Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

15 червня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «Соцком Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 вересня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки № 103/02-0003180, відповідно до якого ПАТ КБ «Соцком Банк» відкрило [PERSON] картковий рахунок № 26255000004609, а відповідно до умов Додаткової угоди до цього договору від 07 вересня 2007 року було встановлено загальний ліміт овердрафту по картковому рахунку у розмірі 112\~000 грн та доступний ліміт 100 8000 грн. [PERSON] не виконував своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків. Його заборгованість за зазначеним вище договором станом на 01 квітня 2013 року складає 238 096 грн 09 коп.. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився. В позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечивши факт існування заборгованості за кредитним договором, а також надав суду письмову заяву про застосування строків позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Як вбачається з копії договору (а. с. 6-8) та Додаткової угоди до нього, 07 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Соцком Банк» та [PERSON] було укладено договір банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки № 103/02-0003180, відповідно до якого позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок № 26255000004609 в національній валюті України гривні, а згідно з умовами Додаткової угоди до цього договору від 07 вересня 2007 року було встановлено загальний ліміт овердрафту по картковому рахунку у розмірі 112\~000 грн та доступний ліміт 100 8000 грн, при цьому відповідач був зобовязаний щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Відповідач не виконував своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Його заборгованість за зазначеним вище договором станом на 01 квітня 2013 року складає 238 096 грн 09 коп, з яких: 101\~630 грн 38 коп. заборгованість по картковому рахунку, 136\~465 грн 71 коп. заборгованість з відсотків. Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором (а. с. 10-12). Разом із тим, відповідно до ст. 257 \~ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності, у відповідності з ч. 1 ст. 261 \~ЦК України, починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Правова позиція щодо застосування строків позовної давності висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-20цс14 від 19 березня 2014 року, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів справи, остання операція з видачі овердрафта відбулася 27 листопада 2009 року, а тому строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, сплив 28 листопада 2012 року. Між тим, з позовом до суду він звернувся лише 15 червня 2015 року, тобто після спливу позовної давності, при цьому клопотання про поновлення пропущеного строку не заявлялось, причин поважності пропущення позовної давності суду не повідомлено. \~\~ Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, суд погоджується з твердженням відповідача про пропущення банком строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором і, з огляду на викладене, приходить до висновку про необхідність відмовити позивачеві у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed