Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

15.06.2020 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить зменшити розмір аліментів, визначених рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.10.17 на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з 1500 грн. на 850 грн. В обґрунтування посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2017 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30.05.2017. За період з 30.10.2017 по вересень 2018 ним були сплачені аліменти у розмірі 10500 грн. Зазначає, що на теперішній час його матеріальне становище погіршилось. Його дохід за період з 10.02.2020 по 30.04.2020 склав 9639, 67 грн. Крім того зазначає, що змінилось його сімейне становище. 29.03.2019 він зареєстрував шлюб з [PERSON] .. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.07.2020 відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено підготовче судове засідання. 19.10.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в сумі 53476,07 грн. та стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходу [PERSON] .. 19.10.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про зменшення розміру аліментів, в якій відповідач зазначає, що у період з 30.07.2017 по теперішній час [PERSON] порушує обов`язки щодо щомісячної сплати аліментів на утримання сина [PERSON] . У зв`язку з чим, 27.08.2019 було зареєстровано кримінальне провадження №12019220490003885 за ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати аліментів. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2020 [PERSON] визнано винним за ч.1 ст.164 КК України та призначено покаранням у вигляді 110 годин громадських робіт. Відповідачка посилається, що на даний час вона навчається в Українській інженерно-педагогічній академії на денній формі навчання. Отримує тільки допомогу при народженні дитини, їх з дитиною утриманням займаються її батьки. Зазначає що малолітній [PERSON] має розлад речового розвитку та потребує тривалого лікування, на які потрібні гроші, у зв`язку з чим заперечує проти зменшення розміру аліментів до 850 грн. Крім того, відповідач просить стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2020 в прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах поданих нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] ). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.05.2018 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06.10.2017 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з 30.05.2017 до повноліття дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.ч. 8-9 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 Закону України 71 «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.3 ст.181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд України в постанові від 5 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статтю 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на погіршення матеріального становища, у зв`язку з тим, що він не має постійного доходу та зміну сімейного становища. Згідно даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.03.2019, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER] ). Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, аналізуючи надані докази в їх сукупності, враховуючи те, що позивач є особою працездатного віку, не є інвалідом, належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, а також те, що зміна сімейного стану, народження дитини вплинула значним чином на його матеріальне становище, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано, суд вважає, що в даному випадку не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України. Щодо вимог відповідачки про стягнення на її користь з позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З договору про надання правової допомоги від 11.09.2020 вбачається, що він укладений між адвокатом Ципліцьким Д.О. та [PERSON] , [INFO] . Згідно розрахунку № 1246 від 11.09.2020 вартість послуг надання правової допомоги складає 2000 грн. З квитанції № 12 від 15.09.2020 вбачається, що [PERSON] було сплачено 2000 грн. на користь Адвокатського бюро «Дмитра Ципліцького» за надання правової допомоги. Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи, що відповідачем надано до суду докази на підтвердження витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, суд вважає необхідним задовольнити вимоги в цій частині. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved