Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

16 вересня 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що він є власником житла і в його будинку зареєстрований син [PERSON] , який з 2002 року в його житловому будинку фактично не проживає, будь-яке особисте майно відповідача в житловому будинку відсутнє, син за місцем своєї реєстрації не сплачує жодних комунальних послуг, при цьому з реєстрації добровільно не знявся, а тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування його житловим будинком. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити у їхній відсутності, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Та обставина, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04 липня 2007 року 3 15115950. Із довідок Сушовецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області від 05 вересня 2019 року № 229 та від 18 жовтня 20149 року № 210, а також Акту про встановлення факту проживання громадян цієї ж сільської ради від 05 вересня 2019 року встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований в належному позивачу житловому будинку [ADDRESS] , однак фактично за даною адресою не проживає більше одного року. Із змісту письмових пояснень односельців позивача - [PERSON] та [PERSON] , пояснення яких визнані судом як письмові докази, слідує, що [PERSON] не проживає в будинку свого батька [PERSON] з 2002 року. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не надав доказів того, що між ним та позивачем є інша домовленість про користування житлом, чи про поважність причин не проживання у будинку позивача протягом одного року, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved