Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

16 липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.04.2012 та до досягнення дитиною повноліття, що стягувались відповідно до виконавчого листа Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2011 року № 429/448/12; звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в сумі 92114,81 грн, яка утворилася за виконавчим листом Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.05.2011 року № 429/448/12. Позов обґрунтовано тим, що за рішенням суду з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 29.11.2018 року, місце проживання неповнолітнього [PERSON] визначено разом з позивачем, а тому підстав для подальшого стягнення аліментів з останнього на користь відповідача, немає. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 12 жовтня 2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зобов`язано надати суду розрахунок заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів за виконавчим листом №429/448/12, виданим 15 травня 2011 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав усні пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за його відсутності не надала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з копії виконавчого листа по справі № 429/4484/12, наявного в матеріалах справи, 15 травня 2012 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 квітня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало чинності 15 травня 2012 року (а.с.11). Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.06.2012 року (справа 429/4483/12) відповідачу [PERSON] поновлено прізвище на « [PERSON] ». Аналізуючи положення частин другої та третьої статті 181 СК України, можна дійти висновку, що право на отримання аліментів на утримання дитини, яка не досягла повноліття, має той батьків (законних представників), разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Так, заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року (справа № 185/5108/18), яке набрало законної сили 03.01.2019 року, місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено разом з його батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.57-60). За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (ч.2 ст. 197 СК України). Враховуючи, що місце проживання дитини [PERSON] [INFO] , в законному порядку визначено разом із позивачем, суд вважає, що відповідач втратила право на стягнення аліментів з останнього, а тому позов в частині припинення стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно наданого державним виконавцем розрахунку, розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів за виконавчим листом № 429/448/12 від 15.05.2012 року за період з квітня 2012 року по листопад 2020 року, складає 114020 (сто чотирнадцять тисяч двадцять) грн (а.с.48). Перевіряючи періоди та обґрунтованість нарахування позивачу заборгованості зі сплати аліментів, суд враховує час проживання дитини з відповідачем. Згідно копії листа Служби у справах дітей Лиманської міської ради Донецької області від 08.07.2020 № 01-19/737, малолітній [PERSON] , [INFO] , перебував у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Лиман Донецької області з 29 січня 2018 року по 03.01.2019 року (а.с.17). Тобто, з січня 2018 року малолітній [PERSON] не проживав разом із відповідачем, а тому остання не мала права на отримання аліментів від позивача. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що належна сума заборгованості зі сплати аліментів у позивача складає 11072,40 грн. Підстав для звільнення його від сплати усієї суми заборгованості по аліментам, немає. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial