Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

17.06.2020 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Гуляйпільська державна нотаріальна контора, товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавка-1», про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, який в подальшому було уточнено. В уточненому позові позивач посилалася на те, що 26 січня 2001 року [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт на її користь на все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, і на що він по закону буде мати право. Вказаний заповіт був нотаріально посвідчений виконавчим комітетом Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області та зареєстрований в книзі запису нотаріальних дій за №27. Як слідує далі з позову, [INFO] у віці 71 року [PERSON] помер. Отже, [INFO] відкрилася спадщина після померлого [PERSON] . Спадкову справу №246/2007 було заведено 23 липня 2007 року за заявою [PERSON] після померлого [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Далі в позові позивачем зазначено, що 27 лютого 2019 року вона звернулася до Гуляйпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 лютого 2019 року, винесеної державним нотаріусом шостої Запорізької державної нотаріальної контори у порядку заміщення державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, а спадкоємець за заповітом пропустив цей строк. 03 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до Гуляйпільського районного суду Запорізької області із позовом до Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області та [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 15 листопада 2019 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області було винесено заочне рішення про задоволення позовної вимоги [PERSON] . Визначено додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області заяви про прийняття спадщни за заповітом після [PERSON] , який помер [INFO] . Як слідує з позову, 29 січня 2020 року позивач, визначивши додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, звернулась до нотаріальної контори з вищевказаним рішенням суду, де знову отримала Постанову про відмову № 26/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] на 1/2 частку права власності на земельну частку (пай) у землі, оскільки є спадкоємець за законом на обов`язкову частку у спадщині у відповідності до ст. 1241 ЦК України - гр. [PERSON] . У відповідності до ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Отже, на думку поивача, спадкове майно підлягає перерозподілу між [PERSON] та [PERSON] по 1/2 кожній. Так, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоптв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці. За таких обставин, 20.05.2020 року позивач звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про внесення змін до виданого свідоцтво про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Гуляйпільської державної контори Запорізької області Горовою Я.О. від 10.09.2007 року на [PERSON] , в якому просила вказати, що [PERSON] належить право власності на 1/2 частки майна за законом та [PERSON] належить право власності на 1/2 частки за заповітом. Як слідує далі з позову, 27.05.2020 року нотаріусом була надана відповідь на на таке звернення, з якої вбачається, що внести зміни у свідоцтво можливо за наявності згоди громадянки [PERSON] . Таким чином, вважає, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.09.2007 року було видано з порушенням її права на спадщину за заповітом, а саме на 1/2 частку майна, у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку на ім`я відповідачки [PERSON] , особі, яка мала право на спадкування за законом лише на 1/2 частку спадкового майна, а не на цілу частку. В позові також зазначено про те, що 06 червня 2008 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №262962, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 вересня 2007 року ВЕТ №674930 реєстр №2846, площею 5,6668 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки 2321885500:08:003:0016. Далі вказали на те, що позивач, як спадкоємець за заповітом, посвідченим 26.01.2001 року секретарем Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Портною Т.М., після померлого [INFO] [PERSON] , має право на спадкування на 1/2 частку спадщини, до якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів [PERSON] є власницею земельної ділянки об`єкта нерухомого майна №660993923218, кадастровий номер 2321885500:08:003:0016, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є наявною актуальна інформація про право власності: Номер запису про право власності: 10082900, дата, час державної реєстрації: 18 червня 2015 року 10:07:38. Отже, державна реєстрація права власності на нерухоме майно - земельну ділянку було проведено державним реєстратором Бабак Дмитром Геннадійовичем на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №262962, який виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 вересня 2007 року ВЕТ №674930 реєстр №2846, які в силу статті 1301 ЦК України, ч. 1 ст. 155 ЗК України є недійсними. Тому позивач вважає, що запис про державну реєстрацію права власності за №10082900 за [PERSON] у Державному реєстрі підлягає скасуванню. Прохала Свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.09.2007 року ВЕТ №674930 реєстр №2846, що видане державним нотаріусом Гуляйпільської державним Запорізької області Горовою Я.О. на ім`я [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , визнати недійсним. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 262962 виданий 06 червня 2008 року Відділом земельних ресурсів у Гуляйпільському районі Запорізької області, на ім`я [PERSON] визнати недійсним. Скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків і [NUMBER] , на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, кадастровий номер 2321885500:08:003:0016, дата та час реєстрації 18 червня 2015 року 10:07:38 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності: Номер запису про право власності: 10082900, державний реєстратор Бабак Дмитро Геннадійович. Стягнути на її користь з [PERSON] судові витрати в сумі 2522,40 грн.. 22.09.2021 року через канцелярію суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , де вона зазначила, що з позовом не згодна та вважає, що вказана справа не може бути розглянута до розгляду її заяви про перегляд заочного рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2019 року по цивільній справі №315/386/19, номер провадження № 2/315/256/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначила, що заочним рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2019 року по цивільній справі № 315/386/19, номер провадження № 2/315/256/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позов задоволено повністю. Визнано поважною причину пропуску строку [PERSON] для подання до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області заяви про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] , який помер [INFO] . Визначено [PERSON] додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області заяви про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] , який помер [INFO] . Вона не згодна з заочним рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2019 року по цивільній справі № 315/386/19, номер провадження № 2/315/256/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що у [PERSON] немає поважних причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини. [PERSON] знала про існування заповіту на її ім`я, залишеного [PERSON] . Вказала також на те, що [PERSON] претендувала на земельну ділянку, яка залишилась після смерті першої дружини [PERSON] - [PERSON] , на яку вона не претендувала та не оформила на неї спадшину, що вбачається з постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Ще 02.03.2018 року [PERSON] зверталась до Гуляйпільского районного суду Запорізької області з позовом до Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , справа № 315/275/18. [PERSON] незаконно не залучила її у якості відповідача по цій справі. Ще тоді [PERSON] достовірно було відомо про існування заповіту [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] був єдиним спадкоємцем 1 черги за законом після смерті дружини - [PERSON] . [PERSON] отримала 04.07.2018 року свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] тільки на частину паю на земельну ділянку кадастровий номер 2321885500:08:003:0032, а не на всю земельну ділянку і їй відомо було з якої причини- у зв`язку з тим, що пропустила строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також зазначила про те, що [PERSON] змогла оформити спадщину на квартиру [ADDRESS] 15.04.2014 року і стан здоров`я їй в цьому не завадив. Після смерті [PERSON] пройшло 14 років і [PERSON] вказує на якісь не існуючи причини, які їй завадили звернутися із заявою про прийняття спадщини після його с мерті. Прохала відмовити [PERSON] у задоволені позову. Відповідачем також було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 315/386/19 (а.с. 47-49, 50-52). 20.10.2020 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Яковенка О.С. надійшла відповідь на відзив. У своїй відповіді зазначили, що доводи відповідача про те, що позивачка з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини звернулась через 14 років після смерті спадкодавця, не заслуговують на увагу, оскільки законодавством визначений лише шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, але законодавством не встановлено обмежень щодо строку, протягом якого особа має право звернутися з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Приймаючи до уваги той факт, що позивачем [PERSON] надано суду беззаперечні докази у відповідності до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, які б свідчили про поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини у період часу з 02 травня 2006 року до 02 листопада 2006 року, то її позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] підлягають задоволенню. Спадкоємиця [PERSON] не проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Нотаріусом не вчинялися дії щодо повідомлення позивача про існування заповіту та роз`яснення його прав. 23.07.2007 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області заведена спадкова справа №246 за заявою [PERSON] , спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] . Доказів надання письмової згоди спадкоємиці за законом [PERSON] , про дозвіл подання [PERSON] , яка пропустила шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори, не надано. 19.02.2019 року Полтавська сільська рада Гуляйпільського району листом № 84 повідомила [PERSON] про те, що у справах Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області знаходиться на архівному зберіганні заповіт, складений від імені померлого [PERSON] на ім`я [PERSON] , що свідчить про її необізнаність про існування заповіту. 27 лютого 2019 року [PERSON] звернулася до Гуляйпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Надавши дублікат заповіту від імені померлого [PERSON] на її ім`я, який був виданий Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, що свідчить про її необізнаність про існування заповіту. 03 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до Гуляйпільського районного суду Запорізької області із позовом до Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, а потім до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, на поважність причини пропуску для подання заяви про прийняття спадщини позивач зазначає, що з 04.05.2006 року по 15.09.2006 року перебувала на лікуванні лікаря невролога КУ «Сєвєродонецького центру первинної медико-санітарної допомоги» з діагнозом: Остеохондроз поперекового хрест правого відділу хребта з вираженим больовим станом справа, що підтверджується відповідними записами лікаря у медичній картці хворого. Щодо доводів позивача про оформлення [PERSON] спадщини на квартиру, зазначили, що [PERSON] оформила спадщину на квартиру [ADDRESS] 15.04.2014 році. Як було зазначено раніше, визначений законодавством лише шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, але законодавством не встановлено обмежень щодо строку, протягом якого особа має право звернутися з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Щодо неможливості розгляду справи до розгляду справи №315/386/19, зазначили, що 15 листопада 2019 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області по справі №315/386/19 було винесено заочне рішення про задоволення позовної вимоги [PERSON] . Визначено додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області заяви про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] , який помер [INFO] . 29 січня 2020 року [PERSON] визначивши додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, звернулась до нотаріальної контори з вищевказаним рішенням суду, де отримала постанову про відмову № 26/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] на частку права власності на земельну частку (пай) у землі, оскільки є спадкоємець за законом на обов`язкову частку у спадщині у відповідності до ст. 1241 ЦК України - гр. [PERSON] . Отже, рішення по №315/386/19 було виконане в повному обсязі, так як [PERSON] подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини, яка була прийнята та на підставі якої були проведенні нотаріальні дії. На даний час заочне рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області по справі №315/386/19 не було скасовано. Відповідачем не було надано доказів об`єктивної розгляду цієї справи до вирішення іншої справи. Вказали на те, що відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. На даний час, позивач вважає, що по справі №2315/863/20 зібрані докази які дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Враховуючи вищевикладене, вважають, що заява відповідача про зупинення провадження по справі є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. (а.с. 116-118). 11.02.2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Рябка Ю.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, де останній звернув увагу на витребувану із Полтавської сільської ради копію листа [PERSON] , датованого 17.02.2019 року, на підставі якого їй був наданий сільською радою лист «Про надання інформації» №84 від 19.02.2019 року. Зазначає про те, що [PERSON] звернулася зі своїм листом лише 19.02.2019 року, тоді як [PERSON] помер ще [INFO] , тобто через 13 років після його смерті. Вважає факт переписки [PERSON] з сільською радою формальною, оскільки їй потрібні були докази дати отримання нею інформації про наявність заповіту, про який вона нібито не знала. Окремо звернув увагу на напис у дублікаті заповіту, наданого [PERSON] де зазначено: «цей дублікат заповіту виданий [PERSON] замість втраченого», що на думку представника відповідача, підтверджує, що оригінал заповіту в неї був в наявності, однак вона його втратила. Зазначив про те, що остання не мала об`єктивних, непереборних та істотних труднощів в отриманні своєчасно дублікату заповіту. Вказав на те, що позов [PERSON] було задоволено судом лише з підстав визнання позову відповідачем - Полтавською сільською радою, а не з підстав дослідження фактичних обставин справи та наявності причин пропуску [PERSON] строку визначеного ст. 1270 ЦК України для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом. [PERSON] помер [INFO] , загальний строк позовної давності, який визначений ст. 257 ЦК України становить 3 роки, проте як видно із резолютивної частини позову [PERSON] вона не ставить перед судом питання про поновлення їй пропущеного строку для звернення до суду. Вважає, що позов не підлягає задоволенню судом як через його недоведеність, необґрунтованість, так і у зв`язку зі спливом строку позовної давності на реалізацію [PERSON] свого права на звернення до суду із цим позовом (а.с. 195-196). Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи позивач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяв, клопотань не надала. Представник позивача адвокат Яковенко О.С. позов підтримав, наполягав на його задоволенні за вказаних в ньому підстав з урахуванням наведених обставин у відповіді на відзив. Зазначив, що позивач [PERSON] звернулася з заявою про оформлення своєї 1/2 частки спадщини і жодним чином не порушує права відповідача. Додатково вказав, що 10.08.2021 року набрало законної сили рішення Запорізького апеляційного суду у справі № 315/386/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та яким залишено без змін рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 31.05.2021 року про задоволення такого позову. Зазначив про те, що було допущено ряд порушень з боку нотаріуса, заповіт на позивача на момент заведення спадкової справи після смерті [PERSON] вже був зареєстрований в Реєстрі, але нотаріус не перевірила це. Сільська рада надавала довідки про відсутність спадкоємців з невідомих підстав. Позивач намагалася врегулювати спір в досудовому порядку, проте відповідач не пішла їй назустріч. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, заяв, клопотань не надала. Представник відповідача адвокат Рябко Ю.М. проти задоволення позову заперечував, просив врахувати обставини викладені у відзиві на позов та запереченнях. Окремо зазначив, що в даному випадку вірно було надано постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про спадщину за заповітом [PERSON] , оскільки є спадкоємець першої черги, який має право на обов`язкову частку у відповідності до ст. 1241 ЦК України. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному, безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Позивач - [PERSON] , народилася [INFO] в м. Макіївка, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 13.06.2001 року (а.с. 8), за даними позову мешкає за цією ж адресою. 26.01.2001 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Портною Т.М., яким на випадок своєї смерті заповів все належне йому майно [PERSON] , що підтверджується дублікатом його заповіту та матеріалами спадкової справи № 246/2007 (а.с. 106). 26.02.2005 року [PERSON] одружився з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження виданого Полтавською сільською радою Гуляйпільського району Запорізької області від 26.02.2005 року, та яка наявна у спадковій справі. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с. 79-зворот). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] виданого повторно 19.02.2019 року виконавчим комітетом Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області (а.с. 9, 78). На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресую: [ADDRESS] . З ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] , інших спадкоємців по ст. 1261 ЦК України немає, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету у спадковій справі (а.с. 79). У день його смерті відповідно до ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на належне йому майно. У період з 02 травня 2006 року по 02 листопада 2006 року позивач [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого не зверталася. 23.07.2007 року [PERSON] звернулася до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , що підтверджується копією її заяви у спадковій справі (а.с.77-зворот). 23.07.2007 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області заведена спадкова справа №246 спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі у спадковій справі (а.с.77, 78-зворот). 10.09.2007 року державним нотаріусом Гуляйпільської державним Запорізької області Горовою Я.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцю першої черги за законом [PERSON] на земельну ділянку, що підтверджується копією свідоцтва та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі у спадковій справі (а.с.81-зворот). 06 червня 2008 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №262962, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 вересня 2007 року ВЕТ №674930 реєстр №2846, площею 5,6668 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки 2321885500:08:003:0016 (а.с.16-зворот). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів [PERSON] є власницею земельної ділянки об`єкта нерухомого майна №660993923218, кадастровий номер 2321885500:08:003:0016, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є наявною актуальна інформація про право власності: Номер запису про право власності: 10082900, дата, час державної реєстрації: 18 червня 2015 року 10:07:38, реєстрацію проведено державним реєстратором Бабак Дмитром Геннадійовичем на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №262962, який виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 вересня 2007 року ВЕТ №674930 реєстр №2846 (а.с.16-17). 15.11.2019 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області ухвалено заочне рішення у справі №315/386/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яким позовні вимоги задоволено (а.с.11-12). Зазначене рішення було скасоване та ухвалене після перегляду нове рішення суду від 31.05.2021 року про задоволення позовної заяви. За апеляційною скаргою відповідача [PERSON] зазначене рішення суду було предметом апеляційного перегляду. Відповідно до рішення Запорізького апеляційного суду у справі № 315/386/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини від 10.08.2021 року було залишено без змін рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 31.05.2021 року про задоволення такого позову. 29.01.2019 року постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки 29.01.2020 року Гуляйпільською державною нотаріальною конторою гр. [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку від 1/2 частки права на земельну ділянку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП ім. Свердлова Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, розміром 8,73 в умовних кадастрових гектарах. Видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на решту 1/2 частку у спадщині гр. [PERSON] неможливо, оскільки є спадкоємець за законом на обов`язкову частку у спадщині у відповідності до ст. 1241 ЦК України - гр. [PERSON] (а.с. 13). 20.05.2020 року [PERSON] звернулася з заявою до Державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Н.П. Дмитрієвої в якій прохала внести зміни до виданого свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Гуляйпільської державної контори Запорізької області Горовою Я.О., 10.09.2007 року на [PERSON] , в якому вказати, що [PERSON] належить право власності на 1/2 частки частки майна за законом; [PERSON] належить право власності на 1/2 частки за заповітом (а.с. 14). 27.05.2020 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дмитрієвою Н.П. надано [PERSON] відповідь на заяву від 20.05.2020 року, згідно якої у відповідності до ст. 1300 Цивільного кодексу, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області 10.09.2007 року на ім`я [PERSON] , можливе лише за її ( [PERSON] ) згодою.Згідно п. 2 ст. 1300 Цивільного кодексу, на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, у разі неотримання згоди гр. [PERSON] на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, видатгого державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області 10.09.2007 для вирішення цього питання їй необхідно буде звернутися до суду (а.с. 15). Також, суд бере до уваги те, що відповідно до рішення Запорізького апеляційного суду від 10.08.2021 року були встановлені певні обставини, які відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають додатковому доказуванню. Так, судами зокрема встановлено, що 10.09.2007 року державним нотаріусом Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області Горовою Я.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцю першої черги за законом [PERSON] на земельну ділянку площею 5,6668 га, розташованої на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗП № 012831 виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією 13.07.2005 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010526900384, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва та витягом про його реєстрацію в Спадковому реєстрі за матеріалами спадкової справи. 27.02.2019 року до Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області звернулася позивач з заявою про прийняття спадщини за заповітом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією її заяви у спадковій справі. 27.02.2019 року постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , в зв`язку з тим, що остання не прийняла спадщину за заповітом в установленому законом порядку, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Додатково судом взято до уваги те, що матеріали спадкової справи №246 після померлого [PERSON] (а.с.77-115) не містять жодних відомостей про встановлення нотаріусом кола спадкоємців та перевірку наявності заповіту, який вже був зареєстрований у відповідному реєстрі з 24.05.2007 року. Як встановлено зі спадкової справи, нотаріусом при підготовці до видачі 10.09.2007 року свідоцтва про право на спадщину за законом після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцю першої черги за законом [PERSON] на земельну ділянку (а.с. 81 зворот) не були дотримані вимоги п.209 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 та не перевірено наявність заповіту померлого [PERSON] від 26.01.2001 року за даними Спадкового реєстру, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) від 27.02.2019 року, з якої вбачається, що заповіт [PERSON] був внесений до спадкового реєстру 24.05.2007 року. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Однак, нотаріус незважаючи на те, що у спадковому реєстрі наявний заповіт від імені [PERSON] складений на користь [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 27 від 24.05.2007 року, порушив порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не повідомив спадкоємицю за заповітом [PERSON] як особу, яка має право на обов`язкову частку в спадщині, не викликав [PERSON] шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Довідка виконавчого комітету Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області про те, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] , інших спадкоємців по ст.1261 ЦК України немає, надана нотаріусу свідчить про те, що за наявності чинного заповіту на позивача остання не містить посилання на спадкоємців за заповітом. Крім того, позивач зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2001 року, що підтверджується копією паспорта громадянина України, що значно віддалена від місця проживання спадкодавця [PERSON] , який був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає, що при цьому не заслуговують на увагу посилання сторони відповідача, що [PERSON] звернувшись до сільської ради щодо надання інформації про наявність заповіту [PERSON] могла також дізнатися про заповіт, який був складений на її користь і її дядьком [PERSON] . Так, судом встановлено, що 24 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області для з`ясування того, чи був на її користь заповіт після померлої [PERSON] . 02 листопада 2017 року Полтавська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області повідомила [PERSON] , що у справах Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області знаходиться на архівному зберіганні заповіт, складений від імені померлої [PERSON] на ім`я [PERSON] . Відомостей про безпосереднє перебування позивача в Полтавській сільській раді Гуляйпільського району не встановлено. Полтавською сільською радою було видано дублікат заповіту. Відповідно до ст. 53 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час такої дії) у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Тобто, навіть якби вона дізналася того ж дня про наявність заповіту, який був складений на її користь [PERSON] , то строк позовної давності не пройшов, оскільки з позовом про визначення додаткового строку вона звернулася 03.04.2019 року, тобто в межах трьох років. Будь-яких інших часових проміжків стороною відповідача не зазначено, а лише виказані припущення. Тому підстав для застосування строків позовної давності в даній справі суд не вбачає. Будь-яких доказів того, що [PERSON] спадкодавцем був переданий оригінал його заповіту справа також не містить. За приписами частин першої, п`ятої та шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд доходить висновку, що позивач не була обізнана про наявність заповіту складеного [PERSON] на її користь. Знову ж таки суд зазначає, що дані обставини також встановлені в рішеннях судів як першої інстанції, а так само і апеляційної у справі № 315/386/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи дану справу суд виходить з такого. У відповідності до ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Отже, спадкове майно підлягає перерозподілу між [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожній відповідно. Так, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці. Як було встановлено, 20.05.2020 року [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про внесення змін до виданого свідоцтво про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Гуляйпільської державної контори Запорізької області Горовою Я.О. від 10.09.2007 року на [PERSON] . При цьому, просила вказати, що [PERSON] належить право власності на 1/2 частки майна за законом, а [PERSON] належить право власності на 1/2 частки за заповітом. 27.05.2020 року нотаріусом була надана відповідь на вказану заяву, з якої вбачається, що внести зміни у свідоцтво можливо за наявності згоди громадянки [PERSON] . Таким чином, позивач як спадкоємець за заповітом самостійно обрала спосіб захисту своїх прав передбачені ст. 1300 ЦК України, щодо внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Аналіз ст. 1301 ЦК України дозволяє стверджувати, що до інших випадків, які встановлені законом, відноситься, зокрема, визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з виданою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Відповідно до частини третьої пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво цро право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й з інших підстав, зокрема, визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином, оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.09.2007 року було видано з порушенням права [PERSON] на спадшину за заповітом на 1/2 частку майна, у зв`язку з виданою свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку на ім`я відповідачки [PERSON] , особі, яка мала право на спадкування за законом лише на 1/2 частку спадкового майна, а не на цілу частку. 06 червня 2008 року [PERSON] , було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №262962, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 вересня 2007 року ВЕТ №674930 реєстр №2846, площею 5,6668 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки 2321885500:08:003:0016. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. ст. 1233 і 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 1220, ч.1 ст. 1269 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини) малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті,той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли іншіспадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно дост. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи ш,одо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 331 ЦК передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, посвідченим 26.01.2001 року секретарем Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області Портною Т.М., після померлого [INFO] [PERSON] , має право на спадкування (на 1/2 частку спадщини, до якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів [PERSON] є власницею земельної ділянки об`єкта нерухомого майна № 660993923218, кадастровий номер 2321885500:08:003:0016, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є наявною актуальна інформація про право власності: Номер запису про право власності: 10082900, дата, час державної реєстрації: 18 червня 2015 року 10:07:38, реєстратор Бабак Дмитро Геннадійович. Якщо документи підтверджують право власності спадкоємців на нерухоме майно, відомості про зміни повинні бути внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в установленому законом порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року (справа № 758/5329/15 провадження № 61-18376св18) Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» у разі скасування на підставі ріщення суду ріщення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Отже, державна реєстрація права власності на нерухоме майно - земельну ділянку було проведено державним реєстратором Бабак Дмитром Геннадійовичем на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №262962, який виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 вересня 2007 року ВЕТ №674930 реєстр №2846, які в силу ст. 1301 ЦК України, ч. 1 ст. 155 ЗК України є недійсними. Тому, суд вважає за можливе прийти до висновку, що запис про державну реєстрацію права власності за №10082900 на [PERSON] у Державному реєстрі підлягає скасуванню. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, так як обставини, на які посилається позивач як на підстави позову, знайшли своє підтвердження під час перевірки наданих суду доказів, які суд вважає належними, допустимими та достовірними.

Outcome: approved