Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

17.03.2020 [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментних зобов`язань [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) на утримання сина [PERSON] , визначених рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 01.12.2007 з 300 грн. до 2500 грн. та стягнення додаткових витрат на дитину в сумі 17 964,22 грн. разово. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 01.12.2007 з відповідача стягнуті аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 10.08.2007, до повноліття дитини. Свої зобов`язання зі сплати аліментів відповідач виконує несвоєчасно, допускає прострочення, іншої участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. З моменту визначення розміру аліментів в 2007 р. доходи населення зменшились, а ціни на товари та послуги значно зросли, що є загальновідомими обставинами та не потребує доказування. Витрати на утримання та гармонійний розвиток дитини віком 4 роки та віком 16 років суттєво різняться. У 2019 р. син сторін [PERSON] зарахований до Групи економічно-технічних шкіл в Республіці Польща з терміном навчання з 02.09.2019 по 31.08.2023 без отримання стипендії. Під час навчання син перебуває та прописаний в інтернаті Групи економічно-технічних шкіл в Раковіце Вельке, перебування цілотижневе з оплатою за перебування 50 злотих на місяць, денна ставка на харчування 10 злотих, що в середньому становить 2 278,80 грн. на місяць, без урахування витрат на проїзд, канцелярське приладдя, одяг та засоби особистої гігієни. Враховуючи усі витрати, середня сума витрат позивача на утримання дитини складає 5 000 грн. Відповідач працездатний, буває за кордоном, а тому він у змозі сплачувати аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. Такий розмір аліментів не поставить його у скрутне матеріальне становище. Вимоги про стягнення додаткових витрат обґрунтовані тим, що позивач самостійно покриває усі додаткові витрати на дитину. Загальна сума понесених позивачем додаткових витрат складає 35 928,44 грн., що включає: плату за курси вивчення польської мови в загальному розмірі 4 038 грн., сплата за договором про надання послуг, допомога у виборі навчального закладу, факультету, напрямку підготовки у Республіці Польща та інші послуги пов`язані зі вступом до начального закладу в Республіці Польща в загальному розмірі 11 738 грн.; витрати на отримання Національної візи Республіка Польща в розмірі 405 грн.; витрати на збір подорожньої аптечки в розмірі 1 227,50 грн.; витрати пов`язані з навчанням та проживанням в Групі економічно-технічних шкіл в Раковіце Республіці Польща в загальному розмірі 15 499,12 грн.; витрати на виготовлення закордонного паспорта в розмірі 1 123,86 грн.; витрати на придбання квитків на проїзд (в період канікул) Вроцлав-Житомир, Київ-Вроцлав в розмірі 1 897,58 грн. Частка батька у додаткових витратах складає 17 964,22 грн., що становить 50 відсотків від загальної суми понесених додаткових витрат. Ухвалою від 24.04.2020 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У строк, встановлений ухвалою судді про відкриття провадження у справі, відповідачем не подано заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та письмового відзиву на позов. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04.12.2007 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з серпня 2007 року, до досягнення дитиною повноліття. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 цього Кодексу розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже за змістом цієї правової норми умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що визначений судом розмір аліментів на сьогоднішній день є недостатнім для забезпечення потреб дитини. Ці доводи позивача суд вважає такими, що заслуговують на увагу з тих підстав, що на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів сину сторін було 4 роки, а зараз [PERSON] має повних 17 років, а відтак є очевидним, що забезпечення його фізичного існування і гармонійного розвитку потребує більше коштів, ніж тринадцять років назад. До того ж внаслідок інфляційних процесів за останні тринадцять років вартість життя значно зросла, що є ще одним аргументом, який свідчить на користь доводів позивача про недостатність коштів, які сплачуються відповідачем, для утримання дитини. Судом також установлено, що у вересні 2019 р. син сторін вступив на навчання до технікуму у складі Групи економічно-технічних шкіл в Раковіце Республіці Польща, що зумовлює понесення витрат на оплату проживання дитини за кордоном та транспортних витрат. За приписом ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом… . Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Жодних заперечень проти позову та доказів неспроможності сплачувати аліменти на дитину у заявленому позивачем розмірі відповідач не надав. Отже на підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів і наданих позивачем доказів суд вважає обґрунтованою вимогу про збільшення розміру аліментних зобов`язань відповідача до 2 500 грн.. Такий розмір аліментів наближений до встановленого з 01.07.2020 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років (2 318 грн.) і становить приблизно четверту частину статистично визначеної середньої заробітної плати працівника у м. Києві (за жовтень 2020 р. - 17 494 грн.), що є, на думку суду, цілком розумним і справедливим., суд вважає цілком обґрунтованими вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 2 500 грн. Положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на спірні правовідносини не поширюється, а тому визначений судом розмір аліментів підлягає індексації відповідно до ст. 186 цього Кодексу. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину сторін суд керується нормою ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України, яка встановлює, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Судом установлено, що у 2019 р. з метою підготовки до вступу в навчальний заклад, після закінчення сином сторін [PERSON] 9-го класу позивач уклала договори про надання послуг з навчання польської мови та договір про надання послуг, допомога у виборі навчального закладу, факультету, напрямку підготовки у Республіці Польща та інші послуги пов`язані зі вступом до начального закладу в Республіці Польща, на виконання умов яких сплатила грошові кошти в загальній сумі 15 776 грн. Окрім того, позивачем понесені ще такі додаткові витрати як: витрати на отримання Національної візи Республіка Польща в розмірі 405 грн.; витрати на збір подорожньої аптечки в розмірі 1 227,50 грн.; витрати пов`язані з навчанням та проживанням в Групі економічно-технічних шкіл в Раковіце Республіці Польща в загальному розмірі 15 499,12 грн.; витрати на виготовлення закордонного паспорта в розмірі 1 123,86 грн.; витрати на придбання квитків на проїзд (в період канікул) Вроцлав-Житомир, Київ-Вроцлав в розмірі 1 897,58 грн. з метою підготовки дитини до школи позивач уклала договір про надання освітніх послуг з ТОВ «Центр позашкільної освіти «Престиж - Освіта», на виконання умов якого сплатила грошові кошти в сумі 9720 грн. Факт понесення позивачем зазначених витрат в загальному розмірі 35 928,44 грн. підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: квитанціями, фіскальними чеками, товарними чеками (а.с. 29, 30, 35, 36, 48-49, 50-51, 52-53, 54, 55, 57, 58, 59-60, 61, 62, 63, 64, 65). Вирішуючи питання про те, чи є вищенаведені витрати додатковими витратами в розумінні частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України, суд керується відповідними положеннями міжнародного та національного сімейного законодавства. Так, Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності, дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток (частина 2 статті 150 Сімейного кодексу України). З урахуванням наведеного суд вважає, що улаштовуючи сина на навчання в Республіці Польща, позивач діяла в інтересах дитини, з метою забезпечення його майбутнього та професійного розвитку, а відтак вищевказані витрати суд розцінює як витрати, спрямовані на розвиток здібностей дитини. У сімейному законодавстві діє принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежного від розірвання шлюбу між батьками і проживання їх окремо від дитини (ст. 141 СК України), а відтак участь батьків у додаткових витратах на дитину теж повинна бути рівною. Отже, з огляду на встановлені обставини, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача половини понесених позивачем витрат, викликаних розвитком здібностей дитини, доведених належними та допустимими доказами, що становить 17 964,22 грн. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів та додаткових витрат звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved