Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

17.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про заборону знесення самочинно збудованої будівлі-всі приміщення, що знаходяться над нежитловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] загальною площею 150,7 кв.м. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на праві приватної власності [PERSON] належать нежитлові приміщення за адресо.: [ADDRESS], загальною площею 150,7 кв.м., вказане нежитлове приміщення знаходиться у прибудові до житлового будинку за вказаною адресою. Власником іншого нежитлового приміщення, яке має одну суцільну стіну з нежитловим приміщенням є [PERSON] На даху приміщень позивача відповідач заблокував доступ та почав зводити над нежитловим приміщенням позивача надбудову, без будь-якої проектно-дозвільної документації, узгодженої в установленому порядку. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, уточнивши останній, просив задовольнити позов, з викладених у ньому обставини і підстав (а.с.62). Відповідач не прибув в судове засідання, належним чином повідомлений належним чином про час і дату судового розгляду, жодних клопотань про відкладення судового розгляду завчасно до суду не направляв. Заслухав пояснення представника позивача, дослідив матеріали справи, повно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінив усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ч.7 ст.376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Положенням п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 визначено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення та затвердження проектної документації, виконання підготовчих та будівельних робіт, тощо. Як вбачається з пояснень представника позивача, відповідач не звертався та не отримував дозволу на виконання будівельних робіт за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердженнянаявності документів, які б надали йому право виконувати будівельні роботи, відповідно до вимог ст.ст.27, 29 - 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В зв'язку з вище наведеним, судом беззаперечно встановлено, що відповідач здійснив будівництво об'єкту на належній позивачу на праві приватної власності нежитловому приміщенні по [ADDRESS] загальною площею 150,7 кв.м., без затвердженої у встановленому порядку документації, яка надає право на виконання будівельних робіт, а також порушив права і законні інтереси позивача [PERSON] Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.376 ЦК України, ст.ст.27, 29 - 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6,

Outcome: approved