Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

15 березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 10.05.2003 року у виконкомі Залужанської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, актовий запис № 6. Позовні вимоги мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, вони є різними по характеру, з різними поглядами на життя. З вересня 2005 року шлюбні відносини між ними припинені. Спору про поділ майна немає. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яку позивач просить залишити проживати з нею. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Крім цього, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Шефердекер». Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи судом повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, де зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 10.05.2003 року укладено шлюб у виконкомі Залужанської сільської ради Мукачівського району, Закарпатської області, актовий запис № 06 (свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 169748, а.с.4). Шлюб між ними носить формальний характер, шлюбні стосунки не підтримують з вересня 2005 року. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Позивач просила визначити місцем проживання дитини [PERSON], [INFO] за місцем її проживання, проти чого не заперечив відповідач, а тому позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини слід задовольнити. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved