Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

17.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 09.09.2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем, сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років стосунки з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння та повага, стали частими сварки. З травня 2017 року сторони розірвали сімейні стосунки та проживають окремо. Позивач вказує, що відповідач, перебуваючи в нетверезому стані, застосував фізичне насильство стосовно позивачки, також погрожував вчинити насильницькі дії щодо неї. Позивач вказує, що на даний час всі духовні та фізичні стосунки між подружжям втрачено, і відновити їх неможливо, подальше збереження шлюбу вважає неможливим, просить його розірвати. Оскільки позивач мешкає окремо від відповідача, і дитина весь час проживає з позивачем, то позивач просить визначити місце проживання дитини з нею та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений за місцем проживання: [ADDRESS] що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.35). Відповідач відзиву та заперечень проти позову не надав, будь-яких заяв до суду не подавав. Третя особа: служба у справах дітей Сумської міської ради надала суду висновок про визначення місця проживання дитини, також подала заяву про розгляд справи без участі представника служби. Зі згоди позивача, викладеній в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 09.09.2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1267, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.14). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, подружні відносини між сторонами фактично припинені, а відповідач не з'являється до суду, що свідчить про його незацікавленість у збереженні сім'ї, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.13). З копії свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається, що батьком дитини є [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 1209 (а.с.6). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач суду не надав. Тому суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 17.07.2018 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Стосовно позовних вимог про визначення місця проживання дитини - суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з позову, і це не спростовано відповідачем, дитина постійно проживає з позивачкою в м. Суми. Згідно довідки ТОВ «Побутсервіс Суми» від 16.07.2018 року, дитина [PERSON] зареєстрована з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Службою у справах дітей Сумської міської ради з урахуванням всіх обставин справи було надано висновок про визначення місця проживання дитини, згідно якого служба вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір'ю [PERSON] (а.с. 37). З висновку встановлено, що квартира, де позивач проживає з донькою, належить позивачці на праві власності. Житло облаштоване, умови проживання добрі, дитина має власну кімнату. В телефонній розмові батько повідомив спеціалісту служби у справах дітей, що він не заперечує, щоб дитина проживала з матір'ю (а.с.37). Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Враховуючи, що дитина весь час від свого народження проживала за адресою: [ADDRESS], тобто там, де проживає і на даний час, ця обстановка для дитини є звичною та надає відчуття безпеки та комфорту. Дитина відвідує в м. Суми дитячий садок, позивачка має постійну роботу в м. Суми. У позивача та дитини вже склався звичний для них режим дня, уклад життя. Відповідач проживає в іншому населеному пункті. За таких умов зміна місця проживання дитини є небажаною, оскільки це може бути травмуючим фактором для психіки дитини. В даній справі фактично спір щодо місця проживання дитини між батьками вирішений, відповідач визнав позов та погодився, щоб дитина проживала з матір'ю, що вказано у висновку служби у справах дітей. Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини з матір'ю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, понесений позивачем за позовні вимоги про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини, в зв'язку з задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів, так як позивач була звільнена від сплати судового збору за даною категорію справи.

Outcome: approved