Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

15 серпня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Мар’янівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на земельну ділянку площею 7,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мар’янівської сільської ради. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з тим, що оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку - державний акт на право приватної власності на землю було втрачено, а отримати дублікат даного документа вона не має можливості. Ці обставини перешкоджають [PERSON] оформити права на спадкове майно. Позивач [PERSON] в особі свого представника у письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона від позову не відмовляється, підтримує заявлені вимоги та прохає їх задовольнити по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.51). Представник відповідача Мар’янівської сільської ради письмово повідомив судові про те, що відповідач позов визнає, зазначені у ньому обставини не оспорюються (а.с.54). Представники нотаріальної контори та Реєстраційної служби, як третіх осіб, письмово повідомили судові про те, що вони не мають заперечень проти позову (а.с.57,59). У попереднє судове засідання сторони, треті особи та їх представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином (а.с.50,53,55,56,58). Зазначені особи, за виключенням Управління Держземагенства, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.51,54,57,59). Неявка у попереднє судове засідання представника Управління Держземагенства, як третьої особи, не перешкоджає розгляду справи, що відповідає вимогам стст.130,169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Виходячи з наведеного, а також положень стст.130,158,169 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла [INFO], після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 7,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мар’янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області та належала спадкодавцеві на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗП №035928, виданого Мар’янівською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області 05 квітня 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №148 (а.с.10,12). З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2002 року спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті зробила розпорядження, а саме, все належне їй майно заповіла дочці [PERSON]. Заповіт посвідчено 19 лютого 2002 року секретарем Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за №13 (а.с.4,52,60,62). Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, яка прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] (а.с.17-49,61). Постановою державного нотаріуса Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області від 13 квітня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. Спадкоємцю було роз'яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку можлива лише у разі надання нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно - державного акта право власності на земельну ділянку, однак цей документ було втрачено (а.с.11). Згідно з п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За правилами стст.1216,1217,1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Як зазначалося вище, спірна земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі відповідного державного акта на право приватної власності на землю. За правилами частини 1 ст.125, ст.126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (в редакції станом на час видачі спадкодавцеві [PERSON] правовстановлюючого документа) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За таких обставин, відсутність втраченого оригінала державного акта на право приватної власності на землю не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved