Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

16 січня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 17 квітня 2012 року на загальну суму 10516 грн. 12 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 6000,00 грн. зі строком повернення в 30-денний строк з моменту пред`явлення позикодавцем вимоги про повернення позики. На підтвердження укладеного договору позики та його умов відповідач 17.04.2012 року власноруч написала розписку у присутності свідка [PERSON] .. В червні 2019 року, у присутності свідка [PERSON] , позивач заявив відповідачу вимогу про повернення позики та процентів за користування коштами, однак відповідач суму позики та проценти за користування позикою не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 10516,12 грн., що і стало приводом для звернення позивача до суду. Позивач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 27 березня 2020 року позивач подав до суду клопотання, у якому просив судове засідання провести без його участі, також зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує та зазначив, що він допиту свідка [PERSON] відмовляється. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзиву, заяв та клопотань від неї не надходило. За відсутності заперечень позивача суд у засіданні 27 березня 2020 року, враховуючи зазначені вище обставини, ухвалив провести заочний розгляд справи згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Суд встановив такі обставини. Відповідно до договору позики від 17 квітня 2012 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 6000 грн., що підтверджується розпискою останньої. Окрім передачі зазначених грошових коштів відповідно до договору позики від 17.04.2012 року [PERSON] повинна сплатити [PERSON] проценти в розмірі 3000 грн. за весь період користування грошима [PERSON] одноразово в момент повернення суму. Це також підтверджується розпискою від 17.04.2012 року написаною власноруч відповідачем. Суму позики в розмірі 6000 грн та проценти в сумі 3000 грн. відповідач повинна повернути позивачеві готівкою в тридцяти денний строк з моменту пред`явлення до неї вимоги від позикодавця. Це також підтверджується договором позики від 17 квітня 2012 року та розпискою, написаною власноруч [PERSON] від 17 квітня 2012 року. Наявність оригіналу зазначеної розписки у позивача підтверджує те, що відповідач не повернула гроші за відповідним договором позики. Про наявність у позивача оригіналу цієї розписки зазначено у позовній заяві і відповідач цього факту не спростувала. При вирішення справи суд застосував такі норми права. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таке тлумачення правових наслідків надання розписки на виконання договору позики відповідає висновками ВСУ, викладеним у постанові у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, та у постанові у справі №6-50цс16 від 24 лютого 2016 року. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч. 2 і ч. 3 ст. 545 ЦК України). Разом з тим, відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А відтак, суд, враховуючи вищезазначені положення ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача індекс інфляції в розмірі 75,32 грн. та проценти за користування коштами у розмірі 3000,00 грн. У задоволенні клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу слід відмовити, оскільки суду не надано документів, які підтверджують повноваження адвоката Мірошніченка С.М. як представника позивача у цій справі, зокрема ордер або довіреність адвоката (ч.4 ст.62 ЦПК України). Також у наданому позивачем суду договорі про надання професійної правничої допомоги не зазначено у якій саме справі адвокат Мірошніченко С.М. надавав [PERSON] правову допомогу, цієї інформації також не зазначену і у наданий позивачем квитанції. Враховуючи встановлені у справі обставини, зокрема те, що відповідач не виконала своїх зобов`язань за договорами позики, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача суми заборгованості, яка становить 9075,32 грн та складається з: 6000,00 грн. - заборгованість за договором позики, 3000,00 грн. - заборгованість за процентами за користування позикою, 75,32 грн - індекс інфляції. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 840,80 грн. - сума сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial