Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

16.09.2016 р. позивач [PERSON] звернувся з зазначеним позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 46, з господарськими забудовами та спорудами, який знаходиться по провулку Жовтня в м. Миколаєві. Обґрунтовуючи доводи позову [PERSON] зазначає, що 19.10.1990 року виконкомом районної ради народних депутатів міста [PERSON] було розглянуто його заяву про індивідуальне будівництво житлового будинку та затверджено акт остаточного будівництва житлового будинку за адресою: м. Миколаїв, пров. Жовтня, 46. Посилаючись на те, що на земельній ділянці за адресою: м. Миколаїв, пров. Жовтня, 46 він побудував житловий будинок, визнати право власності на який можливо виключно в судовому порядку, просив задовольнити позов. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відстутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що 19.10.1990 року виконкомом районної ради народних депутатів міста [PERSON] було розглянуто заяву [PERSON] про індивідуальне будівництво житлового будинку та затверджено акт остаточного будівництва житлового будинку за адресою: м. Миколаїв, пров. Жовтня, 46, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Стаття 317 ЦК України зазначає, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що позивач самочинно побудував житловий будинок, що вбачається із технічного паспорту на житловий будинок № 46 по пров. Жовтня в м. Миколаєві (а.с.10-12). Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Отже, відповідно до положень ст. 331 ЦК України, позивач здобуває право власності на нерухоме майно з моменту завершення будівництва. Стаття 376 ЦК України передбачає особливості регулювання відносин, що склалися внаслідок самочинного зведення житлових будівель та споруд. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Разом з цим, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Із матеріалів справи суд не вбачає, що в результаті самочинного будівництва заподіяно шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, а також настання погіршення екологічної ситуації та природних властивостей землі, не встановлено таких фактів і в судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved