Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

15 серпня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON], в якій позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь за вкладом «Стандарт» за заявою № SAMDNWFD0070062782800 суму у розмірі 80000,00 гривень; стягнути з відповідача на його користь за вкладом «Стандарт» за заявою № SAMDNWFD0070062784800 суму у розмірі 20000,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 20 січня 2014 року між ним та відповідачем було укладено два договори банківських вкладів «Стандарт на 12 місяців» за заявою № SAMDNWFD0070062784800 у розмірі 20000,00 гривень та «Стандарт на 12 місяців» за заявою № SAMDNWFD0070062784800 суму у розмірі 80000,00 гривень, за умовами яких позивач вніс готівкою на депозитний рахунок грошові кошти загальною сумою 100000,00 гривень, а відповідач взяв на себе зобов'язання прийняти грошові кошти, нараховувати та сплачувати проценти, повернути повністю вклад у дату його повернення, вказану у депозитних договорах. Строк розміщення депозиту, згідно договору - з 20 січня 2014 року до 20 січня 2015 року. Згідно п. 5 Постанови Правління Національного Банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і м. Севастополя» від 06 травня 2014 року №260, банкам, перелік, яких додається до цієї постанови, припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і м. Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити НБУ. Так, як зазначає позивач, у нього виникла необхідність дострокового розірвання договорів банківських вкладів з відповідачем. Крім того, позивач вважає, що своїми діями відповідач порушив законні права та інтереси позивача, з огляду на що останній звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові та на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, у зв'язку з відсутністю правових підстав для їх задоволення. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 20 січня 2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» за заявою №SAMDNWFD0070062782800, згідно якої позивач просив банк оформити йому депозитний вклад у розмірі 80000,00 гривень на строк до 20 січня 2015 року включно, з процентною ставкою 19,00 % річних, період нарахування вкладу - 1 місяць (а.с. 10). Відповідно до п. 5 договору, передбачене право сторін на дострокове розірвання укладеного договору, повідомив про це іншу сторону за два банківських дня до дати розірвання договору. Якщо вкладник вимагає розірвання договору достроково, йому повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються по зниженій відсотковій ставці (п. 6 договору). На виконання умов договору, [PERSON] було внесено до каси ПАТ КБ «ПриватБанк» 80000,00 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією банка (а.с. 12). Також судом було встановлено, що 20 січня 2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт» за заявою №SAMDNWFD0070062784800, згідно якої позивач просив банк оформити йому депозитний вклад у розмірі 20000,00 гривень на строк до 20 квітня 2015 року включно, з процентною ставкою 17,00 % річних, період нарахування вкладу - 1 місяць (а.с. 11). На виконання умов договору, [PERSON] було внесено до каси ПАТ КБ «ПриватБанк» 20000,00 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією банка (а.с. 12). Відповідно до п. 5 договору, передбачене право сторін на дострокове розірвання укладеного договору, повідомив про це іншу сторону за два банківських дня до дати розірвання договору. Якщо вкладник вимагає розірвання договору достроково, йому повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються по зниженій відсотковій ставці (п. 6 договору). Правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовані Конституцією України, Цивільним кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 5 та 6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Як встановлено в судовому засіданні, з наявних в матеріалах справи копій укладених між позивачем та банком договорів, вбачається, що строку їх дії, станом на момент розгляду справи судом не сплинув, а отже позивач забажав достроково розірвати спірні договори. В силу зазначеного, на виконання вимог п. 5 договорів депозитних вкладів, вкладник, у разі бажання розірвати вклад достроково, мав повідомити про це банк за два банківських дня до дати їх розірвання. Проте, позивачем не було надано суду будь-яких доказів його звернення до відповідача з вимогою про дострокове розірвання договорів депозитних вкладів, що є предметом розгляду по справі. Дослідивши наявні у справі докази та з огляду на те, що позивачем не було доведено факт його звернення до відповідача та відмови останнього від виконання ним своїх зобов'язань за укладеними договорами депозитних вкладів, суд приходить до висновку про відсутність підстав в задоволені позовних вимог [PERSON], зважаючи, що строк дії договору не сплив. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору не відшкодовувати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed