Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

17.03.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, в якій позивачі просили суд винести рішення, яким: - визнати порушеними права [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як споживачів; - визнати недійсним договір у формі заяви Позичальника №АВН0RХ 109460040 від 21.08.2013р., укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк»; - визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №2005352796 від 21.08.2013 р., укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк»; - визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №2005352774 від 21.08.2013 р., укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк»; - визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №2005352818 від 21.08.2013 р., укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк»; - звільнити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від сплати судового збору згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»; - судові витрати покласти на Відповідача Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та Публічне акціонерне товариство. «Акцент-Банк». 21.03.2014 року Кагарлицьким районним судом було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16.04.2014 року. 16.04.2014 року слухання справи було відкладено на 30.04.2014 року в зв»язку з неявкою представників відповідача, - Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк». В судовому засіданні, яке відбулося 30.04.2014 року представник позивачів [PERSON] позовні вимоги позивачів підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. В судове засідання представники відповідачів, - Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» не з»явилися, хоча повідомлялися судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Вислухавши представника позивачів, - [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 224 - 225 ЦПК України провести заочний розгляд справи, винести заочне рішення, яким позовні вимоги позивачів задовольнити, обґрунтовуючи своє рішення наступним.. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно, представник позивачів не заперечує проти винесення заочного рішення, відповідачі повідомлялися судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Що стосується фактичних обставин справи, то судом встановлено наступне. 21.08.2013 р., до будинків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (далі-Позивачі) приїхали чоловіки, які запропонували виготовити та встановити металопластикові вікна у їх житлових будинках. Поскільки названа чоловіками вартість вікон була прийнятною для Позивачів, вони погодились на виготовлення таких вікон. В цей же день Позивачі з чоловіками поїхали до їхнього офісу, де почали проводити розрахунки вартості вікон. На наступний день, тобто 22.08.2013 р. до будинків Позивачів знову приїхали ті самі чоловіки, які привезли якісь документи та попросили їх підписати. На що Позивачі заперечили та не погоджувались підписати документи. Але чоловіки почали наполягати їх підписати, пояснюючи що ці документи ні до чого не зобов'язують. Довірившись їм, Позивачі підписали документи, не читаючи їх. Коли чоловіки поїхали, а Позивачі прочитали документи то дізнались, що вони підписали договори на замовлення металоплатикових вікон, договори страхування та кредитні договори, відповідно до яких Позивачі нібито отримали від ПАТ «ОТП Банк», а Позивач [PERSON] від ПАТ «Акцент-Банк» кредити. Зокрема, Позивач [PERSON] у сумі 9613,99 гривень, Позивач [PERSON] у сумі 12549,32 гривень, Позивач [PERSON] у сумі 14962 гривень, Позивач [PERSON] у сумі 14362,39 гривень. При цьому, на договорах страхування та кредитних договорах, які Позивачі підписали та які залишились у них, від імені ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Акцент-Банк» стоїть не оригінал підпису та печатки банку. Крім того, відповідно до кредитних договорів продавцем товару зазначений приватний підприємець [PERSON], а згідно договорів на встановлення вікон виконавцем за договорами на встановлення вікон був приватний підприємець [PERSON]. Також на договорах з приватним підприємцем [PERSON] взагалі стоїть печатка приватного підприємця [PERSON]. Протягом тривалого часу вікна, на які оформлялись документи так і не були встановленні у будинках Позивачів. З метою з'ясування питання, на що були використані кошти, та де товар (вікна), за який були перераховані кошти, Позивачі неодноразово телефонували працівникам [PERSON]. Останні повідомили, що найближчим часом вікна будуть виготовленні та встановленні. Оскільки через деякий час вікна так і не були встановленні, Позивачі знову зателефонували працівникам [PERSON], проте телефони не відповідали. Позивачі зрозуміли, що їх обманули та шахрайським шляхом заволоділи коштами від кредиту, який було оформлено на Позивачів. Крім цього, враховуючи те, що відповідно до п. 1.2.3. кредитних договорів споживчого кредиту від 21.08.2013 р. Позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підставою для перерахунку Банком коштів Продавцям є оригінал договору, Позивачі по телефону просили підтвердити наявність оригіналів кредитних договорів. Також, Позивачі просили, у зв'язку із їх відмовою від кредиту, звернутись з вимогою сплати коштів за кредитом до приватного підприємця [PERSON], оскільки відповідно до п. 1.5.8 договору про надання споживчого кредиту №2005225997 від 14.08.2013 р. у випадку повернення товару, обміну на товар меншої якості перерахування Банку коштів за повернутий товар або плату різниці вартості обмінюваного Товару, здійснює Продавець. На усні запитання Позивачів в ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Акцент-Банк» підтвердили, що кошти дійсно були перераховані на рахунок приватного підприємця [PERSON], а кошти за кредитом Позивача [PERSON] були перераховані приватному підприємцю [PERSON]. Також, Позивачам повідомили, що кредитний договір та договір страхування були підписані за допомогою факсимільного підпису, що і було підставою для перерахунку коштів. З підстав, зазначених нижче, кредитні договори повинні бути визнані недійсними. Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. З ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається такцм, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно ч. З ст. 207 Цивільного кодексу України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Виходячи з положень ч. З ст. 207 Цивільного кодексу України використання факсимільного відтворення підпису при вчиненні правочинів допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін. Необхідно зазначити, що випадків, які встановлені законом або іншими актами цивільного законодавства, не передбачено використання факсимільного відтворення підпису при підписанні кредитних договорів та договорів страхування. Отже, підписання кредитних договорів з використанням факсимільного відтворення підпису допускається лише за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Підписуючи кредитні договори Позивачі не давали згоди на використання факсимільного відтворення підпису, тому використання такого підпису суперечить ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України. Слід також звернути увагу на те, що ч. З ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено лише використання факсимільного відтворення підпису. При цьому, вказаною нормою не передбачено використання факсимільного відтворення печатки юридичної особи. Під час підписання кредитних договорів ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Акцент-Банк» було використано факсимільне відтворення печатки банку, що суперечить ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, оскільки правочин, який вчиняє юридична особа скріплюється печаткою. Отже, кредитні договори та договори страхування суперечать вимогам Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України). Відсутність згоди Позивачів на використання факсимільного відтворення підпису та печатки ПАТ «ОТП Банк» та ПАТ «Акцент-Банк» на кредитних договорах не можуть вважатись проявом волевиявлення на укладання таких правочинів. Отже, при підписанні кредитних договорів та договорів страхування не було дотримано вимог ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи те, що під час підписання кредитних договорів не було дотримано вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України такі договору мають бути визнані недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України Згідно ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: - при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; - при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; - при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; - порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. При підписанні спірних договорів були порушені права Позивачів як споживачів, оскільки було порушено свободу вибору продукції, свободу волевиявлення та принцип рівності сторін. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved