Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

15 жовтня 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання у Автотранспортному коледжі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на денному відділенні за спеціальністю 274 «Автомобільний транспорт» у твердій грошовій сумі по 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення сином навчання чи до досягнення ним 23-річного віку, в залежності від того, яка з цих подій настане першою. Позивачка [PERSON] та її адвокат Бут Н.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його адвокат Воробйова Я.І. позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1000 грн. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримав. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Лише за наявності усіх передбачених ст. 199 СК України, умов, суд за приписами ст.ст. 182, 200, СК України, має визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, при такому визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено, що відповідач є батьком повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 листопада 2001 року (а.с.15). Відповідач проживає окремо від сім`ї, син [PERSON] проживає з матір`ю. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №175/722/15-ц від 23 березня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 700 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 26.02.2015 року. Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2019 року вказано строк стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 700 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 26.02.2015 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с.39). [PERSON] навчається у Автотранспортному коледжі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», на 3-ому курсі денного відділенні за спеціальністю 274 «Автомобільний транспорт» за денною формою навчання, на контрактній основі з 01 вересня 2017 року по 01 липня 2021 року, що підтверджується довідкою №113 від 08 жовтня 2019 року (а.с.17) та Договором про підготовку фахівця №39 від 08 серпня 2017 року (а.с.42). 09 жовтня 2019 року [PERSON] виповнилося 18 років. Батько [PERSON] добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Оцінюючі з`ясовані в судовому засіданні обставини у справі в контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, суд доходить наступних висновків. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст.\~76,\~77,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлено,\~що на\~даний час\~відповідач офіційно\~не працює\~за станом\~здоров`я,\~відтак має\~невеликий та\~не стабільний\~дохід,\~має боргові\~зобов`язання перед\~АТ «Ідея\~Банк».\~ [PERSON] \~сплачує аліменти\~на утримання\~сина від\~другого шлюбу\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~у розмірі\~1/4\~частки заробітку\~(доходу),\~згідно судового\~наказу Дніпропетровського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~від 22\~січня 2019\~року (а.с.44).\~Також,\~на підставі\~рішення Дніпропетровського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~від 23\~березня 2015\~року [PERSON] \~сплачує аліменти\~на утримання\~неповнолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . [PERSON] стипендію не отримує, проживає разом з матір`ю та перебуває на її матеріальному забезпеченні. Враховуючи, що батьки несуть обов`язок щодо утримання дитини рівноцінно, а аліменти стягуються на період навчання з дня досягнення дитиною повноліття, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, аліменти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 1000 грн. щомісячно до 01 липня 2021 року (за умови продовження навчання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послу і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як роз`яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). У матеріалах справи наявний Договір про надання правничої допомоги №9 від 07 серпня 2019 року укладений між [PERSON] та адвокатом Бут Н.В. (а.с.22) разом з ордером серії ДП №1031/043 на надання правничої допомоги від імені адвоката Бут Н.В., яка визначає порядок оплати послуг з надання правової допомоги. Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Відповідно до Додаткової угоди №2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №9 від 07 серпня 2019 року, позивачка сплатила адвокату грошові кошти в сумі 3000 грн. за надання правничої допомоги: ознайомлення з матеріалами справи та консультації щодо справи, підготовка позову та збирання доказів; представництво інтересів у суді першої інстанції (а.с.23). Суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 840,80 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved