Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

16 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог зазначила, що вона та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі у період часу з 16.07.2011 по 02.03.2018, під час перебування у якому за рахунок спільних коштів при проведені прилюдних торгів було придбано земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , площею 0,1001 га надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER] . Спроби врегулювати спір в позасудовому порядку виявилися безрезультатними, оскільки відповідач відмовився від поділу майна. Прохала суд визнати за нею право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У підготовчому засіданні позивач [PERSON] та її представник, адвокат Ковердяєва Л.В. позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити з підстав вказаних у позові. Відповідач, [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 16 липня 2011 між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргород та Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 170. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 січня 2018 року, яке набрало законної сили 02 березня 2018 року, даний шлюб було розірвано (а.с.8). За час перебування в шлюбі, подружжям було набуто право власності на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , площею 0,1001 га надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER] 0018, що підтверджується копією свідоцтва (а.с.13), речові права на яку були зареєстровані за [PERSON] (а.с.14). У відповідності\~до ч.ч.1,2\~ст.\~60\~СК України,\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з\~ч.1.2.\~ст.\~68\~СК України,\~розірвання шлюбу\~не припиняє\~права спільної\~сумісної власності\~на майно,\~набуте за\~час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що право власності на спірну земельну ділянку було набуто відповідачем в період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, тож відповідно до положень Сімейного кодексу України, дана земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки право власності на земельну ділянку, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зареєстровано лише за відповідачем, котрий в позасудовому порядку уникає від вирішення даного майнового спору, тому , суд вважає за необхідне визнати в рівних частинах по 1/2 частки за кожним з подружжя. При здійснені розподілу судових витрат між сторонами, суд керується положеннями ст. ст. 141, 142 ЦПК України. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Зважаючи, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що судовий збір, сплачений при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету у розмірі 50 відсотків, на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені в повному обсязі, судовий збір сплачений при зверненні (з вирахуванням суми судового збору, яка підлягає поверненню позивачу на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України) до суду у розмірі 384,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved