overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

17.03.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на його користь на утримання неповнолітньої дитини (а.с.2-3, позов направлено поштою а.с.11), мотивуючи свої вимоги наступним. Не перебуваючи у офіційному шлюбі з відповідачкою, у них [INFO]. народилась дочка [PERSON]. Рішенням суду від 06.12.2012 р. [PERSON] була позбавлена батьківських прав. Рішенням суду було встановлено його батьківство; дочка проживає разом з ним; знаходиться на його утримання. Відповідачка свої обов'язки по триманню дочки не виконує. Просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому порядку. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність; позов підтримує; проти заочного розгляду справи не заперечує. Причини неявки відповідачки не відомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд визнає причини неявки відповідача неповажними, вирішує справу у їх відсутність та на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, враховуючи стан здоров'я та матеріальний стан дітей, сторін, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.12.2012 р., яке набуло законної сили, [PERSON] позбавлено батьківських прав, зокрема по відношенню до [PERSON], [INFO] (а.с.10). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.03.2013 р., яке набуло законної сили, [PERSON] визнано батьком [PERSON] (а.с.9). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідачка ухиляється від цього. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 182 СК України судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у нього інших аліментних зобов'язань та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим позов задовольнити, стягнувши з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття і визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, допустивши негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідачки необхідно стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

17.03.2015р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. 00 коп. з кожного щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що відповідачі є рідними батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Однак відповідачі життям дитини не цікавились, утриманням її не займались, в вихованні дитини участі не брали. Відповідачі добровільно передали позивачці дитину на виховання. Рішенням Заводського районного суду від 18.08.2014 р. відповідачі були позбавлені батьківських прав відносно своєї неповнолітньої доньки (а.с.3,4).Опікуном дитини була призначена позивачка, згідно доданої копії розпорядження голови Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради (а.с.7). Відповідачі не надають матеріальну допомогу на утримання дитини, тому позивачка просить стягнути з відповідачів аліменти

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

17.03.2015 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов зазначений позов (а.с. 4-7), в якому [PERSON] просила визнати за нею право власності на дачу (садовий будинок), земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Під час судового розгляду на підставі заяви сторона позивача (а.с. 92) судом винесена ухвала про залишення без розгляду позовних вимог відносно дачі (садового будинку) і про продовження розгляду справи у межах позовних вимог відносно земельної ділянки (а.с. 94). В судове засідання позивач та її представник не з`явились, надавши заяви з клопотанням про розгляд справу у їх відсутності (а.с. 39, 92). Сторона відповідача надала письмові пояснення (а.с. 36-37) з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності, із яких слідує, що відсутні заперечення щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку. Судом винесена ухвала про розгляд справи у відсутності сторін, представників сторін. З`ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Із копії свідоцтва про смерть на а.с. 12, 58 слідує, що [INFO] помер [PERSON]. Докази на а.с. 10, 11, 13-20, 52-84, 90 свідчать, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу, спадкоємцем померлого є позивач, до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0,0315 га, що розташована на [ADDRESS], кадастровий номер якій не присвоєно. Із копії повідомлень та постанови нотаріуса (а.с. 21, 22, 90) вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, т.я. [PERSON], якому на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради від 28.08.1997 р. за №392/1 передано земельну ділянку площею 0,063 га для ведення садівництва за адресою: [ADDRESS] та видано Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 18.11.1997 р., подарував 18.01.2007 р. частку належної йому земельної ділянки площею 0,0315 га, однак не отримав відповідний правовстановлюючий документ та не зареєстрував право власності на вищезазначену земельну ділянку згідно вимог чинного законодавства України. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1225, 1261, 1275 ЦК України право власності на вказану земельну ділянку переходить до спадкоємця-позивача на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

17.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користуванням житловим приміщенням, у звязку з відсутністю відповідачів з 2000 року без поважних причин. Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що відповідачі не проживають у [INFO], не сплачують за комунальні послуги, а тому вони втратили право на користування даним житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, на електронну пошту суду надійшов лист від них, в якому вони просять розглянути справу без їх участі, оскільки проживають в іншій державі, позовні вимоги визнають. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на нерухоме майно та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6-7). Згідно із довідкою адресно-довідкового відділу УГІРФО УМВС України в Чернігівській області та довідкою ОЖБК від 06.03.2015 року № 230, відповідачі зареєстровані у спірній квартирі. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що відповідачі не проживають у [INFO] з 2000 року у звязку із переїздом на проживання в Сполучені Штати Америки. Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

17.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що 05.01.2015р. між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS]. При укладені договору сторонами було погоджено усі істотні умови договору, зокрема щодо нотаріального посвідчення. Однак відповідач від нотаріального посвідчення договору ухиляється, що не дає можливості позивачу належним чином розпоряджатися майном. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив визнати дійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки та визнати за ним право на це майно. Відповідачка [PERSON] до суду не з'явилася, надіслала заяву у якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що [PERSON] є власницею земельної ділянки розміром 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована в [ADDRESS] (а. с. 6). 05.01.2015р. на підставі договору купівлі-продажу укладеного між позивачем та відповідачкою (а. с.5), [PERSON] продала вказану земельну ділянку позивачу, однак він не може належним чином нею розпорядитися, оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: · ст. 655 ЦК України,відповідно до якої, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другої сторони (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму; · ст. 657 ЦК України, якою передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації; · ст.220 ЦК України, відповідно до якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 05.01.2015р. [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку, однак він не може належним чином нею розпорядитися, оскільки відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору, то з метою захисту прав позивача, необхідно визнати цей договір дійсними, та визнати за ним право приватної власності на це майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

17.03.2015 року [PERSON] звернувся з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Посилається на те, що він 12 квітня 2006 року зареєстрував шлюб з відповідачкою, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припиненні з 2011 року. Шлюбні відносини не склалися з причини, що кожен мав різні погляди на життя, різні характери, відсутність взаєморозуміння. Часто сварилися з різних побутових питань. Після розірвання шлюбу син залишається проживати з відповідачкою. Майновий спір відсутній. Позивачем до суду була надана заява, в якій він просить справу розглянути без нього, позов підтримує, на його задоволенні наполягає. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення справи чи про розгляд справи у її відсутність суду не надала. На підставі ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст. ст. 110, 112 СК України підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Судом встановлено, що сторони з 12 квітня 2006 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Шлюбні відносини припиненні з 2011 року. Спір про поділ спільного майна подружжя відсутній. Син після розірвання шлюбу залишається проживати з матір'ю. Позивач наполягає на розірвані шлюбу, так як з 2012 року фактично створив нову сім'ю та має намір узаконити відносини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

17.03.2015 року [PERSON] звернувшись до суду, просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 01.07.1995 року у Тернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 267. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] вказує, що знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 01.07.1995 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені у березні 2005 року. Під час спільного проживання з відповідачем між ними були досить складні відносини, через різні характери, погляди на життєві цінності, сім'ю та шлюб, між ними виникали постійні сварки та непорозуміння, що призвели до втрати взаємної поваги та почуття кохання один до одного. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що причини, які спонукали сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження родини стали неможливими. Судом встановлено, що позивач знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.07.1995 року - а.с.5. Шлюбні відносини припинені в березні 2005 року, з причини відсутності взаєморозуміння, виникнення постійних сварок, через різні характери та погляди на сімейне життя. Суперечки про розподіл майна між сторонами на даний час не існує. Оскільки, причини, які спонукали сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження родини стали неможливими, суд вважає, що у відповідності зі ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. На підставі ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

17.03.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом [PERSON] про усунення перешкод в користування майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування ним. Зазначає, що є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований відповідач. [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з липня 2013 року. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою № 12 у будинку № 5 по вул. Г. Артемовського, що у м. Луцьку. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала на адресу суду заяву, якою просила справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином через оголошення у газеті «Волинь-нова», від 19 травня 2015 року, № 50. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, з врахуванням наступного. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомості № 608/1 від 31.03.1999 року (а.с.5). Як вбачається із довідки копії будинкової книги, у вищевказаній квартирі окрім позивача зареєстрований також відповідач [PERSON] (а.с.6-9). Відповідно до висновку про результати розгляду звернення громадянки [PERSON] від 25.04.2014 року Луцького МВ УМВС України у Волинській області, відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі з липня 2013 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, а тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування квартирою № 12 у будинку № 5 по вул. Г. Артемовського, що у м. Луцьку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

17.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], оскільки відповідач, батько дітей, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Просить стягувати аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про поважні причини своєї неявки суду не повідомив. Отримав SMS повідомлення про день, час, місце судового засідання. Заперечення проти заявленого позову про стягнення аліментів не надав з березня по травень 2015 року. Суд, вислухавши позивачку, яка повідомила, що відповідач ухиляється від явки в судове засідання, вивчивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Сторони перебувають у шлюбі з 28.09.2000 року. Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Орджонікідзевської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 04. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які перебувають на утриманні матері, позивачки по справі. Батьком дітей в свідоцтві про народження вказаний [PERSON]. Відповідач свого батьківства не оспорював, заперечення проти позову не надав. Працездатний і зобов`язаний матеріально утримувати дітей, тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, стягнувши з відповідача згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати, судовий збір 243 грн. 60 коп. у прибуток держави. Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

17.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вказує, що рішенням Покровського районного суду від 17.12.2010 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне проживання між сторонами припинено з грудня 2010 року. Відповідач ухиляється від утримання дитину, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, тому вона змушена звернутися до суду з проханням стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON], які надіслали до суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити. Відповідач позов визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-КИ №104068, зареєстрованого Виконкомом Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.2). З копії рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17.12.2010 року видно, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.6). У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, таким чином з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 243,60 грн. судового збору в прибуток держави. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved