Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

16 вересня 2014 року позивачка звернулася з позовом до суду, в якому просила вселити її разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] в квартиру №18 за адресою: провулок Дунаєва, будинок №3А в м. Одеса та зобовязати [PERSON] не перешкоджати їй у користуванні вказаною квартирою. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що має право користування вказаною квартирою як її співвласник, а її неповнолітні діти мають право користування квартирою як члени сімї відповідача. Відповідач чинить перешкоди у користуванні власністю, тому вони вимушені проживати в орендованих квартирах. Сторони в судове засідання не зявились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за ії відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні 4.06.2015 року представник позивача підтримала позовні вимоги та надала пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Відповідач та представник третьої особи про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних обставин. Матеріалами справи встановлено, що 03.06.2000 року між [PERSON] і [PERSON] [PERSON] Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2013 року у справі №522/2267/13-ц. Дітей від шлюбу сторін [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з їх матірю [PERSON] (а.с. 4-5). На момент реєстрації шлюбу відповідачу належала трикімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджується виданим 30.01.2006 року дублікатом свідоцтва про право власності на квартиру від 27.09.1999 року №765/99. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] відповідачем за указаною адресою була придбана мансарда квартири №18 загальною площею 146,5 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.12.2000 року №010641. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання , ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 1 ст. 61 СК передбачає, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Припинення шлюбу не припиняє права власності на майно того з подружжя, який не є титульним власником майна. Як вбачається з матеріалів справи за указаною вище адресою [PERSON] зареєстрована з 11 квітня 2005 року, а одна з її неповнолітніх доньок [PERSON] з 17.08.2011 року, що підтверджується довідкою від 08.06.2015 року, виданою Обєднанням співвласників багатоквартирних будинків №№3, 3А, 3Б по провулку Дунаєва «СІМЕКС». (а.с. 68) Згідно зі ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно зі ст. 64 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.ст. 116, 157 ЖК УРСР члени сім'ї власника житла або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення таких осіб здійснюється в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновків, що [PERSON] як співвласник мансарди квартири [ADDRESS] та колишній член сімї [PERSON], зареєстрований за вказаною адресою, має право користування жилими приміщеннями квартири [ADDRESS] та мансарди указаної квартири. Неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] є членами сімї відповідача та згідно зі ст. 165 ЖК УРСР мають право на вселення до свого батька без згоди останнього. Допитана в якості свідка [PERSON] підтвердила, що [PERSON] разом з дітьми не проживають в №18 по пров. Дунаєва, 3А в м. Одесі. Відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири, чим перешкоджає позивачці та дітям у користуванні вказаною квартирою. Таким чином, [PERSON] та неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] мають право на примусове вселення в зазначену квартиру, а [PERSON] необхідно зобовязати не перешкоджати у користуванні квартирою. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved