Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

16 вересня 2014 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» про скасування наказу №96 від 20 червня 2014 року в частині винесення догани [PERSON] за порушення правил прийому посильної документації на хворих та інвалідів від лікувально-консультативних комісій ЛПЗ та невиконання наказів ОКЦ МСЕ. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві та її представник у судовому засіданні посилались на те, що вказаний наказ підлягає скасуванню, оскільки винесений з порушенням вимог трудового законодавства України. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову як у необґрунтованому та безпідставному. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить висновку щодо можливості задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом №96 від 20 червня 2014 року було, в тому числі, але не виключно, винесено догану [PERSON] за порушення правил прийому посильної документації на хворих та інвалідів від лікувально-консультативних комісій ЛПЗ та невиконання наказів ОКЦ МСЕ (а. с. 5). Згідно з ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Положеннями ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» про скасування наказу №96 від 20 червня 2014 року в частині винесення догани [PERSON] за порушення правил прийому посильної документації на хворих та інвалідів від лікувально-консультативних комісій ЛПЗ та невиконання наказів ОКЦ МСЕ, та враховуючи, що в тексті даного наказу відповідачем не зазначені посилання на нормативно-правовий акт (його назву, статтю, її частину, тощо), на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, суд приходить до висновку, що спірний наказ було видано з порушеннями діючого законодавства України, у зв'язку з чим позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, отже - такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved