Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання. В судове засідання позивачка повторно не з'явилася, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу у її відсутність (а.с. 27). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а. с. 18, 29). Третя особа в судове засідання не зявилася, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, розглянути справу у його відсутність (а.с. 27). Ухвалою суду від 28 травня 2015 року відповідно до положень ст. ст. 77, 225 ч. 1 ЦПК України ухвалено справу розглянути у відсутність відповідача, в порядку її заочного вирішення. За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками третьої особи [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 2). Сторони по справі та їх син [PERSON] зареєстровані разом за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 9). Син сторін [PERSON] навчається в Військовому коледжі сержантського складу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації м. Полтава та перебуває на повному державному утриманні. Дата закінчення навчання 28 лютого 2017 року (а.с. 3). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Стягнення аліментів на дітей, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 Сімейного кодексу України, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Згідно з частини 1 статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Як зазначено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, аналіз змісту ст. 198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст. 182, 200 СК України). Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно зі ст. 27 ч. 2 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. В ході розгляду справи, в супереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України та у строки, імперативно встановлені ст. 27 ч. 2, ст. 131 ч. 1 ЦПК України, позивачем суду не надано жодного належного і допустимого доказу того, що відповідач по справі має матеріальну можливість утримувати сина, а також те, що син потребує матеріальної допомоги, навпаки, довідка з навчального закладу свідчить про те, що останній перебуває на повному державному утриманні (а.с. 3). Сам факт навчання повнолітнього сина в навчальному закладі є необхідною, але не достатньою умовою того, що з відповідача повинні бути стягнені аліменти на утримання повнолітнього сина. Крім того відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. [PERSON] проживає/зареєстрований разом з обома батьками сторонами по справі. Як позивач [PERSON], так і відповідач [PERSON], відповідно до поданих письмових доказів, мають право звернутися до суду в інтересах повнолітнього сина, який продовжує навчання, про стягнення аліментів. Зважаючи на те, що відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка та син. За змістом зазначених статей, як позивачка, так і відповідач, відповідно до наданих письмових доказів по справі, мають право звернутися з позовом. Однак, такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітнього, який повинен бути позивачем у зазначеній справі, а з врахуванням того, що повнолітній син є дієздатним, то аліменти мають бути стягнуті на його користь, а не на користь іншої особи, в т.ч. коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб. З огляду на вище зазначене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed