Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

17.03.2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.11.2006 р. між ним та відповідачем було укладено договір №SUОWRX10010167 (далі - Договір), відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3195,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.11.2008 р. Однак відповідач умови кредитного договору не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами своєчасно не надав, в зв'язку з чим станом на 12.02.2014 р. виникла заборгованість в розмірі 17517,69 грн., яка складається з такого: 3365,10 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 843,60 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11998,62 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 810,37 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач звернувся з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 17517,69 грн. Представник позивача - ПАТ КБ «Приват Банк» - в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. в судових засіданнях від 20.05.2014 р. та 30.05.2014 р. представник позивача Степченко А.О. підтвердив обставини. Викладені в позовній заяві та наполягав на стягненні суми заборгованості в розмірі 17517,69 грн. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. На попередніх судових засіданнях відповідачка [PERSON] пояснила, що дійсно, вона укладала кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк», але відповідно до судового наказу вона повністю розрахувалася з банком, борг сплатила - відрахування здійснювалися пенсійним фондом з пенсії. Більше того, в 2013 році банк без її дозволу з її картки стягнув 680 грн., нічого не пояснивши. Вважає, що більше жодних зобов'язань перед банком у неї немає. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, а справу відповідно до ст.ст. 169, 197 ЦПК України можливо розглянути у відсутності сторін та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу виходячи з наступного. Встановлено, що 09.11.2006 року між сторонами укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника разом з Пам'яткою клієнта, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), («Стандарт»). Згідно умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 3195,50 грн. на строк 24 місяців з 09.11.2006 р. по 09.11.2008 р. включно, з умовами оплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 70,3 грн. та єдино- разової грошової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 290,50 грн. в обмін на зобов'язання повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Із заяви про укладення кредитного договору №SUОWRX10010167 від 09.11.2006 р., підписаної відповідачкою [PERSON], вбачається, що остання ознайомлена і згодна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), які були надані їй для ознайомлення в письмовому виді, а також згодна з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») складає між нею та банком договір про надання споживчого кредиту. Отже, виходячи з презумпції правомірності правочину згідно ст. 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, зазначений кредитний договір укладений з додержанням вимог до письмової форми правочину, передбачених ст. 207 ЦК України. П.1 ч.2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту визначено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.17). Отже, з матеріалів справи вбачається, що строк позовної давності не сплив, так як з вимогами про стягнення заборгованості, в тому числі й пені, позивач звернувся до суду у березні 2014 р. після того, як 30.12.2010 р. було закінчено виконавче провадження про стягнення боргу на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 3098,55 грн. за судовим наказом, однак натомість виникла заборгованість по процентам за користування кредитом, тобто в межах строку позовної давності, а тому відсутні законні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ст. 527 ЦК України передбачає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно п. 4.1 Умов надання споживчого кредиту відповідачка зобов'язувалася щомісяця в період сплати сплачувати відсотки в розмірі, зазначеному у тарифах та заяві. Відповідно до п.3.2 Умов надання споживчого кредиту відповідачка зобов'язалася погашати кредит в порядку та строки відповідно до заяви; сплатити відсотки за користування кредитом; винагороду у строки та розмірі згідно тарифів, заяви та даних умов. Відповідачка скористалася кредитними коштами банку, проте взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів вчасно не виконала, в результаті чого станом на 03.06.2008 р. утворилася заборгованість у розмірі 3058,05 грн., з них: заборгованість за кредитом - 2004,95 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 552,24 грн., заборгованість по комісії - 421,80 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 79,06 грн., яка судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.07.2008 року була стягнута з відповідачки на користь позивача. На даний час відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2010 р. з відповідачки стягнуто борг в розмірі 3098,55 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі (а.с.48), борг утримано із пенсії боржника повністю. Однак про вказані обставини як в позовній заяві, так і в поясненнях представника позивача, даними ним в попередніх судових засіданнях, не згадувалося, тобто вказана інформація, що має істотне значення для винесення об'єктивного рішення по справі, була по суті прихована позивачем від суду. Відповідно до положень ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, проценти є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Таким чином, в даному випадку сплата процентів є періодичними щомісячними платежами. Крім того, в п. 17 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися на лежним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а ст. 527 ЦК України закріплює обов'язковість виконання зобов'язання належними сторонами. Аналіз вищевказаних та інших загальних положень дозволяє зробити висновок, що поняття належного виконання зобов'язання охоплює виконання його належними суб'єктами, у належному міс ці, в належний строк (термін), щодо належного предмету та належ ним способом. Тобто, якщо при виконанні зобов'язання порушується хоча б одна із ви щевказаних вимог, таке виконання вважається неналежним. Таким чином, при погашенні боргу за судовим наказом від 11.07.2008 р. відповідачкою було порушено один з елементів належного виконання, а саме порушено строки сплати суми боргу, в зв'язку з чим виконання нею вказаного зобов'язання не можна вважати належним, що дає право кредитору-позивачу вимагати від неї сплати заборгованості по процентам за користування кредитом. Що стосується іншої частини позовних вимог позивача, а саме відшкодування заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів - фіксованої частини та процентної складової, суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» від 30 березня 2012 року № 5 зазначено, що положення ч.3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Положення ст. 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Відповідачка на попередніх судових засіданнях заявляла клопотання та надала докази, які є підставою для скасування неустойки, а саме, що сума боргу за судовим наказом від 11.07.2008 р. сплачена повністю, відповідачка [PERSON] - пенсіонерка, відрахування здійснювалися із пенсії відповідачки, що також підтвердила свідок [PERSON], заступник начальника УПФУ в м. Охтирці та Охтирському районі, допитана в судовому засіданні 30.05.2014 р. (а.с.50-52). Тому вказані вище обставини суд відносить до істотних підстав для зменшення розміру неустойки (пені) та до її скасування. Крім того, суд приходить до висновку, що за одне і теж порушення, за яке договором передбачена пеня, договором також передбачено нарахування штрафів, що, на думку суду, є подвійною відповідальністю позичальника, тому в даному випадку не слід стягувати з відповідача на користь позивача штрафи в розмірі 500 грн. та 810,37 грн. Таким чином, враховуючи обставини справи, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 3365,10 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог (19,2%), необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 46,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial