Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~15 вересня 2020 року представник заявника [PERSON] , яка діє від імені заявника [PERSON] , звернулася до Краматорського міського суду Донецької області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько заявника [PERSON] . За життя померлим заповіту складено не було. Заявник, як спадкоємець першої черги, звернулася до Другої Краматорської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. Виявилось, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку, яка входить до складу спадкового майна, допущено помилку у прізвищі власника та зазначено « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Через вказані помилки, 31.07.2017 року державним нотаріусом Другої Краматорської ДНК було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] . Таким чином, заявник позбавлена можливості прийняти спадщину та оформити право власності на спадкове майно, що змушує її звернутись до суду. Просить встановити факт того, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 106811 на земельні ділянки за кадастровими номерами 1412900000:07:000:1261, 1412900000:07:000:2518, 1412900000:07:000:3785 загальною площею 3,250 га, розташовані на території Краматорської міської ради, виданий 17.05.2006 року на підставі рішення Краматорської міської ради № 27/ІV- 70 від 29.11.2005 р. на ім`я [PERSON] - належав [PERSON] , який помер [INFO] в місті Краматорськ Донецької області. \~ \~ \~ \~Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заявника підтримала в повному обсязі. Розглянувши заяву та додані матеріали, суд, ВСТАНОВИВ: \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 6 частини першої\~ст.315 ЦПК України\~визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 08.04.2014 року Відділом ДРАЦС Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, батьком заявника [PERSON] є [PERSON] (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 22.02.1956 року Краматорським міським відділом ЗАГС, прізвище батька заявника при народженні було записано « [PERSON] » (а.с.10). До матеріалів справи заявником також додані копії інших документів [PERSON] , у наданих документах прізвище померлого записано « [PERSON] » (а.с.11,15,19). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 27.12.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.14). 07.02.2017 року заявник, як спадкоємець першої черги, звернулась до Другої Краматорської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 59/07-31 від 07.02.2017 року, державний нотаріус Другої Краматорської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.20). Начальником Міжміського управління у м.Краматорську та Дружківці Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на адвокатський запит Вітько Д.С. надано копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого на ім`я [PERSON] загальною площею 3,2500 га серії ЯГ № 106811, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 17.05.2006 за № 010615801465 та копію з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 02.07.2003 №174. Згідно виписки з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю вбачається, що за записом № 2503 дійсно було видано державний акт серії ЯГ № 106811, за реєстраційним номером 010615801465 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 1412900000:07:000:1261, 1412900000:07:000:2518, \~ \~ \~ \~1412900000:07:000:3785, розташовані на території Краматорської міської ради Донецької області, де власником зазначено [PERSON] , та, одночасно, за проставленим підписом та його розшифруванням вбачається, шо отримав вказаний державний акт саме [PERSON] (а.с. 22-25). Таким чином, вбачається факт того, що невірно зазначене прізвище у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 106811 має місце внаслідок допущеної помилки особою, яка його складала. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (в попередній редакції) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Встановлення факту належності державного акту на право власності на земельну ділянку спадкодавцеві [PERSON] має для Заявника юридичне значення, оскільки дозволяє йому у повній мірі реалізувати право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved