Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

16 квітня 2021 року до Подільського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , в якому вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті від заробітку (доходу) щомісячно від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що з 29 вересня 2007 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . Наразі шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, відповідач хоч і проживає з позивачкою і сином в одному помешканні, однак, участі в утриманні дитини не приймає, домовитись з цього питання в позасудовому порядку сторони не змогли, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з означеним позовом. Ухвалою судді від 30 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. У судове засідання позивач не з`явилась, про дату час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Також, представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, додавши до прохальної частини вимог умову про стягнення мінімально гарантованого розміру аліментів на дитину не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач відзиву на позов не подав, у судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. З огляду на викладене та за відсутності заперечень сторони позивача суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 2368 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29 вересня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 368, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29 вересня 2007 року відділом РАЦС по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області. Від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.07.2014 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. В обґрунтування позову позивач стверджує, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, внаслідок чого вони не підтримують шлюбні відносини, відповідач хоч і проживає з позивачкою і сином в одному помешканні, однак участі в утриманні дитини не приймає. Судом беруться до уваги такі її доводи, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем не подано. З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 758/5051/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та справа № 758/6623/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] . У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) З огляду на наведене, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача аліментів на користь позивача на утримання їх спільної дитини. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, судом приймаються до уваги також положення ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно з якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також судом беруться до уваги положення ч. 5 ст. 183 ст. 182 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Зважаючи на встановлений ст. 180 Сімейного кодексу України спільний обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 908,00 грн. відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного та

Outcome: approved