Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

15 листопада 2012 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання права власності на частину квартири та визначення порядку користування житлом. Ухвалою суду від 18 червня 2013 року до участі у розгляді справи в якості правонаступника позивача залучено [PERSON]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначено, що згідно заповіту від 13 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 3957) все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що за законом він буде мати право, [PERSON] заповів [PERSON], [INFO]. 15 травня 2013 року [PERSON] звернувся до 12 ХДНК із заявою про прийняття спадщини. Як член ЖБК «Сфера-9» [PERSON] після повної сплати пайових внесків на підставі ст. 15 Закону України «Про власність» набув права власності на квартиру [ADDRESS], а оскільки оплата проводилася за рахунок коштів подружжя [PERSON] та [PERSON], то квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, [PERSON] мав право на 1/2 частину спірної квартири, яку позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом успадкував. Спадкоємцями другої частини квартири є онуки [PERSON] - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в інтересах яких діють їх батьки. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як співвласник житла позивач бажає, щоб йому у користування була виділена ізольована кімната площею 15,8 кв.м. з лоджією і вбудованою шафою площею 2,0 кв.м., дві інші кімнати площами по 13,8 кв.м. та 12,6 кв.м. на думку позивача, належить виділити відповідачам, які діють в інтересах неповнолітніх дітей, а місця загального користування залишити у спільному користуванні. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися рекомендованою кореспонденцією, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - служби у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - Голубова О.С., яка діє на підставі довіреності, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні справи покладалася на розсуд суду. Враховуючи, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 19 грудня 2012 року виконавчим комітетом Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] року, про що зроблено актовий запис № 118 (а.с. 67). Згідно заповіту від 13 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 3957) все своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що за законом він буде мати право, [PERSON] заповів [PERSON], [INFO] (а.с. 68). З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконкому Московської Ради депутатів трудящих м. Харкова № 336 від 20 грудня 1978 року, 26 грудня 1978 року [PERSON] було видано ордер № 04006 на сім'ю з трьох чоловік ( [PERSON], його дружина - [PERSON], та дочка - [PERSON].) на право заняття трикімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки Об'єднання житлових кооперативів «СФЕРА» № 10 від 01 березня 2011 року [PERSON] був власником кооперативної квартири [ADDRESS]. Вартість квартири в сумі 7 370 руб 48 коп. виплачена у 1991 році (а.с. 15). Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» ( зі змінами і доповненнями) згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» (якій діяв на час виникнення вказаних правовідносин) член ЖБК, який повністю вніс свій пайових внесок на квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Відповідно до ст. 100 ЦК України (в редакції 1963 року, якій діяв на той час) в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що дружина [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 16000 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 21). Згідно заповіту, посвідченого 22.10.2007 року нотаріусом ХМНО [PERSON], на випадок своєї смерті належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] заповіла в рівних частинах [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, суд вважає встановленим, що за життя [PERSON] та [PERSON] квартира [ADDRESS] належала їм на праві спільної сумісної власності подружжя в рівних частинах, тобто по 1/2 частині кожному. Згідно інформації 12 ХДНК після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, який мешкав за адресою: [ADDRESS], до нотаріальної контори 15 травня 2013 року надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини на підставі заповіту, посвідченого 13.10.2007 року нотаріусом [PERSON] Заведена спадкова справа № 309/2013. Інші заяви про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 75). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], після смерті [PERSON], набув право власності на успадковану 1/2 квартири [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до положень ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Виходячи з цих положень, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі. Судом встановлено та не заперечувалося позивачем у судовому засіданні, що право власності на спірну квартиру - [ADDRESS] - на даний час за жодною особою не зареєстровано (а.с. 113-118). Із змісту заповіту, складеного [PERSON] на випадок її смерті, 1/2 квартири [ADDRESS] в рівних частинах належить [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проте згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Суду не надано доказів на підтвердження реєстрації за [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], права власності на квартиру [ADDRESS] та визначення частки кожного з них у праві власності на спірну квартиру. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 цього Кодексу розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, оскільки, на день розгляду справи в суді, право власності на квартиру не оформлено, тобто, не визначені частки усіх сторін у праві власності на спірне майно, суд вважає, що визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] до визначення часток усіх сторін у праві власності не є можливим, у зв'язку із чим у задоволенні позовних вимог в частині визначення порядку користування спірною квартирою суд відмовляє. Враховуючи викладене, на підставі ст.100 ЦК України (1963 року), ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 319, 358, 1233, 1297, 1299 ЦК України,

Outcome: partial