Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

15 травня 2017 року позивач ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій, просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 жовтня 2012 року в сумі 68594,62 грн., а також судовий збір в сумі 1600,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 31 жовтня 2012 року між сторонами був укладений договір, за яким відповідач одержала кредит в сумі 5700,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконувала її умови та не сплачувала в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 31 березня 2017 року за нею утворилася загальна заборгованість в сумі 68594,62 грн., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не прибув. Згідно заяви представника позивача у позовній заяві, останній просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що дійсно уклала договір із Банком про кредитування та отримала кредитні кошти, але у звязку із хворою її матері, яка потребує постійного догляду, не може працювати, у звязку з чим допустила порушення умов договору. Вказує, що не була обізнана про збільшення тарифів, оскільки кредитною карткою не користувалася з грудня 2013 року. Також просила про застосування строку позовної давності. Окрім того послалася на те, що пеня та штраф за фактичне (неправомірне) користування кредитом не можуть одночасно застосовуватись за порушення одного і того ж грошового зобов'язання. У звязку з доглядом за хворою матірю та неможливістю її присутності в судовому засіданні, просила справу розглянути за її відсутності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 31 жовтня 2012 року відповідач звернулася до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.7). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі [PERSON]), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту при укладенні договору 5700,00 грн. (а.с. 51) . Згідно з заявою позичальника, остання ознайомлена та погодилась з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (а.с. 7). Також Тарифами визначена сума пені за порушення умов кредитування. Визначена сума комісії за відповідними операціями. Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт надав згоду на зміну Банком самостійно розміру кредитного ліміту. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов надання споживчого кредиту, що є складовою Договору, передбачена відповідальність позичальника за невиконання умов щодо повернення кредиту. Так, у разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, що передбачені Договором, позичальник зобовязаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням прострочених процентів та комісій. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів. Згідно з розрахунком заборгованості, скориставшись кредитними коштами, відповідач вчасно не сплачувала кредитну заборгованість, допустила систематичне порушення умов повернення кредиту та сплати процентів, у звязку з чим станом на 31.03.2017 року за нею рахується заборгованість за тілом кредиту в сумі 5660,10 грн. (а.с.52-53) та що підлягає стягненню в повному обсязі. Втім, стосовно зміни розміру відсотків, то відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог\~статей 641-642 ЦК\~або в порядку, визначеному частиною шостою\~статті\~\~\~1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить\~статті 1056-1 ЦК\~зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2012 року відповідач, ознайомившись та погодившись з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, оформила заяву на надання їй кредитної карти «Універсальна» із сумою кредитного ліміту 5000 грн. Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 банк має право проводить зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 1.1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Відповідно до п.1.1.3.1.9 вказаних Умов банк зобов'язаний не частіше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку. Заява не містить умов про спосіб надання виписки про стан картрахунку.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З грудня 2013 року відповідач не здійснювала операцій по картрахунку, не виконувала кредитних зобов'язань (а.с. 52-53). \~\~\~\~Таким чином позивач не надав доказів виконання ним п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг щодо своєчасно сповіщення відповідача у спосіб, передбачений договором, про зміну розміру фіксованої процентної ставки, що визначений як 30 % на рік, тобто 2.5 % на місяць. За таких обставин, процедура підвищення процентної ставки банком була порушена, а тому за період з вересня 2014 року по 31 березня 2017 року відсотки слід рахувати, виходячи з 30% річних, як то передбачено умовами договору. \~\~\~\~ Крім того, відповідно до п. 3 наказу № 906 СП - 2014-6915682 від 18 серпня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2014 року, яким встановлено введення нових тарифів по картах, передбачено, що нові тарифи із підвищеною ставкою стосується лише витрат, вчинених після введення їх в дію. Проте, як встановлено починаючи з грудня 2013 року відповідачка операцій за кредитом не здійснювала. Тому [PERSON] не довів обґрунтованість свого розрахунку, який здійснювався ним за цей період за підвищеними відсотковими ставками. Що ж стосується вимог щодо застосування строку позовної давності, які відповідач просила застосувати, то відповідно до Постанови Верховного Суду України від 10 червня 2015 року, збільшення терміну позовної давності, ніж той, що визначений нормами Закону, має узгоджуватися умовами договору, яким не можна вважати Умови та Правила надання банківських послуг (6-698цс15). Враховуючи, що строк позовної давності у даному випадку, на якому наполягає позивач (50 років) визначений лише Умовами та Правилами надання банківських послуг (п. 1.1.7.31 Умов), та правову позицію Верховного Суду України (6-698цс15, 6-757цс15), суд, в межах заявлених вимог, вважає необхідним заяву відповідачки щодо цього задовольнити та, відповідно до приписів ст. 257, ч. 3\~ст. 267 ЦК України, стягнути проценти за останні три роки, що передують дню направлення даного позову до суду (10.05.2017 року), тобто з 10.05.2014 року, і які становлять: 5660,10 грн. заборгованості х 1035 днів заборгованості з 10.05.2014 року по 31.03.2017 року х 2.5 % х 12 / 360 = 4\~881, 84 грн. Щодо розміру пені, то з урахуванням заявлених вимог відповідача про застосування строку позовної давності (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України), то останні слід стягнути в межах одного року з 10.05.2016 року, що становлять суму - 1100 грн. Що ж стосується застосування штрафу, то враховуючи, що порушення умов договору в частині прострочення сплати за договірними зобовязаннями тягне накладення пені, то стягнення за це ж саме порушення штрафу, свідчать про те, що умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф, при цьому останній нараховано, в тому числі, й на суму пені. Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобовязань (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13). Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідачки на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 11\~641, 94 грн., з яких: заборгованість по кредиту 5660,10 грн., проценти 4881,84 грн. та пеня 1100 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, а також з урахуванням розяснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом\~№ 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 272 грн. (11\~641, 94 грн. х 100 / 68594,62= 17%, 1600 х 17% = 272).

Outcome: partial