Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

15 лютого 2021 року позивач звернулася до суду з вказаною вище позовною заявою у якій просить: визнати виконавчий напис від 5 жовтня 2020 року № 66801, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 19577,01 гривень та 500 гривень за вчинення виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню; витребувати від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. документи на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 5 жовтня 2020 року № 66801 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості за кредитним договором; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду у розмірі 908 гривень та за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 454 гривні. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що оскаржуваний нею виконавчий напис нотаріус мотивув тим, що вона є боржником за кредитним договором № 00396/0011XSGF, який було укладено 6 листопада 2013 року між нею та ПАТ «Платинум Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». 28 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63998489 щодо примусового виконання виконавчого напису. Зазначену постанову позивач отримала 5 січня 2021 року та саме з неї їй стало відомо про наявність виконавчого напису. Вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. № 66801 від 5 жовтня 2020 року є безпідставним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки жодної заборгованості за кредитним договором вона не має, так як у встановлені договором строки, повністю виплатила суму кредиту на рахунок ПАТ «Платинум Банк». Крім цього зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням норм чинного законодавства, зокрема статей 87-89 Закону України «Про нотаріат». За заявою позивача, у порядку забезпечення позову, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16 лютого 2021 року зупинено стягнення по виконавчому провадженні № 63998489 від 28 грудня 2020 року, яке відкрито приватним виконацем виконавчого округу Київської області Голяченко Іваном Павловичем на підставі виконавчого напису № 66801 від 5 жовтня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості в розмірі 20077 грн. 01 коп., до набрання рішенням суду у цивільній справі № 363/647/21 законної сили. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження з призначенням у підготовче судове засідання на 19 березня 2021 року, про що сторін повідомлено у встановленому законом порядку. Крім цього, за клопотанням позивача, вказаною ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. документи, на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 5 жовтня 2020 року № 66801 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості за кредитним договором, у строк до 18 березня 2021 року. У призначене на 19 березня 2021 року підготовче судове засідання, сторони не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення судової кореспонденції. При цьому, від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності, позов підтримує, та у разі наявності підстав просить закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду по суті. Проте, у зв`язку із неявкою у судове відповідача та третіх осіб, а також відсутністю витребуваних ухвалою суду матеріалів, підготовче судове засідання було відкладено на 15 квітня 2021 року. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання без її участі, додавши до заяви копію наказу Міністерства юстиції України про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] . Оскільки відповідач та треті особи у підготовче судове засідання не з`явилися, конверт із судовою повіткою, надісланої приватному нотаріусу Гораю О.С. повернувся на адресу суду без вручення адресату з причини «за закінченням терміну зберігання», а також у зв`язку із не виконанням цим нотаріусом ухвали суду від 19 лютого 2021 року про витребування документів, підготовче судове засідання було відкладено на 19 травня 2021 року. Також, враховуючи надану представником позивача інформацію щодо діяльності приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., судом надіслано запит до Міністерства юстиції України щодо надання інформації про місце знаходження матеріалів, які перебували у провадженні цього нотаріуса, зокрема, документів, на підставі яких ним вчинявся виконавчий напис від 5 жовтня 2020 року № 66801. 28 квітня 2021 року на адресу суду від Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., на виконання вимог ухвали суду від 19 лютого 2021 року, надійшли витребувані документи. У підготовче судове засідання 19 травня 2021 року представник позивача надала заяву про проведення судового засідання без її участі, просила закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. Відповідач та треті особи до суду не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися. Відповідач та треті особи не скористався правом, передбаченим статями 178, 181 ЦПК України, надати відзив на позовну заяву та пояснення щодо позову. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті на 8 липня 2021 року. У судове засідання 8 липня 2021 року учасники провадження не з`явилися, як убачається із зворотних повідомлень про вручення судових повісток, повідомлені належним чином. Проте, за клопотанням представника позивача, яка не з`явилася у судове засідання у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях, про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 11 серпня 2021 року. 11 серпня 2021 року у судове засідання учасники справи не з`явилися. При цьому, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач та треті особи про причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 6 листопада 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено договір про відкриття банківського (карткового) рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту № 00396/0011XSGF. Відповідно до умов договору кредитор надає клієнту кредитний ліміт у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку, з кредитним лімітом 10000 гривень. За заявою ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», 5 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 00396/0011XSGF від 6 листопада 2013 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги з кредитним договором 148К від 23 березня 2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги з кредитним договором 11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», заборгованості за період з 11 серпня по 17 серпня 2020 року. У виконавчому написі зазначено, що сума заборгованості становить 19577,01 гривень, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту - 10000,00 грн. та з простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 9577,01 грн. За вчинення виконавчого напису стягнуто плати в розмірі 500,00 гривень. Загальна сума, що підлягає стягненню - 20077,01 грн. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 66801. На підставі виконавчого напису №66801, виданого 5 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., 28 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63998489. 21 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. винесено дві постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій також містить правила та умови вчинення виконавчого напису (Глава 16 розділу ІІ Порядку). Згідно із підпунктом 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Так, пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року, в якій у пункті 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому, пункт 2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року за № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Як встановлено судом, оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 00396/0011XSGF від 6 листопада 2013 року. У матеріалах справи міститься надана позивачем та нотаріусом копія договору № 00396/0011XSGF від 6 листопада 2013 року, з якої вбачається, що договір не є нотаріально посвідченим. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 5 жовтня 2020 року, тобто на момент, коли вже були скасовані внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Таким чином, під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. керувався законодавством, визнаним нечинним, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм частини другої статті 87 Закону України «Про нотаріат». Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5 липня 2017 року у справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. [PERSON] , оскаржуючи виконавчий напис нотаріуса до суду, стверджує про відсутність будь-якої заборгованості за кредитним договором. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18 від 16 травня 2018 року. Отже, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався щодо існування безспірної заборгованості за кредитним договором № 00396/0011XSGF від 6 листопада 2013 року, чим порушив норми статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки, у суму заборгованості входить тіло кредиту та відсотки. Крім цього, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. В свою чергу, боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та мати змогу усунути допущені порушення чи оскаржити вимогу у судовому порядку. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Позивач вказує, що про виконавче провадження дізналася 5 січня 2021 року, отримавши постанову приватного виконавця, тобто позивачем зазначених вище вимоги стягувача та повідомлення нотаріуса не отримано, у зв`язку з чим позивач була позбавлена можливості оспорити вимогу банку або ж виконати її, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Слід зазначити, що наявність одного лише факту направлення такої вимоги боржнику недостатньо для висновку про її безспірність. Тобто, нотаріус, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», не повідомив боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створило ситуацію, коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти нарахованих сум і відповідно нотаріусом не була перевірена безспірність вимог кредитора. Приватним нотаріусом не було надіслано суду будь-яких пояснень з приводу вчиненого виконавчого напису, не надано заперечень (спростувань) заявлених позовних вимог. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 ЦПК України, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин щодо безспірності вимог суду не надав. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом допущено порушення порядку його вчинення, не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, крім того не повідомлено боржника щодо вчинення такого напису та надання можливості останньому висловити свої заперечення щодо заборгованості. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн. та за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 454 гривні, а всього 1362 гривень. Відповідно до вимог частини 1 статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною 7 статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Отже, оскільки клопотань від учасників справи про скасування заходів забезпечення позову не надходило, враховуючи норми статті 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16 лютого 2021 року, продовжують діяти протягом 90 (дев`яноста) днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved