Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

16 червня 2015р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 17 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір №б/н, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з невиконанням умов договору станом на 30 квітня 2015 року заборгованість позичальника перед банком становить 18 903,42грн, яка складається: заборгованість за кредитом 5 213,19 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 10 401,97 грн., заборгованість за пенею та комісією 2 150 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 888,26 грн., тому позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з [PERSON] 18 903,42грн. та сплачені ним судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника та просив про ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом було встановлено, що 17 жовтня 2007р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] було укладено договір №б/н, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.5-13). Дотепер відповідач неналежно виконує свої зобовязання з повернення кредиту та сплаті відсотків за ним, в результаті чого станом на 30 квітня 2015р. заборгованість позичальника перед банком становить 18 903,42 гривень, яка складається із: -заборгованість за кредитом 5 213,19 грн., -заборгованість по процентам за користування кредитом 10 401,97 грн., -заборгованість за пенею та комісією 2 150 грн., -штраф (фіксована частина) 250 грн., -штраф (процентна складова) 888,26 грн.(а.с.2-4). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та договором про надання кредиту №б/н від 17.10.2007 року. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обовязки з повернення кредиту та відсотків за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобовязань у розумінні наведеної норми. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Зважаючи на те, що відповідач неналежно виконує свої обовязки за кредитним договором, що полягає у фактичному припиненні сплати за ним, суд вважає правильним звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити в заявлений позивачем спосіб.

Outcome: approved