Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

16.12.2013 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів, аліментних зобов'язань за минулий час та ? витрат на медичне обслуговування дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2013 року було розірвано шлюб між сторонами у справі. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку, яка була усиновлена подружжям на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 10.06.2008 року. Позивачка зазначає, що протягом останніх трьох років відповідач самоусунувся від вирішення питань щодо лікування дитини, яка є інвалідом з діагнозом - «гіпергомоцістеінемія, дефіцит фолатного циклу, абсансна епілепсія в стані ремісії», при цьому, позивачка останні три роки неодноразово намагалась отримати кошти від відповідача на утримання дитини, але безрезультатно. За таких обставин позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти за минулі три роки у розмірі 47896 грн. Крім того, із посиланням на положення ст. 185 СК України позивачка просить стягнути з відповідача ?? частину додаткових витрат на дитину у сумі 5940,26 грн., які були понесені позивачкою на лікування дитини та придбання медикаментів, а також стягнути з відповідача судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що вона працює як соціальний працівник і оскільки дитина хвора та потребує постійного догляду, то не має змоги працювати повний робочий день, а з відповідачем не змогла досягнути згоди щодо сплати аліментів, всі намагання отримати допомогу результатів не дали. Позивачка зазначила, що дитина була ними усиновлена і в судовому засіданні відповідач підтверджував, що розуміє свою відповідальність за дитину, яку всиновлює, а тепер він навіть не спілкується із дитиною і вона його вже не називає батьком. Представник позивачки в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині сплати щомісячних аліментів у розмірі 700,00 грн. в іншій частині позову просить відмовити посилаючись на те, що він на даний час не працює. За твердженням відповідача він не проживає разом з позивачкою та дитиною, оскільки саме позивачка покинула його забравши дитину у скрутний для нього в матеріальному плані час. Відповідач зазначає, що домовився з позивачкою про сплату аліментів у розмірі 300 доларів США і ці кошти він сплачував їй як особисто, так і передавав гроші через своїх знайомих, на даний час відповідач намагається знайти високооплачувану роботу щоб мати змогу більше допомагати дитині. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, які приєднано до матеріалів справи, і просить стягнути з відповідача на користь позивача щомісячні аліменти у розмірі 700,00 грн., а в решті позовних вимог відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, до суду надійшов лист третьої особи про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги третя особа підтримує. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що має дружньо-ділові стосунки з відповідачем, а позивачку знає зверхньо, бачив її 2-3 рази. Саме позивачці свідок пару разів передавав від відповідача кошти приблизно рік або два роки тому, при цьому, в конверт з грошима не дивився і скільки там було коштів не знає, але відповідач казав, що там 300 доларів США. Також свідок зазначив, що був присутнім коли відповідач особисто передавав позивачці гроші на вул. Ярославській в м. Києві. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що має товариські відносини зі сторонами у справі, був свідком їх знайомства, реєстрації шлюбу та іншого. Свідок вказує, що з відповідачем часто діляться взаємними проблемами, він позичав відповідачу кошти і сам передавав кошти позивачці на утримання дитини, оскільки працював в Подільському районі м. Києва, де проживає позивачка, тому пару разів відповідач залишав йому кошти в конверті для передачі позивачці. Коли було потрібно свідок власними коштами допомагав позивачці, а потім відповідач ці кошти йому повертав. Взимку 2012 року свідок позичав відповідачу 200 доларів США на дитину. За твердженням свідка відповідач неодноразово звертався до нього з приводу роботи та з проханням позичити кошти, тобто, на думку свідка, дохід у відповідача дуже маленький. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2013 року (а.с. 55-57). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в місті Києві (а.с. 12). Згідно положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Не дивлячись на наведені у письмових запереченнях представника відповідача посилання на те, що позивачкою не доведено проживання дитини разом із нею, суд вважає даний факт встановленим, оскільки з наданих в судовому засіданні пояснень сторін вбачається, що такий факт ними не оспорюється та визнається. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Звертаючись із позовом до суду позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1200 грн. щомісячно посилаючись на стан здоров'я дитини, її матеріальне становище, а також на те, що відповідач має високооплачувану роботу. Відповідно до ст. 60 СК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що заявлений позивачкою розмір аліментів у сумі 1200 грн. не є достатньо обґрунтованим і підлягає зменшенню до 900,00 грн. на місяць, оскільки відповідач не працює протягом останніх шести років, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки (а.с. 99-105), і що в свою чергу вказує на незадовільний матеріальний стан відповідача. Крім того, кожен з батьків має дбати про матеріальне забезпечення дитини в рівній мірі. При цьому, суд вважає, що розмір щомісячних аліментів не може бути нижчим 900,00 грн. на місяць враховуючи стан здоров'я дитини, що підтверджується наявною в матеріалах справи медичною документацією, а також те, що відповідач та його представник жодним чином не посилались на стан здоров'я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина. Відповідач знаходиться у працездатному віці, а отже має змогу працювати та заробляти кошти на утримання дитини. Згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З матеріалів справи вбачається, що дитина має тяжкі медичні діагнози: «гіпергомоцістеінемія, дефіцит ферментів фолатного циклу, абсансна епілепсія з частими типовими та атиповими абсансами, змішаний специфічний розлад мовлення та мовної артикуляції, ОНР 2-го рівня рухаючи функцій (диспракція пов'язана з розвитком), гіперкінетичний синдром з порушенням уваги, вальгусне роз положення нижніх кінцівок». За наведених обставин батько дитини має приймати участь в додаткових витратах на дитину, які пов'язані з її хворобою. За змістом наявних в матеріалах справи доказів (а.с. 14-54), витрати позивачки на лікування дитини, зокрема, придбання ліків, оплату лабораторних аналізів, лікування та проведення реабілітаційних процедур склали 11880,51 грн. При цьому, позивачка просить стягнути з відповідача половину наведеної суми, що становить 5940,26 грн. Враховуючи принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведеної суми та необхідність стягнення її з відповідача як додаткових витрат на дитину одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат. За змістом позовних вимог позивачка також просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час у загальному розмірі 47896 грн. Однак суд приходить до висновку, що в цій частин у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. З матеріалів справи не вбачається жодного належного доказу того, що позивачка вживала конкретних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Наведене підтверджується також показами свідків, які підтвердили, що кілька разів самі передавали кошти позивачці та були свідками такої передачі від відповідача позивачці, при цьому, жодних даних про те, що позивачка зверталась до відповідача з вимогою про сплату аліментів, а останній їй в цьому відмовив в матеріалах справи немає, як і не підтверджено допитаними свідками. На підставі викладеного,

Outcome: partial