Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

16.05.2014 року до Карлівського районного суду надійшла вищевказана скарга. Скаржник просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Пустогородської А.В., які виявились у виселенні його із займаного житлового приміщення, розташованого в [ADDRESS] та зобов'язати старшого державного виконавця усунути допущене порушення його прав. Вимоги скарги обґрунтовані тим, що 15.07.2013 року Карлівським районним судом було винесено заочне рішення про примусове виселення [PERSON] із вищевказаного житлового приміщення. 02.08.2013 року Карлівським районним судом видано виконавчий лист, який [PERSON] пред'явила до виконання і 09.09.2013 року відкрито виконавче провадження. 30.04.2014 року старший державний виконавець Пустогородська А.В., повідомила [PERSON], що на 13.05.2014 року нею заплановано його примусове виселення. 13.05.2014 року [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення, про що повідомив державного виконавця в цей же день. [PERSON] також повідомив державного виконавця, що знаходиться на стаціонарному лікуванні і не може брати участі у виконавчих діях. Старший державний виконавець не звернула уваги на пояснення [PERSON] і 13.05.2014 року провела заплановані виконавчі дії, за його відсутності. Скаржник вбачає порушення в діях державного виконавця, оскільки на підставі ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження», остання мала зупинити виконання у зв'язку із перебуванням боржника на лікуванні, а не проводити опис його речей, в його відсутність. В судовому засіданні скаржник підтримує вимоги скарги і просить суд задовольнити скаргу, з зазначених у ній підстав. Старший державний виконавець Пустогородська А.В., в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечує. До матеріалів справи долучено письмове заперечення Пустогородської А.В., в якому вона зазначила, що з метою виконання рішення суду, 30.04.2014 року вона направила листа [PERSON] з повідомленням про заплановане на 13.05.2014 року примусове виселення. [PERSON] було роз'яснено, що його відсутність в день проведення виконавчих дій, не є перешкодою для проведення таких. 13.05.2014 року [PERSON] з'явився до виконавчої служби і повідомив, що подав заяву про перегляд заочного рішення, а тому просить зупинити провадження виконавчих дій. Оскільки Законом не передбачено зупинення виконавчого провадження з зазначених підстав, Пустогородською А.В. було здійснено примусове виселення. 14.05.2014 року боржник подав заяву про не проведення виконавчих дій, у зв'язку з перебуванням його на лікарняному. Пустогородська А.В. також зазначила, що ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачено право, а не обов'язок державного виконавця зупинити провадження, у випадку хвороби боржника, а згідно зі ст. 78 даного Закону, примусове виселення може проводитись за відсутності боржника. Заслухавши пояснення скаржника та старшого державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга необґрунтована і задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. В судовому засіданні досліджено копію заочного рішення Карлівського районного суду від 15.07.2013 року, яким задоволено позов [PERSON] про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. (а.с. 4-5) 09.09.2013 року відкрито виконавче провадження на виконання вказаного рішення (виданого на підставі рішення виконавчого листа). (а.с. 15) З матеріалів справи вбачається, що в ході виконання рішення про примусове виселення, а саме 13.05.2014 року, старшим державним виконавцем було описано та арештовано майно [PERSON] Опис проведено в присутності стягувача [PERSON], яка попередньо подала заяву до ДВС про виконання судового рішення про виселення (заява від 30.04.2014 року). (а.с. 9-13, 34) З акту державного виконавця від 13.05.2014 року вбачається, що боржник [PERSON], який завчасно був повідомлений про час та дату проведення виконавчих дій - був відсутній при здійсненні примусового виселення, тому державний виконавець описала особисті речі останнього, за його відсутності. (а.с. 14) До матеріалів справи долучено повідомлення державного виконавця про проведення примусового виселення, адресоване [PERSON] Повідомлене було направлено боржнику з дотриманням вимог ч. 3 ст. 78 ЗУ «Про виконавче провадження» і вручене боржнику, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 23) [PERSON] зазначає, що повідомив державного виконавця про подачу заяви про перегляд заочного рішення і дана обставина підтверджується долученою до матеріалів справи копією заяви [PERSON] від 13.05.2014 року (а.с. 24). Разом з тим, суд вважає слушними доводи державного виконавця щодо того, що статтями 37, 38 ЗУ «Про виконавче провадження», якими визначено випадки зупинення виконавчого провадження, не передбачено такої підстави, як подання заяви про перегляд заочного рішення. На момент проведення виконавчих дій, заочне рішення суду не було скасовано. Таким чином, підстав для зупинення чи закінчення провадження - не було. З матеріалів справи також вбачається, що 14.05.2014 року, тобто на наступний день після проведених виконавчих дій, [PERSON] подав до виконавчої служби 2 заяви: з проханням надати документи про проведення виконавчих дій та з проханням не проводити виконавчі дії до його видужання, оскільки на даний час він перебуває на лікуванні. (а.с. 25-26) Надані в запереченні пояснення державного виконавця, що статтею 38 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено право, а не обов'язок останнього зупинити виконавче провадження у разі перебування боржника на лікуванні у стаціонарному лікувальному закладі - суд вважає обґрунтованими. Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 38 Закону, передбачено вказане право державного виконавця, лише у разі, якщо рішення не можливо виконати без участі боржника, тоді як ч. 3 ст. 78 даного Закону, передбачає проведення примусового виселення, за відсутності належним чином повідомленого боржника. Також суд враховує, що раніше зазначена заява [PERSON], надійшла уже після вчинення виконавчих дій. Заяви про відкладення проведення виконавчих дій, з підставах передбачених статтею 35 ЗУ «Про виконавче провадження», до проведення примусового виселення, про яке він був повідомлений, [PERSON] не подавав. Таким чином, суд не вбачає порушення Закону в діях старшого державного виконавця Пустогородської А.В., на які посилається [PERSON] у своїй скарзі. Частиною 3 ст. 78 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачено проведення виселення за відсутності боржника, підстав для зупинення чи закінчення виконавчого провадження, на момент проведення виконавчих дій, у державного виконавця не було, примусове виселення проведено з дотримання вимог ст. 78 Закону, що вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів. Дії державного виконавця правомірні. Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. На підставі вищевикладеного, в задоволенні скарги [PERSON] необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed