Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

15 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з громадської організації Олександрія на її користь збитки на суму 350000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 11.08.2015 року між нею та Громадською організацією Олександрія був укладений Інвестиційний договір будівництва об'єкта нерухомості, за умовами якого вона зобов'язалася за власні кошти забезпечити реалізацію схваленого сторонами інвестиційного проекту реконструкцію нежитлових будівель, колишнього протитуберкульозного диспансеру за адресою: Херсонська область, проспект Дніпровський, будинок 2, загальною вартістю 350000 грн., а відповідач зобов'язався, в свою чергу, створити умови для реалізації вище наведеного проекту в термін до 01 травня 2016 року. Сторони домовились, що фінансування будівництва буде проводитись за графіком, шляхом перерахування інвестицій у грошовій формі на розрахунковий рахунок Виконавця або в інших, узгоджених Сторонами формах (п.2.4., п. 2.9.1). Відповідно до встановленого графіку нею було сплачено погоджені суми поетапно: 11.08.2015 року 250000грн., 17.09.2015 року 50000 грн., 15.10.2015 року 50000 грн. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, реконструкцію нежитлових будівель не провів, ремонтно будівельні роботи не ведуться, повідомлень про хід виконання договору та причини з яких об'єкт інвестування не зданий в експлуатацію, від відповідача не надходили, тому вона використовуючи своє право передбачене ч. 3 ст. 612 ЦК України відмовляється від прийняття виконання за договором та просить суд стягнути з відповідача завдані їй збитки в розмірі 350000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив затвердити укладену позивачем з представником відповідача 01.06.2017 року мирову угоду. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнав посилаючись на те, що він дійсно отримав від позивача грошові кошти в сумі 350000 грн. за Інвестиційним договором від 11.08.2015 року, але умови договору не виконав, доказів про отримання Громадською організацією Олександрія таких коштів від позивача та зарахування їх на розрахунковий рахунок громадської організації він не має, крім записів про отримання цих коштів в тексті Інвестиційного договору, який був ними укладений 11.08.2015 року, та просив суд затвердити укладену ним та позивачем мирову угоду, згідно якої вони домовились про передачу в рахунок боргу нерухомого майна. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу дослідивши матеріали справи суд не вбачає підстав для затвердження мирової угоди та не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 11.08.2015 року Громадська організація Олександрія, в особі голови правління [PERSON] з одного боку та [PERSON], з іншого боку, уклали письмовий договір під назвою Інвестиційний договір будівництва об'єкта нерухомості, згідно умов якого об'єктом інвестування є реконструкція нежитлових будівель, колишнього протитуберкульозного диспансеру за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, пр. Дніпровський, будинок 2; інвестицією є грошові кошти у розмірі 350000 грн.; проектно кошторисна документація та кошторис будівництва передаються інвесторові одночасно з підписанням цього Договору (п. 1.3 Договору); в п. 2.5 Договору оговорено графік інвестування згідно якого інвестор зобов'язався внести 11.08.2015 року 250000грн., 17.09.2015 року 50000 грн., 15.10.2015 року 50000 грн. 12.05.2016 року [PERSON] звернулася до голови правління Громадської організації Олександрія із листом де зазначила, що за весь час існування зазначеного договору Громадська організація Олександрія жодного разу не повідомила її про хід виконання та причини з яких на сьогодні об'єкт інвестування не зданий в експлуатацію, тому просила повідомити про стадію виконання своїх зобов'язань за Договором, підстави його порушення, а також надати копію проектно кошторисної документації, яку їй в порушення п. 1.3 Договору так і не було надано. Зазначений лист відповідачем було отримано того ж дня. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 22.06.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.08.2015 року Громадській організації Олександрія на праві власності належить об'єкт нерухомості: нежитлові будівлі, колишнього протитуберкульозного диспансеру, розташованого за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, проспект Дніпровський, будинок 2; згідно пояснень представника відповідача, громадська організація виконала деякі роботи по реконструкції вказаних нежитлових будівель, але після цього об'єкт нерухомості в експлуатацію не здавався. 01.06.2017 року представники сторін звернулися до суду із письмовою заявою про затвердження мирової угоди, згідно умов якої відповідач визнає обґрунтованість вимог, заявлених позивачем у межах провадження по справі № 661/3377/16-ц, та погоджується з тим, що сума збитків завданих ним позивачу в наслідок невиконання взятих на себе зобов'язань за Інвестиційним договором будівництва об'єкта нерухомості від 11.08.2015 року складає 350000 грн.; позивач відмовляється від позовних вимог щодо стягнення збитків, заявлених у межах провадження по справі № 661/3377/16-ц та припиняє з відповідачем договірні відносини за Інвестиційним договором будівництва об'єкта нерухомості від 11.08.2015 року; у зв'язку з відсутністю у відповідача грошових коштів для сплати боргу, позивач погоджується прийняти в рахунок відшкодування шкоди, нерухоме майно, яке належить відповідачу на праві власності, а саме: об'єкт нерухомості: нежитлові будівлі, колишнього протитуберкульозного диспансеру, розташованого за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, проспект Дніпровський, будинок 2. Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету позову. Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] предметом позову є майнова шкода у грошовому виразі в сумі 350000 грн., натомість предметом мирової угоди є перехід права власності на об'єкт нерухомості: нежитлові будівлі, колишнього протитуберкульозного диспансеру, розташованого за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, проспект Дніпровський, будинок 2, від Громадської організації Олександрія до позивача [PERSON]. Отже, зазначена мирова угода суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки укладена щодо іншого предмета ніж заявлено позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом, тому суд не вбачає підстав для її затвердження. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, з наданих позивачем доказів, та виходячи з приписів ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає визнання відповідачем позову таким, що суперечить закону, тому відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, та аналізуючи встановлені по справі обставини з приводу заявлених позовних вимог, дійшов наступних висновків. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Аналізуючи встановлені по справі обставини та вище перераховані норми чинного законодавства, суд вважає, що позивач не виконав свого обов'язку щодо доведення тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки позивачем не надано доказів щодо завдання їй відповідачем саме збитків, не вказав природу походження цих збитків, у розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України, не надав розрахунку цих збитків; натомість зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором, за яким, як вважає позивач, він передав відповідачу саме 350000 грн., що може свідчить, що позивач не вірно обрав спосіб захисту свого порушеного права, визначений ст. 16 ЦК України; враховуючи також, що ні позивачем, ні відповідачем, не надано суду доказів на підтвердження факту передачі позивачем відповідачу обумовленої суми грошових коштів, а посилання на п. 2.5. договору від 11.08.2015 року суд не вважає, належним доказом бо така фіксація наведеного факту, суперечить вимогам договору (п.2.9.1) та вимогам чинного законодавства; що, в свою чергу не перешкоджає сторонам при визнані ними такого факту, враховуючи принцип свободи договору, укласти відповідний договір, у передбачений законом спосіб, враховуючи, що суд здійснює судовий захист саме порушеного, не визнаного або оспорюваного права. За таких підстав позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed