Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

16 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Кустинською сільською радою Радехівського району Львівської області 06.02.2003 року, про що зроблено відповідний актовий запис №1. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки площею 1,3110 га (рілля), згідно плану меж земельної ділянки включає ділянки площею 0,8441 га (рілля) та 0,4669 га (рілля), яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, яка належала спадкодавцю згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЛВ №092457, виданого 10 березня 2000 року на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрацїї від 05 травня 1999 року №225 і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6149, що також підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4613778142020 від 06.08.2020 року, №НВ-4613778172020 від 06.08.2020 року. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області 01 серпня 1996 року та зареєстрований в реєстрі за №35, відповідно до якого все майно, що належатиме спадкодавцю на день його смерті, заповідається [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, згідно довідки, виданої Кустинським старостинським округом від 17 вересня 2020 року №459, [PERSON] , постійно по день смерті проживала разом з племінником - [PERSON] , який доглядав її і проживав разом з нею без реєстрації в житловому будинку в [ADDRESS] . Просить суд: встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилася після смерті тітки 5 лютого 2003 року [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 1,3110 га, яка згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки включає земельні ділянки площею 0,8441 га, та 0,4669 га, яка виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.5-8). В підготовчому судовому засіданні 25 серпня 2021 року за клопотанням представника позивача замінено відповідача Радехівську міську раду Львівської області на Лопатинську селищну раду Радехівського району Львівської області (а.с.25-26). У судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.23). Представник відповідача - Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника селищної ради. Позовні вимоги визнає (а.с.36). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПУ України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 06.02.2003 року Кустинською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.10). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, посвідчений 01 серпня 1996 року секретарем виконкому Кустинської сільської Ради народних депутатів Радехівського району Львівської області, відповідно до якого спадкодавець все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що за законом матиме право, заповіла своєму племінникові [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №092457, виданого головою Радехівської райдержадміністрації 10 березня 2000 року на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 5 травня 1999 року №225, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6149, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,3110 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.21-21 зворот). Вищевказана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: площею 0,8441 га (кадастровий номер 4623982200:08:000:0089) та площею 0,4669 га (кадастровий номер 4623982200:06:000:0089), що підтверджується копіями витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4613778172020 та №НВ-4613778142020 (а.с.22-23) Згідно довідки №76 від 04.02.2020 року, виданої Кустинським старостинським округом, встановлено, що померла [PERSON] постійно до дня смерті ( [INFO] ) проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.19). З довідки №459, виданої 17.09.2020 року Кустинським старостинським округом вбачається, що до дня смерті [PERSON] її доглядав та проживав разом з нею без реєстрації в житловому будинку в [ADDRESS] - племінник - [PERSON] (а.с.20). В.о. завідувача Радехівської державної нотаріальної контори Медведюк З.С. 03 лютого 2021 року у відповідь на звернення позивача надала [PERSON] відповідь №49/01-16, з якої констатовано, що відкрити спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , немає підстав, оскільки позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, та рекомендовано звернутися до суду за захистом його спадкових прав (а.с.27). Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67124736 від 03.11.2021 вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.34). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Наведене дає підстави вважати, що [PERSON] фактично вступив у володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а отже, прийняв спадщину. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що Держаний акт на право приватної власності на землю видано після смерті спадкодавця, а також наявна суперечність між зареєстрованим та фактичним місцем проживання позивача, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідачів в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved