Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

15 жовтня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати кредитний договір №45-237/07-А, сторонами якого є [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 20.09.2007 року недійсним; визнати договір застави автомобіля (марки «Тойота», модель Avensis 1.8, тип легковий седан, 2007 року випуску, колір сірий, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]) від 20.09.2007 року, сторонами якого є [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.09.2007 року між [PERSON] (далі - Позивач, Позичальник) та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» (далі - Банк, Відповідач) був укладений Кредитний договір №45-237/07-А за умовами якого Банк надав позичальнику кредит. В цей же день - 20.09.2007 року між сторонами був укладений договір застави придбаного в кредит автомобіля. Позивач зазначає, що оспорюваний кредитний договір суперечить чинному законодавству, а саме: в порушення діючого законодавства між сторонами не укладався договір на відкриття банківського рахунку та кошти з нього не видавались. На думку позивача в кредитному договорі не вірно зазначено номер рахунку з врахуванням Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України. А тому, оскільки позивачу кредитні кошти не передавались шляхом регламентованим актами цивільного законодавства, оскільки без відкриття рахунку позивач міг отримати виключно переказ у доларах США, а тому вказаний кредитний договір є недійсним. Позивач зазначає, що відповідності до положень ч.2 ст.548 ЦК України внаслідок недійсності кредитного договору підлягає визнанню недійсним і договір застави автомобіля. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що порушень діючого законодавства на момент укладення договору не було. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як встановлено в судовому засіданні, 20.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк, правонаступником якого є відповідач) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №45-237/07-А за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 25 708,00 доларів США зі сплатою процентів: протягом першого фактичного року кредитування - 11,3% річних, протягом другого фактичного року кредитування - 11,1% річних, протягом третього року кредитування - 10,8% річних, протягом четвертого року кредитування - 10,6% річних, протягом п'ятого року кредитування - 10,4% річних, протягом шостого року кредитування - 10,2% річних, протягом сьомого року кредитування - 10,0% річних. Кредитні кошти надавались для купівлі автомобіля «Тойота» Avensis 1.8, 2007 року випуску, із строком повернення коштів до 19.09.2014 року. Крім того, 20.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Заставодержатель) та [PERSON] (далі - Заставодавець) був укладений Договір застави автомобіля, за умовами якого Заставодавець передав в заставу Заставодержателю автомобіль «Тойота» Avensis 1.8, 2007 року випуску, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором №45-237/07-А від 20.09.2007 року. Договір застави посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заїзжай К.М. та зареєстрований в реєстрі за №1718. Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились на визначені умови. Умовами Договору визначено, що видача кредитних ресурсів за цим Договором проводиться на підставі письмової заяви Позичальника, за погодження з Банком. 20.09.2007 року [PERSON] звернувся із заявою до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та просив надати йому кредит для придбання автомобіля в сумі 25 708,00 доларів США на строк до 84 місяців. З копії заяви на видачу готівки №1932/1 від 20.09.2007 року вбачається, що [PERSON] отримав згідно Кредитного договору №45-237/07-А від 20.09.2007 року кошти в розмірі 25 708,00 доларів США. Позивач в судовому засіданні заперечував отримання коштів у сумі зазначеній в заяві про видачу готівки, проте суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження слів позивача. В цей же день Банком було здійснено валютно-обмінну операцію та кошти отримані від вказаної операції в розмірі 129 439,78 грн. були перераховані на рахунок продавця автомобіля, що підтверджується квитанціями №2 від 20.09.2007 року та №10 від 20.09.2007 року. Крім того, позивач в судовому засіданні не заперечував, що він отримав у власність автомобіль «Тойота» Avensis 1.8, 2007 року випуску. Пунктом 2.2 Кредитного договору передбачено, що для надання кредитних ресурсів та обліку залишку заборгованості за наданими кредитними ресурсами Банк відкриває Позичальнику Позичковий рахунок [NUMBER]. Отже, в судовому засіданні спростовано доводи позивача, що він не отримував кредитні кошти в доларах США та Банком не відкривався рахунок з якого йому було видано кредитні кошти. Крім того, позивач в позовній заяві зазначає, що рахунок який був відкритий в банківській установі має невірну нумерацію згідно Плану рахунків, проте суд не може взяти до уваги посилання позивача, оскільки зазначення номеру рахунку не впливає на дійсність правочину. Таким чином, оскільки в судовому засіданні не було встановлено підстав з якими закон пов'язує недійсність оспорюваного правочину, тому суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed