Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

17.02.2020р. до суду звернулась адвокат Гордейчук Ю.О., в інтересах [PERSON] із позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» з вимогою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, судовий збір у розмірі 840,80 грн. В обґрунтування позовної заяви, адвокат Гордейчук Ю.О. зазначила, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. перебуває на виконанні виконавче провадження №60471446, сторонами якого є боржник - [PERSON] та стягувач ТОВ «Фінансова компанія управління активами», відкрите на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. №5366, виданого 20.09.2019р. Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не дотримано вимог, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ №1172 від 29.06.1999р. Також, адвокат Гордейчук Ю.О. у позовній заяві зазначила, що позивач не визнає заборгованість за кредитним договором, тому вважає спірною заборгованість, зазначену у виконавчому написі нотаріуса. У судове засідання адвокат Гордейчук Ю.О. не з`явилась, надала до суду заяву, якою просила суд розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзиву, доказів до суду не надав, про причини неявки не повідомив, та за час розгляду справи не скористався правом на захист своїх прав та інтересів. Треті особи у судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, вважає можливим розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 08.07.2012р. між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та [PERSON] укладено кредитний договір №200067884, відповідно до якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 5028,00 грн. послуг із страхування у сумі 804,48 грн. строком на 16 місяців до 08.11.2013р.включно з відсотковою ставкою за користування кредитом 0,01 % річних від суми кредиту щомісячної винагороди у розмірі 3,14 % від суми наданого кредиту. Як вбачається із матеріалів справи, позивач сплатив на рахунок відповідача кошти на дострокове погашення заборгованості за Договором №200067884 від 08.07.2012р., що підтверджується копією квитанції №0710026 від 18.07.2012р. на суму 700,00 грн., копією квитанції №0710032 від 21.08.2012р. на суму 650,00 грн., копією квитанції №0710025 від 13.09.2012р. на суму 5033,00 грн. Встановлено, що 20.09.2019р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №5366 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №200067884 від 08.07.2012р. за період з 23.03.2017р. по 11.09.2019р. у розмірі 16 665, 66 грн., яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту - 11 573,20 грн., простроченої суми заборгованості - 2 942,46 грн., витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 150,00 грн. підлягають стягненню з боржника. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. У відповідності до ст..1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Як вбачається із ч.1 ст.515 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3)виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, провадження № 12-278гс18) сформовано висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88 Закону від 02.09.1993 року № 3425-12 у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК України, ст.ст. 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Так, в постанові ВП ВС від 15.01.2020 року по справі №305/2082/14-ц сформовано висновок про те, що сам факт звернення позивача до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку документів. Таким чином, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню слід задовольнити, оскільки зазначені обставини у позові знайшли своє підтвердження у наданих доказах, що містяться у матеріалах справі, принаймні відповідачем іншого не доведено. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. за звернення до суду. Дані обставини підтверджуються оригіналом квитанції №0.0.1615459335.1 від 14.02.2020р. Враховуючи вищевикладене, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial