Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

15 лютого 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі - [PERSON] ) до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про повернення безпідставно набутих коштів. Звертаючись із позовною заявою [PERSON] зазначив, що упродовж 2015 -2020 років на підставі усної домовленості про укладання в майбутньому договору позики перераховував на картковий рахунок відповідача кошти у розмірі 453 450 грн. У зв`язку з тим, що договір позики укладений не був [PERSON] просить повернути безпідставно набуті [PERSON] кошти в розмірі 453 450 грн та стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 107 грн 50 коп. 16 лютого 2021 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу вказану позовну заяву передано судді Гусак О.С. 23 лютого 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 23 березня 2021 року. 12 березня 2021 року до суду надійшов зустрічний позов представника [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів. У вказаному зустрічному позові зазначено, що [PERSON] не погоджується із заявленими позовними вимогами, при цьому, вважає, що є підстави для задоволення зустрічного позову. Так, [PERSON] зазначає, що впродовж 2014 -2020 років на підставі усної домовленості про укладання в майбутньому договору позики перераховував на картковий рахунок відповідача кошти у розмірі 877 658 грн 72 коп. У зв`язку з тим, що договір позики укладений не був [PERSON] просить повернути безпідставно набуті [PERSON] кошти та стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. 23 березня 2021 року до суду надійшов відзив представника [PERSON] на зустрічний позов, в якому він заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки [PERSON] фактично визнав факт безпідставного тримання [PERSON] коштів; надані [PERSON] виписки по картці не співпадають з рахунками [PERSON] ; кошти були отримані [PERSON] не від [PERSON] , а від його дочки [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] 23 березня 2021 року згідно з довідкою секретаря судового засідання розгляд справи знято у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді. Розгляд справи відкладено на 15 квітня 2021 року 14 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь представника [PERSON] на відзив на зустрічний позов, в якому зазначено, що переказ коштів [PERSON] іншою особою не виключає факт належності цих коштів власнику рахунку, тобто [PERSON] 15 квітня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду на об`єднано провадження з первісним позовом, вирішено відкласти розгляд справи на 14 травня 2021 року. 13 травня 2021 року до суду надійшли заперечення представника [PERSON] на відповідь на відзив на зустрічний позов, в яких він заперечив проти задоволення зустрічних позовних вимог. 14 травня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті на 1 липня 2021 року. 29 червня 2021 року до суду надійшли заяви представника [PERSON] про розгляд справи за відсутності позивача, про застосування наслідків спливу позовної давності. 1 липня 2021 року до суду надійшла заява представника [PERSON] про долучення доказів до матеріалів справи. 1 липня 2021 року у судове засідання прибула представник [PERSON] , позивач не прибув. Вирішено оголосити перерву у розгляді справи до 30 серпня 2021 року. 13 серпня 2021 року до суду надійшли заява адвоката Крупенка О.Є. про припинення представництва у справі та заява іншого представника [PERSON] - адвоката Чигринова А.В. про розгляд справи за відсутності позивача. 30 серпня 2021 року у судове засідання прибула представник [PERSON] , яка заперечила проти задоволення позовних вимог [PERSON] та підтримала зустрічні позовні вимоги [PERSON] . Позивач у судове засідання не прибув. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд дійшов до такого висновку. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутноcті таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Згідно з позицією Верховного Суду у справах № 638/11807/15 (постанова від 10 вересня 2018 року), № 154/948/16 (постанова від 12 вересня 2018 року), № 205/3330/14 (постанова від 12 грудня 2018 року), № 759/1206/17 (постанова від 17 квітня 2019 року) під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Таким чином, для набуття грошима як об`єктом цивільних прав статусу безпідставно набутих в розумінні статті 1212 ЦК України можливе виключно у разі доведення стороною, що таке набуття (переказ іншій особі) не має за собою правової підстави. У цій справі сторони зазначають, що правовою підставою переказу коштів була усна домовленість про укладання договору позики в майбутньому. Таким чином, для задоволення позовних вимог сторони повинні довести, по-перше, що правовою підставою переказу коштів було укладання договору позики в майбутньому, а не щось інше, по-друге, реципієнтом коштів не було дотримано умов переказу цих коштів - не укладений договір позики. Щодо позовних вимог [PERSON] . Оцінюючи доводи [PERSON] , що правовою підставою переказу коштів [PERSON] впродовж 2015-2020 років у розмірі 453 450 грн є укладання договору позики в майбутньому, суд враховує, що позивач не наводить будь-яких фактичних даних, які б підтверджували зазначені ним обставини, при цьому, [PERSON] заперечує існування такої домовленості. Крім того, суд зауважує, що згідно з наданими [PERSON] виписками переказ коштів у розмірі 453 450 грн здійснений транзакціями упродовж майже 6 років (2015-2020 роки). Водночас [PERSON] не зазначено коли ж саме планувалось між ним та [PERSON] укладання договору позики та на яку суму. Щодо доводів [PERSON] про те, що [PERSON] у зустрічному позові, зазначаючи про різницю переказаних [PERSON] коштів у розмірі 877 658 грн 72 коп та переказаних [PERSON] - 453 450 грн, фактично визнав безпідставно набуті ним кошти, суд зазначає, що таке тлумачення доводів [PERSON] є суб`єктивним сприйняттям [PERSON] . У зустрічному позові зазначено, що «…із заявленими позовними вимогами [PERSON] неможливо погодитись, крім того є підстави для подання зустрічного позову…». Таким чином, підстави застосування положень статті 1212 ЦК України у первісному позові відсутні, оскільки [PERSON] не доведено факт існування усної домовленості між ним та [PERSON] про укладання договору позики у майбутньому й, відповідно, не доведено те, що правовою підставою переказу цих коштів було укладення договору позики в майбутньому. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] . Оцінюючи доводи [PERSON] , що правовою підставою переказу коштів [PERSON] впродовж 2014-2020 років у розмірі 877 658 грн 72 коп є укладання договору позики в майбутньому, суд враховує, що позивач не наводить будь-яких фактичних даних, які б підтверджували зазначені ним обставини, при цьому, [PERSON] заперечує існування такої домовленості. Крім того, суд зауважує, що згідно з наданими [PERSON] виписками переказ коштів у розмірі 877 658 грн 72 коп здійснений транзакціями упродовж майже 7 років (2014-2020 роки). Водночас [PERSON] не зазначено коли ж саме планувалось між ним та [PERSON] укладання договору позики та на яку суму. У судовому засіданні на запитання судді про дату укладання договору позики: у 2015 році стосовно перерахованих коштів у 2014 році, у 2016 стосовно перерахованих коштів у 2015 році…, у наступному році чи через 5 років, представник [PERSON] чіткої відповіді суду не надала. Щодо доводів [PERSON] про те, що переказ коштів здійснювався не [PERSON] , а його дочкою, суд зазначає, що переказ коштів з рахунку особи може здійснюватись й іншими особами, що не спростовує факт належності коштів особі-власнику рахунку, а не довіреній особі. Таким чином, підстави застосування положень статті 1212 ЦК України у зустрічному позові відсутні, оскільки [PERSON] не доведено факт існування усної домовленості між ним та [PERSON] про укладання договору позики у майбутньому й, відповідно, не доведено те, що правовою підставою переказу цих коштів було укладення договору позики в майбутньому. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених статтею 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню. Заява представника [PERSON] про застосування позовної давності до частини позовних вимог не розглядається судом з огляду на те, що під час розгляду справи не встановлено порушення права позивача та наявність підстав для задоволення позовних вимог. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави (правова позиція Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц). Щодо судових витрат. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судовий збір за первісним позовом покладається на [PERSON] , за зустрічним - на [PERSON] [PERSON] як позивач за первісним позовом, [PERSON] як позивач за зустрічним позовом просять стягнути витрати на професійну правничу допомогу (тобто у разі задоволення їх позовів), при цьому, [PERSON] як відповідач за первісним договором, а [PERSON] як відповідач за зустрічним позовом не порушують питання про стягнення цих судових витрат (тобто у разі відмови у заловоленні позовів). З огляду на те, що суд вирішив відмовити у задоволенні первісного та зустрічного позовів у задоволенні вимог сторін про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

Outcome: dismissed