Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

15 лютого 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТОЛИЦЯСПЕЦБУД» суму боргу з врахуванням інфляції 238 829,25 грн., три процента річних в розмірі 697,00 грн. та сплачений судовий збір. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, посилаються на наступне, що 31 березня 2016 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТОЛИЦЯСПЕЦБУД» та [PERSON] було укладено Попередній договір договору купівлі-продажу квартири. 31 березня 2016 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТОЛИЦЯСПЕЦБУД» та [PERSON] було укладено Договір про забезпечення виконання зобов`язань № СББ 2/21/217/. Відповідно до п. 2.2. Договору позивачем було сплачено в забезпечення виконання зобов`язання 253 260,00 грн. 28 листопада 2017 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТОЛИЦЯСПЕЦБУД» та [PERSON] було укладено Договір про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири та Договір про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов`язань № СББ 2/21/217 від 31 березня 2016 року. Відповідно до п. 4 Договору про розірвання, відповідач зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти в розмірі 235 531,80 грн. до 28 листопада 2018 року. Однак дане зобов`язання відповідач не виконав. Станом на момент подання позову сума боргу становить 238829,25 грн. з врахування інфляції., та трьох процентів річних в розмірі 697,00 грн. 05 березня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем було отримано особисто 11 квітня 2019 року, що підтверджується зворотнім повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України, попереднім - є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Судом встановлено, що 31 березня 2016 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТОЛИЦЯСПЕЦБУД» та [PERSON] укладено Попередній договір договору купівлі-продажу квартири. За цим Попереднім договором сторони зобов`язалися, в строки встановленні в п. 1.4 розділу 1 цього Попереднього договору, укласти Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого, сторона-1 зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані в п. 1.4.. пункт 1.4. розділу 1 цього Попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а Сторона-2 зобов`язується прийняти у власність (купити) об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору. Відповідно до п. 1.2 Попереднього договору, сторони встановили, що виконання зобов`язання щодо укладення та нотаріального посвідчення Основного договору, яке встановлене пунктом 1.1. розділу 1 Попереднього договору, повинне бути забезпечене. Вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобов`язання сторони визначають в окремому Договорі про забезпечення виконання зобов`язань. Зазначений Договір про забезпечення виконання зобов`язань сторони укладають у простій письмовій формі та підписують одночасно з укладенням та нотаріальним посвідченням цього Попереднього договору. Попередній договір та Догорів про забезпечення виконання зобов`язань є невід`ємним один від одного. Припинення дії, втрата чинності, розірвання цих Договорів тягне за собою припинення дії, втрату чинності, розірвання іншого Договору, що передбачено п. 1.2.1 Попереднім договором. Відповідно до п. 2.3. Попереднього договору, остаточні розрахунки по Основному договору здійснюються в день укладення Основного договору до моменту його нотаріального посвідчення в наступному порядку: У п. 2.3.1 Сума грошових коштів (включає в себе податок на додану вартість) в українських гривнях, що має бути сплачена Стороною-2 Стороні-1 на виконання Договору про забезпечення, кладення кого передбачено забезпечення, буде застрахована Стороно-1 як оплата 18,7598 кв.м. Об`єкта. За умовами п. 2.3.2. Різниця між розміром суми Основного договору (остаточна вартість/ціна об`єкта) та розмір грошових коштів, сплачених по Договору про забезпечення, які будуть зараховані Стороною-1 як оплата 18,7598 кв.м. об`єкта, сплачується Стороною-2 в розмірі, який вираховується шляхом множення неоплачених метрів Обєкта (остаточна площа Обєкта, визначається згідно п. 5.4. ст. 5 цього Попереднього Договору) на вартість одного квадратного метра, яка за згодою Сторін становить 13500 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 2250,00 грн. Як передбачено п. 7.10. Попереднього договору, сторони погодилися, що Попередній договір може бути розірваним за згодою сторін ,про що Сторони укладають Договір про розірвання Попереднього договору. Витрати пов`язані з укладанням нотаріальним посвідченням такого Договору про розірвання цього Попереднього договору покладаються на Сторону за ініціативою якої цей Договір буде розірвання. 31 березня 2016 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТОЛИЦЯСПЕЦБУД» та [PERSON] , посвідчений Басенко К.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 394, щодо укладання та нотаріального посвідчення Попереднього договору купівлі-продажу квартири, та забезпечення виконання таких зобов`язань, Сторона-2 сплачує Стороні-1 суму грошових коштів, розмір, порядок та умов сплати якої встановлюються згідно статті 2 цього Договору. Вказана сума коштів, після її належної сплати Стороною-2 за цим договором, зараховується Стоороно-1 до платежів за Основним договором. За умовами п. 2.1. Договору про забезпечення виконання зобов`язань № ССБ 2/21/217, рахунки по Договору здійснюється шляхом перерахування Стороною-2 грошових коштів на поточний рахунок Стороною-1 [NUMBER] , відкритий в ПАТ «УкрСиббанк» (м. Київ), МФО 351005 (підтвердженням оплати є документи, надані банківською установою банківська виписка), або внесення Стороною-2 готівки у касу Стороні-1 (підтвердженням оплати є прибутковий касовий ордер, виданий Стороною-1). У п. 2.2. Договору про забезпечення виконання зобов`язань № ССБ 2/21/217, розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов Договору, як забезпечення виконання зобов`язання згідно пункту 1.1. розділу 1 Договору становить: 253 257,30 грн. у т.ч. ПДВ 20% - 42 209,55 грн. Платежі відповідно до п. 2.3 по Договору здійснюється наступним чином: 2.3.1. Грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 25 000,00 грн., Сторона-2 зобов`язана сплатити Стороні-1 до 01 квітня 2016 року; 2.3.2. Грошові кошти у розмірі 103 257,30 грн., в тому числі ПДВ 20% - 17 209,55 грн., Сторона-2 зобов`язана сплатити Стороні-1 до 30 червня 2016 року. 01 квітня 2016 року [PERSON] здійснено оплату згідно Договору про забезпечення виконання зобов`язань №ССБ 2/21/217, на рахунок ТОВ «СТОЛИЦЯСПЕЦБУД» в розмірі 150 000,00 грн. (а.с.13) 13 червня 2016 року [PERSON] здійснено оплату згідно Договору про забезпечення виконання зобов`язань №ССБ 2/21/217, на рахунок ТОВ «СТОЛИЦЯСПЕЦБУД» в розмірі 103 260,00 грн. За умовами договору, сторони дійшли згоди з 28 листопада 2017 року розірвати Попередній договір, який посвідчено 31 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О. за реєстровим № 394. Відповідно до ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У Постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 зазначено, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розрахувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Як вбачається з положень ч. 1, 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. 28 листопада 2017року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТОЛИЦЯСПЕЦБУД» та [PERSON] уклали Договір про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов`язань № ССБ 2/21/217 від 31 березня 2016 року. Відповідно до п. 1 цього Договору, сторони дійшли згоди з 28 листопада 2017 року розірвати Договір про забезпечення виконання зобов`язань №ССБ 2/21/217 від 31 березня 2016 року. Відповідно до п. 2 Договору, з моменту набрання чинності цього Договору зобов`язання сторін, що виникли за Договором. Відповідно до п. 3 Договору, що на момент цього Договору, Сторона-2 сплатила грошові кошти у розмірі 253 260,00 грн. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до норм ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 4 Договору про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов`язань №ССБ 2/21/217 від 31 березня 2016 року, грошові кошти, зазначення в п. 3 цього Договору повертаються Стороною-1, за винятком суми коштів у гривнях, що еквівалентна 7% від суми встановленої у пункті 2.1.1. п. 2.2 розділу 2 Договору про забезпечення виконання зобов`язань № ССБ 2/21/217 від 31 березня 2016 року, що становить 17 728,20 грн., які залигаються у розпорядженні Сторони-1 в якості неустойки. Повернення решти коштів здійснюється після укладення Стороною-1 щодо Об`єкту, характеристики якого вказані в п. 1.4.2. Попереднього договору, нового Попереднього договору та нового Договору про забезпечення виконання зобов`язань з третьою особою, та повної оплати такою третьою особою коштів, що передбачена новим Договором про забезпечення виконання зобов`язань, але не пізніше 1 (одного) року з дати розірвання Договору, а саме до 28 листопада 2018 року. У Постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 зазначено, що у відповідності до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), застосовані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Договором про розірвання Договору про забезпечення виконання зобов`язань №ССБ 2/21/217 від 31 березня 2016 року, та у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного Договору, у позивача виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість сплатити суму боргу в розмірі 235 531,80 грн. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТОЛИЦЯСПЕЦБУД» 3 297,45 грн.,- індексу інфляції за весь час прострочення та 697,00 грн.- три проценти річних від простроченої суми, суд приходить до наступного. Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - «Загальні положення про зобов`язання», ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб`єкта цивільних відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов`язання. У свою чергу, день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, оскільки суб`єкт цивільних відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов`язання (ст.599 ЦК України). В той же час, вимога про сплату трьох відсотків річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань, за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань. Таким чином, дні фактичної оплати суми не повинні включатися в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань. Отже, законодавством визначено, що позивач повинен зазначити та довести час прострочення. У застосуванні індексації повинні враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в Листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р, яким визначено, що при застосуванні індексу інфляції потрібно мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно необхідно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, а саме не надано належний розрахунок заявлених позовних вимог, щодо нарахувань індексу інфляції за весь час прострочення, три процента річних від простроченої суми та не зазначено за який саме період здійснено нарахування порушених зобов`язань, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, слід зазначити, що саме на позивача покладається обов`язок довести час прострочення та надати належний розрахунок заявлених позовних вимог. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТОЛИЦЯСПЕЦБУД» про стягнення заборгованості, підлягає частковому задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 2394,99 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: partial