Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

15 листопада 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати Малиновський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України зняти арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 3695867 та реєстраційний номер обтяження 3695915) та зняти заборону відчуження накладених постановою Першої Державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси № 984632 від 22.08.2006 року, які накладені на домоволодіння яке розташоване за адресою м. Одеса, вулиця Толбухіна, 38. В обґрунтування свого позову посилається на те, що під час реєстрації право власності на нерухоме майно у Державному реєстраційному органі вона дізналася про те, що на її домоволодіння, розташоване за адресою м. Одеса, вулиця Толбухіна, 38 постановою Першої Державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси накладено арешт. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, 27.12.2016 року від її представника [PERSON] надійшла до суду заява, в якій вона просить провести судове засідання у відсутності позивача та її представника. Інші сторони по справі у судове засідання також не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що постановою Першої Державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси № 984632 від 22.08.2006 року було накладено арешт та заборону здійснювати відчуження домоволодіння № 38 по вул.. Толбухіна в м. Одеси, власником якого є вона та [PERSON] в рівних долях на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 червня 2005 року. Так рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 червня 2005 року, на яке посилається позивач, було переведено права покупця за договором купівлі-продажу від 04 грудня 1954 року на незакінчене будівництвом домобудівництво, розташоване в м. Одесі по вул. Толбухіна, 38 на [PERSON] та продовжено [PERSON] та [PERSON] строк на прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], 07 січня 1968 року та матері [PERSON] 25 грудня 1997 року та визнано за ними право власності в рівних частках на незакінчене будівництвом домобудівництво, розташоване в м. Одесі по вул. Толбухіна, 38. Однак, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 66519275 від 23.08.2016 року вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за параметрами запиту: м. Одеса, вулиця Толбухіна, будинок 38 відомості відсутні. Проте в Єдиному реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна містяться два обтяження: реєстраційний номер 3695867 та 3695915 зареєстрованих 06.09.2006 року Сьомою одеською державною нотаріальною конторою про арешт домоволодіння за адресою м. Одеса, вулиця Толбухіна, 38 на підставі постанови АВ № 984632 від 22.08.2006 року Перша ДВС у Малиновському районі м. Одеси, держвиконавець [PERSON] В графі власник зазначені [PERSON] та [PERSON]. Звернувшись до Малиновського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про зняття арешту з майна, представник позивача [PERSON] отримав лист № 160664/1 від 27.10.2016 року, в якому повідомляється про те, що архівні виконавчі провадження за 2006 рік знищено у звязку із закінченням терміну їх зберігання, надати інформацію про арешт всього нерухомого майна, який було накладено постановою АВ № 984632 від 22.08.2006 Першим ДВС у Малиновському районі міста [PERSON] державний виконавець Ковтун Л.Ю., на домоволодіння за адресою місто Одеса, вул. Толбухіна 38, виявляється не можливим. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходить з наступного. Згідно ст.60 ч.1-2 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу, якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Таким чином, способом захисту по вказаним правовідносинам, на думку суду, є позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Подання позову про зобовязання третьої особи у справі зняти арешт, з яким звернулась до суду [PERSON], не відповідає способу захисту порушеного права, який передбачено законом згідно ст.ст.4, 11 ЦПК України при диспозитивності в цивільному судочинстві та ст. 16 ЦК України. При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування. Розглядаючи справу по суті, суд бере до уваги, що позивач з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не зверталась, позовні вимоги не змінювала, у звязку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема,\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене\~ст. 64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, через їх безпідставність. Виходячи вищевикладене та

Outcome: dismissed