Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

16 листопада 2016 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.06.2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №245. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Подружнє життя не склалось з причини відсутності порозуміння та гармонії у спілкуванні. З вересня 2015 року вона та відповідач разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вона вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін, оскільки відповідач згоден на розірвання шлюбу. На даний час як вона, так і відповідач мають намір створити іншу родину, а перебування у зареєстрованому шлюбі суперечить цьому. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не зявився, надав заяву згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить суд розірвати шлюб та розглянути справу без його участі. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 16 червня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №245, відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЕД №152082 (а.с.5) Згідно Свідоцтва про народження від 22.08.2012 року від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6). Спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній, дитина проживає разом з позивачем. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами зникло порозуміння та гармонія у спілкуванні, що негативно впливає на світогляд дитини. Сторони з вересня 2015 року спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. На даний час як у позивача, так і відповідача є інша сімя, у звязку з чим перебування у зареєстрованому шлюбі суперечить їх інтересам. Примирення між ними неможливе. Відповідно до ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно зі ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, зясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя вважає, що збереження шлюбу в подальшому суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Спір щодо спільного майна подружжя в рамках цієї справи заявлений не був. Відповідно до ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок, що підтверджується квитанцією №26 від 16.08.2016 року, однак позивач у позовній заяві просила покласти судові витрати на неї. На підставі ст.104,105, 110, 112, 114 ,115 СК України,

Outcome: approved