Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

16.11.2020 року до суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у частці в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття. Свій позов позивач мотивує тим, що з відповідачем проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , який проживає біля неї і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання позивач [PERSON] з`явилася, позов підтримала та надала пояснення аналогічні його змісту, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Зазначила, що з відповідачем проживала без реєстрації шлюбу, від якого мають сина [PERSON] , відповідач визнає своє батьківство відносно сина. На даний час відповідач проживає з іншою жінкою, має матір пенсійного віку, транспортні засоби, мисливська зброя за ним не зареєстровані, чи працює на даний час відповідач їй не відомо. Раз у півроку відповідач надавав допомогу на утримання сина у розмірі 700 грн, а в січні 2020 року передав кошти в сумі 1800 грн. В судове засідання представник позивача - адвокат Гречуха В.І. з`явився, позов підтримав та надав пояснення аналогічні його змісту, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час, місце розгляду був повідомлений вчасно шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, яка повернулася на адресу суду, проте згідно ч.7, 8 ст.128 ЦПК України останній вважається належним чином повідомлений про розгляд справи . Також про розгляд справи відповідач був повідомлений в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав (а.с.14, 20, 21, 25). Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). У зв`язку з укладенням шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають у [ADDRESS] . При ухваленні рішення у справі суд враховує, що в Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), «Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1, 2 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем відзив не поданий, докази по справі не надані. Право вибору стягнення аліментів у частці або в твердій грошовій сумі в даному випадку виключно належить позивачці, оскільки саме з нею проживає дитина. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю та стягує з відповідача аліменти на утримання дитини у частці в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1.ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачем позов поданий до суду 16.11.2020 року, тому з вказаної дати суд присуджує аліменти на утримання дитини. Суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на утримання дитини за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн ( в розмірі на час подачі позову) в дохід держави, так як позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 17.03.2020 року, укладений між адвокатом Гречухою В.І. та [PERSON] (а.с.6). На а.с.15 міститься ордер серії ЧК №123747. Згідно квитанції від 15.01.2021 року [PERSON] сплатила адвокату Гречусі В.І. кошти в сумі 2000 грн за надання правничої допомоги. Враховуючи категорію справи, затрачений час, обсяг наданих послуг, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн є співмірними і стягує з відповідача на користь позивача вказану суму.

Outcome: approved