Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

16.09.2016 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким просила суд: стягнути з [PERSON] на її користь суму збитків в розмірі 157 801,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь суму судового збору в розмірі 1578,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] в рівних частках є власниками гаражного боксу № [NUMBER] , розташованого за адресою: м.Київ, вул.Новомостицька,25, ГК «Барвінок». Вказаний гараж № [NUMBER] є суміжним приміщенням гаражного боксу № [NUMBER] в ГК «Барвінок», Ѕ частина якого належать позивачам в рівних частинах відповідно до Договору купівлі продажу, зареєстрованого 05.08.2008 року в Державному реєстрі правочинів, витяг №6332879. При цьому, як зазначає позивачка, між нею та відповідачем була домовленість щодо користування ними гаражним боксом [NUMBER] почергово, а саме: в період 2010-2015 років відповідач особисто та для власних потреб використовує гараж як офіс із зоною відпочинку; в період 2015-2020 років - використання гаражного боксу позивачкою. Разом з тим, позивачка вказує, що незважаючи на відсутність з її боку як дозволу на здавання гаражного боксу в оренду, так і дозволу на його переобладнання, відповідач самовільно здавав вказане приміщення в оренду, а також провів перебудову внутрішніх конструкцій та встановив басейн, що, в свою чергу, призвело до значних пошкоджень гаражного боксу та неможливості його подальшого використання через зіпсованість обладнання. За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення свого права власності та необхідність самостійно проводити всі ремонти по відновлення гаражного боксу, позивачка просила суд стягнути з відповідача, як співвласника майна, повну суму завданих збитків в розмірі 157 801,00 грн., визначених відповідно до реальної вартості втраченого майна, матеріалів та робіт, необхідних для його відновлення, розрахованих суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Промислова компанія «Селтим». Ухвалою від 29.09.2016 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом. В судовому засіданні, яке відбулося 16.11.2016 року, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвали, якими вирішив наступні клопотання сторін та їх представників: відмовив у задоволенні клопотання представника позивачки про залучення [PERSON] до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору; задовольнив клопотання представника позивачки про виклик та допит у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; задовольнив клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи письмових доказів та заперечень на позовну заяву. Як вбачається зі змісту заперечень відповідача на позовну заяву, Дзюба просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що в період з 2011 по 2015 роки саме [PERSON] користувалася гаражним боксом. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до довідки ГК «Барвінок» №2141 від 25.11.2009 року, протоколу №14 рішення загальних зборів членів ГК «Барвінок» від 10.10.2008 року та свідоцтва про право власності [PERSON] є єдиним власником гаражного боксу № [NUMBER] . Ухвалою від 16.11.2016 року судом за клопотанням представника позивачки призначив у даній справі судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи було зупинено. 20.12.2016 року до суду надійшло клопотання судового експерта щодо надання додаткових матеріалів та забезпечення натурного обстеження об`єкта дослідження. 20.02.2017 року до суду надійшов лист позивачки щодо погодження дати та часу натурного обстеження гаражного боксу № [NUMBER] в гаражному кооперативі « Барвінок ». 20.07.2017 року до суду надійшов висновок експерта Державного експертно-криміналістичного центру від 14.07.2017 року за №19/12-3/153 за результатами судової будівельно-технічної експертизи, проведеної в цивільній справі №761/33098/16-ц. Ухвалою від 21.07.2017 року було відновлено провадження у справі. Ухвалою від 04.10.2017 року представнику відповідача було відмолено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. 13.10.2017 року до суду надійшла заява відповідача про роз`яснення ухвали суду. 13.10.2017 року до суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження в справі. 25.10.2017 року до суду надійшла заява відповідача про роз`яснення ухвали суду. Ухвалами від 06.11.2017 року відповідачу було відмовлено в задоволенні заяв про роз`яснення ухвал суду від 04.10.2017 року. 06.11.2017 року до суду надійшла заява позивачки про збільшення позовних вимог, згідно з якою вона просила суд: стягнути з [PERSON] на її користь суму збитків та судових витрат в розмірі 163 978,56 грн., до складу якої входять: сума збитків, визначених експертизою Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14.07.2017 року №19/12-3/153 - вартості ремонтно-відновлювальних робіт та матеріалів, необхідних для ремонту та усунення пошкоджень гаражного боксу 310 в ГК «Барвінок», які виникли внаслідок використання приміщень не за їх проектним призначенням, в розмірі 33 126,0 грн.; суму збитків, визначених експертизою Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 14.07.2017 року за №19/12-3/153 - вартість ремонтно-відновлювальних робіт та матеріалів, необхідних для приведення у первісний стан згідно технічного паспорту Київського міського технічної інвентаризації від 09.12.2009 року самовільно переобладнаного гаражного боксу № [NUMBER] , в розмірі 128 036,40 грн.; суму витрат для проведення вказаної судової експертизи згідно з рахунком №033622-2273/17, оплаченого нею 03.07.2017 року квитанцією №0.0.798626819.1 в розмірі 1 238,16 грн.; суму судового збору в розмірі 1 578,00 грн. В період з 15.11.2017 року по 12.04.2018 року справа перебувала в провадженні Апеляційного суду м.Києва у зв`язку з оскарженням відповідачем ухвали суду від 06.11.2017 року. 26.06.2018 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , згідно з яким він просив суд: прийняти зустрічний позов до спільного розгляду по справі №761/33098/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на його користь суму збитків в розмірі 161 162,40 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що в період з 2010 року по 2015 рік саме [PERSON] одноособово використовувала гаражний бокс № [NUMBER] та без відповідного на те його дозволу, як співвласника, здійснила переобладнання гаражу, що, як наслідок, спричинило пошкодження та зіпсування останнього. При цьому, як зауважує [PERSON] , сам факт пошкодження гаражного боксу не підлягає доказуванню, оскільки визнається [PERSON] у первісного позові. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідно до результатів проведеної у справі експертизи від 14.07.2017 року загальний розмір збитку, завданого ремонтними роботами, складає 161 162,40 грн., [PERSON] просить зустрічний позов задовольнити. В судовому засіданні, яке відбулося 06.08.2018 року, вказаний зустрічний позов було прийнято судом до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою від 06.08.2018 року розгляд даної справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчому засідання у справі. 23.08.2018 року до суду надійшов відзив [PERSON] на зустрічний позов. Як вбачається зі змісту відзиву, [PERSON] просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що саме [PERSON] , отримавши у своєї користування гаражний бокс № [NUMBER] , без її на те відповідного згоди перепланував та переобладнав приміщення боксу для комерційної здачі його як сауни, встановив басейн у підвалі й зараз це приміщення не відповідає технічному паспорту Київського БТІ від 09.12.2009 року. Вказані обставини, на думку [PERSON] , підтверджуються висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, технічними паспортами гаражного боксу [NUMBER] від 09.12.2009 року (станом на час його новобудови) та від 02.02.2017 року (станом після проведення позивачем переобладнань); актом огляду об`єкта дослідження - приміщення гаражного боксу № [NUMBER] , проведеного 24.02.2017 року судовим експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України; договорами оренди гаражного боксу [NUMBER] в ГК «Барвінок» між ФОП « [PERSON] » та [PERSON] , які у період з 01.09.2012 року - 01.09.2013 року та у період з 01.09.2013 року - по -1.09.2014 року; реєстраційними документами щодо [PERSON] як фізичної особи - підприємця; її листами від 14.04.2016 року та 22.04.2016 року з пропозицією досудового регулювання спору. 17.09.2018 року до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив [PERSON] , в якій він зазначає, що первісний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, а доводи, зазначені у відзиві на зустрічний позов, такими, що його не спростовують. 31.10.2018 року до суду надійшли заперечення [PERSON] на відповідь [PERSON] на відзив. Також, [PERSON] додано до суду висновок експерта №8982 від 06.02.2018 року стосовно того, що підпис [PERSON] , який міститься в електрофотокопії аркушу Книги прийому-видачі документів КП «Житло-Сервіс» КМДА м.Києва за №016-20, виконані саме [PERSON] . В судовому засіданні, яке відбулося 08.11.2018 року, суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивачки про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Ухвалою від 08.11.2018 року відмовлено [PERSON] в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою від 08.11.2018 року відмовлено представнику [PERSON] в задоволенні клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи. В судовому засіданні, яке відбулося 08.11.2018 року, суд задовольнив клопотання представника відповідача про виклик та допит у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Ухвалою від 08.11.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні, яке відбулося 17.01.2019 року, в якості свідків з обставин справи було допитано [PERSON] . В судовому засіданні, яке відбулося 21.05.2019 року, позивачка [PERSON] та її представник - [PERSON] первісний позов підтримали, а у задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримав, а у задоволенні первісного позову просив суд відмовити в повному обсязі. Також, у вказаному судовому засіданні з обставин справи було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 12.03.2018 року, ухваленим по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат та залишеним без змін постановою Апеляційного суду м.Києва від 05.06.2018 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах на праві власності належить Ѕ частина гаражного боксу за № [NUMBER] з підвалом в ГБК « Барвінок », що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу Ѕ частини гаражного боксу від 05.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В., зареєстровано в реєстрі за №3037. Також, вказаним рішенням суду встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності у рівних частинах належить гаражний бокс № [NUMBER] в ГК «Барвінок» по вул. Новомостицькій , 25, записаному в реєстрову книгу Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за реєстровим №66170. В свою чергу, ч.4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини щодо належності сторонам в рівних частках на праві власності Ѕ частини гаражного боксу [NUMBER] та гаражного боксу № [NUMBER] , розташованих за адресою: [ADDRESS] , не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справ, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Отже, враховуючи те, що як позивачкою, так відповідачем в своїх позовах та поясненнях, наданих у судових засіданнях, визнається факт переобладнання гаражного боксу в період 2010-2015 років, та, як наслідок, пошкодження останнього та неможливість подальшого використання через зіпсованість обладнання, вказані обставини також не потребують доказуванню. Так, відповідно до положень ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. При цьому, ст. 358 ЦПК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Як встановлено в судовому засіданні, у натурі частки співвласників гаражного боксу [NUMBER] не виділялися, а відповідний договір про порядок володіння та користування майном - не укладався. Тобто, виходячи з вищенаведеного, як позивач, так і відповідач мають рівні права на користування усім гаражним боксом за взаємною згодою. В свою чергу, звертаючись до суду з позовом, а в подальшому - з заявою про збільшення позовних вимог, позивачка, як на підставу для її задоволення та стягнення з [PERSON] на її користь суми збитків, посилалася на те, що незважаючи на відсутність з її боку як дозволу на здавання гаражного боксу в оренду, так ї дозволу на його переобладнання, саме відповідач самовільно здавав вказане приміщення в оренду, а також провів перебудову внутрішніх конструкцій та встановив басейн, що, в свою чергу, призвело до значних пошкоджень гаражного боксу та неможливості його подальшого використання через зіпсованість обладнання. Разом з тим, обґрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом, [PERSON] зазначав, що в період з 2010 року по 2015 рік саме [PERSON] одноособово використовувала гаражний бокс № [NUMBER] та без відповідного на те його дозволу, як співвласника, здійснила переобладнання гаражу, що, як наслідок, спричинило пошкодження та зіпсування останнього. Так, згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 22.01.2013 року по справі №3-72гс12, за змістом ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. За таких обставин, необхідною підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді відшкодування збитків є одночасна наявність чотирьох умов: протиправна поведінка, дії або бездіяльність особи, негативний результат такої поведінки (збитки), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина особи. Разом з тим, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, вину особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. В свою чергу, у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені як в первісному, так і в зустрічному позовах на підтвердження заявлених позовних вимог, матеріали справи не містять. Натомість, договори оренди, на які обидві сторони посилаються як на підтвердження того, що в період з 2010-2015 років вони не користувалися гаражним боксом [NUMBER], судом оцінюються критично, оскільки, як вбачається, в зазначених договорах оренди не зазначено, що в тимчасове платне користування передавався саме гаражний бокс [NUMBER]. Більш того, враховуючи те, що відповідач категорично заперечує щодо укладення ним будь-яких договорів оренди, наявні в матеріалах справи їх копії, які, як зазначала позивачка, були знайдені нею під час прибирання боксу, суд до уваги не приймає з огляду на неможливість встановити природу походження останніх. Тобто, відсутність належним чином підтвердженого факту передачі одним із співвласників гаражного боксу № [NUMBER] в оренду без згоди іншого, за наявності при цьому висновку судової будівельно-технічної експертизи про пошкодження гаражного боксу через неправильну експлуатацію, та, як наслідок, наявність у зв`язку з цим збитків, виключає можливість суду достовірно встановити протиправність поведінки одного з співвласника, його вину, а також причинно-наслідковий зв`язок між такою поведінкою та шкодою. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі за первісним та зустрічним позовами як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки сторонами не доведено одночасного наявності чотирьох умов, які б слугували підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді відшкодування збитків, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed