Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

17.07.2020 до суду звернулася в.о. начальника Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Шипова Т.І. з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди. У позовній заяві заявник посилається на те, що до позивача від ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» надійшли заяви-розрахунки з інформацією про нарахування застрахованій особі [PERSON] матеріального забезпечення на загальну суму 12270,24 грн. та повідомлено про те, що тимчасова непрацездатність [PERSON] наступила в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача. Так, 07.08.2018 приблизно о 18-20 годині [PERSON] , керуючи автомобілем «Audi A8» р/н [NUMBER] , допустив зіткнення на нерівнозначному перехресті автодороги Т-0415 «Кам`янське - Петриківка - Магдалинівка» та автодороги Н-31 «Дніпропетровськ - Царичанка - Кобеляки -Решетилівка» із автобусом «Mersedes-Benz O345» з р/н [NUMBER] . В салоні автобуса знаходився [PERSON] та інші пасажири. Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.05.2019 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Оскільки [PERSON] є застрахованою особою у розумінні ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 1105, ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», як Страхувальником було призначено допомогу по тимчасовій непрацездатності та направлено до позивача заяви розрахунки, на підставі яких позивачем перераховано ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» кошти у розмірі 12270,24 грн. як матеріальне забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати застрахованої особи [PERSON] за 69 днів у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності. Враховуючи, що Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з вини [PERSON] завдано майнову шкоду, представник позивача просить на підставі ст. 1166 ЦК України стягнути з відповідача кошти у сумі 12270,24 грн. 07.09.2020 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 04.11.2020 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої вимоги, відповідач зазначив, що відповідно до ст. 993 ЦК України, право регресних вимог до особи, яка завдала збитків виникає лише у разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. Разом з тим страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є обов`язковим особистим страхуванням, порядок якого визначений Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та положення якого не містить регулювання правовідносин Фонду соціального страхування як страховика з іншими особами, відповідальними за шкоду завдану життю та здоров`ю застрахованої особи. Відповідач вважає, що позивач як страховик за обов`язковим особистим страхуванням не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому. Крім того позивач вважає, що здійснювані і відшкодовані позивачем соціальні послуги та виплати є його обов`язком у разі настання страхового випадку, а тому здійснення таких виплат застрахованій особі не є заподіяною позивачу шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України і відповідно позивач не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою та не набула права зворотної вимоги до винної особи, згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України. 04.12.2020 від позивача до суду на відзив надійшла відповідь, відповідно до якої позивач не заперечує, що сплачені ним кошти на лікування особи є обов`язком позивача, однак вважає, що оскільки тимчасова непрацездатність [PERSON] трапилася внаслідок неправомірних дій відповідача, то у відповідності до ст. 1191 ЦК України позивач набув право зворотної вимоги до відповідача. 09.02.2021 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься письмове клопотання з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.08.2018 приблизно о 18-20 годині [PERSON] , керуючи автомобілем «Audi A8» р/н [NUMBER] , допустив зіткнення на нерівнозначному перехресті автодороги Т-0415 «Кам`янське - Петриківка - Магдалинівка» та автодороги Н-31 «Дніпропетровськ - Царичанка - Кобеляки -Решетилівка» із автобусом «Mersedes-Benz O345» з р/н [NUMBER] . В салоні автобуса знаходився [PERSON] та інші пасажири. Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.05.2019 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] знаходився на лікуванні та під час перебування у закладах охорони здоров`я йому було видано листки непрацездатності, згідно яких Фондом соціального страхування України в Дніпропетровській області перераховано ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» кошти у розмірі 12270,24 грн. як матеріальне забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати застрахованої особи [PERSON] за 69 днів у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності. Вищезазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, долученими до матеріалів справи та не заперечуються відповідачем. Предметом судового розгляду у даній справі є вимога про стягнення з відповідача сплачених позивачем ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» коштів у розмірі 12270,24 грн. страхового відшкодування та які позивач ідентифікує як майнова шкода. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Із наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов`язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов`язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин. Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: а) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, г) вина завдавача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. За відсутності хоча б одного із зазначених елементів цивільно-правова відповідальність не настає, тобто боржник звільняється від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я, визначає ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Статтею 4 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що Фонд соціального страхування України (далі - Фонд) є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. За приписами ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» джерелами формування коштів Фонду є: страхові внески страхувальників та застрахованих осіб; суми фінансових санкцій, застосованих відповідно до цього Закону, інших законів до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців за порушення встановленого порядку сплати страхових внесків та використання коштів Фонду, штрафів за недотримання законодавства про соціальне страхування, а також суми адміністративних штрафів, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за такі порушення; суми не прийнятих до зарахування витрат страхувальника за соціальним страхуванням; доходи від розміщення тимчасово вільних коштів, у тому числі резерву коштів Фонду; капіталізовані платежі, що надійшли в випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; доходи від реалізації майна, придбаного за рахунок коштів Фонду; добровільні внески та інші надходження відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст.11 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» кошти Фонду використовуються, зокрема на виплату матеріального забезпечення, страхових виплат та надання соціальних послуг, фінансування заходів з профілактики страхових випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до п. 3, 10 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. Тобто, правовідносини у зв`язку з виплатами матеріального забезпечення по тимчасовій втраті працездатності, здійсненими фондом застрахованій особі за листками непрацездатності, виданими/продовженими закладом охорони здоров`я є страховими, та виникають між суб`єктами соціального страхування: застрахована особа (члени її сім`ї або інша особа у випадках, передбачених цим Законом), страхувальник та страховик. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) надається у визначених цим законом випадках, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві. Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. У разі роботи за сумісництвом, за трудовим договором (контрактом) одночасно із здійсненням підприємницької чи іншої діяльності підставою для призначення допомоги є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою (за наявності) за основним місцем роботи. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров`я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом. Тобто, виплата позивачем страхового відшкодування застрахованим особам у разі настання страхового випадку є виконанням Фондом соціального страхування України зобов`язання, яке виникає із правомірного акту - ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тобто є його прямим обов`язком, а тому виплачене ним матеріальне забезпечення в розмірі 12270,24 грн. не є шкодою, що йому заподіяна як юридичній особі у розумінні приписів ст. 1166 ЦК України. Суд також звертає увагу на те, що ні ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні норми глави 67 ЦК України не передбачають право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, застрахованій за договором загальнообов`язкового державного соціального страхування, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованому страхових сум. Крім того, задоволення таких вимог означало б заміну сторін у зобов`язанні, в якому права застрахованої особи на отримання відшкодування перейшли б до страховика, у той час як відповідно до статті 515 ЦК не допускається заміна кредитора в зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що підстави для задоволення позову Фонду соціального страхування до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди відсутні. Що стосується доводів позивача, зазначених ним у відповіді на відзив з приводу додаткової підстави для задоволення позовних вимог передбаченої ст. 1191 ЦК України, суд зазначає, що хоча така підстава для задоволення позову й не зазначена в позовній заяві, однак враховуючи її пов`язаність з правовою нормою визначеною ст. 1166 ЦК України, вважає за необхідне привести свої міркування в рішенні суду також і з приводу неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вказана норма міститься в главі 82 ЦК України й регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право вимоги (регресу) особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Враховуючи, що виплачене позивачем матеріальне забезпечення в розмірі 8852,70 грн. не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, а отже відповідно позивач не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, у зв`язку з чим не має права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідач заявив про понесення ним витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи у розмірі 2000 грн., на підтвердження чого надав копію договору про надання правової допомоги та квитанції до прибуткових фінансових ордерів на загальну суму 2000 грн. Враховуючи ціну позову, складність справи та виконаних адвокатом робіт, приймаючи до уваги ненадання відповідачем детального розрахунку сум сплачених за правову допомогу, суд вважає за необхідне стягнути з позивача 500 грн. витрат, понесених відповідачем у звязку з наданням йому правової допомоги адвоката. На переконання суду саме такий розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. На підставі викладеного та

Outcome: approved