Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

15.06.2021р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 19.08.2020р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав в борг 300тис.грн., які зобов`язався повернути до 18.09.2020р. Такий договір був укладений у письмовій формі. Разом з тим, відповідач в обумовлений в договорі строк своє зобов`язання щодо повернення позики не виконав. Крім того, 27.04.2021р. між первісним кредитором [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким останній набув прав нового кредитора до боржника [PERSON] за договором позики від 19.08.2020р. і має права вимагати стягнення боргу на свою користь. Просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 19.08.2020р. в загальному розмірі 300\~000,00грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3000,00грн. Ухвалою суду від 22.06.2021р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.07.2021р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач [PERSON] чи його представник не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, відзиву на позов чи зустрічного позову не подав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами, в т.ч. на підставі ст.280 ЦПК України у відсутність відповідача в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.11,14 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, із договорів. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.\~ Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. \~Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зі змісту\~ст.3,6,627,629\~ЦК України\~вбачається,\~що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК Уураїни). Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до\~ч.1,3\~ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Отже, системний аналіз вказаних норм чинного законодавства вказує на те, що договір позики на суму, яка не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, обов`язково укладається у письмовій формі. На підтвердження факту укладання такого договору можуть бути надані розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, договір позики є реальним, тобто укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, тому письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.07.2019р., справа\~524/4946/16-ц. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд встановив, що 19.08.2020р. між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 300\~000,00грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в повному обсязі протягом 30 днів з дня укладання договору, тобто до 18.09.2020р. Факт укладання такого договору підтверджується наданими суду письмовим договором позики від 19.08.2020р. та власноруч написаною [PERSON] розпискою від 19.08.2020р., оригінали яких знаходяться в матеріалах справи і були досліджені судом. Виходячи з дійсного змісту зазначених документів, їх форми та відсутності сумнівів в їх достовірності, суд приходить до висновку про виникнення між сторонами правовідносин саме за договором позики, грошові кошти за яким було реально передано позичальнику. Жодних обгрунтованих заперечень проти позовних вимог відповідач [PERSON] суду не надав, в судове засідання не прибув і вищевказані обставини не спростував. Отже, договір позики є укладеним і відповідно створює для відповідача обов`язок повернути позику в обумовлений сторонами строк до 18.09.2020р. В той же час, судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач [PERSON] суму боргу за вказаним договором позики не повернув. Даний факт також підтверджується оригіналом розписки позичальника [PERSON] від 19.08.2020р., який наданий суду позивачем і на якому відсутній напис про повернення боргу. Зазначене узгоджується з положеннями ст.545 ЦК України, відповідно до якої наявність боргового документу у кредитора свідчить про факт невиконання боржником своїх зобов`язань за договором позики. Також судом встановлено, що 27.04.2021р. між первісним кредитором [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого останній набув прав нового кредитора до боржника [PERSON] за договором позики від 19.08.2020р. і має права вимагати стягнення боргу на свою користь. 02.06.2021р. новий кредитор [PERSON] направив на адресу позичальника [PERSON] повідомлення про набуття ним права вимоги за договором позики від 19.08.2020р. Таким чином, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини даної справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач [PERSON] в порушення вимог діючого законодавства та умов укладеного 19.08.2020р. договору позики не виконав свого обов`язку щодо повернення суми позики, чим порушив законні права позивача [PERSON] , які підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 300\~000,00грн. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 3000,00грн.

Outcome: approved