Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

15 січня 2020 року позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві зазначено, що згідно договорів довічного утримання (догляду) від 13 вересня 2004 року серії ВВМ № 450408 та серії ВВМ № 450409, посвідчених Другою вінницькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованих в реєстрі за № 1-2021, дід позивачів - [PERSON] передав [PERSON] , [PERSON] у власність в рівних частках кожній, належний йому житловий будинок з господарськими будівлями за [ADDRESS] , взамін чого вони зобов`язались надавати відчужувачеві довічне матеріальне забезпечення. При посвідченні Договорів довічного утримання (догляду) нотаріусом була накладена заборона на відчуження домоволодіння до припинення чи розірвання договору довічного утримання. Право спільної часткової власності на вищевказаний житловий будинок було належним чином зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Договір було припинено в зв`язку зі смертю відчужувача - [PERSON] , яка настала [INFO] . Після цього було припинено обтяження майна - заборона на відчуження домоволодіння. Після смерті [PERSON] у спірному будинку залишилась проживати до кінця свого життя бабуся позивачів - [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , і позивачі вирішили продати домоволодіння. Однак, при підготовці документів для відчуження домоволодіння було виявлено, що у ньому з 16 січня 1999 року зареєстрований відповідач [PERSON] , який є братом позивачів. Зареєструвавшись у будинку, [PERSON] не вселявся в нього, речей в приміщенні будинку ніколи не зберігав, будинком не цікавився. [PERSON] та [PERSON] не відоме місце фактичного проживання відповідача. Останній залишається зареєстрованим у даному житловому будинку і не приймає жодних мір, щоб знятись з реєстрації у ньому, не проживає у спірному житловому приміщенні, своїх речей там не зберігає, участі в утриманні житла та оплаті комунальних платежів не бере. Крім того, з причини реєстрації в будинку відповідача позивачі не мають змоги розпорядитись на свій розсуд даним будинком. Реєстрація [PERSON] в належному позивачам будинку створює для них перешкоди в користуванні їхньою спільною власністю. У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивачі звернулись до суду з даною позовною заявою. Позивачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надали заяви, у яких просять суд розгляд справи проводити за їх відсутності та зазначили, що вимоги позову підтримують у повному обсязі, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Як було встановлено судом, що 13 вересня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого, [PERSON] передає у власність, в рівних частках кожній, [PERSON] та [PERSON] , належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями за номером [ADDRESS] , взамін чого, [PERSON] та [PERSON] , зобов`язались надавати [PERSON] довічно матеріальне забезпечення (а.с. 5). Право приватної спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] (по Ѕ частці кожній), що вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 90546280 від 26 червня 2017 року та № 111780134 від 25 січня 2018 року (а.с. 7, 10). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 27 червня 2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 12). На підставі вищевказаного свідоцтва про смерть, 23 червня 2017 року було припинено обтяження накладене на будинок [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-16). Відповідно до довідки № 12 від 08 січня 2020 року, виданої КК «Лівобережний», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 1999 року згідно свідчень сусідів (а.с. 17). Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає більше одного року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням вище зазначеного будинку, підлягають до задоволення. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачами у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved