Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

15.06.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки щомісячно в розмірі 1/3 частки усіх видів його доходів. В обґрунтування позову зазначила, що дитина повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги доньці, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працює і отримує пенсію. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що має кредитні зобов`язання та великі борги, у зв`язку з чим не в змозі сама утримувати доньку. Відповідач позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі ? частини його доходу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007 року та є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ними, однак знаходиться на утриманні матері, позивача по справі. Як позивач, так і відповідач, мають офіційне місце роботи та сталий заробіток. Зокрема позивач працює у військовій частині [NUMBER] м. Новоград-Волинський, відповідач начальником дільниці в Лінійній виробничо-диспетчерській станції «Новоград-Волдинський» ДП «ПрикарпатЗахідтранс» Південно-Західного ВАТ трубопровідного транспорту нафтопродуктів, де сукупний його дохід за 2014 рік становив 128\~920,93 грн. Крім того, відповідач є інвалідом ІІ групи, знаходиться на обліку в УПФУ м. Новоград-Волинський та Новоград-Волинському районі та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2\~085, 67 грн. Домовленості про утримання спільної доньки сторони не досягли. Оскільки відповідач має постійне місце роботи, отримує досить високу заробітну плату та пенсію, інших утриманців не має, не достатньо приймає участі в вихованні неповнолітньої дитини, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дитині, на момент розгляду справи не існує, позовні вимоги визнав частково, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти. Разом з тим, на думку суду, позовні вимоги дещо безпідставно завищені, а тому враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, задовольняє їх частково стягує з відповідача аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходів), що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Посилання позивача на те, що вона є боржником по кредитному договору, за яким її сім`я придбала житло, сплачує комунальні послуги за квартиру, не дають суду підстав для стягнення з відповідача аліментів у більшому розмірі, ніж визначений судом. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною та дає змогу забезпечити достатні життєві потреби дівчинки. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. В силу ст. 5 ч. 1 п. 9 Закону України «Про судовий збір» відповідач, як інвалід ІІ групи, від сплати судового збору звільнений.

Outcome: partial