Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

16 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що 01.02.2006 року померла її бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Ілліча, розміром 5,2 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Великогуляківськоїсільської ради Фастівського району Київської області, яка належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). За життя [PERSON] заповіту не склала, тому право на спадкування за законом одержала [PERSON] за правом представлення, оскільки вона, як онука спадкодавця [PERSON], має спадкувати ту частку спадщини, яка б належала за законом її матері [PERSON] (доньці спадкодавця [PERSON]М.), якби вона була живою на час відкриття спадщини. Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну частку (пай) у землі, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів,які б підтверджували факт права власності на земельну частку (пай) у землі за спадкодавцем. Позивачу надали розяснення про те, що у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку. На підставі зазначеного просила суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Ілліча, розміром 5,2 в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ №0099471, зареєстрований 22.01.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за номером 38), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 01 лютого 2006 року. В судове засідання представник позивача не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, до суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду надав клопотання, в якій зазначив, що не заперечує проти позову та просить розглядати справу без участі представника. Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 01 лютого 2006 року померла [PERSON],що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 01.02.2006 року Виконкомом Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області, серія I-ОК № 036025 (а.с.7), після смерті якої відкрилась спадщина на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Ілліча, розміром 5,2 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області. За життя [PERSON] заповіту не склала, тому право на спадкування за законом одержала [PERSON] за правом представлення, оскільки вона, як онука спадкодавця [PERSON], має спадкувати ту частку спадщини, яка б належала за законом її матері [PERSON] (доньці спадкодавця [PERSON]М.), якби вона була живою на час відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданим 19.04.2002 року Виконкомом Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області, серія I-БК № 385765 [PERSON], померла 18 квітня 2002 року (а.с.12). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що у графі мати записано [PERSON] (а.с.10). 17 серпня 1985 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений відповідний актовий запис № 6, після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка «Клибанівська» (а.с.11). Реалізовуючи своє право на спадщину позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну частку (пай) у землі, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів,які б підтверджували факт права власності на земельну частку (пай) у землі за спадкодавцем. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997 р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Обєктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п. 3.3 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також у даному [PERSON] зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Судом встановлено, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0099471, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Ілліча, розміром 5,2 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Великогуляківської сільської ради Фастівського району Київської області належала на праві власності [PERSON] (а.с.15), проте оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) був втрачений. Згідно довідки № 641 Виконкома Великогуляківської сільської ради від 25.10.2017 року [PERSON], [INFO], постійно проживала, але не була зареєстрована, разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на 01.02.2006 року проживала за адресою: [INFO] (а.с.14). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадщину після смерті бабусі прийняла позивач, оскільки постійно проживала разом з померлою в її будинку на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що\~ право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], тому набула право спадкування, але не має правовстановлюючого документа про право власності на спадкове нерухоме майно, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності правовстановлюючого документа не існує.\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved