Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

17.07.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр громадського здоровя «Інновація» про зміну формулювання звільнення та стягнення вихідної допомоги. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді\~Київського районного\~суду м.\~Харкова\~ від\~23.07.2018\~року\~ вищевказаний\~позов було\~залишено без\~руху та\~надано строк\~позивачу для\~усунення зазначених\~в даній\~ухвалі недоліків,\~копію якоїним було отримано 02.08.2018 року. \~ \~ \~ \~03.09.2018 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова\~було відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Уточнивши позовні вимоги 06.08.2018 року до відповідача ТОВ «Медичний центр громадського здоровя «Інновація» (а.с.15), позивач [PERSON] просить: - змінити формулювання звільнення, а саме вважати його звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності та штату працівників), а не за ст. 36 п. 1 КЗпП України (угода сторін); - на підставі ст. 44 КЗпП України стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку в розмірі 3300 грн. Свої вимоги\~ позивач обґрунтовує\~ тим, що він з 24.01.2018 р. працював в ТОВ «Медичний центр громадського здоровя «Інновація» на посаді охоронця. Оскільки на підприємстві повинно було відбутися скорочення чисельності та штату працівників, керівництво підприємства ввело його в оману та запропонувало йому звільнитися за підставі угоди сторін, в звязку з чим 18.06.2018 р. він подав заяву про звільнення за згодою сторін та 18.06.2018 р. його було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. В той же день він отримав трудову книжку та 20.06.2018 р. з ним було проведено розрахунок. Вважає своє звільнення за угодою сторін незаконним, в звязку з тим, що на підприємстві відбулося скорочення численності та штату працівників, тому відповідач повинен звільнити формулювання його звільнення та виплатити вихідну допомогу, як особі, яка звільнилася за скороченням численності та штату працівників. В\~судовому засіданні\~[PERSON]\~ свої\~ позовні\~вимоги підтримав\~в повному\~обсязі,\~просив їх\~задовольнити.\~ Представники відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] не погодились, надавши заперечення в письмовому вигляді та пояснили, що відповідач був звільнений із займаної посади охоронця з 18.06.2018 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), оскільки ним було подано відповідну заяву. При цьому ніякого скорочення чисельності та штату працівників на підприємстві не відбулося. Твердження позивача щодо скорочення штату працівників Товариства є безпідставними і надуманими та такими, що ґрунтуються на припущеннях та не відповідають фактичним обставинам справи. Ніякого скорочення штату не відбувалось, перелік затверджених на підприємстві посад є сталим. Дійсно, на підприємстві в певний період часу мале місце скрутне матеріальне становище, та як результат в найближчому майбутньому у підприємства не було можливості підвищення заробітної плати, а можливо і було необхідним в перегляд діючих окладів (тарифних ставок), про що було повідомлено працівників на зборах та кілька працівників написали заяви на звільнення за власним бажанням, або за угодою сторін. В тому числі із заявою звернувся і позивач та його було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вважають позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог, усі твердження є домислами, ґрунтуються на припущеннях та не відповідають фактичним обставинам справи. Заслухавши учасників справи, які присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до\~ ч.1 ст. 13\~ ЦПК України\~ суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~ Згідно ст.\~12\~\~ЦПК України\~\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України\~ передбачено, що кожна сторона повинна довести\~ ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно із ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі заяви від 24.01.2018 р. наказом № 07-20 від 24.01.2018 р. був прийнятий на роботу до ТОВ «Медичний центр громадського здоровя «Інновація» (надалі позивач) на посаду охоронця (а.с. 33). 24.01.2018 р. між відповідачем в особі директора [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено трудовий договір (а.с. 34). 18.06.2018 р. позивачем [PERSON] власноруч на імя директора ТОВ була написана заява про звільнення з посади охоронця за згодою сторін (а.с. 35). На підставі заяви позивача 18.06.2018 р. було видано наказ № 27-20 про його звільнення з займаної посади охоронця з 18.06.2018 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) (а.с. 36). Суду не надано даних про те, що позивач звертався із вимогою про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. Позивач в судовому засіданні не заперечував, що він з такою вимогою до підприємства не звертався. Тобто зазначені факти сторонами не оспорюються, визнаються ними, тобто не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Заява позивача про звільнення містить його підпис, підставу звільнення (угода сторін) та дату звільнення. Заява була прийнята відповідачем, що позивач не оспорює. Зазначені обставини свідчать про досягнення між сторонами домовленості про дату та підстави припинення трудового договору. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р. з подальшими змінами, судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує висновки Верховного суду України, викладені у постанову № 6-1269цс16 від 26 жовтня 2016 року, яким було розглянуто позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін), суди повинні зясувати: - чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; - чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін (ВСУ справа № 6-1269цс16). Судом встановлено, що відповідачем в повній мірі дотримано норми п. 1 ст. 36 КЗпП України, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладених у постанові від 26.10.2016 р. у справі № 6-1269цс16, оскільки мали місце згода сторін та волевиявлення позивача на звільнення за угодою сторін, домовленості про анулювання досягнутої згоди щодо звільнення працівника та роботодавцем не було досягнуто, а відтак відповідачем не порушено права позивача при звільненні. Трудова книжка позивачем була отримана у день звільнення 18.06.2018 р., остаточний розрахунок нарахований та виплачений позивачу 20.06.2018 р., що останнім не оспорюється. Суд вважає, що твердження позивача про те, що на ТОВ мало місце скорочення штату працівників, є безпідставним та таким, що ґрунтується на припущеннях та не відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи. Так, представники відповідача, будучи допитаними в судовому засіданні, стверджували, що на підприємстві не було скорочення штату працівників. Зазначені обставини підтверджуються наданими до суду штатними розкладами, затвердженими директором підприємства на 01.06.2018 р. та на 01.07.2018 р., тобто на момент звільнення позивача (а.с. 41, 42). Крім того, представники відповідача не заперечували в судовому засіданні проти тих обставин, що мали місце збори трудового колективу, де керівник підприємства повідомив трудовий колектив про тяжке матеріальне становище підприємства та можливість перегляду тарифних ставок (окладів). В звязку з чим декілька співробітників звільнились, в тому числі на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надані докази, які містять відомості про проведення на підприємстві скорочення чисельності та штату працівників. Отже, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своєї позиції, усі твердження ґрунтуються на припущеннях та не відповідають фактичним обставинам справи. Враховуючи викладене, судом не вбачається порушення відповідачем трудових прав позивача, а тому суд відмовляє в задоволенні його позовних вимог. Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Також, у звязку з відмовою в позові, суд не вбачає підстав відповідно до ст. 235 КЗпП України і для задоволення вимог про стягнення вихідної допомоги при звільненні.

Outcome: dismissed