Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

15 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], де зареєстрована його донька - відповідачка [PERSON] [PERSON] не проживає в квартирі без поважних причин з травня 2014 року, виїхала у невідомому напрямку та забрала свої речі. З квартири відповідачка не виписується , а позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги , просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. У ході судового засідання встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири від 03.04.2013 року. Відповідач, [PERSON], зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою житлового органу від 07.09.2015р. Судом встановлено, що відповідач вибула з даної квартири за власним бажанням. [PERSON] не зявлялася в спірній квартирі з травня 2014 року. Перепон у користуванні житлом їй ніхто не чинив. За приписами ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сімї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Допитані в судовому засіданні як свідки Дуднік ММ та Аванесов АВ, які є знайомими сторін , пояснили, що в зазначеній квартирі [PERSON] не мешкає з травня 2014 року , виїхала в невідомому напрямку, влаштувала своє життя. Батько не чинив їй перешкод в користуванні квартирою. Судом встановлено, що [PERSON] не мешкає без поважних причин в квартирі [ADDRESS] з травня 2014 року, тобто понад один рік, в добровільному порядку виписатися з вказаного будинку не бажає. Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. Позивач не ставить питання щодо відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved