overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

16 червня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 12 листопада 2013 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб у виконавчому комітеті Клішковецької сільської ради. Від даного шлюбу в них є двоє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя із відповідачем у них не склалося, а саме проживши сімейним життям п`ять років, вони зрозуміли, що є різними за характерами людьми. На ґрунті цього в них постійно виникали сварки та непорозуміння, а згодом вони зрозуміли, що їх шлюб став помилкою в житті, і вони не здатні проживати однією сім`єю навіть заради дітей. В зв?язку із цим, починаючи із січня 2020 року сімейних відносин вони не підтримують. Враховуючи, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі, просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 22 червня 2020 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження та відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. Ухвалу суду та позовну заяву з додатками відповідач отримала 01.07.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, але відзив на позов до суду станом на 04.08.2020 року нею не подано. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували свій шлюб 12 листопада 2013 року у виконавчому комітеті Клішковецької сільської ради, Хотинського району, Чернівецької області, за актовим записом 34 (а.с. 4). Від подружніх відносин у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 9-10). Сторони шлюбні стосунки не підтримують протягом тривалого часу, спільного господарства не ведуть, їх шлюб набув формального характеру й тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Спору про майно та місце проживання неповнолітніх дітей не виникає. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 840,80 грн. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

16 червня 2020 року позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог [PERSON] зазначає, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 15вереся 2018 року, який був зареєстрований в Миргородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 279. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалося через відсутність взаємної любові, взаємодопомоги, а також через постійні суперечки, непорозуміння, розходження поглядів по влаштуванню спільного побуту та розподілу сімейних прав та обов`язків. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 червня 2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2018 року, який був зареєстрований в Миргородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 279 (а.с.279). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не надав суду жодних заперечень, позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому суд змінює їй шлюбне прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

16 червня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що з 01.07.2017 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON] , 2018 року народження. На сьогодення шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причина розпаду сім`ї полягає у відсутності спільних інтересів, взаєморозуміння, різні погляди на життя. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просив його розірвати. Відповідно до ухвали суду від 01 липня 2020 року справа розглядається у спрощеному провадженні із викликом сторін у судове засідання. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав та просив розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] також до судового засідання не прибула, надавши заяву про визнання нею пред`явленого позову у повному обсязі, якою просила вирішувати справу у її відсутність. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим ухвалити рішення у відсутність сторін на підставі наявних доказів та приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 01 липня 2017 року, актовий запис № 415. У шлюбі подружжя має неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Про наявність спору щодо визначення місця проживання дитини, а також майнового характеру станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, зважаючи також на визнання пред`явленого позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України 50% від понесених позивачем витрат на оплату судового збору підлягає поверненню на його користь з державного бюджету. Питання щодо розподілу решти понесених позивачем витрат на оплату судового збору судом не вирішується у зв`язку із наявністю відповідного клопотання. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

16 червня 2020 року позивач звернулась до суду до відповідача з позовом про розірвання шлюбу, вказавши наступне. Вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 15 квітня 2016 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дворічанського районного управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 13. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Останнім часом між нею та відповідачем склалися відносини, які привели до неможливості зберігання сім`ї, у спільних відносинах відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Майнового спору та спору про місце проживання дітей між ними немає. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову визнає та просить їх задовольнити. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позов підлягаєзадоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 квітня 2016 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дворічанського районного управління юстиції у Харківській області, за актовим записом № 13 (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Суд, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов як такий, що підлягає задоволенню, оскільки сторони дружніх родинних відносин не створили, їх сім`я фактично розпалась, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і буде суперечити їх інтересам, майновий спір та спір про місце проживання дітей між ними немає, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне їх шлюб розірвати. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

16 червня 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 02 жовтня 2004 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просила їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка в позові просила провести розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 02 жовтня 2004 року Коларівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 10. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що має істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

16 червня 2021 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] . Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [PERSON] , [INFO] , є її та відповідача сином та у теперішній час проживає з нею. Посилаючись на те, що добровільної угоди про сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто, просила стягнути на її користь з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання їхнього малолітнього сина, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення нею до суду і до досягнення дитиною повноліття. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивачка надала\~до суду\~заяву про\~розгляд справи\~за її\~відсутності,\~в якій,\~крім цього,\~зазначила,\~що повністю\~підтримує заявлені\~вимоги та\~не заперечує\~проти заочного\~розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за останнім відомим місцем проживання у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, про причини своєї неявки не повідомив. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. [PERSON] , [INFO] , є сином позивачки і відповідача, у теперішній час проживає разом із позивачкою. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та довідкою про склад сім`ї позивачки від 15 червня 2021 року, виданою ОСББ «Луч» (а.с. 5, 6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Абзацом 2 ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Проаналізувавши викладене вище, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~16 червня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1800,00 грн. на дитину. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що\~ після одруження проживали у будинку її батьків, але внаслідок неправомірних та агресивних дій відповідача, що потягнуло застосування до неї фізичного насильства, її життя у шлюбі стало нестерпним і вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Діти проживають з нею і перебувають на її утриманні. 9 місяців тому відповідач виїхав на заробітки у Польшу і з того часу не приїжджав на Україну, періодично пересилає невеликі суми коштів на дітей, яких явно бракує. Відповідач, будучи фізично здоровим та не маючи інших матеріальних обтяжень, працює у Польші на різних приватних роботах, добре заробляє, але не має стабільного заробітку. Вона перебуває у декретній відпустці та здійснює догляд за дітьми, в силу своїх можливостей підробляє. Небажанням у належному обсязі утримувати дітей, які є здоровими відповідач поставив її та дітей у важке матеріальне становище. 29 червня 2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно та не подав відзив на позов, про дату, час і місце цього засідання повідомлявся у встановленому законом порядку(а.с.26, 30-31). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною 1 статті 280 ЦПК України, передбачено, що суд суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: - відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; - відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; - відповідач не подав відзив; - позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача, суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

16 червня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого Відділом реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції Хмельницької області 19 листопада 2006 року, актовий запис № 261, посилаючись на те, що шлюбні відносини припиненні з вини відповідача, який зловживав спиртними напоями та зневажливо відносився до неї. Зазначає, що збереження сім`ї неможливе у зв`язку із втратою між ними почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. Від даного шлюбу є дві неповнолітні дитини: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд не надавати їм з відповідачем строк для примирення та в разі неявки в судове засідання відповідача провести заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ЦПК України. Тому, згідно вимог ст. 280 ЦПК України за письмовою згодою позивача суд проводить заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого є дві неповнолітні дитини: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили шлюбні відносини, про надання строку для примирення клопотання не подали. Дані обставини підтверджуються даними паспорту позивачки, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвами про народження, довідкою про склад сім`ї, і не оспорюються сторонами. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась, їх подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. Судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved