Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

16.02.2018 року до Малиновського районного суду міста Одеси звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 14 травня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 травня 2013 року. Відповідно до довідки №111/22.01.18 від 22 січня 2018 року (з місця проживання про склад сім'ї та реєстрації) виданої КП «ЖКС «Черьомушки», у даній квартирі зареєстровані двоє осіб, а саме [PERSON] (дата реєстрації 16.01.2016 р.) та [PERSON] (дата реєстрації 12.06.1996 р.) який є відповідачем по справі. Позивачка вказує, що згоду на реєстрацію відповідача у квартирі [ADDRESS] надавав попередній власник квартири, оскільки позивачка набула права власності на квартиру 14 травня 2013 року, а відповідач зареєстрований у цій квартирі з 1996 року. Відповідач [PERSON], є дідусем позивачки та зареєстрований за вищезазначеною адресою, але з 2012 року за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживає, тобто на момент набуття позивачкою права власності на вказану квартиру відповідач в ній не проживав. Будь-які особисті речі відповідача у вказаній квартирі відсутні. В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, представник позивачки подав до суду заяву в якій зазначив, що позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу в його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем його реєстрації та проживання. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення у відсутності відповідача, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи, дослідивши представлені докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 16 січня 2016 року зареєстрована та постійно проживає у квартирі [ADDRESS] Як вбачається з довідки з місця проживання про стан сім'ї та реєстрації № 111 від 22.01.2018 року, виданої [PERSON] у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані: [PERSON] з 12.06.1996 року; [PERSON] з 16.01.2016 року. В судовому засіданні встановлено, що з 2012 року відповідач за вказаною адресою не проживає, ознак проживання та будь-яких особистих речей відповідача не виявлено, з тих пір квартирою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Згідно з актом, посвідченим начальником дільниці № 3 КП ЖКС «Черьомушки», мешканці будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що [PERSON] не мешкає у квартирі [ADDRESS] з 2012 року. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Враховуючи положення норм чинного законодавства, а саме ст. ст. 64, 156 ЖК України, відповідач по справі не є членом сім'ї позивачки [PERSON]. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що до спірних правовідносин застосовується положення статей 383, 391 ЦК України, які передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї. З цих підстав суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення у квартирі [ADDRESS], так як він не мешкає у квартирі за вказаною адресою з 2012 року, житловою площею не цікавиться, оплату комунальних послуг не вносить та не є членом сім'ї позивачки. Відповідач з 2012 року з реєстрації за вказаною адресою не знявся, чим порушує права та законні інтереси позивачки, яка несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, також позбавлена можливості реалізувати своє право, щодо користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З вищенаведеної норми Закону випливає, що рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.

Outcome: approved