Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

16.07.2021 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що 25.11.2011 з відповідачем уклала шлюб. Від шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 1\\4 частину від усіх видів заробітку (доходу), але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.07.2021 до повноліття. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.05.2021 №638/2831/21. Від шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 12.03.2014, виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Як зазначено у позовній заяві, позивач самостійно не може матеріально забезпечити дитну всім необхідним для повноцінного розвитку та навчання. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів судом враховано, що позивач самостійно матеріально утримує дитину, що дитина потребує значних витрат, для забезпечення повноцінного розвитку. Також судом враховано, що відповідач не має інших утриманців. Отже, відповідач, який є працездатною особою, не позбавлений можливості вжити заходів, спрямованих на збільшення своїх доходів, зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, яка потребує постійних матеріальних витрат. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме аліменти підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1\\4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial