Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

15 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком № 18 по вул. Щорса в м. Зміїв Харківської області. На обґрунтування позову зазначив, що він є власником вище зазначеного домоволодіння у якому до теперішнього часу зареєстрована відповідач, однак не проживає, витрати по оплаті комунальних послуг не несе, фактично мешкає за іншою адресою. Реєстрація відповідача у домоволодінні перешкоджає позивачу вільно користуватися, розпоряджатися належним на праві власності майном, порушує його право як власника майна. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повному обсязі, з підстав, зазначених вище. Просить справу розглянути за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до положення ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду, що підтверджується оголошенням у пресі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до копії договору купівлі продажу, укладеного 09.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON], останньому на праві власності належить будинок № 18 по вул. Щорса в м. Зміїв Харківської області (а.с. 7), що також підтверджується даними з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 8) Згідно довідки № 0719/138 від 14.04.2016 року, виданої Зміївською міською радою, за адресою: м. Зміїв Харківської області, вул. Мистецька, 18, значиться зареєстрованою [PERSON]. (а.с. 9) Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України\~визначає житло об'єктом права приватної власності Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Відповідні висновки містяться в ухвалах Верховного суду України №6-10723св08, №6-2778св08, №6-55662св10. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.1989 року, № 13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь - які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, враховуючи, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (Щорса), 18, як член сім'ї колишнього власника, хоча не проживає за адресою реєстрації, добровільно залишила домоволодіння, фактично мешкає за іншою адресою, тобто обрала \~інше постійне місця проживання, \~\~не приймає участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг за користування ним, \~є сторонньою особою [PERSON], суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до частини п'ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Outcome: approved