overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

16 березня 2016 року позивач пред`явила суду позов до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 22 серпня 2014 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 449. В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що від спільного шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося. З 2015 року сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо. Кожен з подружжя має різні погляди на сімейне життя а тому в них виникають часті непорозуміння та сварки. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви, що вказані в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

16 березня 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся із вказаним вище позовом та зазначив, що він 10 січня 2010 року зареєстрував шлюб з [PERSON] (далі відповідач). Від шлюбу дітей не мають. На даний час шлюбні стосунки між ними фактично припинено. Їхнє спільне життя не склалося на ґрунті психологічного не сумісництва характерів. За час перебування у шлюбі між ними часто виникали непорозуміння, сварки. З 2011 року вони не проживають як подружжя, позивач повернувся проживати до помешкання своєї матері в с. Кулажинці, вул. Світанкова, 4, Гребінківського району Полтавської області, а відповідач проживає по місцю своєї реєстрації в с. Ярівка Горохівського району Волинської області. Їхня сімя розпалася і відновлена бути не може, на примирення позивач не згідний і бажає розірвати шлюб. Спору про поділ майна не виникає. З огляду на вказане, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції згідно свідоцтва про шлюб серії І- КЕ № 146645, актовий запис про шлюб № 01. Представник позивача, позивач та відповідач у судове засідання не зявились, представник позивача подав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просив розглядати справу без його присутності та присутності позивача. Відповідач у судове засідання не зявився. Зважаючи на зазначене, відповідно до ухвали суду від 27 червня 2017 року справа розглядалась за відсутності відповідача у порядку заочного провадження. Зясувавши обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до частини 1 статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії І-КЕ № 146645 сторони з 10 січня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі /а.с. 8/. Як вбачається із позовної заяви шлюбні стосунки між сторонами припинені. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Вказане згідно частини 2 статті 112 СК України є підставою для постановлення рішення про розірвання шлюбу з огляду на вимоги частини 1 статті 24 СК України, де встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому суд, вбачає підстави для постановлення рішення про розірвання шлюбу. На підставі, викладеного, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю. З огляду на вищевикладене, на підставі частини 1 статті 24, статті 112, частини 3 статті 160 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

16 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою перебуває в шлюбі з 27 жовтня 1989 року, шлюб зареєстровано Шепетівським міськвідділом ЗАГС Хмельницької області, актовий запис № 490. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося через те, що вони мають різні погляди на сімейне життя, з січня 2017 року вони припинили подружні відносини та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спору щодо поділу спільного майна немає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позов підтримав та просив строк на примирення не надавати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов визнала повністю, просила термін на примирення не надавати, оскільки це суперечить її інтересам. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 1989 рокуміж сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Шепетівським міськвідділом ЗАГС Хмельницькій області, актовий запис № 490, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ № 487309. Судом встановлено, що\~сім'я фактично розпалась, поновлення подружнього життя між сторонами виключається, а тому збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем в сумі 640,00 грн. згідно квитанції № 21779132 від 15.03.2017 року, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

16 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 18 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №294. Від спільного проживання в подружжя є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Вимоги позивач обгрунтовує тим, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалось через непорозуміння між ними, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, постійні конфлікти, що негативно впливало на виховання дітей. Протягом останнього року стосунки погіршились, вони не могли знайти взаєморозуміння, намагання зберегти сім'ю не давали ніяких результатів, тому він змушений був переїхати проживати окремо. На теперішній час сім'я фактично розпалась, з початку 2017 року не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Подальше перебування в шлюбі з відповідачем суперечить його інтересам. Вважає, що примирення і збереження сім'ї є неможливим, оскільки сім'я існує формально, а тому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву, просить справу слухати у її відсутності, позов визнає повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, із врахуванням засад добровільності шлюбу, встановлених ст.24 Сімейного кодексу України, а також того, що сторони згідні на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу і спільного життя подружжя, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. залишити за ним у зв'язку з поданою про це письмовою заявою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

16 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкування з ними, мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 2007 року, який було розірвано в 2015 році. Від шлюбу мають двох доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу [PERSON] всіма способами перешкоджає його спілкуванню з дітьми, він майже кожного дня телефонує із метою домовитися про час, коли можливо спілкуватися з дітьми, але відповіді не отримує. Він бажає спілкуватися та виховувати дітей у відповідності до рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, яким визначений конкретний спосіб участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, однак його колишня жінка створює цьому перешкоди, чим порушує не тільки його права, як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дітей. На підставі зазначеного просить суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні з доньками, визначивши такий порядок його участі у спілкуванні та вихованні малолітніх дітей: систематичні побачення з дітьми, а саме: зі старшою дочкою щомісяця з 19-00 год. до 15-00 год., першої та третьої неділі щомісяця, з меншою дочкою з першої та третьої суботи щомісяця з 10-00 год. до 20-00 год.; на період весняних, осінніх, зимових канікул участь батька у вихованні малолітньої доньки [PERSON] визнати по три дні на час оздоровлення влітку за домовленістю батьків. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним. [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, у якій зазначила, що 28 жовтня 2016 року виконавчий комітет Фастівської міської ради прийняв рішення «Про визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми», згідно із яким визначено систематичні побачення [PERSON] з дітьми за відповідним графіком. Сторонами було визначено, що коли батько захоче взяти дітей та побачитися із ними поза межами їхнього місця проживання, то він має розписатися в журналі реєстрації побачень із дітьми, який був заведений [PERSON] [PERSON] погодився на такий порядок та навіть одного разу взяв дітей, про що розписався в журналі. Проте, відповідач, спираючись на свою зайнятість на роботі та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

16 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

16 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], з яким зареєструвала шлюб 22 лютого 1986 року, мотивуючи тим, що спільне життя не склалося. Причиною цього стала відсутність взаємопорозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносити та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та подружня невірність відповідача. Від цього шлюбу подружжя не має спільних неповнолітніх дітей Позивач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Позивач у своїй заяві погодилася на постановлення судом заочного рішення у справі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 1986 року. Від шлюбу спільних неповнолітніх дітей подружжя не має. Зі змісту позовної заяви видно, що сторони проживають окремо більше 20 років. Причиною цього є відсутність взаємопорозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносити та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та подружня невірність відповідача. Відповідач отримавши судову повістку за місцем реєстрації, не скористався своїм правом приймати участь у судовому засіданні та в разі невизнання вимог надавати докази щодо їх спростування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сімї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

16 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, Ленінський р-н, пр. Петровського, 56 (гуртожиток). Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 16.03.2017 р. о 06 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 16.03.2017 р. о 06 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Живодера лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора весь час плаче, починає кричати, дереться. Каже, що заживо поховала батьків. Мислення дезорганізоване. Чує «голоси», вважає, що все під лаштоване. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

16 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Жовтневий р-н, вул. Мандриківська, 147/51. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.03.2017р. о 22 год. 57 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.03.2017р. о 22 год. 57 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за заявою сина. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, занепокоєна, іспитує слухові обмани сприйняття. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

16 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, Новокадацький р-н, вул. Правобережна, 13/2. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.03.2017р. о 13 год. 29 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.03.2017р. о 13 год. 29 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ „ДСШМД ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний формальному мовному контакту. На запитання відповідає не завжди в плані заданого. Орієнтування всіх видів збережено. Виказує маячні ідеї переслідування, впливу на адресу оточуючих. Говорить про те, що: «Косий розбив пляшку, щоб мене потім переслідувати». Не заперечує наявність «голосів» вдома. Під час розмови раптово говорить про те, що: «я чую голоси Алі-Баби та 40 розбійників». Мислення паралогічне, дезорганізоване. Під час розмови починає бормотіти собі під ніс, розмовляє з уявними співрозмовниками. Свої хворобливі переживання до кінця не розкриває. Критика до свого стану порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved