Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

16.02.2016 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за реєстровим № 6550 від 24.11.2015 року вона є власником квартири [ADDRESS]. Право власності належним чином зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На момент придбання нею квартири відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] являлися членами сімї попереднього власника квартири, були зареєстрованій та проживали у ній. Після переходу права власності вона звернулася до відповідачів з вимогою про зняття з реєстрації та звільнення квартири, однак добровільно вони цього зробити не бажають. Договір найму житла з ними не укладався і вона не бажає його укладати. Поведінка відповідачів перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися власним житлом, тож вона просить визнати їх такими, що втратили право користування зазначеною вище квартирою у звязку з переходом права власності на квартиру до неї та виселити відповідачів без надання іншого жилого приміщення. Крім того, позивачка заявила вимогу про зобовязання Відділу ГІРФО УМВС України в Миколаївській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку, однак ухвалою суду від 16.02.2016 року Відділ СГІРФО УМВС України в Миколаївській області було замінено на належну третю особу Первомайський районний відділ Управління ДМС в Миколаївській області, а за вказаною вимогою відмовлено у відкритті провадження. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність та задовольнити позов. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судові засідання неодноразово не зявлялися. Відповідно до довідок Первомайського РВ УДМС України в Миколаївській області від 26.02.2016 року № 645, відповідачі зареєстровані в [INFO], як і зазначено в позовній заяві. Судові повістки відповідно до вимог абз.3 ч.5 ст. 74 ЦПК України надсилалися відповідачам за адресою їх місця проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, а тому в силу абз.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені їм належним чином. Відповідачі причини своїх неявок суду не повідомляли, заяви про розгляд справи в їх відсутність або заперечення проти позову суду не надавали. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачів, на підставі ч.4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в їх відсутність та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у даній справі доказів, на що представник позивач згоден. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 24 листопада 2015 року, реєстровий № 6550. Право власності позивачки на квартиру зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з реєстру № 48312911 про реєстрацію права власності. Як вбачається з домової книги для прописки (реєстрації) громадян, а також з довідок Первомайського РВ УДМС в Миколаївській області за № 645 від 26.02.2016 року, у вказаній квартирі на момент її придбання позивачкою і до теперішнього часу зареєстровані відповідачі: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Таким чином відповідачі є членами сімї колишнього власника квартири [PERSON] (вбачається із свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів). Як зазначає позивачка, на її вимогу знятися з реєстраційного обліку та виселитися з належної їй квартири відповідачі добровільно не бажають, чим перешкоджають їй здійснювати визначені законом права власника квартири. Іншого належними та допустимими доказами не доведено. Відповідачами таке твердження позивачки не спростоване, а факт їх реєстрації у квартирі позивачки підтверджений відповідними довідками УДМС, виданими на час розгляду справи. Будь-які договори між сторонами про порядок користування, найм житлового приміщення, тощо, не укладались. Нормами діючого законодавства встановлено, що виникнення у членів сімї власника жилого будинку права на користування цим будинком є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сімї на користування жилим\~будинком.\~ За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника. Виникнення права членів сімї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сімї на користування цим будинком. Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення\~ перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом України 05.11.2014 року у правовій позиції під час розгляду справи № 6-158цс14. Оскільки [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], а відповідачі не мають жодних правових підстав та згоди власниці на проживання в її квартирі, їх проживання перешкоджає позивачці вільно володіти, розпоряджатися та користуватися своєю власністю, на підставі ст. ст. 316, 319, 321, 391, 383, 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України слід усунути перешкоди в користуванні позивачкою своєю власністю шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право користування спірною квартирою, а оскільки вони не бажають добровільно звільнити належне їй житло також слід виселити їх з квартири позивачки. При цьому законом не передбачено в даному випадку виселення з наданням іншого житлового приміщення. Оскільки позов задоволено, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід також стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved