Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

16.05.2016 р. позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], ТОВ «С-Инвест» на свою користь заборгованості по Договору кредиту № 860/13-27/18/3/8-172 від 20.03.2008 р. в сумі 12 513 374,93 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.03.2008 р. між позивачем та [PERSON] було укладено Договір кредиту №860/13-27/18/3/8-172 (далі Договір кредиту), згідно умов якого позивач надав [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти в сумі 235261,00 доларів США зі сплатою 13,0 % відсотків річних з кінцевим терміном повернення до 10.06.2029 р. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором кредиту було укладено Договір поруки №860/14-27/18/3/8-132 від 20.03.2008 р. з [PERSON], Договір поруки № 860/14-27/18/3/8-131 від 20.03.2008 р. з ТОВ «С-Инвест». Відповідачка [PERSON] порушувала умови Договору кредиту, припинивши повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Станом на 23.02.2016 р. сума заборгованості за Договором кредиту складає 463209,45 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 12513374,93 грн., з яких: заборгованість за кредитом 226 955,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.02.2016 р. складає 6131084,46 грн.; заборгованість за відсотками 216 366,45 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 5845033,11 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 6721,47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 181577,26 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам 13166,26 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 355680,10 грн. 05.09.2016 р. [PERSON] предявила зустрічний позов, в якому просить визнати недійсним Договір кредиту №860/13-27/18/3/8-172 від 20.03.2008 р., укладений між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБСР «Укрсоцбанк»). Визнати недійсними іпотечний договір №860/14-27/18/3/8-130 від 20.03.2008 р. укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] Визнати недійсним договір поруки № 860/14-27/18/3/8-132 від 20.03.2008 р., укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» [PERSON] та [PERSON] Визнати недійсним договір поруки №860/14-27/18/3/8-131 від 20.03.2008 р., укладений між АКБСР «Укрсоцбанк», [PERSON] та ТОВ «С-Инвест». Зняти та скасувати заборону на відчуження майнових прав на квартиру №3А, що знаходиться на дев'ятому поверсі та будується за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 19. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що вищезазначені договори укладено в порушення вимог діючого законодавства. Так, п.1.2. Кредитного договору передбачено, що Кредит надається позичальнику на наступні цілі: дольова участь у будівництві 3-кімнатної квартири відповідно до Договору №70/1 про дольову участь у будівництві від 05.01.2006 р., що укладений між Позичальником та ТОВ «С-Инвест» (Забудовник). Згідно п.2.1 надання Кредиту на цілі, визначені п.1.2. цього Договору проводиться після укладення договору, вказаного в п.1.3. цього Договору шляхом видачі Кредитором кредити коштів Позичальнику в доларах США з позичкового рахунку останнього з наступною їх конвертацією (обміном) через операційну касу Кредитора в гривні, та з наступним перерахуванням їх на поточний рахунок Забудовника. 05.01.2006 р. між [PERSON] та ТОВ «С-Инвест» укладено договір №70/1 про дольову участь в будівництві трьохкімнатної квартири №3А, що знаходиться на дев'ятому поверсі, загальною площею 137,26 кв.м та будується в м. Харків, вул. Данилевського, 19. Зміст правочину не може супереч Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ціллю кредитного договору є дольова участь у будівництві трьохкімнатної квартири відповідно до Договору №70/1 про дольову участь у будівництві. Враховуючи викладене, [PERSON] вважає, що Кредитний договір укладено з порушенням ст.4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст.50 Закону України «Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операцій з нерухомістю». Оскільки на думку [PERSON] Кредитний договір є недійсним, підлягають визнанню недійсними і договори, які укладені в забезпечення його виконання, а саме договори поруки від 20.03.2008 р. Щодо недійсності Іпотечного договору №860/14-27/18/3/8-130 від 20.03.2008 р. (далі Іпотечний договір), за яким в іпотеку передано майнові права на незавершене будівництво, на думку [PERSON], вичерпний перелік об'єктів, які можуть бути предметом іпотеки за іпотечний договором, визначений у ст.5 Закону України «Про іпотеку». Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, яка діяла на момент укладання Іпотечного договору, було передбачено лише три види майна, які можуть бути предметом іпотечного договору: об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва та право оренди чи користування нерухомим майном. На момент укладання спірного Іпотечного договору Законом України «Про іпотеку» не передбачалась можливість передання в іпотеку майнових прав на обєкти незавершеного будівництва, тому майнові права на обєкт незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки за Іпотечним договором, оскільки це є порушенням ст.5 цього Закону та підставою для визнання Іпотечного договору недійсним, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 25.05.2016 р. по справі №6-503цс16. Стаття 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» установлює, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону Украйни «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не Іпотекодавцем за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва (ч.7 ст.5 Закону). [PERSON] вважає, що майнове право, що є предметом іпотечного договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Оскільки Іпотечний договір №860/14- 27/18/3/8-130 від 20.03.2008 р. було укладено із порушенням вимог ст.5 Закону України «Про іпотеку», його слід визнати недійсним на підставі ч.1 ст.215 та ч.1 ст.203 ЦК України, ч.2 ст.18 Закону України «Про іпотеку» у зв'язку із відсутністю у іпотечному договорі предмету іпотеки. В судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підтримала та просила їх задовольнити, зустрічний позов [PERSON] вважала необґрунтованим, просила застосувати строк позовної давності та в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник [PERSON] - [PERSON] позов ПАТ «Укрсоцбанк» не визнала, просила застосувати до вимог ПАТ «Укрсоцбанку» строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити. Зустрічний позов [PERSON] просила задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], ТОВ «С-Инвест», третя особа: приватний нотаріус ХМНО [PERSON], повідомлені належним чином про місце і час розгляду справи, в судове засідання не зявились, про причини не явки суд не повідомили, тому суд розглядає справу в їх відсутність. Суд, вислухавши представника ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON], представника [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволенню не підлягає, а позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 20 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено Договір кредиту №860/13-27/18/3/8-172 (далі Договір кредиту), згідно умов якого позивач надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 235261,00 доларів США, зі сплатою 13,0 % відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 червня 2029 року, на умовах визначених Договором кредиту (а.с.8-14). В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором кредиту було укладено Договір поруки № 860/14-27/18/3/8-132 від 20.03.2008 р. з [PERSON], який згідно п.1.1. Договору поруки зобов'язався відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що і [PERSON], зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених Договором кредиту (а.с.15). Також у забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором кредиту було укладено Договір поруки № 860/14-27/18/3/8-131 від 20.03.2008 р. з ТОВ «С-Инвест», який, згідно п.1.1. Договору поруки зобов'язався відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що і [PERSON], зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених Договором кредиту (а.с.16-17). Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором кредиту було укладено Іпотечний договір №860/14-27/18/3/8-130 від 20.03.2008 р., за яким в іпотеку передано майнові права на незавершену будівництвом трьохкімнатну квартиру №3А, що знаходиться на дев'ятому поверсі, загальною площею 137,26 кв.м, та будується за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 19 (а.с.123-126). Згідно пункту 3.3.14 Договору кредиту позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення достроково повернути в повному обсязі Кредит, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції (а.с.10 обр.). Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Таким чином, відповідно до пункту 3.3.14 Договору кредиту, ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України в разі порушення відповідачкою [PERSON] своїх зобов'язань за Договором кредиту Банк мав право достроково стягнути заборгованість по Кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов'язань за Договором кредиту. У звязку з порушенням боржником [PERSON] виконання зобовязання за Договором кредиту, ПАТ «Укрсоцбанк» скористався своїм правом вимагати дострокового повернення всієї суми заборгованості та у листопаді 2010 року звернувся до Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до [PERSON] та [PERSON] про дострокове повернення кредитних коштів за Договором кредиту №860/13-27/18/3/8-172 від 20.03.2008 р. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 10 листопада 2010 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №860/13-27/18/3/8-172 від 20.03.2008 р. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 2131164,36 грн., яка становить: заборгованість за кредитом в розмірі 1795374,97 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 242494,67 грн., пеня 32158,63 грн., штраф 61136,09 грн. третейський збір в сумі 21711,64 грн. (а.с.130-132). На виконання зазначеного рішення ПАТ «Укрсоцбанк» в Дніпровському районному суді м. Києва отримано виконавчий лист №2604/13428/12 від 09.10.2012 р. про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] та користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 2152876,00 грн., який було предявлено до виконання до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (а.с.133). Таким чином, предявивши вимогу про повне дострокове погашення всієї заборгованості за Договором кредиту №860/13-27/18/3/8-172 від 20.03.2008 р., сплати відсотків за користування кредитом та пені, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі, кредитор - ПАТ «Укрсоцбанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання. Аналогічний висновок щодо зміни строку виконання основного зобовязання за договором міститься в постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 р. по справі №6-190цс14. Крім того, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. При порушенні шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителя позовні вимоги не підлягають задоволенню, що відповідає правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 р. по справі №6-691цс16. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи, що з позовом в звязку з невиконанням зобовязання за Договором кредиту №860/13-27/18/3/8-172 від 20.03.2008 р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в листопаді 2010 р., Рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнення заборгованості за Договором кредиту №860/13-27/18/3/8-172 від 20.03.2008 р. солідарно з [PERSON] та [PERSON] ухвалено 10.11.2010 р., виконавчі листи на виконання цього рішення видано Дніпровським районним судом м. Києва 09.10.2012 р., суд приходить до висновку, що позивач ПАТ «Укрсоцбанк» пропустив встановлений ст.257 ЦПК України трирічний строк позовної давності, що згідно ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представник відповідачки [PERSON] подав заяву, в якій просив застосувати у даній справі строки позовної давності (а.с.85-87, 127-129). Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» будь яких поважних причин пропущення позовної давності не навів. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON], ТОВ «С-Инвест» про стягнення заборгованості за Договором кредиту №860/13-27/18/3/8-172 від 20.03.2008 р. задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсними договорів, суд зазначає наступне. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором кредиту було укладено Іпотечний договір №860/14-27/18/3/8-130 від 20.03.2008 р. (далі Іпотечний договір), за яким в іпотеку передано майнові права на незавершену будівництвом трьохкімнатну квартиру №3А, що знаходиться на дев'ятому поверсі, загальною площею 137,26 кв.м, та будується за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 19 (а.с.123-126). На час укладення спірного Іпотечного договору стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна, як об'єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом Іпотечного договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 17.04.2013 р. по справі №6-8цс13 та постанові від 25.09.2013 р. у справі №6-91цс13. Так, у постанові від 17.04.2013 р. №6-8цс13 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що предметом правового регулювання Закону України від 19.06.2003 р. №979-IV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу внаслідок невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не з приводу забезпечення кредитного договору, що був укладений між сторонами. Під час укладення Іпотечного договору були порушені положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення спірного договору, оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. У постанові від 25.09. 2013 р. у справі №6-91цс13 Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що майнове право, яке є предметом застави (іпотеки), - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Враховуючи викладене, не можна вважати майнові права, які є предметом спірного Іпотечного договору від 20.03.2008 р. - нерухомим майном. Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, що діяла на момент укладення Іпотечного договору, предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна; об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю Іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що Іпотекодавець може документально підтвердити право набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому; частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом; предметом іпотеки могли бути право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти чи відчужувати об'єкт нерухомого майна. Таке право оренди чи користування нерухомим майном для цілей цього Закону вважається нерухомим майном. В той же час, відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва. Згідно ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Частиною першою статті 18 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотечний договір повинен містити таку істотну умову, як опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення. При цьому ч. 2 ст. 18 Закону окремо передбачала, що у разі відсутності в іпотечному договорі однієї із вказаних вище істотних умов, він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Зі спірного Іпотечного договору вбачається, що в іпотеку передані майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно, без визначення їх виду (право власності, користування, інші речові права) та відсутній опис переданого майнового права, тоді як таким описом не може вважатись опис майна, яке має бути збудоване Іпотекодавцем, оскільки він є описом майбутнього об'єкту, а не характеристикою майнового права, як того вимагає закон. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Іпотечний договір №860/14-27/18/3/8-130 від 20.03.2008 р. було укладено з порушенням ст.5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладання оспорюваного договору, та ст.18 Закону України «Про іпотеку» у зв'язку із відсутністю у іпотечному договорі предмету іпотеки, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.215 та ч.1 ст.203 ЦК України його слід визнати недійсним, задовольнивши в цій частині позовні вимоги [PERSON] Посилання представником позивача на пропуск [PERSON] строку позовної давності є безпідставними, оскільки початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Рішенням Дзержинського районного суду м, Харкова від 02.10.2013 р. визнано недійсним, у тому числі Іпотечний договір №860/14-27/18/3/8-130 від 20.03.2008 р. (а.с.92-96). Вказане рішення було скасовано апеляційним судом Харківської області тільки 30.11.2015 р. (а.с.134-137). Враховуючи, що з позовом про визнання недійсним Іпотечного договору [PERSON] звернулась до суду 05.09.2016 р. (а.с.79-83), суд приходить до висновку, що нею не порушено строк позовної давності. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними Договору кредиту №860/13-27/18/3/8-172 від 20.03.2008 р., укладеного між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк», Договору поруки № 860/14-27/18/3/8-132 від 20.03.2008 р., укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» [PERSON] та [PERSON], Договору поруки №860/14-27/18/3/8-131 від 20.03.2008 р., укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк», [PERSON] та ТОВ «С-Инвест» суд відмовляє, оскільки ці позовні вимоги не ґрунтуються на Законі, враховуючи що [PERSON] не надала доказів, підтверджуючих порушення вимог законодавства при укладанні цих договорів. Судові витрати суд стягує з ПАТ «Укрсоцбанк» відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial