Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

15.11.2019р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку (а.с. 2-3). Ухвалою судді від 02.12.2019р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано у відповідача докази (а.с. 15-16). В обґрунтування позову позивачка в позовній заяві посилалася на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яку придбала у відповідача. Відповідач є колишнім власником квартири, у ній досі зареєстрований, проте не проживає. Разом із тим, реєстрація відповідача у квартирі порушує право власності позивачки, створюючи перешкоди у користуванні майном. Тому позивачка має на меті зняти його з реєстрації. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст. 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку. Позивачка 14.01.2020р. надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, без фіксації технічними засобами, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с. 18). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся шляхом направлення судової повістки за адресою квартири, щодо якої ставиться питання про усунення перешкод у користуванні шляхом зняття з реєстрації відповідача, адже саме ця квартира є останнім місцем реєстрації відповідача ( [ADDRESS] ), що підтверджується довідкою з АДП ГУ ДМС УДМС України у Дніпропетровській області (а.с. 14). Повістка повернута поштою (а.с. 19-20), оскільки відповідач фактично не мешкає у цій квартирі. З огляду на приписи ч. 9 ст. 130 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до положень ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 10.06.2016р. придбала у відповідача [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на підставі нотаріально посвідченого договору і того ж дня зареєструвала за собою право власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 14988622 (а.с. 7, 9). Як стверджує позивачка, відповідач у квартирі не проживає, на підтвердження чого представила суду акти, підписані сусідами і засвідчені головою ОСББ «Прометей-18Б» Забирною К.Ю. від 30.08.2019р. та від 23.10.2019р., якими зафіксовано, що [PERSON] не не проживає за адресою: [ADDRESS] , а у вказаній квартирі проживає позивачка [PERSON] (а.с. 8, 11). Відповідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищевказаних статей дає можливим зробити висновок, що член сім`ї втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права володіння та користування своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення особи, яка без достатніх підстав займає належну власнику квартиру чи домоволодіння. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як вбачається з указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язано з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З урахуванням вищевикладеного, з огляду на те, що відповідач самостійно з реєстраційного обліку не знімається, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] . Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved