Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

15.04.2021 року заявник звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заяви зазначає, що вона народилася [INFO] в м. Апостолове Дніпропетровської області та 23 жовтня 1984 року у відділі внутрішніх справ Апостолівського райвиконкому Дніпропетровської області отримала паспорт громадянина СРСР. В м. Апостолове вона проживала до 1986 року, після чого поїхала працювати на будівництво Богучанської ГЕС, яка на даний час знаходиться на території Російської Федерації. У 1990 році вона повернулася жити в м. Апостолове Дніпропетровської області, де проживає по цей час за адресою: [ADDRESS] , а [INFO] в м. Апостолове вона народила сина [PERSON] . Вказує, що громадянство Російської Федерації нею не приймалося, що підтверджується відповідною довідкою. У 2020 році вона звернулася до Апостолівського районного відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області із заявою щодо отримання паспорту громадянина України, де їй повідомили, що в зв`язку з відсутністю у паспорті громадянина СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, їй необхідно надати рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Зазначає, що вказаний факт підтверджується актом депутатського обстеження та показаннями свідків. Просить заяву задовольнити. Представником заінтересованої особи [PERSON] подано письмові пояснення, у яких представник зазначає, що заявником [PERSON] не надано жодного доказу постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Стосовно наданих заявницею доказів та вказаних у заяві доводів вказує, що заявником не надано до суду копії свідоцтва про народження сина [PERSON] , копій медичних карток про те, що вона сама чи дитина перебували під медичним наглядом; згідно наданої копії паспорту громадянина СРСР на ім`я заявниці в ньому відсутній напис «громадянин України», селище Типуй, де зареєстрована заявниця, відноситься до Казачинсько-Ленського району Іркутської області; акт депутатського обстеження містить відомості, що заявниця проживала в [ADDRESS] , проте заявницею не надано докази на підтвердження права власності на вказаний будинок, домової книги тощо; крім того, до свідків в акті включено [PERSON] , якій станом на 1991 рік виповнилося 11 років, вказано, що [PERSON] проживала в будинку [ADDRESS] , проте батьки [PERSON] зареєстрованими за вказаною адресою не значаться, що ставить під сумнів показання вказаного свідка; в акті депутатського обстеження зазначено свідка [PERSON] , [INFO]., проте за вказаною адресою проживав [PERSON] , 1949 р.н., який помер [INFO] , на підставі чого вважає, що відомості, що зазначені у вказаному акті до уваги брати не можна. Просить в повній мірі дослідити докази, надати їм належну оцінку та ухвалити законне і обґрунтоване рішення. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала та пояснила, що вона народилася [INFO] в м. Апостолове, її родове прізвище « [PERSON] ». По досягненню 16 років отримала паспорт громадянина СРСР. Потім вона після реєстрації шлюбу обміняла паспорт на шлюбне прізвище. Так, у 1972 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , даний шлюб було розірвано у 1974 році. Документів, що підтверджують реєстрацію та розірвання шлюбу з [PERSON] , вона не має. Потім вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . У 1986 році вона виїхала на будівництво Богучанської ГЕС, де проживала до березня 1990 року, після чого повернулася в Україну до м. Апостолове, де у серпні 1990 року в районній лікарні народила дитину - сина [PERSON] . Народження сина у встановленому порядку зареєстровано не було, оскільки у неї не було паспорта громадянина України, тому з моменту народження по цей час син не має документів на підтвердження своєї особи. Також пояснила, що станом на 24.08.1991 року вона проживала в м. Апостолове, що можуть підтвердити сусіди. Акт депутатського обстеження було складено у 2014 році з метою його надання до органів міліції для документування паспортом громадянина України, але їй в усній формі їй відмовили у видачі паспорту та надали роз`яснення щодо документів, які слід надати. Після цього вона до 2021 року збирала документи. Також пояснила, що документи на будинок, де вона проживає, у неї відсутні, оскільки вона у 70-х роках побудувала хату, але не оформила жодного документу. Просить заяву задовольнити. Додатково пояснила, що факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року підтверджується записами у її медичній картці, записами у домові книзі, обмінною карткою її сина [PERSON] , квитанціями про оплату комунальних послуг, які надасть до суду. Представник заінтересованої особи [PERSON] заперечувала проти задоволення заяви в зв`язку з недостатністю доказів на підтвердження факту постійного проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991 року та надала пояснення, аналогічні письмовим поясненням, наданим до суду. Допитана у якості свідка [PERSON] показала суду, що вона є сусідкою [PERSON] , яка з 1990 року по цей час проживає по [ADDRESS] . Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідка та дослідивши надані заявником та витребувані судом докази, встановив наступне. Згідно копії паспорту громадянина СРСР, що виданий відділом внутрішніх справ Апостолівського райвиконкому Дніпропетровської області 23 жовтня 1984 року, [PERSON] народилася [INFO] в м. Апостолове Дніпропетровської області. В судовому засіданні було оглянуто оригінал вказаного паспорту та встановлено, що на аркушах 16-17 паспорту наявний запис про те, що [PERSON] 26.10.84 року була прописана в [ADDRESS] ; 01.08.1986 року виписана зі вказаної адреси, після чого 22.09.1986 року прописана за адресою: [ADDRESS] ; з 06.12.89 року тимчасово до 01.03.1989 року була прописана в сел. Типуй Іркутської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 01.11.1969 року, [PERSON] народилася [INFO] в м. Апостолове Дніпропетровської області. З копії актового запису про народження № 120 від 11.06.1950 року встановлено, що [PERSON] , виправлено на [PERSON] , [PERSON] народилася [INFO] . В копії актового запису зазначено, що виправлення вчинено на підставі а/з від 01.11.1969 року про встановлення батьківства. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Вежайською с/р Усть-Вимського району Комі АРСР 30.12.1982 року, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Апостолове Дніпропетровської області, уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». З довідки від 10.09.2020 року, виданої КП «Апостолівська центральна районна лікарня» ДОР», встановлено, що [PERSON] [INFO] народила дитину (хлопчика, вага 4400, 56 см), про що свідчить запис у журналі пологів пологового відділення Апостолівської ЦРЛ. Згідно акту обстеження сім`ї [PERSON] та [PERSON] від 02.09.2014 року, складеного депутатом Апостолівської міської ради Бедренець Т.Є., [PERSON] проживала до 1986 року в м. Апостолове, в 1986 році поїхала працювати на будівництво Богучанської ГЕС, в 1990 році повернулася жити в м. Апостолове і залишається жити по цей час у власному будинку по [ADDRESS] , [INFO] в м. Апостолове у неї народився син [PERSON] , який з дня народження і по цей час проживає разом з матір`ю. В акті зазначено, що вказану інформацію надали свідки-сусіди: [PERSON] , [INFO], проживає в [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO]., проживає в [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO]., проживає в [ADDRESS] . Довідками Генерального консульства Російської Федерації в м. Харкові від 11.07.2011 та 26.08.2019 підтверджено, що [PERSON] , що народилася [INFO] в м. Апостолове Дніпропетровської області, не набувала громадянство Російської Федерації і громадянкою Російської Федерації не являється. В судовому засіданні оглянуто оригінал трудової книжки та вкладення до неї на ім`я [PERSON] , [INFO], в ході якого встановлено, що заявниця 12.02.90 року прийнята поштарем відділення зв`язку «Проспіхіно» Кежемського вузлу зв`язку, 01.07.1993 року прийнята по переводу на ВЗ «Проспіхіно», 02.09.1993 року звільнена по догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку; 05.10.1998 року заявниці Апостолівським районним центром зайнятості призначено допомогу по безробіттю. Згідно довідки КП «Апостолівське БТІ» від 30.07.2021 року за [PERSON] право власності не зареєстроване, право власності на будинок [ADDRESS] також не зареєстроване. Судом були витребувані у заявника документи на підтвердження факту реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] та розірвання шлюбу. Заявник пояснила, що шлюб було зареєстровано на території РФ, в зв`язку з чим вона позбавлена можливості надати будь-які документи на підтвердження вказаного факту, проте шлюб було розірвано Апостолівським районним судом у 1974 році. З відповіді керівника апарату Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12.07.2021 року на запит суду про надання копії рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідно до алфавітних покажчиків за 1970-1982 роки вказана справа до суду не надходила та не розглядалася. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 09.09.1982 року, виданого райвідділом ЗАГС Апостолівського району та наданого суду заявницею, 04.03.1975 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 43. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.11.1976 року встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що народилася [INFO] . За клопотанням заявника судом оглянуто в судовому засіданні квитанції про оплату послуг з газопостачання за місцем проживання заявника, паспорт на газове обладнання, амбулаторну картку заявниці та медичну картку [PERSON] , домові книги по [ADDRESS] та витребувано інформацію з Апостолівського ліцею № 3 та КНП «Апостолівський ЦПМСД». Відповідно до листа КНП «Апостолівський ЦПМСД» від 12.11.2021 вказаний центр не має можливості надати інформацію щодо перебування [PERSON] на диспансерному обліку у 1990-1991 роках, т.к. центр працює з 19.10.2011 року. Також повідомлено суд, що [PERSON] декларацію з жодним лікарем вказаного закладу не укладала. З листа Апостолівського ліцею № 3 від 17.11.2021 року встановлено, що [PERSON] навчався в Апостолівській ЗШ № 3 з 15.11.1999 року по 31.06.2006 року і був переведений на навчання в Апостолівську вечірню школу. Листом звернуто увагу на те, що при вступі дитини в школу мати, посилаючись на те, що свідоцтво про народження сина загублено, повідомила дату народження - [INFO] , проте в подальшому [PERSON] документ не надала. Вирішуючи заяву по суті, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першою статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи [INFO] ; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюються підстави набуття громадянства України. Оскільки [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; дітей осіб, зазначених у підпункті «а» цього пункту. Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про приписку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в України станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду (правова позиція Верховного Суду, постанова від 02.06.2021 року, справа № 125/1472/19). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підтвердження факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року заявником надано акт депутатського обстеження та допитано у якості свідка [PERSON] . Наданий акт депутатського обстеження суд відхиляє як доказ, оскільки згідно відповіді відділу державної реєстрації виконкому Апостолівської міської ради від 11.06.2021 року [PERSON] народилася [INFO] , а не у 1980 році, як зазначено в акті, та була зареєстрована в [ADDRESS] , з 20.07.1998 року, тобто факт проживання вказаного свідка станом на 24.08.1991 року не підтверджено; за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , а не [PERSON] , [INFO]., як зазначено в акті. Таким чином, зазначені в акті депутатського обстеження відомості щодо свідків є недостовірними, тому суд не може посилатися на вказаний акт як на доказ. Показання свідка [PERSON] не може вважатися допустимим доказом для встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому суд бере до уваги, що предметом доказування у цій справі є обставини тридцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених відомостей свідком можна обґрунтовано поставити під сумнів. Довідки Генерального консульства Російської Федерації в м. Харкові про те, що заявниця не набувала громадянство Російської Федерації і громадянкою Російської Федерації не являється, не підтверджують факт постійного проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991 року. Крім того, заявником не спростовано відомості, що містяться в паспорті громадянина СРСР щодо її прописки на території Красноярського краю з 22.09.86 року по теперішній час та відомості в трудовій книжці щодо припинення нею трудових відносин 02.09.1993 року з підприємством, що розташоване на території Російської Федерації. В судовому засіданні заявник [PERSON] пояснила, що паспорт їй надіслали працівники Проспіхінської сільської ради після того, як згорів будинок, у якому вона жила, проте жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаної обставини заявник до суду не надала. З довідки від 10.09.2020 року, виданої КП «Апостолівська центральна районна лікарня» ДОР», встановлено, що [PERSON] [INFO] народила дитину - хлопчика. Також судом встановлено, що реєстрація народження дитини, що народилася у [PERSON] [INFO] , відповідно до чинного законодавства на території України не проведена. З обмінної картки [PERSON] , наданої заявницею в судовому засіданні, встановлено, що [INFO] о 21-30 год. заявниця народила дитину чоловічої статі, вагою 4400 г, зріст 56 см. У вказаній картці наявний запис від 30.10.90 року про те, що картка видається на руки матері в зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Красноярського краю; 20.12.90 року - запис про виклик патронажної медсестри додому, зазначено, що мати приїхала з Дніпропетровської області, дитині призначено лікування. Також у вказаній картці наявні запис від 22.07.1991 року, зазначено, що дитині 9 місяців 18 днів, при цьому дата містить виправлення у зазначені місяця, запис від 11.08.91 року, зазначено, що дитині 11 місяців 6 днів, дата також містить виправлення у зазначені місяця. Наступний запис патронажної медсестри датовано 14.09.92 року. Враховуючи, що судом під час огляду вказаної обмінної картки заявниці встановлено факт внесення виправлень в дати огляду, а саме - 22.07.1991 та 11.08.91, що підтверджується також відомостями щодо віку дитини (станом на 22.07.1991 року дитині було 11 місяців 18 днів, а не 9 місяців 18 днів, як вказано у картці, станом на 11.08.91 року дитині було 1 рік 6 днів, а не 11 місяців 6 днів, як вказано у картці), суд відхиляє зазначені відомості як доказ у справі, оскільки ці відомості є недостовірними, а відомості щодо відвідування дитини заявниці патронажною медсестрою 20.12.90 року та 14.09.92 року не підтверджують факту, що заявник постійно (безперервно) проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року. Судом також оглянуто надану заявницею амбулаторну картку на її ім`я. У вказаній картці наявні наступні записи за 1990-1991 роки (мовою оригіналу): «25.08.90 г. Д-з: Дифузные изменения в миокарде, частично тройничковые нервы защемлены, недвижимость правой стороны. Назначение: курантил внутримышечно, массаж нижних конечностей. Консультация центра нейрохирургии. 28.11.90 г. После лечения состояние улучилось незначительно. Больная не имеет возможности лечится в стацлечении нейрохирургии. Назначено лечение амбулаторно, так как маленький ребенок не оторван от груди. 18.07.91 г. Жалобы на боли в груди и грудном отделе позвоночника. Обследование показало, что у больной развивается коксартоз от недвижимого состояния. Рекомендовано масаж в течении 1 м-ца, курантил внутривенно. Через месяц очередной осмотр. 12.10.91 г. Жалобы на t-39.7, кашель, насморк. Назначено лечение. Больная частично парализована и лечение проходила не в больнице, а дома. Дана расписка об ответственности. 16.08.91 г. P.S. Невропатолог ОБМ. Д-з тот же. Однако с учетом изменений гл.дня необходимо наблюдение в динамике. В н.вр. провести след. курс лечения: (зазначено на латині). Врач - подпись- печать «Врач [PERSON] ». Далі наявний запис пульмонолога від 11.08.1993 року. Суд відхиляє як недостовірні записи у амбулаторній картці від 25.08.90, 28.11.90, 18.07.91, 12.10.91, оскільки у вказаних записах відсутні відомості щодо лікаря, який здійснив записи у картці, відсутня печатка лікаря, зміст записів викликає обгрунтований сумнів у суду щодо вчинення таких записів лікарем. Щодо запису від 16.08.91 року, то суд вважає за необхідне зазначити, що дата - 16.08.91 року - та запис лікаря виконані різними почерками, крім того, запис від 16.08.91 року йде після запису від 12.10.91 року, що свідчить про недостовірність запису від 16.08.91 року. Таким чином, суд відхиляє як недостовірні докази записи в амбулаторній картці заявниці та не бере їх до уваги. На підтвердження обставин, зазначених у заяві про встановлення юридичного факту, заявник також надала квитанції про оплату послуг з газопостачання за наступні періоди: січень 1992 року, вересень-грудень 1991 року та березень-серпень 1991 року. Відповідно до вказаних квитанцій особовий рахунок № [NUMBER] відкрито на ім`я [PERSON] , адреса - [ADDRESS] , оплату за газопостачання здійснено 18 лютого, 27 серпня відповідно без зазначення року, в якому здійснено оплату. Крім того, вказані квитанції не містять жодних відомостей про особу, яка здійснила оплату вищевказаних послуг та яка фактично користувалася на протязі вищевказаного періоду послугами з газопостачання за адресою: [ADDRESS] , тому суд відхиляє вказані докази як неналежні, оскільки вказані квитанції не містять інформації щодо предмета доказування. Судом за клопотанням заявника також оглянуто паспорт № 3083 на газове обладнання, в якому згідно наданих заявником пояснень містяться відомості про те, що вона в період з жовтня 1990 року по теперішній час проходила інструктаж щодо користування газовим обладнанням. Суд відхиляє вказаний доказ як недостовірний, оскільки з пояснень заявника встановлено, що записи у вищевказаному паспорті на газове обладнання виконані безпосередньо самою заявницею. Судом були оглянуті домові книги щодо реєстрації заявника та її доньки [PERSON] по [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Так, відповідно до записів у домовій книзі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] була прописана за вказаною адресою з 19.01.76 року по 21.03.81 року та з 26.03.81 року по 03.09.82 року; [PERSON] була прописана з 26.03.81 року по 03.09.82 року. Відповідно до записів у домовій книзі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] була прописана за вказаною адресою з 09.09.82 року по 26.10.84 року, [PERSON] була прописана з 26.10.84 року по 01.08.86 року; [PERSON] була прописана з 09.09.82 року по 23.02.93 року. Таким чином, судом встановлено, що заявниця була виписана з адреси: [ADDRESS] , 01.08.86 року та більше за вказаною адресою не була зареєстрована. Факт реєстрації за вказаною адресою доньки заявниці [PERSON] з 09.09.82 року по 23.02.93 року не підтверджує факту постійного проживання заявниці на території України станом на 24.08.1991 року, оскільки в судовому засіданні з пояснень заявника встановлено, що після її від`їзду до РФ у 1986 році її діти, в тому числі - донька [PERSON] , проживали з її батьками в м. Апостолове Дніпропетровської області. Зі вказаних підстав суд відхиляє як доказ довідку від 30.11.2021 року, видану Апостолівським ліцеєм № 4, про те, що [PERSON] , [INFO] , з 1991 року по червень 1992 року навчалася у Апостолівській СШ № 4. Таким чином, суд вважає, що наданими заявником та витребуваними судом доказами не підтверджено, що заявник постійно (безперервно) проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року, у зв`язку із чим доходить висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки заявником не доведено належним чином тих обставини, на які вона посилається.

Outcome: dismissed