Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

15 травня 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому просили усунути їм перешкоди у здійсненні права власності на квартиру шляхом позбавлення відповідача права користування нею. В обґрунтування вимог зазначили, що в квартирі [ADDRESS], яка належить їм на праві приватної власності, крім них, зареєстрована дружина [PERSON] - [PERSON] Зазначили також, що брак фактично розпався, і відповідач в квартирі не мешкає з березня 2013 року. Посилаючись на те, що [PERSON] добровільно знятися з реєстрації не бажає, при цьому наявність зареєстрованого, але фактично не проживаючої відповідача, перешкоджає у реалізації права власності в повній мірі, позивачі вважали, що є підстави для позбавлення [PERSON] права користування квартирою. Позивачі та їх представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Представник позивачів надав суду заяву, в якій позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу без його участі. В судове засідання відповідач, належним чином поінформована про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з'явилася. Про причини неявки суд не повідомила. Суд, у зв'язку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивачів ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. З паспортів [PERSON] та [PERSON] та домової книги вбачається, що позивачі та відповідач зареєстровані в квартирі [ADDRESS] (а.с.3,5, 8-10). Зазначена квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі розпорядження виконавчого комітету Татарбунарської ради народних депутатів від 09.08.2000року №62-р, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.10.2000року (а.с.7). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеним комісією у складі депутата, керуючого справами та секретаря Татарбунарської міської ради, [PERSON] з 2013 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2 ст.16 ЦК). За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім'ї власника житлового приміщення на користування та підстави позбавлення такого права визначені положеннями статті 405 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону, що є особистим сервітутом у розумінні частини 1 ст.401 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Якщо інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, окрім іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведених норм законодавства слідує що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. При цьому подальше зняття з реєстрації здійснюється, зокрема, на підставі рішення про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Зазначене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України (далі - ВСУ) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), викладеними у постанові ВСУ від 16.01.2012року у справі №6-57цс11 та у п.39 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014року №5. З урахуванням того, що відповідач є членом сім'ї [PERSON] та [PERSON], при цьому не проживає у житловому приміщенні більше півтора року та не бажає у добровільному порядку знятися з реєстрації за адресою проживання позивачів-власників квартири, що створює їм перешкоди у розпорядженні нерухомим майном, зокрема, негативно впливає на можливість здійснити відчуження квартири, суд вважає, що є підстави для захисту майнових прав власників шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила права користування квартирою. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивачі сплатили судовий збір у розмірі 243 грн.60коп.(а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачами інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 243грн.60коп., підлягає стягненню з відповідача на їх користь. З огляду на викладене,

Outcome: approved