Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

17.02.2016 [PERSON] первинно звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на об`єкт інвестування (квартиру). Позовна заява мотивована тим, що 13.09.2010 між [PERSON] , [PERSON] та Житлово-будівельним кооперативом «Волинь-1» (далі - ЖБК «Волинь-1») укладено договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого, позивач мав набути у власність квартиру № 1 (площею 110 кв. м) в будинку по [ADDRESS] за умови сплати 550 000 грн., з розрахунку 5 000 грн. за 1 кв.м. Свої зобов`язання [PERSON] виконав належним чином, кошти сплатив. Будинок, який складався з двох квартир, був збудований у 2012 році. Позивач та інший співвласник цього будинку [PERSON] отримали ключі від квартир (відповідно №1 та №2) та в подальшому вселилися до вказаних квартир. З моменту фактичного вселення позивач неодноразово звертався до ЖБК «Волинь-1» з проханням (письмовою вимогою) надати правовстановлюючі документи на спірне майно, але відповіді не отримав. 16.07.2014 [PERSON] звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до ЖБК «Волинь-1» про зобов`язання надати правовстановлюючі документи, які посвідчують його право власності на квартиру, однак під час розгляду справи встановлено, що ЖБК «Волинь-1» припинив свою діяльність за рішенням засновників від 09.04.2013, правонаступники відсутні, тому вказаний позов було залишено без розгляду. У подальшому позивач дізнався, що 13.12.2013 [PERSON] купив у [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] , 16.06.2014 подав до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області декларацію про початок виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку по [ADDRESS] , а 29.07.2014 - декларацію про готовність до експлуатації цього житлового будинку. Відповідач [PERSON] фактично є його сусідом, він вкладав гроші в будівництво квартири №2 у тому ж будинку на тих же умовах, що і він - позивач. Укладений договір про спільну діяльність позивач не готував, йому надали його в ЖБК «Волинь-1» та пояснили, що в результаті виконання даного договору він отримає житло, однак самим договором не врегульовано порядок отримання ним правовстановлюючих документів. Позивач вважає, що він вкладав кошти в інвестування будівництва квартири, яка в результаті повної сплати визначеної договором вартості будівництва та введення будинку в експлуатацію мала перейти у його власність. Разом з тим, ним було встановлено, що право приватної власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] . На підставі викладеного позивач [PERSON] просив: скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судові витрати. В подальшому позивачем [PERSON] було подано уточнені позовні заяви від 21.09.2016 та від 19.10.2016 (Т.1 а.с.96-97, 151). В уточненій позовній заяві позивач вказав, що з матеріалів іншої цивільної справи йому стало відомо, що під час реєстрації відповідачем права власності на спірний будинок було змінено нумерацію квартир в будинку. І тепер квартира, до якої [PERSON] отримав ключі від забудовника, має № 2. А [PERSON] проживає в квартирі №1 . А тому, уточнив вимоги позову, остаточно просив: визнати недійсним свідоцтво про право на нерухоме майно від 21.08.2014, індексний номер 25896876; визнати за ним право власності на квартиру загальною площею 133,1 кв. м, житловою площею 75,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 436957607101; стягнути з відповідачів судові витрати. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2016 року (Т.1 а.с.217-219), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 14.03.2017 (Т.1 а.с.262-264), в задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.11.2018 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2016 та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 14.03.2017 в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 21 серпня 2014 року № [NUMBER] скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (Т.2 а.с.38-45). 26.12.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розгляд даної справи розподілено судді Плахтій І.Б. Ухвалою від 26.12.2018 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (Т. 2 а.с. 148-152). Ухвалою від 19.03.2019 до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено - Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції. Ухвалою від 23.05.2019 залучену у якості третьої особи Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції, замінено на Управління державної реєстрації ГТУЮ у Волинській області. Ухвалою від 18.06.2019 до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено - Департамент державної реєстрації Луцької міської ради. Представник позивача [PERSON] в наданих в ході судового розгляду поясненнях вимоги позову підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що мав місце договір інвестування укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] , ЖБК «Волинь-1», договір на даний час є дійсним. [PERSON] оплатив повну вартість будівництва, станом на 12.12.2011 будинок вже був побудований та зданий в експлуатацію, що стверджується, в тому числі, і укладеним договором з АТ «Волиньгаз». Позивач проживав в спірному будинку, був виселений [PERSON] , бо в [PERSON] не було документів на будинок. В період проживання в будинку, позивач звертався за видачею та оформленням правовстановлюючих, виготовив технічний паспорт на житловий будинок, інших документів йому не видали. В ході будівництва першим забудовником був ЖБК «Волинь-1», потім став [PERSON] , з яким в подальшому [PERSON] проводив грошові розрахунки. У позивача не було підстав не довіряти забудовнику. 10.02.2014 було складено Акт звірки, тобто ще задовго до оформлення права за відповідачем [PERSON] . Кошти за будівництво передавалися позивачем [PERSON] , який вів усі справи за свою дружину відповідача [PERSON] .. Квартира №2 була оплачена не [PERSON] , а [PERSON] . Відповідач [PERSON] самостійно виготовив всі правовстановлюючі документи на будинок, став одноособовим власником майна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за її відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в наданих поясненнях вимоги позову не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Зазначила, що факт будівництва житлового будинку повинен підтверджуватися належними доказами, у позивача такі докази відсутні. [PERSON] набув право власності на житловий будинок в установленому порядку, після чого виселив [PERSON] , оскільки підстав проживати в будинку у позивача не було. Позивач зазначає, що він повністю оплатив вартість будівництва, що стверджується актом звірки. Однак, такий акт підписаний між [PERSON] та [PERSON] , який не є учасником спільної діяльності щодо інвестування будівництва. Акт звірки датований 10.02.2014. на той час в реєстрі вже був наявний запис про припинення діяльності ЖБК «Волинь-1». [PERSON] не набув жодного статусу в даних правовідносинах. В [PERSON] наявні розписки про отримання коштів [PERSON] , однак останній не є стороною договору. [PERSON] був кредитором ЖБК «Волинь-1», саме цей забудовник повинен був видати документи та підтвердити право власності на житловий будинок, однак позивач в межах ліквідаційної процедури ніяких претензій не пред`являв. Крім того, вказувала на те, що в договорі з АТ «Волиньгаз» на газопостачання будинку за адресою: [ADDRESS] , стосується старого будинку, власником якого стала в 2006 році [PERSON] на підставі договору дарування, а не того, який будувався ЖБК «Волинь-1». Для виготовлення оспорюваного позивачем свідоцтва було надано всі необхідні документи. [PERSON] купив земельну ділянку, після її купівлі погодив містобудівні умови. Щодо [PERSON] , не щодо [PERSON] , навіть було винесено припис, щодо початку будівництва без декларації та протокол про адміністративне правопорушення. Від представника третьої особи Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності та винесення рішення відповідно до вимог чинного законодавства (Т.2 а.с.107, 178, 207, 238, 244). Представник третьої особи -- Управління державної реєстрації ГТУЮ у Волинській області не в судове засідання не з`явилась. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов в частині вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав. 13.09.2010 між [PERSON] , [PERSON] та ЖБК «Волинь-1» укладено договір про спільну діяльність. Предметом договору була спільна діяльність у будівництві індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] , а саме 1/2 частина даного будинку, на взаємовигідних умовах, а саме: квартира № 1 , загальною площею 110 кв. м, та земельна ділянка площею 0,06 га. Визначені за цим договором роботи повинні були бути виконані у термін до листопада 2010 року (Т.1 а.с.6). Згідно з пунктом 2.1 розрахунки між сторонами здійснюються за розрахунками вартості одного квадратного метра загальної площі, яка включала фактичні витрати виконавця на будівництво будинку, будівельних мереж, і становить 5 000 грн. за 1 кв.м. загальної площі житла, строк виконання робіт встановлений до листопада 2010 року. За умовами цього договору [PERSON] зобов`язувалася надати замовнику [PERSON] 1/2 частину площі житлового будинку (пункт 3.2), [PERSON] зобов`язувався забезпечити внесення коштів для авансування будівництва та оплати виконаних робіт (пункт 3.1), ЖБК «Волинь-1» зобов`язувався здійснити діяльність із замовлення та ведення будівельних робіт з будівництва житлового будинку. Згідно з додатком до договору будівництва останній, шостий, внесок [PERSON] зобов`язався сплатити 23 грудня 2010 року (Т.1 а.с.7). [PERSON] на виконання умов вказаного договору в період з 05 жовтня до 23 грудня 2010 року сплатив ЖБК «Волинь-1» грошові кошти в розмірі 550 000 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера (Т.1 а.с.809). Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 16 грудня 2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , ЖБК «Волинь-1» про розірвання договору про спільну діяльність (Т.1 а.с.15-17), провадження в частині вимог [PERSON] до ЖБК «Волинь-1» про розірвання договору про спільну діяльність закрито, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору про спільну діяльність відмовлено. Тобто договір залишився чинним. Указаним рішенням суду, встановлено, що [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором про спільну діяльність, в обумовлені цим правочином строки кошти договором у повному розмірі сплатив ЖБК «Волинь-1», який відповідно до умов договору зобов`язався провести будівництво житлового будинку. З оспорюваного договору не вбачається, що грошові кошти за будівництво житлового будинку [PERSON] зобов`язався сплачувати саме [PERSON] ЖБК «Волинь-1» припинив свою діяльність 09 квітня 2013 року за рішенням засновників, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (Т.1 а.с.20-22). Крім того, судом встановлено, і це підтверджується Постановою Верховного суду від 14.11.2018, що 13грудня 2013 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відчужила [PERSON] земельну ділянку на [ADDRESS] . [PERSON] , придбавши земельну ділянку на [ADDRESS] площею 0,10 га, поділив її на дві земельні ділянки площею по 0,05 га. Відповідно до припису, виданого 27 травня 2014 року головним державним інспектором Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області Літвицьким С.І., [PERSON] здійснив будівництво двоквартирного житлового будинку та фундаменту гаража на [ADDRESS] без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, чим порушив пункт 2 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Вказана обставина підтверджена протоколом про адміністративне правопорушення від 27 травня 2014 року, складеним стосовно [PERSON] головним державним інспектором Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області Літвицьким С.І. 04 червня 2014 року [PERSON] звернувся до ЖБК «Волинь-1» із заявою, у якій просив повідомити площу квартири [ADDRESS] , за яку сплатив 550 000 грн., а також за якою адресою і коли можна отримати правовстановлюючі документи на це майно. 05 червня 2014 року Управлінням містобудування та архітектури Луцької міської ради затверджено містобудівні умови та обмеження на будівництво двоквартирного житлового будинку та гаража на [ADDRESS] , замовник - [PERSON] 16 червня 2014 року [PERSON] подав до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області декларацію про початок будівельних робіт «Нове будівництво 2-х квартирного житлового будинку та гаража на [ADDRESS] ». 30 липня 2014 року [PERSON] подав до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Нове будівництво 2-х квартирного житлового будинку та гаража на [ADDRESS] ». Вказані обставини підтверджуються листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області від 10 жовтня 2014 року. З декларації про початок будівельних робіт від 16 червня 2014 року та декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 30 липня 2014 року вбачається, що генеральним підрядником будівництва житлового будинку в [ADDRESS] було Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Будмонтаж». Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, після завершення будівництва двоквартирного житлового будинку на [ADDRESS] [PERSON] оформив право власності на квартири № 1 і 2 як на новостворене нерухоме майно. Також [PERSON] оформив право власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна від 29 вересня 2015 року земельна ділянка на [ADDRESS] (кадастровий номер 0710100000:21:112:0074) 26 березня 2014 року зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 26 березня 2014 року Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції Волинської області; земельна ділянка на [ADDRESS] (кадастровий номер 0710100000:21:112:0073) 26 березня 2014 року зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 26 березня 2014 року Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції Волинської області; квартира [ADDRESS] , яка розташована на земельній ділянці (кадастровий номер 0710100000:21:112:0073), 21 серпня 2014 року зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 21 серпня 2014 року Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції Волинської області; квартира [ADDRESS] , яка розташована на земельній ділянці (кадастровий номер 0710100000:21:112:0074), 21 серпня 2014 року зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 21 серпня 2014 року Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції Волинської області. Відповідно до свідоцтва про право власності [NUMBER] від 21 серпня 2014 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 26березня 2014 року власником земельної ділянки на [ADDRESS] (кадастровий номер 0710100000:21:112:0074) є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 26 березня 2014 року власником земельної ділянки на [ADDRESS] (кадастровий номер 0710100000:21:112:0073) є [PERSON] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 серпня 2014 року власником квартири [ADDRESS] , яка розташована на земельній ділянці площею 0,05 га, є [PERSON] . Предметом судового розгляду у даній справі є вимога щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності [NUMBER] від 21 серпня 2014 року, на підставі якого власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Звернувшись з даним позовом до суду, [PERSON] вважає, що він повністю виконав умови договору про спільну діяльність, сплативши відповідні кошти, тому у нього виникло право власності на проінвестоване ним майно, і таке його право порушується та не визнається відповідачем, тому просив скасувати свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] , визнати за ним визнати право власності на квартиру [ADDRESS] Предметом договору про спільну діяльність була квартира № 1 , загальною площею 110 кв. м., номер якої, як зазначає позивач був змінений на №2, та земельна ділянка площею 0,06 га. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , крім того, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, провадження у якій було відкрито 15.04.2019 (справа № 161/4681/19). Однак, сторони не клопотали про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у вищезазначеній справі. Натомість, за клопотанням сторони позивача 03.12.2019 провадження у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки було зупинено до набрання законної сили рішенням у даній справі. Що стосується квартири, право власності на яку, як стверджує позивач, він набув, то з технічного паспорта від 16.06.2015 (Т.1, а.с.11-12), виготовленого КП ВОБТІ, наданого позивачем на квартиру ще під №1, вбачається, що площа квартири - 130,6 кв.м. (житлова 77,6 кв.м.). Згідно технічного паспорта від 24.07.2014 (Т.1 а.с.101-104), виготовленого ТзОВ «Виробничо-експертне підприємство» «Еконсервіс», на квартиру №2 , доданого позивачем до уточненої позовної заяви, вбачається, що площа квартири уже №2 є дійсно більшою - 133,1 кв.м. (житлова 75,5 кв.м.), ніж та, яка була обумовлена договором - 110 кв.м., і вартість якої була оплачена позивачем ще ЖБК «Волинь-1». Крім того, з відповіді виконкому Луцької міської ради від 02.09.2016 №Г-4106-240 на адвокатський запит вбачається, що відповідно до розпорядження Луцького міського голови №304 від 18.08.2014 присвоєно поштові адреси квартирам на [ADDRESS] гр. [PERSON] : квартира №1, квартира №2 ; згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області 30.07.2014 загальна площа квартири №1 - 123,0 кв.м. (житлова площа 55,8 кв.м.), загальна площа квартири №2 - 133,1 кв.м. (житлова площа 75,5 кв.м.) (Т.1 а.с.98). У матеріалах справи є копії розписок про отримання коштів [PERSON] від [PERSON] у розмірі: 5 300 грн., 6 300 грн. на ремонтні роботи (15 травня 2011 року), 5 000 грн. за будівельні роботи (07 листопада 2013 року), 41 000 грн. (10 квітня 2013 року), 20 000 грн. (30 липня 2013 року), 20 000 грн. в рахунок виконаних робіт з ремонту будинку на [ADDRESS] (30 червня 2011 року), 10 000 грн. в рахунок оплати за будинок на [ADDRESS], 10 000 грн. в рахунок оплати за будівництво котеджу (13 травня 2013 року), 7 000 грн. в рахунок виконаних робіт (08 липня 2013 року), 2 500 грн. (03 березня 2014 року), 15 000 грн. (21 травня 2012 року), 10 000 грн. за квартиру на [ADDRESS], 4 000 грн. в рахунок розрахунку за виконані роботи (07 квітня 2014 року), 20 000 грн. в рахунок оплати за будинок (11 грудня 2012 року), 10 000 грн. в рахунок оплати за будівництво (03 червня 2013 року), 10 000 грн. (27 серпня 2012 року), 7 200 грн. (28 листопада 2011 року). Також матеріали справи містять копію квитанції до прибуткового касового ордера від 05 вересня 2011 року на користь [PERSON] від [PERSON] про сплату 10 000 грн., підстава - [ADDRESS] ; копію квитанції до прибуткового касового ордера від 19 вересня 2011 року від [PERSON] про сплату 10 000 грн., підстава - квартира [ADDRESS] (Т.1 а.с.73-81). Згідно з висновком старшого оперуповноваженого департаменту державної служби боротьби з економічною злочинністю Луцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України від 30 вересня 2014 року у 2012 році, [PERSON] як представник підрядника ЖБК «Волинь-1» повідомив [PERSON] про те, що площа квартири [ADDRESS] збільшилася на 20 кв. м, у зв`язку із чим останньому потрібно було додатково сплатити 253 570 грн., на що він погодився. Відповідно до письмових розписок [PERSON] отримав від [PERSON] вказану суму грошових коштів. На даний час [PERSON] знову повідомив [PERSON] про те, що площа квартири при будівництві збільшилася ще на 6 кв.