Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

15.12.2020 до суду звернулася позивачка з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] , в якому зареєстрований, але з 2005 року не проживає [PERSON] , [INFO] , який навіть не є членом родини. Оскільки реєстрація відповідача перешкоджає у реалізації права на володіння та користування будинком, просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з чим звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 04.01.2021 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та прохав їх задовольнити Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм цивільного законодавства, що регулюють право власності та право користування чужим майном. Судом встановлено, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини житлового будинку від 27.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського нотаріального округу Ковальчук С.П. реєстр № 4901, та договором купівлі - продажу від 16.11.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Охтирського нотаріального округу Багацьким В.А. реєстр № 975 (а.с. 6-8). Згідно з довідки квартального уповноваженого виконавчого комітету Охтирської міської ради від 03.11.2020 року, виданої [PERSON] , [INFO] вона дійсно зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , та разом з нею зареєстровані: син [PERSON] ,\~ [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,який за даною адресою не проживає з 2005 року (а.с. 12). На пропозицію [PERSON] добровільно знятися з реєстрації за адресою [ADDRESS] , яка була направлена адвокатом [PERSON] , 18.11.2020 року та була отримана [PERSON] 19.11.2020 року, останній будь - якої відповіді не надав (а.с. 13-14). Згідно довідки Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Згідно з ч. 1 ст.\~317\~Цивільного кодексу\~України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.\~41\~Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст.\~316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення. Відповідно до вимог ст.\~391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32\~ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406\~ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні (постанова Верховного Суду від 28 серпня 2019 року по справі № 347/217/17-ц). Оскільки відповідач, зареєстрований у спірному приміщенні, понад рік не проживає в зазначеному будинку без поважних причин, на є членом сім`ї нового власника, наявні підстави для задоволення вимог позивачки та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до положень ст. 405 ЦК України. Питання про судові витрати по справі підлягають вирішенню відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Позивачка прохала\~вирішити питання\~про стягнення\~з відповідача\~витрат за\~правову допомогу,\~які згідно\~акту виконаних\~робіт разом з оригіналом квитанції до прибуткового касового ордера становлять 3050 грн. Враховуючи зазначене, виходячи з обсягу виконаної представником позивача правової допомоги по справі, її характеру, що позивачем понесені витрати у зв`язку із оплатою допомоги адвоката, яким фактично надавалась така допомога, суд вважає необхідним стягнути із відповідача компенсацію витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3050 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином із відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 3050 грн., та на користь держави 840,80 грн., судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved