Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

15 вересня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позову зокрема зазначили, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємці [PERSON] мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з [INFO] по 07.06.2015 рік. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] 26.01.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» була направлена претензія кредитора до Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори, а 10.02.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» було отримано відповідь Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Вважали, що [PERSON] прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого [PERSON] 12.07.2016 року до [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких ПАТ «КБ «Приватбанк» пред'явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед ПАТ «КБ «Приватбанк» за кредитним договором № б/н від 14.03.2008 року становить - 15630,21 грн., яка складається з наступного: 14359,84 грн. - заборгованість за кредитом; 1270,37 грн. - заборгованість за відсотками. Посилаючись, зокрема на ст.ст. 259, 526, 527, 530, 608, 1218,1219, 1220, 1221, 1223, 1268, 1270, 1281, 1282 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), просили суд: стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 15630,21 грн. за кредитним договором № б/н від 14.03.2008 року, а також судовий збір. Відповідач [PERSON] подала до суду письмові заперечення проти позову. В запереченнях зокрема зазначила, що з позовними вимогами вона не згодна, оскільки заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини вона не надавала, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину від померлого чоловіка. В законі ніде не передбачено, якщо у померлого не має спадщини, то особи, які були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем та відносяться до першої черги повинні обов'язково надати заяву про відмову від прийняття спадщини. На теперішній час спадкова маса у грошовому еквіваленті не визначена, так як [PERSON] для отримання спадщини у нотаріальну контору не зверталась у зв'язку з відсутністю спадщини після смерті [PERSON] Тому стверджувати, що вона повинна відповідати перед ПАТ «КБ «Приватбанк» у межах 15630,21 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, [PERSON] уклав кредитний договір 14.03.2008 р. на загальну суму 15000,00 грн. без згоди [PERSON], в той час коли перебував з нею у шлюбі. Вважала такі дії Позивача такими, що суперечать чинному законодавству, так як при надані кредиту чи вчиненні будь яких інших фінансових дій у неї як дружини, повинні були взяти згоду для отримання кредиту. Також, [PERSON] 24.12.2014 р. звернулася із заявою до трьох банків, у тому числі й ПАТ КБ «Приватбанк», про закриття банківського договору у зв'язку зі смертю [PERSON] з наданням оригіналу та копії свідоцтва про смерть. Таким чином, 24.12.2014 р. ПАТ КБ «Приватбанк» був повідомлений про смерть [PERSON], але Позивач пропустив строк для звернення, так як звернувся з вимогою до Четвертої нотаріальної контори 29.01.2016 р., тобто всупереч ч.3 статті 1281 ЦК України. Отже вважала, що ПАТ «КБ «Приватбанк» не пред'явив вимоги до спадкоємців у строки, встановлені ч.ч.2, 3 ст.1281 ЦК України, у зв'язку з чим згідно ч.4 ст.1281 ЦК України позбавляється права вимоги. Крім того зазначала, що при надані кредиту будь якій особі виплачується страховка на випадок смерті чи нещасного випадку на виробництві. Посилаючись на викладене, просила відмовити ПАТ «КБ «Приватбанк» у його позовних вимогах у повному обсязі. В судове засідання, представник ПАТ «КБ «Приватбанк» [PERSON], що діє на довіреності, не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримувала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання також не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. В задоволенні позовних вимог просили відмовити у повному обсязі. Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.03.2008 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір на встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 2500,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3 відсотка на місяць на залишок заборгованості. З матеріалів справи також вбачається, що [INFO] року [PERSON] помер, про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 08.04.2014 року зроблено актовий запис №1689. Відповідно до розрахунку наданого ПАТ «КБ «Приватбанк», розмір заборгованості [PERSON] перед банком станом на 31.07.2016 року становить 15630,21 грн., а саме: 14359,84 грн. - заборгованість за кредитом; 1270,37 грн. - заборгованість за відсотками. Частина 1 ст.1281 ЦК України передбачає, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно з ч.3 ст.1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. При цьому, ч.4 цієї статті передбачає, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Частина 2 ст.1220 ЦК України передбачає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, оскільки встановлені ст.1281 ЦК України строки є присічними (преклюзивними), тобто строками, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а сплив цих строків позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців, то суд вважає, що визначальним під час розгляду справи є доведення Позивачем перед судом моменту, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 1 ст.59 ЦПК України передбачає, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Абзац 3 ч.3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачає, що інформація про персональні дані фізичної особи, що містяться в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною і не підлягає розголошенню. В той же час, під час судового розгляду, з боку Позивача не надано будь-яких доказів на підтвердження того, з яких джерел та коли саме ПАТ «КБ «Приватбанк» дізнався про смерть [PERSON], тобто отримав інформацію, яка є конфіденційною та повинна оцінюватися судом з точки зору допустимості. Так в матеріалах справи є претензія ПАТ «КБ «Приватбанк» до Четвертої Маріупольської державної нотаріальної контори від 15.01.2016 року, з якої вбачається, що станом на теперішній час, Банку стало відомо про смерть [PERSON] [INFO]. Також, в матеріалах справи є претензія ПАТ «КБ «Приватбанк» до [PERSON] від 04.07.2016 року, з якої вбачається, що на теперішній час, Банку стало відомо про смерть [PERSON] [INFO]. Тобто, конкретна дата отримання інформації про смерть [PERSON] банком не зазначається. При цьому, будь-яких доказів на спростування заперечень [PERSON] про те, що саме вона, ще 24.12.2014 року повідомила ПАТ «КБ «Приватбанк» про смерть [PERSON], з боку ПАТ «КБ «Приватбанк» під час судового розгляду, суду не надано. Таким чином, оскільки під час позовного провадження, суд позбавлений можливості самостійно займатися збиранням будь-яких доказів, то суд приходить до висновку, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження існування у ПАТ «КБ «Приватбанк» суб'єктивного права вимоги до спадкоємців [PERSON] станом на 12.07.2016 року, тобто часу пред'явлення вимоги до [PERSON] Також, суд вважає, що для правильного вирішення справи, Позивач повинен був надати суду докази для встановлення моменту настання строку вимоги за зобов'язаннями [PERSON] В той же час, з боку ПАТ «КБ «Приватбанк», суду не надано будь-яких доказів на підставі яких, можна встановити настання строку вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 14.03.2008 року, а отже з'ясувати чи пред'явлено вимогу до [PERSON] в межах строків, визначених в ч.3 ст.1281 ЦК України. Крім того, відповідно до ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. В той же час, з боку Позивача, суду не надано будь-яких доказів та не заявлено клопотань про їх витребування, з метою встановлення, яке саме майно входило до складу спадщини після смерті [PERSON], у разі його наявності, яка вартість такого майна, та яким чином воно було розподілено між спадкоємцями, тобто Позивачем належним чином не було визначено обсягів відповідальності [PERSON] за зобов'язаннями [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» до [PERSON] є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed