності, яка проявляється у тому, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на частку у спадковому майні, оскільки так вимога є похідною від зазначеної. У задоволенні позовної вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного проживання суд відмовляє тому, що встановлення цього факту не породжує для [PERSON] юридичних наслідків, від яких залежить виникнення у [PERSON] спадкового права після смерті [PERSON] ( ст. 256 ЦПК України) Отже, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed