Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

16.02.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів, в якому просить суд визначити порядок користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , виділивши позивачу у користування ізольовану кімнату площею 11.0 кв.м., а кімнати 17.9 кв.м. та 12.2 кв.м, балкон та лоджію залишити у користуванні відповідачів. Кухню площею 7.8 кв.м., вбиральню площею 1.1 кв.м., ванну кімнату площею 2.6 кв.м., коридор 12.1 кв.м., вбудовані шафи 1.1 кв.м. та 0.2 кв.м. - залишити у загальному користуванні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником 1/4 частини 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 41.1 кв.м., загальна площа квартири - 68,3 кв.м. Вказана частина квартири належить позивачу на підставі Свідоцтва, виданого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Афанасьєвою С.Є. від 04.07.2013 року за реєстровим №2-530, а також Витягу з державного реєстру майнових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Разом з тим, позивач зазначає, що вказану частину квартири він придбав з суспільних торгів, проведених Харківською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» 10.06.2013 року. Зазначені дані підтверджуються протоколом № 21-0426/13 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та Актом №31340762 державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 20.06.2013 року. Решта цієї ж квартири належить відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням комунального майна та приватизації Центру приватизації державного житлового фонду від 10.01.2000 року за реєстровим №6-00-190552-Ш. У відповідності до плану квартири, остання складається з трьох кімнат, які мають окремі входи, житловою площею 41.1 кв.м, 1 кімната - 17.9 кв.м, 2 кімната - 11.0 кв.м, 3 кімната - 12.2 кв. м, кухня 7.8 кв. м, туалет - 1.1 кв.м, ванна кімната - 2.6 кв.м, коридор 12.1 кв. м, вбудована шафа - 1.1 кв.м та 0.2 кв.м, квартира облаштована балконом площею 3.0 кв.м і лоджією 2.8 кв.м, загальна площа квартири становить 68,3 кв.м. Оскільки у позивача не складаються стосунки з рідними за місцем реєстрації у Російській Федерації, він має бажання переїхати жити на територію України, тому придбав дану частину квартири для особистого проживання. Відповідачі у цій справі перешкоджають заселенню позивача в квартиру і визначенню порядку користування нею, оскільки їх влаштовує, що вони фактично є власниками 3/4 частин квартири, а користуються всією квартирою. Позивач є власником 1/4 частини спірної квартири, яка становить 10.27 кв.м житлової площі. Ізольована кімната, на яку претендує позивач, 11.0 кв.м, найбільш близька до його ідеальної частки у праві спільної власності. При цьому за таких обставин у користуванні відповідачів залишаються інші житлові приміщення - кімнати площею 12.2 кв. м. і 17.9 кв. м. балкон та лоджія, а кухня, ванна кімната, туалет, коридор, вбудована шафа площею 1.1 і 0.2 кв.м - залишаються в загальному користуванні. У зв`язку, з викладеним позивач, посилаючись на норми ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України та вимоги ст.ст. 63, 104 ЖК УРСР, вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.02.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою залишено без руху, надано строк для усунення вказаних недоліків, протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали. Після усунення недоліків позовної заяви 06.03.2017 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. Призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04.12.2017 року визнано неподаною та повернуто [PERSON] апеляційну скаргу на ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.03.2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.02.2018 року провадження у справі за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою - зупинено до вирішення питання про відвід судді Гаврилюк С.М. \~Заяву відповідача [PERSON] про відвід судді Гаврилюк С.М., подану у справі\~ № 639/944/17\~ за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою передано до канцелярії суду для визначення складу суду відповідно до вимог ч. 1 ст. 33, ч. 3 ст. 40 ЦПК України. \~ Разом з тим, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.02.2018 року в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Гаврилюк Світлани Михайлівни у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.02.2018 року поновлено провадження у справі за\~ позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. Призначено судове засідання. Крім того, 14.05.2018 року відповідачем [PERSON] надано письмові пояснення на позов, в яких останній проти позову заперечує, вважаючи, що право позивача не порушено, однак, зокрема, визнає факт непроживання позивача у спірній квартирі та відсутність певної домовленості між співвласниками щодо порядку користування квартирою. 17.05.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова витребувано з\~ П`ятої\~Харківської державної\~нотаріальної контори\~(61003,\~м.\~Харків,\~ м-н\~Павлівський,\~2)\~відомості стосовно\~відкриття спадкової\~справи \~після\~померлого [INFO] [PERSON] ,\~який \~на\~день смерті\~проживав \~за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а саме:\~чи надходили\~заяви про\~прийняття спадщини\~або заяви\~про відмову\~від спадщини,\~чи видавалось\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Витребувано з\~Відділу реєстрації\~місця проживання\~у Новобаварському\~районі м.\~Харкова Управління\~ведення Реєстру\~територіальної громади\~міста Харкова\~та електронного\~урядування Департаменту\~реєстрації Харківської\~міської ради\~(61052,\~м.\~Харків,\~вул.\~Полтавський шлях,\~11)\~інформацію щодо\~осіб,\~зареєстрованих за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~станом на\~19.09.2009. Провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~визначення порядку\~користування квартирою - зупинено до залучення до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року поновлено провадження у справі за\~ позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою.Призначено судове засідання. 27.07.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова залучено до участі у справі за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою правонаступника померлого відповідача [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до розпорядженням в.о. керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.01.2019 року у даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п.п. 2.3.3, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.17 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п.6.2, 8.2, 8.3, 8.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова. Відтак, для розгляду даної справи автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.02.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою - прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В. Призначено позовну заяву до розгляду у судовому засіданні В судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилися, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив не надали, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.12.2020 року, проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.01.2000 року Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від за реєстровим №6-00-190552-Ш квартира [ADDRESS] зареєстрована у міському бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 68,3 кв. м. (том 1, а.с.12). [PERSON] помер [INFO] у віці 63 років, про що зроблено відповідний актовий запис №12925 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції і підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 21.09.2009 року (т.1 а.с.149). З повідомлення П`ятої Харківської державної нотаріальної контори від 17.05.2018 року вбачається, що згідно алфавітних книг обліку спадкових справ і книг обліку та реєстрації спадкових справ П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, після померлого [INFO] [PERSON] , заяви про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилась. Надано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (том а.с.165-166). 1/4 частина 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] була придбана [PERSON] на прилюдних торгах, проведених Харківською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» 10.06.2013 року, що підтверджується копією протоколу №21-0426/13 проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна та Актом №31340762 державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 20.06.2013 року (том 1 а.с.10, 11). Отже, на підставі свідоцтва, виданого 04.07.2013 року державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Афанасьєвою С.Є. за реєстровим №2-530, покупцю [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з 1/4 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,3 кв.м, житловою площею 41.1 кв.м, вартістю 50750, 80 грн., яка придбана покупцем за вказану суму, і раніше належала на праві власності боржнику [PERSON] . Реєстрація права власності за [PERSON] на вказане майно також підтверджена Витягом від 04.07.2013 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (том 1 а.с. 6-7). Таким чином відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на даний час право власності на 3/4 частини спірної квартири. З інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 24.05.2018 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с.163). Відповідно до даних технічного паспорту та плану на квартиру [ADDRESS] , виданих [PERSON] , зазначена квартира складається з трьох кімнат, які мають окремі входи, житловою площею 41.1 кв.м., у тому числі 1 кімната 17.9 кв. м, 2 кімната 11.0 кв. м, 3 кімната 12.2 кв. м, кухня 7.8 кв. м., вбиральня (сполучена) 1.1 кв. м, ванна кімната 2.6 кв.м, коридор 12.1 кв.м, вбудована шафа 1.1 кв.м; 0.2 кв.м., квартира обладнана балконами 3.0 кв. м. і лоджією 2.8 кв.м. Загальна площа квартири 68, 3 кв.м (т.1 а.с.8-9). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Частиною 1 ст. 41 Конституції України також закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Як вбачається з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно зі ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Статтею 358 ЦК України передбачено здійснення права спільної часткової власності. Так право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 4. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно ст.\~155\~ЖК Української\~РСР,\~жилі будинки\~(квартири),\~що є\~у приватній\~власності громадян,\~не може\~бути в\~них вилучено,\~власника не\~може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені в постановах верховного Суду. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Разом з тим, 04.04.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 333/3048/16-ц, провадження №61-3994св18 (ЄДРСРУ № 73368996) вказав, що відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 363/928/16-ц Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 358 Цивільного кодексу України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість, але при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Верховний суд роз`яснив, що співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Верховний суд також звернув увагу, що у даній справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Отже суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Верховний Суд вказав, що при цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. В даному випадку з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності, дослідивши надані позивачем докази та обставини на які він посилається, відсутність будь-яких доказів і відзиву з боку відповідачів, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. При цьому суд бере до уваги, що позивач і відповідачі є сторонніми особами, а не членами однієї родини, позивач має зареєстроване належним чином право на певну частину у праві власності на квартиру, яку бажає використовувати для власного проживання. При цьому одним з відповідачів у письмових поясненнях фактично визнано факт непроживання позивача у спірній квартири та відсутність певної домовленості співвласників з цих питань. Отже, виходячи з розміру частки у спільній частковій власності позивача на квартиру, яка становить 1/4 та розміру житлової площі квартири 41.1 кв.м, суд приходить до висновку, що на частку позивача припадає 10, 275 кв.м, що є незначно меншим від площі найменшої житлової кімнати розміром 11.0 кв.м, яку позивач і просить виділити йому в користування, що не порушує ні права позивача, ні права інших співвласників. Враховуючи зазначені вище обставини з передбачених законом підстав суд вважає, що майже єдиним способом захисту житлового права позивача і його права користування належною йому власністю є визначення порядку користування трикімнатною квартирою [ADDRESS] , шляхом виділення в користування [PERSON] житлової кімнати площею 11.0 кв.м., залишивши у загальному користуванні співвласників квартири кухню площею 7.8 кв.м., вбиральню площею 1.1 кв.м., ванну кімнату площею 2.6 кв.м., коридор площею 12.1 кв.м., вбудовані шафи площею 1.1 кв.м. та 0.2 кв.м. В частині виділення в користування відповідачів певних житлових кімнат позов задоволенню не підлягає за відсутності у позивача відповідних повноважень для цього і за відсутності відповідних позовних вимог відповідачів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.). На підставі викладеного та

Outcome: partial