Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

16 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов*язання вчинити певні дії, а саме зобов*язати [PERSON] зарахувати грошову суму 535,92 грн. в рахунок погашення грошової суми у розмірі 87 150,43 грн., яку [PERSON] повинна сплатити [PERSON] та стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір в розмірі 551,20 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що неодноразово за рішеннями Приазовського районного суду Запорізької області з [PERSON] на його користь були стягнуті грошові суми. Останній раз рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2015 року з відповідачки на його користь стягнута сума боргу у розмірі 20\~519,33 грн. та три процента річних в розмірі 1194,60 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн. За наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] на вказане судове рішення, Апеляційний суд Запорізької області своїм рішенням від 28 січня 2016 року апеляційну скаргу задовольнив, рішення місцевого суду скасував і ухвалив нове рішення за яким з [PERSON] на його користь стягнута сума боргу в розмірі 15\~105,00 грн. , три процента річних на суму 879,45грн. , а судові витрати пов*язані з оплатою судового збору у сумі 535,92 грн. стягнуті з нього, [PERSON], на користь [PERSON] Рішення судів боржником не виконується. Позивач вважає, що зазначені обставини є такими, за якими можливе зарахуванням зустрічних однорідних вимог, що тягне за собою припинення зобов*язання. Тому і просить суд зобов*язати [PERSON] зарахувати грошову суму 535,92 грн. в рахунок погашення грошової суми у розмірі 87150,43грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримав, в його обґрунтування послався на ті ж підстави і просив суд позов задовольнити. Представник позивача адвокат [PERSON] позов свого довірителя підтримав, в його обґрунтування послався на ті ж підстави і просив суд позов задовольнити. Заперечення відповідачки вважає неспроможними, так як вимоги носять однорідний характер, що взагалі підтверджується зверненням самої відповідачки до ВДВС щодо зарахування вказаної суми до загальної суми боргу. Його довіритель будь-яких стосунків з відповідачкою не підтримує, вона взагалі уникає зустрічі з ним, а тому звернення з даним позовом до суду і є вимогою до відповідачки щодо зарахування зустрічних позовних вимог. Відповідачка [PERSON] до суду не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день та час розгляду справи ( а.с.39). При цьому відповідачка на адресу суду спрямувала письмові заперечення ( а.с.31-32). В обґрунтування заперечень посилається на наступні обставини : На, думку відповідачки, залік ( зарахування) можливий в тому випадку, коли вимоги є зустрічними та настав строк їх виконання, оскільки, на думку відповідачки, не можна пред*являти до зарахування вимоги за такими зобов*язаннями, які не існують взагалі або не підлягають виконанню. Припинення зобов*язання зарахуванням зустрічної вимоги є одностороннім правочином, який оформлюється заявою однієї сторони. На думку відповідачки, в даному випадку зарахування зустрічних зобов*язань між сторонами відсутнє, так як [PERSON] не подав доказів проведення заліку зустрічних однорідних вимог, зокрема, не надав доказів звернення до неї та отримання від неї відмови про зарахування зустрічних однорідних вимог. Крім того, на час відкриття провадження за даним позовом, особисто вона не зверталася в установленому порядку за примусовим стягненням суми, належної їй від [PERSON] Тому, на думку відповідачки, між нею та [PERSON] відсутній цивільно-правовий спір з цього приводу. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали цивільної справи встановив наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини з приводу виконання рішення суду. Судом встановлено, що рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2013 року ( а.с. 5-7) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнута сума боргу в розмірі 50\~000грн., рішення набрало законної сили 28 січня 2014 року. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2015 року ( а.с. 10-11) рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове, за яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто інфляційне нарахування на суму боргу у розмірі 8\~207,98грн. та три відсотки річних у розмірі 1\~750,00 грн. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 05 травня 2015 року ( а.с.8--9 ) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто інфляційне нарахування на суму боргу в розмірі 9709,38 копійок та три відсотки річних у розмірі 10\~334,38 копійок , рішення набрало законної сили 25.05.2015 року. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року ( а.с. 12-13), яким скасовано рішення Приазовського районного суду від 30 листопада 2015 року ( а.с. 14-16) з відповідачки на його користь стягнуті інфляційні витрати на суму 15\~105,00 грн. та три процента річних в розмірі 879,46 грн., а витрати по сплаті судового збору в сумі 535,92 грн. - з [PERSON] на користь [PERSON]. За підрахунком позивача, у зв*язку з невиконанням рішень судів, загальна сума боргу відповідачки перед ним складає 87\~150,43 грн. А оскільки він на користь [PERSON], за рішенням останнього рішення апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року, повинен й сплатити 535,92 грн., то вказану суму і просить зарахувати в рахунок погашення грошової суми у розмірі 87150,43грн. та стягнути з відповідачки на його користь витрати пов*язані зі сплатою судового збору на суму 551,20 грн. Наведені фактичні обставини справи свідчать про встановлення між сторонами правовідносини, пов*язнанних із виконанням рішення суду. Відповідно до ст..319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. Згідно зі статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України обов*язковість судових рішень є передумовою їх здійснимості, яка проявляється у примусовому характері рішень, можливості їх примусового виконання. Відповідно до ст..1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення). Зазначений закон не містить заборони щодо можливості виконання судового рішення шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог. Добровільне виконання може здійснюватись у будь-який передбачений чинним законодавством спосіб, або у спосіб, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Якщо залік не потрапляє під обмеження, встановлені ст. 602 Цивільного кодексу України, він вважається таким, що може бути здійснений сторонами. За змістом ст..601 ЦК України, на яку як на норму матеріального закону посилається позивач, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або\~визначений моментом пред'явлення вимоги. \~Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сто\-рін. Отже, за змістом названої правової норми залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги повинні бути зустрічними, тобто такі, які випливають з двох різних зобовязань між двома особами, де кредитор одного зобовязання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником;\~ однорідними\~ та такими, строк виконання яких або настав, або визначений моментом пред?явлення вимоги, оскільки не можна предявити до зарахування вимоги за таким зобовязанням, яке не підлягає виконанню. Законодавцем не визначено поняття однорідності вимог, лише у постанові Верховного Суду України від 09.12.2008, вказується, що однорідність вимог походить з їхнього матеріального змісту та юридичної природи і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобовязань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобовязання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, до того ж підстави таких зобовязань можуть бути різними. В силу ст..360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом ( судами ) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов*язковим для всіх суб*єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно- правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов*язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Судку України. В даному випадку один вид вимоги це грошова заборгованість за договором позики [PERSON] перед [PERSON] та наслідків невиконання грошового зобов*язання у вигляді інфляційних нарахуваню та трьох відсотків річних. А стягнена з [PERSON] на користь [PERSON] грошова сума - є видом судових витрат, пов*язаних із розглядом справи в суді. Право на стягнення заборгованості за договором позики та судового збору підтверджене судовим рішенням і повинне бути реалізоване в процесуальних формах, встановлених законодавством. Випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог, передбачені ч.5 ст.203 ГК України та ст.602 ЦК України, не містять заборони щодо зарахування зустрічних грошових вимог, які \~виникли \~із зобовязань відшкодувати судові витрати. Отже зарахування таких вимог є допустимим. Залік є можливим за тими зобовязаннями, строк яких вже настав, або, якщо строк виконання визначений моментом предявлення вимоги. До того ж важливо, щоб строк виконання зобовязання настав за двома зобовязаннями. Оскільки, якщо за одним договором строк виконання настав, а за другим ні, то зарахування стане можливим лише після настання строку виконання за другим зобовязанням.\~ Як вже зазначено судом, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року ( а.с. 12-13), яким скасовано рішення Приазовського районного суду від 30 листопада 2015 року ( а.с. 14-16) з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті інфляційні витрати на суму 15\~105,00 грн. та три процента річних в розмірі 879,46 грн., а витрати по сплаті судового збору в сумі 535,92 грн. з [PERSON] на користь [PERSON]. , яке набрало законної сили, оскільки рішення апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення ( стаття 319ЦПК України). Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або\~припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути\~односторонніми\~та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Отже, за правовою природою припинення зобовязання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою,\~яка оформляється заявою однієї сторони. Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи. Відповідно до ч.1статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В матеріалах справи наявне звернення [PERSON] до державного виконавця щодо заліку грошового зобов*язання ( а.с.34), тим самим [PERSON] виказала добровільність для здійснення такого заліку. На думку суду, позивач не довів суду, що його право порушено, відповідачка у добровільному порядку відмовляється здійснити зарахування вимог, то підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..10 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи: роз*ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов*язкі, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed