Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

15 серпня 2019 року позивач звернувся до суду с позовом про зміну розміру аліментів на утримання дитини та звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Ухвалою судді від 17.09.2019 року заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В заяві зазначив, що на підставі наказу Шевченківського районного суду від 06.03.2019 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина сторін [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку позивача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення сином повноліття. Позивач є непрацевлаштованим, тому за основу розрахунків в частці від заробітку платника аліментів береться середня заробітна плата працівника для даної місцевості, і обчислена в такий спосіб сума аліментів становить 2505 грн. 40 коп. Між тим позивач працює у відсутність офіційного працевлаштування і має дохід близько 4500 грн. на місяць, бере матеріальну участь в утриманні непрацездатних за віком батьків, разом з якими проживає і один з яких, а саме: мати позивача, є особою з інвалідністю, сплачує комунальні послуги, тому йому не вистачає грошей на забезпечення власної життєдіяльності. У зв`язку з викладеним він просить знизити розмір встановлених судовим наказом аліментів з ј частини до 1/6 частини його щомісячних доходів. Позивач добровільно сплачує аліменти на утримання дитини в сумі 1200-1500 грн. щомісяця, проте з урахуванням обов`язку сплачувати майже вдвічі більшу суму у нього утворилася заборгованість, про звільнення від оплати якої він просить у позові. Вимога про звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів на підставі заяви позивача ухвалою суду від 29.10.2019 року залишена без розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, просить про його задоволення. Представник позивача просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя. Відповідач проти задоволення позову заперечує, пославшись на такі доводи. Визначений судовим наказом за вибором стягувача розмір аліментів, що становить частку від доходу платника аліментів, відповідає положенням сімейного законодавства, а їх грошове вираження узгоджується з фактичними витратами відповідача на утримання дитини, які утворюються з таких обов`язкових регулярних видатків, як: харчування у школі вартістю 1350 грн. на місяць, відвідування лікаря-логопеда вартістю 870 грн. в місяць, відвідування секції карате зі сплатою 400 грн. на місяць, відвідування гуртку «Козаки» вартістю 100 грн. на місяць. Посилання відповідача на обов`язок утримувати непрацездатних батьків і фактичні видатки з цього приводу є такими, що наповнені лише формальним змістом, оскільки батьки позивача, хоча й непрацездатні за віком, проте цілком активні та енергійні люди, що дозволяє їм поряд з отриманням пенсії мати роботу і заробіток. Разом з тим утримання дитини повністю залежить від участі в цьому батьків та якості виконання ними цього обов`язку, встановленого законом, оскільки малолітня особа не має будь-яких самостійних джерел доходів. У зв`язку з викладеним просить про відмову у задоволенні позову. Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, з таких міркувань. Судом встановлено, що на підставі наказу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2019 року з позивача на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини заробітку позивача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а. с. 30). Право того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини встановлено частиною 5 статті 183 СК України. У випадку стягнення аліментів на утримання однієї дитини, за змістом вказаної норми, їх розмір не може перевищувати однієї чверті доходів платника аліментів. Зміст вказаного права отримувача аліментів узгоджується зі змістом пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, що регламентує вимоги, за якими може бути виданий наказ. Підстави для збільшення або зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів внормовані статтею 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право боржника у разі видачі судового наказу про стягнення аліментів у відповідності до п. 4 с. 161 СК України звернутися з позовом про зменшення розміру аліментів встановлено частиною 7 статті 170 ЦПК України. Оскільки видача судового наказу є процесуальним способом захисту права, що здійснюється у безспірному порядку, суд вважає, що подання позову про зменшення розміру аліментів, які стягнуті шляхом отримання судового наказу, має грунтуватися на наявності не лише тих підстав, які передбачені статтею 192 СК України, а на наявності усіх обставин, які мають значення для вирішення спору і не були та не могли бути враховані при видачі судового наказу. У зв`язку з викладеним при вирішенні цього спору суд вважає за необхідне керуватися положеннями статті 182 СК України, яка встановлює обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я й матеріальне становище сина, а також платника аліментів, який є молодою людиною, що здатна працювати та отримувати гідний заробіток. Разом з тим суд враховує і відсутність у позивача стабільної роботи, що приносила б регулярні доходи, та невідповідність фактично отримуваних ним сум розміру середнього заробітку працівників місцевості, у якій він проживає, з якого в силу ст. 195 СК України повинен виходити виконавець при обчисленні розміру заборгованості; проживання разом з батьками, непрацездатними за віком, що припускає якщо не повне утримання, але участь у спільних витратах з ведення господарства. Вказані обставини є самостійною підставою для зміни розміру аліментів в бік його зменшення. Разом з тим суд бере до уваги і рівність обов`язків батьків з утримання дитини, що означає однакову участь батьків в утриманні сина, доньки, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів. Крім того, суд враховує, що встановлена судом частка від доходів позивача як аліменти на утримання дитини, про зменшення якої просить позивач, є тим розміром утримання, який стягується з батька (матері) дитини у безспірному (наказному) порядку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). При визначенні розміру частки від заробітку позивача, на яку може бути зменшений розмір аліментів, суд керується і встановленим Основним Законом України правом кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України). З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що аліменти в розмірі 1/5 частини з усіх доходів позивача будуть домірною сумою як майновому стану позивача з урахуванням здійснення ним необхідних витрат на підтримання непрацездатних батьків, так і потребі малолітнього сина сторін в утриманні. На висновок суду про співрозмірність усім обставинам справи саме такої частки від заробітку не впливають твердження відповідача про витрати з лікування (відвідування лікаря-логопеда) та розвиток здібностей сина (відвідування спортивних секцій), оскільки зазначені доводи мають бути врахованими при вирішенні питання про залучення батька до участі в додаткових витратах на дитину, яке передбачено статтею 185 СК України.

Outcome: partial