Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

16 вересня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач [PERSON] із вищевказаним цивільним позовом до Криворізького технікуму Національної металургійної академії України в особі директора технікуму, - [PERSON] про захист порушених трудових прав, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, який в подальшому неодноразово було уточнено, та вмотивовано тим, що вона сумлінно працювала на посаді викладача в Криворізькому технікумі Національної металургійної академії України на умовах строкового трудового договору (контракту), який був укладений 01 вересня 2009 року на строк по 31 серпня 2010 року. З того часу вказаний контракт неодноразово продовжувався додатковою угодою строком на один рік. Останній раз вона уклала додаткову угоду 01 вересня 2014 року, якою термін дії контракту №38 від 01 вересня 2009 року був продовжений до 31 серпня 2015 року. В звязку з тим, що щорічно додаткові угоди укладались після спливу строку контракту, вважала, що у відповідності до п.6.2.1. Контракту №38, працювала на його попередніх умовах із подовженням щорічно строку на один рік, а не за умовами додаткової угоди. 31 серпня 2015 року директором технікуму [PERSON] був виданий наказ по Криворізькому технікуму Національної металургійної академії України №25 «Про звільнення педпрацівників», на підставі якого вона була звільнена з посади викладача креслення згідно ст.36 п.8 Кодексу законів про працю України (на підставі закінчення терміну контракту №38 від 01 вересня 2009 року, п.6.2.1). З вказаним наказом №25 вона не погоджується, вважає його незаконним, протиправним, таким, що грубо порушує її трудові права як працівника. Після ознайомлення з наказом №25 вона відразу висловила своє непогодження, зробивши відповідну усну заяву. Також, вжила заходів щодо оскарження вказаного наказу шляхом подання письмової заяви на імя директора технікуму, в подальшому проінформувала про незаконні дії директора щодо порушення ним умов контракту при її звільненні ректора Національної металургійної академії України, директора департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Міністерство освіти та науки України. Позиція незгоди з наказом №25 ґрунтується на наступних підставах: 1) пунктом 6.2. контракту №38 з педагогічним працівником Криворізького технікуму Національної металургійної академії України, укладеного між нею та Криворізьким технікумом Національної металургійної академії України в особі директора [PERSON] встановлюється порядок розірвання контракту, а саме: п.6.2.1., - закінчення строку його дії, п.6.2.2., - угода сторін, п.6.2.3., - ініціатива закладу до закінчення строку дії контракту на умовах, передбачених законодавством (ст.ст.40, 41 КЗпП України), п.6.2.4., - ініціативи працівника до закінчення терміну дії контракту в звязку з порушенням закладом освіти Кодексу законів про працю України, не виконання умов, передбачених контрактом (ст.39 КЗпП України), п.6.2.5., - з ініціативи закладу освіти дострокове розірвання контракту може бути тільки за умов, передбачених чинним трудовим законодавством, а також при невиконанні працівником умов, викладених у п.3.1. -3.14. цього контракту. Згідно з підпунктом 6.2.1. розділу VI Контракту №38 директор технікуму та працівник повинні за угодою сторін не пізніше як за два місяці визначитись у такому: контракт припиняє дію, контракт продовжується або укладається на новий термін. Контракт не може «переходити» в договір на невизначений строк відповідно до ст.36 п.2 КЗпП України, коли кожна з сторін не поставила питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначились, то контракт продовжується на новий термін. Тобто за умовами контракту роботодавець та працівник не пізніше як за два місяці до його закінчення погодились визначитись з прийняттям одного з трьох рішень, зазначених в контракті, а саме: контракт припиняє дію, контракт продовжується або укладається на новий термін. У звязку з чим можна зробити висновок, що два місяці, - це граничний строк, пізніше якого контракт не може бути припинений, продовжений чи переукладений. Після спливу двох місяців до закінчення строку контракту, а саме, з 01 липня, якщо сторони до цієї дати не визначились з прийняттям рішення, контракт продовжується на новий термін після закінчення строку його дії. Умовами контракту, та у відповідності до постанови Кабінету міністрів України від 19 березня 1994 року №170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», працівникові встановлюється два місяці строку для захисту його трудових прав та пошуку нового місця роботи. Вказувала на те, що відповідно до умов контракту №38, в червні 2015 року, вона звернулась з письмовою заявою до директора технікуму [PERSON], в якій просила продовжити термін дії контракту на наступний навчальний рік, а саме: з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року. Зі свого боку, відповідач, в строк до 01 липня, не визначився з прийняттям одного із рішень: про укладання нового контракту, продовження строку дії контракту за додатковою угодою або відповідним наказом не припинив дію контракту в звязку із закінчення його строку 31 серпня 2015 року. У звязку з тим, що відмови на свою заяву про продовження терміну дії контракту вона не отримала, вважала, що її прохання про продовження терміну дії контракту на наступний рік відповідачем було задоволено. Зазначала, що 30 червня 2015 року їй було надано для ознайомлення попередження про розірвання контракту, згідно з яким в разі невиконання плану прийому на 2015 - 2016 навчальний рік контракт з нею не буде укладено. З метою уникнення конфліктної ситуації з керівником навчального закладу, вона була вимушена підписати це попередження, але не вважає його належним документом, якій би свідчив про намір відповідача припинити контракт у звязку із закінченням строку дії. По-перше, діючим законодавством України не передбачено попередження про звільнення з умовою. По-друге, умовами контракту №38 не передбачені підстави звільнення її в звязку з невиконанням плану прийому студентів на наступний навчальний рік. Крім того, Розділом 3 Контракту «Обовязки педагогічного працівника» та посадовою інструкцією для викладача технікуму, вона не зобовязана забезпечувати виконання плану прийому студентів. По-третє, відповідно до п.4.4., 5.11. - 5.12. Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163 - 2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року №55) документи, що їх складають в організації повинні мати обовязкові реквізити: назву організації, назву виду документу, дату, реєстраційний індекс, заголовок до тексту, текст, підпис. Цим вимогам попередження про розірвання контракту №38 від 01 вересня 2009 року в повному обсязі не відповідає (не містить назви організації, дати складання документу, реєстраційного індексу). Крім того, в супереч п.1.8. статуту Національної металургійної академії України, яким визначені особи, які мають право підпису в структурних підрозділах академії, яким є технікум, попередження про розірвання контракту підписано посадовою особою (завідувачкою канцелярії [PERSON]В.), яка не має права підпису документів. Вважає, що вказане попередження з точки зору цивільного законодавства, як документ, є нікчемним, та таким, що порушує її трудові права. Посилалася на ті підстави, що п.5.11. контракту №38 на навчальний заклад покладено обовязок укладати контракт на наступний рік за згодою сторін, на що працюючий працівник має переважне право. Вказана норма права фактично дублюється ч.2 ст.49-2 КЗпП України. Так у відповідності до вказаної норми права, одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Такої пропозиції вона не отримала. Не можна вважати за пропозицію зайняти посади «керівника підрозділу сприяння працевлаштування випускників», яка не має відношення до викладацької діяльності. Крім того, попередження про звільнення в звязку зі змінами в організації виробництва вона не отримувала, змін у виробництві технікуму не відбулось. Наказом від 31 серпня 2015 року №25 вона була звільнена згідно ст.36 п.8 КЗпП України (на підставі закінчення терміну дії контракту). Але, закінчення терміну дії контракту і видання в звязку із цим наказу про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи переукласти або продовжити трудовий контракт, тобто відсутність ініціативи встановити трудові відносини. В такому випадку відповідач повинен був посилатися в наказі виключно на ст.36 п.2 КЗпП України, - закінчення строку дії контракту, а не на ст.36 п.8 (підстави, визначені умовами контракту). Крім того, п.6.3 контракту №38 сторони домовились, що звільнення за ст.36 п.8 КЗпП України проводиться при розірванні контракту з підстав, непередбачених чинним законодавством. Не зважаючи на те, що в наказі про звільнення зазначено ст.36 п.8 КЗпП України, розірвання трудового договору, як вбачається із наказу, звільнення фактично було здійснено на підставі ст.36 п.2 КЗпП України, за яким підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Тому, формулювання причини її звільнення «згідно ст.36 п.8 КЗпП України (на підставі закінчення терміну дії контракту)» не відповідає підставам звільнення та є юридично невірним. Вважає, що її звільнення відбулось з порушенням діючого законодавства та без дотримання процедури, визначеної для звільнення умовами контракту №38. Тому наказ директора технікуму [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню, а в звязку зі звільненням без законної підстави, у відповідності до ст.235 Кодексу законів про працю України, вона підлягає поновленню на роботі на посаді викладача креслення у Криворізькому технікумі Національної металургійної академії України з 01 вересня 2015 року. Крім того вказувала на те, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, що розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. На підставі викладеного просила уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В подальшому, 05 квітня 2016 року, представником позивача [PERSON], - [PERSON] до канцелярії суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій остання вказувала, що під час розгляду справи відповідач частково визнав позов та наказом директора технікуму від 01 квітня 2016 року №14 скасував наказ від 31 серпня 2015 року №25 «Про звільнення педпрацівників» в частині звільнення [PERSON] з посади викладача креслення Криворізького технікуму Національної металургійної академії України. Наказом від 01 квітня 2016 року №15 [PERSON] поновлена з 01 вересня 2015 року на займаній до звільнення посаді та з 04 квітня 2016 року приступила до виконання обовязків, однак виплату позивачці середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2015 року по 03 квітня 2016 року включно відповідач не здійснив. На підставі викладеного просила уточнений цивільний позов в частині визнання наказу директора Криворізького технікуму Національної металургійної академії України [PERSON] від 31 серпня 2015 року №25 «Про звільнення педпрацівників» таким, що не відповідає чинному законодавству; зобовязання директора Криворізького технікуму Національної металургійної академії України [PERSON] скасувати наказ від 31 серпня 2015 року №25 «Про звільнення педпрацівників» в частині звільнення [PERSON] з посади викладача креслення згідно ст.36 п.8 Кодексу законів про працю України (на підставі закінчення терміну контракту №38 від 01 вересня 2009 року, п.6.2.1); та про поновлення [PERSON] на посаді викладача креслення в Криворізькому технікумі Національної металургійної академії України з 01 вересня 2015 року на умовах контракту від 01 вересня 2009 року №38, - залишити без розгляду, та продовжити судовий розгляд в частині стягнення з Криворізького технікуму Національної металургійної академії України на користь позивача [PERSON] заробітної плату за весь час вимушеного прогулу, з 01 вересня 2015 року по 03 квітня 2016 року, за 150 робочих днів, в сумі 53367,00 гривень. Просила допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Криворізького технікуму Національної металургійної академії України на користь позивача заробітної плату за один місяць, та покласти судові витрати на відповідача. Позивач [PERSON] та її представник, - [PERSON] до зали суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, кожна окремо надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав та мотивів викладених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З матеріалів справи вбачається наступне. З наданої копії трудової книжки, виданої 09 червня 1971 року (а.с.6) та копії контракту №36 з педагогічним працівником Криворізького технікуму Національної металургійної академії України від 01 вересня 2009 року (а.с.7-8) вбачається, що позивач [PERSON] (а.с.5) працювала на посаді викладача в Криворізькому технікумі Національної металургійної академії України на умовах строкового трудового договору (контракту), укладеного на строк по 31 серпня 2010 року, котрий в подальшому неодноразово продовжувався додатковою угодою строком на один рік. 30 червня 2015 року позивача [PERSON] під розпис було повідомлено про можливість розірвання з нею контракту №38 від 01 вересня 2009 року у разі невиконання плану прийому на 2015-2016 навчальний рік (а.с.12). 31 серпня 2015 року директором технікуму [PERSON] був виданий наказ по Криворізькому технікуму Національної металургійної академії України №25 «Про звільнення педпрацівників», на підставі якого позивача [PERSON] було звільнено з посади викладача креслення згідно ст.36 п.8 Кодексу законів про працю України (на підставі закінчення терміну контракту №38 від 01 вересня 2009 року, п.6.2.1) (а.с.9). 04 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до директора Криворізького технікуму Національної металургійної академії України [PERSON] із заявою, в якій висловила незгоду щодо свого звільнення (а.с.10). Відповіддю №225 від 11 жовтня 2015 року за підписом директора Криворізького технікуму Національної металургійної академії України [PERSON] позивачу [PERSON] було повідомлено, що її звільнення є законним та відповідає вимогам законодавства (а.с.11). Наказом директора технікуму від 01 квітня 2016 року №14 скасовано наказ від 31 серпня 2015 року №25 «Про звільнення педпрацівників» в частині звільнення позивача [PERSON] з посади викладача креслення Криворізького технікуму Національної металургійної академії України (а.с.143). Наказом від 01 квітня 2016 року №15 позивач [PERSON] поновлена з 01 вересня 2015 року на займаній до звільнення посаді та з 04 квітня 2016 року приступила до виконання обовязків (а.с.144). З наданої довідки №132 від 28 березня 2016 року за підписом директора та головного бухгалтера Криворізького технікуму Національної металургійної академії України вбачається, що заробітна плата позивача [PERSON] за два останні місяці складає 7471,32 гривня, середня заробітна плата за один робочий день становить 355,78 гривень (а.с.142). Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. У пункті 24 постанови №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У звязку із визнанням відповідачем позовних вимог в частині визнання наказу директора Криворізького технікуму Національної металургійної академії України [PERSON] від 31 серпня 2015 року №25 «Про звільнення педпрацівників» таким, що не відповідає чинному законодавству; зобовязання директора Криворізького технікуму Національної металургійної академії України [PERSON] скасувати наказ від 31 серпня 2015 року №25 «Про звільнення педпрацівників» в частині звільнення [PERSON] з посади викладача креслення згідно ст.36 п.8 Кодексу законів про працю України (на підставі закінчення терміну контракту №38 від 01 вересня 2009 року, п.6.2.1); та про поновлення [PERSON] на посаді викладача креслення в Криворізькому технікумі Національної металургійної академії України з 01 вересня 2015 року на умовах контракту від 01 вересня 2009 року №38, скасуванням вищевказаного наказу, поновленням позивача на робочому місці, та залишенням позовних вимог позивачем в даній частині без розгляду, суд позовні вимоги в цій частині не вирішує. Що стосується вимог позивача [PERSON] в частині стягнення з Криворізького технікуму Національної металургійної академії України на її користь заробітної плату за весь час вимушеного прогулу, з 01 вересня 2015 року по 03 квітня 2016 року, за 150 робочих днів, в сумі 53367,00 гривень, допущення негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Криворізького технікуму Національної металургійної академії України на її користь заробітної плату за один місяць, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. Враховуючи наведене, суд приймає рішення про виплату позивачеві [PERSON] заробітку за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2015 року по 03 квітня 2016 року включно. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, зокрема абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося 31 серпня 2015 року, суд вважає, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за червень 2015 року та липень 2015 року. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку). Крім того, положеннями Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. З наданої суду довідки №132 від 28 березня 2016 року встановлено, що середня заробітна плата позивача за червень-липень 2015 року становить 7471,32 грн., середня заробітна плата за один робочий день становить 355,78 грн. (а.с.142). Час вимушеного прогулу позивача становить 150 днів. Середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2015 року по 03 квітня 2016 року включно (день поновлення на роботі) дорівнює 53367,00 грн. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 53367,00 грн. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмір 487,20 грн. на рахунок державного бюджету. На підставі викладеного, та

Outcome: approved