Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

16 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди у сумі 7\~000 гривень. Позивач вказує, що у газеті «Форпост Авангарда» у випуску № 3 від 11 жовтня 2015 року опублікована стаття під назвою: «Я сказал [PERSON] не стыдно быть бедным, стыдно быть дешевым!» Интервью с ликвидатором Чернобыльской катастрофы [PERSON]», у якій оприлюднена відносно нього інформація, яка є недостовірною, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, та просить стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 7\~000 гривень, завданої внаслідок поширення такої інформації. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просить суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що дійсно с його слів опублікована стаття, але з огляду на те, що він казав правду, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Частиною 4 ст.32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно до вимог ст.270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. У п.1 постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та чести фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, зазначено, що Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями не втручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Судом встановлено, що у газеті «Форпост Авангарда» у випуску № 3 від 11 жовтня 2015 р. опублікована стаття під назвою: «Я сказал [PERSON] не стыдно быть бедным, стыдно быть дешевым!» Интервью с ликвидатором Чернобыльской катастрофы [PERSON]». В інтервю, зміст якого викладений у вказаному випуску газети, [PERSON] зазначає наступне: «Когда пришли к [PERSON] для выяснения вопроса получения, положенного мне по закону жилья, [PERSON] сказал, что для того чтобы я гарантировано мог получить жилье, я должен переписать свою долю в квартире на жену. Как он говорил «щоб усе було добре». Я так и сделал, как сказал мне [PERSON] Однако когда дело дошло до получения жилья, меня обвинили в том, что я якобы умышленно ухудшил свои жилищные условия, переписав свою долю в квартире на жену, и за это меня сняли с очереди. Видимо они уже заранее знали, как они меня обманут. При чем, я был первым в очереди, а потом, вдруг, стал пятым…». Матеріалами справи підтверджено, що 30.11.2010 р. до Авангардівської селищної ради Овідіопольськог району Одеської області подано заяву [PERSON] про взяття на квартирну чергу. Рішенням Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 02 лютого 2011 року № 33 поставлено на квартирну чергу [PERSON] як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Листом КП «Овідіольське районне бюро технічної інвентарізації» від 28.07.2014 р. було направлено копію технічної документації на квартиру за адресою: кв.17, буд. 22, вул.Центральна, смт.Авангард Овідіопольського району Одеської області. З вказаної документації стало відомо про наявність Договору дарування від 27 жовтня 2011 року, за яким [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] 1/5 частини квартири [ADDRESS]. На засіданні виконавчого комітету Авангардівської селищної ради від 29 серпня 2014 р. було розглянуто питання про зняття з квартирного обліку гр. [PERSON] та прийнято Рішення № 104 від 29.08.2014 р. Рішенням виконавчого комітету Авангардівської селищної ради від 29.08.2014 р. № 104 виключено із списків громадян, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживанням із квартирного обліку [PERSON] на підставі ч.1 ст.35 ЖК України у звязку із штучним погіршенням ним житлових умов, а саме шляхом дарування частини житлової площі (чотирикімнатної квартири) дружині [PERSON], що належала йому на праві приватної спільної часткової власності. Таким чином, [PERSON] був знятий з квартирного обліку у відповідності до вимог законодавства згідно встановленою процедурою. Висловлювання [PERSON] у тому, що позивач його обманював, радив йому переписати частку його квартири на дружину, не відповідають дійсності, не підтверджуються належними та допустимими доказами, є такими, що принижують честь, гідність, ділову репутацію позивача та завдають моральної шкоди. В інтервю [PERSON] також зазначає наступне: «Потом [PERSON] сказал, что не нужно мне к нему ходить, якобы это сильно привлекает внимание. Чтобы ему звонили, при чем, не я, а моя дочь… После этого разговора с дочерью, [PERSON] встретил меня и сказал «будете мені ще дзвонить, то я вам зроблю таке, що в вас буде проблема»…Это он мне сказал на [PERSON]. Кроме того, он еще и дочери угрожал, что если она будет что-то говорить, то он ей проблемы устроит на работе. Когда же я пришел в поселковый совет разбираться с возникшей проблемой, то [PERSON] начал кричать на меня. Я ему сказал, что я не к нему домой пришел, и что я не у него на допросе. А [PERSON] сказал «я знаю, вы жаловались в Облсовет!». Відповідачем не надано ніяких належних та допустимих доказів, що вказана інформація відповідає дійсності. Відповідач, розповсюджуючи недостовірну інформацію, про те, що позивач вів з ними розмови стосовно того, щоб він до нього не приходив, щоб дзвонила його донька, що мали місце погрози зі сторони позивача на адресу відповідача та його доньки, що позивач кричав на відповідача, - порочить ділову репутацію позивача, принижує його честь та гідність. При наданні інтервю [PERSON] вказує також наступне: «Но как иначе, как не дачей взятки, объяснить, например, то, что [PERSON] дал квартиру якобы «сироте», у которого есть живая мать! А живет эта «сирота» в трехкомнатной квартире с бабушкой, а эта бабушка еще одну квартиру прикупила… Я имею в виду [PERSON]. Мама у него жива… Не сирота он. Как ему могли дать двухкомнатную квартиру, если не за деньги?». Матеріалами справи встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 12.06.2014 р. № 74 надано жиле приміщення однокімнатну квартиру [PERSON], як особі із числа дітей, позбавлених батьківського піклування та відсутності власного житла на підставі ст.ст.16, 32, 42, 44, 45, 46, 118, 122 Житлового кодексу УРСР, ст.ст.29, 30, 52, ч. 6 ст. 59, ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з урахуванням клопотання Овідіопольської районної адміністрації та рекомендації постійної комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Авангардівської селищної ради від 11.06.2014 р., про що безпосередньо зазначено у вказаному рішенні. Таким чином, надання житла дитині, яка позбавлена батьківського піклування, відбулось відповідно до вимог законодавства, згідно встановленою процедурою. За таких обставин, звинувачення відповідача на адресу позивача стосовно того, що квартира надана [PERSON] за гроші, є безпідставними, такими, що принижують честь, гідність, ділову репутацію позивача. Згідно характеристики від 20.07.2015 р. № 106 позивач працює на посаді Авангардівського селищного голови, має великі організаторські здібності та творчий потенціал, є людиною великої порядності. Позивач приділяє велику увагу мешканцям похилого віку, інвалідам, багатодітним родинам, сиротам, малозабезпеченим верствам та молоді. Під керівництвом позивача в селищі Авангард здійснюється будівництво автодоріг, спортивних та дитячих майданчиків, реконструкція систем водо-газопостачання, капітальні ремонти дахів та підїздів багатоквартирних будинків, утеплення їх фасадів, будівництво початкової школи та багато іншого. Позивач є переможцем конкурсу «Краща посадова особа місцевого самоврядування Овідіопольщини», зайняв І місце в номінації «Кращий селищний голова», нагороджений почесними грамотами та дипломами за сумлінну працю і вагомий внесок у розвиток місцевого самоврядування Одеської області, високий професіоналізм та активну громадську позицію. Відповідачем при наданні інтервю вказана негативна інформація, конкретні фактичні твердження відносно позивача, які не відповідають дійсності та не підтверджені доказами. Ця інформація поширена в образливій формі та порушує право позивача на повагу гідності, честі та ділової репутації. Ніяких доказів того, що поширена відносно позивача інформація є достовірною, відповідачем до суду не надано. Частиною 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі в наслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Порушенням особистих немайнових прав, яке виразилось у поширенні інформації, яка принижує честь та гідність позивача, його репутацію, а також публічними образами позивача, відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку із приниженням його честі, гідності, ділової репутації. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер та обсяг душевних страждань, які зазнав позивач у звязку із приниженням його честі, гідності, ділової репутації і образи, а також те, що недостовірна інформація розповсюджена у газеті, яка мала наклад 1000 примірників. З урахуванням характеру порушення прав позивача, глибини його душевних страждань, інших обставин, які мають істотне значення та враховуючи вимогу розумності і справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн., що, на думку суду, є адекватним моральним стражданням позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1218 гривень.

Outcome: partial