м., і останньому потрібно зробити доплату, при цьому будь-яких підтверджених документів по даному факту [PERSON] не надав. Опитаний [PERSON] підтвердив факт отримання коштів від [PERSON] та виконання робіт за договором про спільну діяльність. 10 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] складено акт звірки взаємних розрахунків, згідно з яким перед [PERSON] у [PERSON] виникла заборгованість на суму 41 550 грн. за будівництво та ремонт індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] . Відповідно до цього акта [PERSON] зобов`язувався погасити заборгованість до 30 травня 2014 року, однак нічого не заплатив. На даний час [PERSON] виконав усі договірні зобов`язання, вказане житло збудоване і здане в експлуатацію. [PERSON] готовий віддати [PERSON] всі необхідні правовстановлюючі документи після погашення останнім заборгованості (Т.1 а.с.197). Свідок [PERSON] в наданих в судовому поясненнях вказував, що учасником договору є [PERSON] -- його дружина. Він займався будівництвом будинків, був директором фірми підрядника «Будмонтаж», а також членом ЖБК «Волинь-1», [PERSON] та [PERSON] були їхніми клієнтами. На дружину була оформлена земельна ділянка, на ній почали будівництво двоквартирного будинку. [PERSON] здійснював оплату будівництва, проводили взаємні розрахунки, в [PERSON] була недоплата за площу. Спочатку [PERSON] погодився доплатити кошти, а потім звернувся в прокуратуру, до суду з позовами. [PERSON] наполягав на реєстрації права власності на житло, ключі видані були і [PERSON] , і [PERSON] . Окремо за кожним не мали змоги зареєструвати, якби [PERSON] зареєстрував на себе свою частину, то іншу частину будинку не було на кого реєструвати, на фірму забудовника реєструвати не можна було. Між собою усі домовилися, що якщо [PERSON] розрахується з заборгованістю, то [PERSON] на нього перепише половину майна. Документація, договори були окремо на кожного із замовників, договір на [PERSON] у нього не зберігся. Будівництво здійснювалося за кошти обох замовників. Однак, кошти він отримував не як фізична особа, діяв в інтересах забудовника, оскільки за передані [PERSON] кошти купував будівельні матеріали на будівництва будинку. Після того, як програв усі суди, [PERSON] вніс недоплачену суму. Дружина [PERSON] участь в даних правовідносинах брала формально, як власник земельної ділянки, усіма справами займався [PERSON] . Разом з тим, стороною позивача, не зважаючи на пояснення свідка, не було надано суду доказів про повну оплату вартості квартири з урахуванням збільшення її площі як на рахунок ЖБК «Волинь-1» так і в рахунок [PERSON] , а саме відповідно до сум, які були обумовлені в акті звірки взаємних розрахунків, хоча [PERSON] і не був учасником договору про спільну діяльність. Стороною позивача не оспорюється той факт, що відповідачем [PERSON] було укладено аналогічний договір про спільну діяльність, однак на іншу квартиру. Однак, копія такого договору в матеріалах справи відсутня. Разом з тим, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про суми коштів, які потрібно було внести і які фактично були внесені відповідачем [PERSON] , не можна стверджувати про те, що приміщення спірної квартири зі збільшеною площею було збудоване виключно за кошти позивача [PERSON] , а умови про додаткову оплату виконані ним в повному обсязі. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.08.2014, індексний номер 25896876, видане реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції Волинської області на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , є документом яким оформлено право власності відповідача на спірне майно. Підставою для видачі [PERSON] містобудівних умов на будівництво 2-х квартирного житлового будинку та гаража по [ADDRESS] був, в тому числі і документ, який посвідчує його право власності на земельну ділянку, яка була набута ним на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.12.2013 укладеного з [PERSON] . На час розгляду справи право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , яке було зареєстроване 26.03.2014 державним реєстратором реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна (Т.1 а.с.18), залишається чинним. А відтак, у державного реєстратора реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області не було підстав для відмови у видачі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 21.08.2014 №25896876 за умови надання заявником [PERSON] усіх документів, які вимагалися відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації на нерухоме майно та їх обтяжень у редакції, що діяла на час видачі оспорюваного свідоцтва. Тобто, судом не встановлено незаконності набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, як того вимагає ч.1 ст.81 ЦПК України, а тому вимоги позову до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed