Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

16.05.2018 року [PERSON] подав цивільний позов у кримінальному провадженні до [PERSON] про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої злочином, який був частково задоволений за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.12.2018 року. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03.08.2017 року вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.12.2018 року було скасовано в частині вирішення цивільного позову, призначено новий розгляд провадження в цій частині в порядку цивільного судочинства в тому ж суді (а.с.50-53). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2020 року вказана позовна заява була передано на розгляд судді Прінь І.П (а.с.54). Ухвалою суду від 26.08.2020 року відкрито провадження у справі (а.с.56-57), призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 20.01.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду а.с.97-98). Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 17.08.2017 року приблизно о 19 годині, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Южгідромаш» по вулиці Мелітопольське шосе, 56 в місті Бердянськ Запорізької області [PERSON] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до [PERSON] , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки в ліву лобну\-\~тім`яну частину голови [PERSON] , чим спричинив останньому відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 51 від 19 лютого 2018 року, забій головного мозку 2 ступеню з подальшим розвитком гемморагічного інсульту в лівій лобно-тім`яній області. Вищевказані тілесні ушкодження, в сукупності кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не супроводжувалися небезпечними для життя явищами, що спричинили за собою тривалий розлад здоров`я, строком понад три тижні, більше 21 дня. [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України. Внаслідок завданих тілесних ушкоджень [PERSON] був вимушений неодноразово проходити курс стаціонарного і амбулаторного лікування: з 18.08.17р. по 04.10.2017р.; з 05.10.2017р. по 27.10.2017р.; з 19.03.2018р. по 28.03.2018р. Між стаціонарним лікуванням він також проходить призначений йому курс лікування Понесені ним витрати на придбання ліків за період з 17.08.2017р. по 04.05.2018р. склали 51671,27 грн. Обвинувачений ніякої матеріальної допомоги на лікування йому не надавав. Крім того неправомірними діями [PERSON] йому була завдана моральна шкода, яка полягає у завданні йому фізичного болю. Внаслідок отриманих травм він вимушений постійно лікуватися, у нього погіршився зору, він майже не може самостійно пересуватися та вимушений звертатися за допомогою до сторонніх осіб, пересуватися з поводирем. Через отримані тілесні ушкодження у нього розвинувся правосторонній монапарез, що зумовило значне обмеження моторики правої сторони тіла, параліч правої сторони обличчя. Через це він не може самостійно обслуговувати себе в побуті, повноцінно діяти у повсякденному житті. Наслідком паралічу є також порушення мови, несиметричність обличчя, опущення кутку рота, девіація язику вправо. Він був вимушений витрачати свій час на участь у слідчих та процесуальних діях, збирати документи для досудового слідства, двічі проходити судово-медичну експертизу, у т.ч. з виїздом до м. Запоріжжя, що є вкрай обтяжливим для нього. Через отримання тілесні ушкодження та погіршення стану здоров`я він не може повноцінно спілкуватися із близькими та друзями, погіршилося його особисте життя. Крім того, він є головою правління Бердянської регіональної асоціації інвалідів. Внаслідок погіршення стану здоров`я він не може тривалий час не може повноцінно виконувати свої функції, як голова асоціації інвалідів. Зазначене усу вище завдає йому фізичних та душевних страждань. Змінили та погіршило його особисте та громадське життя. Моральну шкоду він оцінює у 70000,00 грн. Відповідно до вимог ст.1195 ЦК України втрата заробітку внаслідок втрати ним працездатності складає 9147,35 грн. Посилаючись на ст. 22, 23, 1195 ЦК України позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь завдану злочином шкоду у сумі 51571,27 грн., моральну шкоду у розмірі 70000,00 грн., втрачений заробіток у розмірі 9147,35 грн. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на надані ними і досліджені судом письмові докази, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] і його представник [PERSON] позовні вимоги позивача визнали частково. Представник вказує на те, що потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікування згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого 8484-912 з 17.08.2017 року по 04.10.2017 року та згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №10306 з 05.10.2017 року по 27.10.2017 року. Ці два медичних документи прийняті до уваги експертом у висновку №51 від 19.02.2018 року про наявність у [PERSON] тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за що [PERSON] притягнутий до кримінальної відповідальності. За цей період лікування, за їх підрахунком, документально підтверджені витрати потерпілого на лікування становлять 17 582 грн. Саме цю суму матеріальної шкоди визнає відповідач. Витрати понесені на лікування амбулаторно в листопаді, грудні 2017 року , в січні, лютому, березні, квітні та травні 2018 року, а також витрати на стаціонарне лікування з 19.03.2018 року по 28.03.2018 року ніякими доказами позивач не підтвердив. Нема посилань на явку потерпілого до лікарів при амбулаторному лікування, нема призначень медичних препаратів, не надано доказів, відомостей які прямо вказували б на причинно - наслідковий зв`язок між заподіяним тілесним ушкодженням середньої тяжкості і таким тривалим лікуванням саме у зв`язку з наслідками заподіяння цього ушкодження. Ці витрати [PERSON] не визнає у повному обсязі як безпідставні, бездоказові. Вимоги про стягнення втраченого заробітку у сумі 9147,35 грн. відповідач не визнає. Позивачем не зазначено середній заробіток, кількість днів непрацездатності, не надано доказів того чи отримував він оплату по лікарняним листкам. Позивачем не виконані вимоги ст. 81 ЦПК України (обов`язок доказування і подання доказів) про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди у сумі 70000 грн. є безпідставними і надуманими. Позивач стверджує, що після отримання тілесних ушкоджень у нього погіршився зір. Але [PERSON] є інвалідом першої групи по зору. Який був у нього зір до ушкодження, та на скільки він фактично погіршився ніяких конкретно доказів позивачем не надано. Доказів, того що тривале лікування потерпілого було пов`язано із отриманими ним тілесними ушкодженнями, які були спричинені відповідачем, позивач не надав. Згідно медичних документів [PERSON] страждає захворюваннями: «ИБС, кардиосклероз, аортосклероз, зкстрасисталическая аретмія, СНІ, гипертоническая болезнь 2 ст, гипертензивное серце очень высокой степени риска и др.». Частково за вироком суду відповідач [PERSON] відшкодував моральну шкоду у сумі близько 2-х тис. грн. Це у суді підтвердив потерпілий [PERSON] . З урахуванням викладеного, поведінки потерпілого, який в момент отримання тілесних ушкоджень знаходився в стані алкогольного сп`яніння, вчинення відповідачем злочину середньої тяжкості, завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, відповідач [PERSON] визнає завдану ним моральну шкоду потерпілому у сумі до 15 000 грн. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , лікар- травматолог Бердянської міської лікарні, суду показав, що лікував [PERSON] з першого дня, коли він був доставлений каретою швидкої допомоги до травматологічного відділення Бердянської міської лікарні. У нього було діагностовано ушиб головного мозку 2 ступеню тяжкості, потім утворився геморрагічний інсульт лівої гемасфери головного мозку, що потягло за собою лівосторонній гемипарез, моторну афозію, порушення мови. Він проходив лікування у неврологічному відділенні. У виписці із медичної карти стаціонарного хворого зазвичай зазначаються основні медичні препарати, які призначаються хворому, тобто їх перелік не є точним. Можуть призначатися інші супутні ліки або замінники. Свідок [PERSON] , лікар-травматолог Бердянської міської лікарні, суду показав, що у 2017 році він консультував [PERSON] , як нейрохірург, з приводу отриманої травми під час його перебування у травматологічному відділенні. У вересні 2020 року [PERSON] знову звернувся до нього за консультацією у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Погіршення стану здоров`я [PERSON] пов`язане з перенесеною ним у 2017 році травмою, він потребує наразі оперативного лікування. Вислухавши пояснення учасників провадження, показання свідків, дослідивши надані суду письмові докази і матеріали кримінальної справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3\~ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч. 1-4\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1\~ст. 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю 1 групи по зору. 17.08.2017 року приблизно о 19 годині, знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Южгідромаш» по вулиці Мелітопольське шосе, 56 в місті Бердянськ Запорізької області [PERSON] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до [PERSON] , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки в ліву лобну\-\~тім`яну частину голови [PERSON] , чим спричинив останньому відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 51 від 19 лютого 2018 року, забій головного мозку 2 ступеню з подальшим розвитком гемморагічного інсульту в лівій лобно-тім`яній області. Вищевказані тілесні ушкодження, в сукупності кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не супроводжувалися небезпечними для життя явищами, що спричинили за собою тривалий розлад здоров`я, строком понад три тижні, більше 21 дня. За фактом вказаної події 25.08.2017 року у ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження №12017080130003569 відносно [PERSON] за ч. 1\~ст. 122 КК України. За вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.12.2018 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України і призначено йому покарання у виді 2 років обмеження воли. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду 51571,27 грн., моральну шкоду 30000,00 грн., втрачений заробіток 9147,35 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03.08.2020 року вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.12.2018 року в частині вирішення цивільного позову [PERSON] скасовано, призначено новий розгляд провадження в цій частині в порядку цивільного судочинства в тому ж суді (а.с.50-53). Відповідно до відомостей, вказаних у карті виїзду карети швидкої медичної допомоги від 17.08.2017, що виїжджала для надання медичної допомоги позивачу, під час його було діагностовано «ЗЧМТ». [PERSON] був доставлений до приймального відділення КУ БМР «Бердянське територіальне медичне об`єднання». З копії виписок із медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 18.08.2017р. по 04.10.2017р. (виписка №8484-912 - а.с.3), а з 05.10.2017 по 27.10.2017 в неврологічному відділенні (виписка №10306 а.с.4). З висновку експерта № 51 від 19.02.2018р., що міститься в матеріалах кримінального провадження, за результатами проведення судово-медичної експертизи встановлено, що [PERSON] знаходився на лікуванні з діагнозом:» Ушиб головного мезга 2 степени (средней) тяж ести. Церебрастенический синдром. Оперированая отслойка сетчатки справа. Афакия слева. Ушиб м`яких тканей головы. Алкогольної опьянение»; мали місце « в левой вичосной области участок отечности м`яких тканей, болезненность при пальпации до 3х3 см размерами. Подкожная гематома левой теменной области», згідно описової частини наданої медичної документації; «перенес ушиб головного мезга 2 степени с последующим развитием геморагического инсульта в левой лобно-теменной области» згідно огляду лікаря консультанта Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи. Вищевказані тілесні ушкодження можливо виникли від дії (ій) тупого (их) предмета (ів), можливо в строк вказаний освідуваним і в постанові, в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами, спричинили тривалий розлад здоровя строком понад 3 тижні (більш як 21 день), згідно п.п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 рік. Пунктом третім частини другої\~статті 11 Цивільного кодексу України\~передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з ч. 1\~ст. 1177 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Юридичною підставою позадоговірної відповідальності (делікту) є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. У п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з положеннями\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Дослідивши надані письмові докази, а саме: - виписку із медичної карти стаціонарного хворого №8484-912 (а.с.136) про перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 18.08.2017р. по 04.10.2017р.; - виписку із медичної карти стаціонарного хворого№10306 (а.с.133) про перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 05.10.2017р. по 27.10.2017р. Після виписки зі стаціонару [PERSON] було рекомендовано приймати протягом 1 місяця мед. Препарати: серміон, армаді, нейромідін (а.с. 133 на звороті); - довідку про придбані позивачем медичні препарати під час перебування на лікуванні у травматологічному відділенні з 18.08.2017р. по 04.10.2017р. (а.с.138); - довідку про придбані позивачем медичні препарати під час перебування на лікуванні у реанімаційному відділенні з 30.08.2017р. по 03.09.2017р. (а.с. ---); - копії чеків на придбання медичних препаратів у період з 18.08.2017р. до 27.10.2017р. (а.с.6-17), оригінали яких знаходяться в матеріалах кримінального провадження (справа №310/2981/18 а.с. 90-104 т.1). За підрахунком суду позивачем було витрачено згідно із наданими чеками, на придбання медичних препаратів 18198,61 грн. Суд не бере до уваги і не враховує до загальної суми витрат чеки від 25.09.17 на суму 32,50, від 29.09.17 на суму 41,04 грн., від 20.09.17 на суму 13,00 грн., від 06.09.17 на суму 7,45грн., від 10.10.17 на суму 19,72грн., від 17.10.17 на суму 22,36грн, від 20.10.17р. на суму 132,31грн, від 03.11.17 на суму 104,96грн, від 27.11.17 на суму 19,60грн., від 24.11.17 на суму 175,50 грн., від 30.11.17 на суму 59,50грн, від 17.11.17 на суму 190,70 грн., (а.с.11,12,14,15,17,18), оскільки ці витрати не підтверджені жодним із перелічених вище доказів. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на його лікування під час перебування на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з 19.03.18р. по 28.03.18 р., то суд приходить до висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. З копії медичної картки [PERSON] встановлено, що 16.03.2018 року він звернувся до лікаря- невропатолога зі скаргами на порушення мови, слабкість у правих кінцівках, асиметричність обличчя, нечасті головні болі, невпевненість при ходьбі. Лікарем було рекомендовано позивачу лікування в умовах стаціонару, де він і знаходився з 19.03.18р. по 28.03.18 р. Позивачем не надано суду жодних доказів того, що вказане лікування в умовах стаціонару було пов`язано із отриманими 17.08.2017 року тілесними ушкодженнями. Таким чином, судом не встановлено причинного зв`язку між подіями, які відбулися 17.08.2017 року і лікуванням позивача в умовах стаціонару у період з 19.03.18р. по 28.03.18 р., тому у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на лікування за цей період необхідно відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 70000,00 грн., то суд приходить до такого. За змістом\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з частиною першої\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3, 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Визначаючи розмір моральної шкоди, спричиненої [PERSON] внаслідок неправомірних дій [PERSON] , суд враховує, що внаслідок вчиненого [PERSON] правопорушення Кисіль було завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості, які безумовно спричинили останньому фізичну біль, потягли за собою тривале лікування в умовах стаціонару (більше двох місяців). Вказане викликало моральні страждання і душевні переживання. Позивач дійсно зазнав вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, він не міг повноцінно спілкуватися із близькими та друзями, повноцінно виконувати свої функції, як голови асоціації інвалідів. Також суд враховує стан здоров`я потерпілого, який є особою з інвалідністю 1 групи по зору і потребує сторонньої допомоги у зв`язку з цим. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень і тривало лікування, [PERSON] вимушений був звертатися за допомогою до інших осіб, у тому числі для надання йому юридичної допомоги, витрачати час на проходження експертиз, прийняття участі у слідчих діях, участі у судових засіданнях протягом тривалого часу. Враховуючи ступень завданих тілесних ушкоджень, характер і глибину фізичних та душевних страждань, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про можливість стягнення на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення втраченого заробітку у розмірі 9147,35 грн., то ці вимоги не можуть бути задоволені з таких підстав. Відповідно до статті 1195ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно із\~статтею 1197 ЦК України\~розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Відповідно до пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю. Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості у звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках. Отже, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню. Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо). Отже, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати працездатності (у процентах) для застосування є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю 1 групи по зору, яка була встановлена йому задовго до цих подій. Матеріали справи не містять даних щодо ступеню втрати працездатності позивача. Позивачем не заявлялось клопотання про призначення експертизи щодо визначення ступеню втрати працездатності. Оскільки позивачем не надано доказів втрати професійної чи загальної працездатності, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку.

Outcome: partial