Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

17.06.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.06.1994 року по 06.03.2012 року. Під час шлюбу 26.11.2002 року ними за спільні кошти було придбано домобудівлю, розташовану по [ADDRESS]. Також за час шлюбу ними було придбано серед іншого рухомого майна, згоди щодо розділу якого сторони не дійшли, бензопилу, вартістю 1100 грн., холодильник - 2000 грн., бетономішалку - 1800 грн., дуги металеві в кількості 600 штук загальною вартістю 1200 грн. Крім того, в період шлюбу в січні 2009 року на потреби сім'ї на ім'я позивача було оформлено кредит на суму 6000 грн. на час розлучення залишок по кредиту склав 1558,66 грн., який позивач вважає за потрібне поділити. Посилаючись на вимоги Сімейного кодексу України просить поділити спільне з відповідачкою майно, виділити йому у власність 1/2 частину зазначеної домобудівлі, бензопилу та бетономішалку. Визнати грошовий борг в сумі 1558 грн. спільним з відповідачкою та стягнути з неї на користь позивача 1/2 , яка становить 779 грн. В судове засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов, додатково пояснив, що будинок придбавав з відповідачкою за спільні кошти, хоча оформили вправо власності на дружину. Ще під час спільного проживання у 2010 та 2012 роках вони з відповідачкою намагалися добровільно поділити спільне майно, проте спільні домовленості не були дотримані, тому вимушений звернутися до суду. Щодо бензопили та бетономішалки пояснив, що придбані вони були в період шлюбу та після розлучення це майно залишилось у відповідачки, як і решта. Вважає, що холодильник та 600 штук металевих дуг треба залишити відповідачці, а бензопилу та бетономішалку передати у власність йому, таким чином поділити дане майно подружжя. Крім того, він дійсно оформив кредит для потреб сім'ї, а саме будівництво, в сумі 6000 грн., та після розлучення продовжує його виплачувати. Вважає, що даний борг також є спільним, тому просить стягнути з відповідачки половину залишку боргу в сумі 779 грн. на його користь. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, з підстав зазначених в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення, пояснила, що спірний будинок був куплений за гроші її батьків та оформлений на її ім'я, тому вона вважає цей будинок особистою власністю. Бензопили та бетономішалки в неї немає, позивач вивіз ці речі при розлученні. Щодо кредитних коштів пояснила, що їй не було відомо про кредит, який оформив [PERSON] Представник відповідачки [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити. Крім того, просив суд застосувати позовну давність до вимог про поділ будинку, оскільки вважає, що початок позовної давності для цієї вимоги обчислюється з дня державної реєстрації права власності на спірний будинок, тобто з 05.12.2002 року. Вислухавши пояснення сторін та їх представників,, показання свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом. Для визнання майна, придбаного в період шлюбу, об'єктом спільної сумісної власності подружжя немає значення на ім'я кого з подружжя воно оформлене та зареєстроване. Крім того, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, яке їм належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст..71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд буре до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.06.1994 року по 06.03.2012 рік, відповідно до свідоцтва про шлюб та рішення суду про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне - «[PERSON]» (а.с.5, 6). Відповідно до договору №2-2629 купівлі-продажу від 26.11.2002 року, посвідченого на товарній біржі «Ва-Банк», укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідачкою по справі, остання придбала домобудівлю [ADDRESS]. Право власності за відповідачкою було зареєстровано в Херсонському БТІ 5.12.2002 року, в книзі №4, номер запису 752. В подальшому в наслідок зміни нумерації, номер будинку став [NUMBER]. (а.с.7). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в 2002 році продав будинок [ADDRESS] родині [PERSON]. Оскільки батьки відповідачки були їх сусідам, то перемовини про продаж будинку велися з ними в присутності подружжя [PERSON]. Батьки відповідачки казали, що хочуть придбати для родини доньки будинок. Аналогічні свідчення дала в судовому засіданні свідок [PERSON]. Свідок [PERSON], в судовому засіданні показав, що відповідачка є його донькою. Він з дружиною надав гроші на покупку спірного будинку для родини дочки. Офіційно дарування грошей не оформлювали. В будинку подружжя проживало до розлучення, після чого позивач пішов з будинку. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що працювали разом з [PERSON] та пам'ятають, що перед покупкою будинку останній намагався позичити гроші для його придбання. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірне домоволодіння [ADDRESS] придбане сторонами як подружжям в період шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Твердження відповідачки про те, що спірний будинок придбано на гроші її батьків наданих їй особисто, тому належить їй на праві особистої власності не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та було спростовано свідками [PERSON] та [PERSON], допитаними в судовому засіданні, та батьком відповідачки, який у судовому засіданні погодився з тим, що він з дружиною, як батьки відповідачки давали гроші на придбання будинку обом сторонам як подружжю, хоча право власності і було зареєстроване на доньку. Тому позов в частині поділу спірного будинку як спільного майна подружжя обгрунтований та підлягає задоволенню. Суд не застосовує позовну давність до даної позовної вимоги за заявою відповідачки та її представника, оскільки вважає, що строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом позивачем не було пропущено. Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.2 ст.72 СК України до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Оскільки сторони у справі, перебуваючи в шлюбі придбали спірний будинок, який є їх спільною сумісною власністю подружжя, не залежно від того, на чиє ім'я він був оформлений, до розірвання шлюбу, а саме до 06.03.2012 року право позивача як співвласника не порушувалося. В судовому засіданні було встановлено, що сторони, перебуваючи в шлюбі намагалися декілька раз визначитися з приводу поділу спільного майна на випадок розлучення, в тому числі і спірного будинку, про що свідчать складені сторонами акти від 06.08.2010 р., 13.01.2012 року. Проте після розірвання шлюбу добровільно поділити спірне майно сторонам не вдалося, відповідачка саме після розлуення не визнавала його співвласником спірного будинку, чим порушувала його права. Тому позивач звернувшись до суду з даним позовом 13.06.2013 року не пропустив строк позовної давності. Стосовно позовних вимог про поділ холодильника, металевих дуг, бензопили, бетономішалки, як спільного майна подружжя суд вважає їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст..60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на підставі спільної сумісної власності. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона забов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок по доказуванню обставин, викладених у позові лежить саме на позивачу. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може встановити факт набуття холодильника, металевих дуг, бензопили, бетономішалки саме в період шлюбу та доказів про їх вартість, та місце перебування на час розгляду справи суд вважає, дані вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо визнання спільним грошового боргу в сумі 1558 грн. також не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до змісту ст..65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Відповідно до п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за забовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК України). Відповідно до договору №216 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення розрахункового обслуговування за дебетово-кредиторною схемою від 05.01.2009 року позивач [PERSON] уклав даний договір з ВАТ «Ощадбанк», який відкрив позивачу картковий рахунок [NUMBER] в гривнях для обліку по ньому коштів та відновлювану кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 6000 грн. за умови отримання клієнтом пенсії шляхом її зарахування на картрахунок. (а.с.8-11). З історії транзакції наданої відповідачем за період з 06.03.2012 по 31.12.2012 рік вбачається, що за рахунком [PERSON] початковий залишок за 06.03.2012 року становить -1558,66 грн. (а.с.12). При цьому з даного документу не вбачається, що зазначений залишок за кредитом виник саме по укладеному 05.01.2009 року договору №216, оскільки в ньому вказані інші номера рахунку та дата укладення договору. Суд критично ставиться до твердження позивача щодо наявності боргу за кредитом, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини. Крім того, позивачем не надано доказів, що зазначені ним кредитні кошти були витрачені в інтересах сім'ї на придбання зокрема будівельних матеріалів. Тому при поділі майна подружжя суд не враховує кредитні забов'язання позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial