Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

17.02.2015 року позивач звернулась в суд з позовом, у якому просить стягувати з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку. Вимоги обґрунтовані тим, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 17.11.2012 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.12.2014 року шлюб між ними розірвано, місце проживання малолітнього сина визначено з нею. До березня 2015 року отримувала допомогу на дитину, на даний час такі виплати припинені. Відповідач працює неофіційно та отримує заробітну плату у розмірі 3000 грн. щомісячно. Оскільки вона проживає з дитиною, вважає, що відповідач, як батько дитини, зобов'язаний утримувати її до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач у судове засідання не з'явилася подала письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що за рішенням Червоноградського міського суду Львівської області сплачує на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Коштів на утримання колишньої дружини не має змоги надавати так як він є інвалідом ІІІ групи, розмір пенсії, яку отримує по інвалідності, є не значним, близько 1000 грн., з яких вираховують аліменти на підставі рішення суду. Цих коштів йому не вистачає на проживання, а інших доходів у нього немає. Крім того, він великі витрати несе на придбання медикаментів у зв'язку зі своєю інвалідністю. Заслухавши пояснення відповідача, з'ясувавши обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в позові з огляду на таке. Судом установлено, що сторони з 17.11.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області від 09.04.2013 року (а.с.5). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.12.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). Із резолютивної частини зазначеного рішення суду видно, що малолітнього сина [PERSON] залишено проживати із матір'ю. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, виникнення у дружини після розірвання шлюбу, з якою проживає дитина, права на утримання обумовлене наявністю у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу. Як видно з матеріалів справи, відповідач є інвалідом ІІІ групи, а отже, непрацездатним за станом здоров'я. У судовому засіданні також встановлено, що відповідач не працює, отримує пенсію по інвалідності, близько 1000,00 грн., інших доходів у нього немає. Він є платником аліментів на користь позивача на утримання їхнього сина [PERSON] у розмірі ? частини усіх доходів щомісячно згідно з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04.12.2014 року. Крім того, відповідач пояснив, що він проживає зі своєю бабою, якій 79 років. Відповідно до положення ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, які б давали змогу відповідачу сплачувати кошти на утримання колишньої дружини до досягнення їхньою дитиною трирічного віку, зокрема про доходи, на яку позивач посилається у позовній заяві, останньою не подано, тому ці її доводи на увагу не заслуговують. Отже, з урахуванням фінансового становища відповідача, незадовільного стану його здоров'я, необхідності нести витрати на придбання медикаментів у зв'язку з інвалідністю, сплату ним присуджених за рішенням суду аліментів, беручи до уваги прожитковий мінімум до 01.12.2015 рік для осіб, які втратили працездатність - 949,00 грн., суд дійшов висновку про неможливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачеві. Тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed