Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~17.08.1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №293 (а.с.8). \~ \~ \~ \~Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Як вказував позивач, що не оспорювала відповідач, молодший син сторін [PERSON] проживає разом з [PERSON], спір про визначення його місця проживання між сторонами відсутній. Судовим розглядом\~встановлено,\~що шлюбні стосунки між сторонами припинено у звязку з різними поглядами на життя, втратою взаєморозуміння, виникненням сварок. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги, що шлюб між подружжям існує лише формально, зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, оскільки це суперечитиме їх інтересам, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] та розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та [PERSON] 17.08.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Довгинцівської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №293. Згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КИ №328037 від 17.08.1996 року (а.с.8) слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила дошлюбне прізвище «Захарченко» на «Джалілова», яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін згідно поданої нею заяви. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.142 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у звязку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 352,40 грн., а інші 50% (352,40 грн. відповідно) повернути позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved