Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

16 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що відповідно до договору № б/н від 04.03.2008 року банк надав [PERSON] кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник в порушення Умов надання банківських послуг, у встановленні строки не сплачував суми кредиту та процентів за його користування, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 07.04.2016 року становить 21 624,90 грн. та складається з заборгованості за процентами 20 357,05 грн. та штрафів: 250,00 грн. (фіксована частина), 1 017,85 грн. (процентна складова). При відзначенні розміру заборгованості банк врахував, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03.10.2011 року з відповідача стягнута сума боргу, що утворилася на той час на загальну суму 17 263,69 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 21 624,90 грн., а також витрати по сплаті судового збору, сплачені при поданні позову. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 вересня 2016 року в задоволенні позовних ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено повністю. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що нарахування та погашення заборгованості відбувається щомісячно, тому до кожного платежу щомісячно окремо застосовуються позовна давність відповідно до умов кредитного договору та закону. Вказує, що посилання суду на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне з'ясування обставин справи під час дослідження доказів та невідповідність висновків суду цим обставинам. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та визначають відповідальність за невиконання цього обов'язку, тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Також вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на умови щодо лонгації договору, відповідно до яких, зобов'язання, які не виконані у межах річного строку дії договору, при лонгації останнього продовжують існувати. На думку позивача, підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення заборгованості, що нарахована в межах останніх трьох років, які передували зверненню банка до суду з позовом, саме: 12 864,66 грн. - відсотки, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 643,24 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Захаров М.І. підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач [PERSON] просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Заслухавши доповідь судді, сторони, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що згідно з заявою [PERSON] від 04.03.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит у розмірі 8 000 грн. з базовою ставкою 2% в місяць на залишок заборгованості, строк дії ліміту: відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами, про що не заперечували сторони. Згідно з розрахунком заборгованості по кредиту та процентів за його користування утворилася заборгованість, що станом 07.04.2016 року складається із заборгованості за кредитом в сумі 7 649,99 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 29 571,87 грн., заборгованості за пенею та комісією - 398,88 грн. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03.10.2011 року з відповідача на користь позивача за кредитним договором № б/н від 04.03.2008 року стягнуто заборгованість станом на 29.06.2011 року в сумі 17 268,69 грн. Відповідно до пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк. Як зазначено у пункті 3.1.1 Правил користування платіжною картою, строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно з довідкою дія картки за кредитним договором № б/н від 04.03.2008 року на ім'я [PERSON] до «02/10», тобто до кінця лютого 2010 року. [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з серпня 2011 року (останній платіж 27.07.2011 року - 100 грн.) (а. с. 66). З вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся 16.05.2016 року. З огляду наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому суд посилався на правову позицію Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13 та відмовив у позові у зв'язку зі спливом позовної давності. З таким висновком суду першої інстанції не можливо погодитися, з огляду на таке Як вбачається з матеріалів справи, 04.03.2008 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку у якій висловила свою згоду про те, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта та Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що вона ознайомлена та згодна з вказаними Умовами і Правилами, а також Тарифами банка, які були надані їй у письмовому вигляді. (а. с. 10) Як визначено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У п. 5 вказаної заяви - «Банківські послуги» встановлений розмір кредитного ліміту - 8 000 грн. та визначена базова процентна ставка по кредиту - 2% у місяць на залишок заборгованості. Тобто, заява містить істотні умови договору кредитування та встановлений розмір процентів. Окрім того, вказані обставини встановленні рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.10.2011 року, яке набрало законної сили, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Оскільки рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03.10.2011 року не виконане, чого не заперечують сторони, тому відповідач не звільняється від обов'язків по сплаті відсотків. Тобто, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року (справа № 6-1206цс15). Проте відсотки підлягають сплаті в межах загальної позовної давності, з огляду на таке. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Позивачка при розгляді справи судом першої інстанції подала заяву про застосування позовної давності. (а. с. 44) Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. (Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 6 листопада 2013 року (у справі № 6-116 цс13). З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся з даним позовом до суду 16.05.2016 року, тому, враховуючи загальну позовну давність, підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період з травня 2013 року по 07.04.2016 року (розрахунок заборгованості станом на 07.04.2016 року), загальний розмір яких становить 12 864,66 грн. Проте слід відмовити в частині позову про стягнення штрафів, а саме: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 643,24 грн. штраф (процентна складова), оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. [PERSON] проживає та зареєстрована у м. Краматорську, який згідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відноситься до таких населений пунктів (п.п. 16 п. 1 Переліку). Отже, стягненню підлягає заборгованість за відсотками за користування кредитом на загальну суму 12 864,66 грн., а позов - частковому задоволенню. Задовольняючи позов частково, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати, що понесені позивачем по оплаті судового збору при поданні позову до суду та за апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції відповідно до норм ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір за мінімальною ставкою у розмірі 1 378,00 грн. (пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону), а за апеляційне оскарження - 1 515,80 грн. - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 1 п. 36 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Тобто, відшкодування судового збору за подання позову до суду буде складати 901,90 грн., за апеляційне оскарження - 819,91 грн., а всього - 1 721,81 грн. З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Outcome: partial