Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

16 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до Золочівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] в якому просив визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в будинку [ADDRESS] Свої вимоги позивач мотивує тим, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності на підставі договору дарування від 18 лютого 2008 року. [PERSON] являється сестрою позивача яка після одруження в 1992 році стала проживати окремо разом зі своєю сім'єю, але залишається прописаною у будинку позивача. Добровільно знятися з реєстрації у будинку відповідачка відмовляється, що порушує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, через що він був змушений звернутися до суду зі вказаним позовом. В судове засідання від позивача надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, з невідомих суду причин про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток. Враховуючи, що відповідачкою не було надано заяви про розгляд справи за її відсутності, судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджується наданою суду копією договору дарування житлового будинку від 18.02.2008 року посвідченого державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстровано в реєстрі за №675, що також підтверджується витягом №18125079 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6, 7) Згідно інформації Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області від 26.12.2016 року №35 вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.) З інформаційної довідки №275 від 01.11.2016 року виданої виконкомом Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області вбачається, що [PERSON], на території сільської ради, за адресою: [ADDRESS], не проживає з 1992 року (а.с.8). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ст.ст.15, 23,405 ЦК України. Крім того основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 174 ЦПК України передбачена можливість визнання позову відповідачем. Так, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON], як рідна сестра позивача, зареєстрована за вказаною адресою, проте понад двадцять років є відсутньою за місцем реєстрації. Проживаючи за іншою адресою, спірним житлом не цікавиться, не несе витрати на його утримання, чим порушує права власника будинку [PERSON] Доказів наявності домовленості між [PERSON] та [PERSON] стосовно відсутності останньої у будинку, суду не надано, в зв'язку з чим, в розумінні положень ч. 2 ст. 405 ЦК України суд вважає, що [PERSON] втратила право користування вказаним житлом. Підставою для зняття особи з реєстрації може бути судове рішення про позбавлення особи права користування житлом, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у повному обсязі, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного, та

Outcome: approved