Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

16 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] Україна в особі Державної казначейської служби України, [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України в [PERSON] районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб. В своєму позові [PERSON], просив суд постановити рішення яким стягнути з відповідача [PERSON] Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 660 гривень 05 копійок матеріальної шкоди та 80000 гривень моральної шкоди спричиненої неправомірними діями працівників [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В обґрунтування свого позову [PERSON], зазначив що 21 серпня 2016 року інспектором Державтоінспекції МВС [PERSON], був тимчасово затриманий його транспортний засіб - автомобіль [NUMBER], на посту ДАІ біля міста Кобиляки Полтавської області. Разом із ним в автомобілі находилася дружина та двоє родичів, які прямували із Полтавської області в місто [PERSON] Ріг. Як його повідомив Державтоінспектор [PERSON], що причиною затримання його автомобіля є те, що постановою Жовтневого ВДВС Криворізького міського управління юстиції (надалі [PERSON] ВДВС) оголошений розшук його автомобіля [NUMBER] та автомобіля [PERSON] Октавіа АЕ 4448 ЕМ. Його автомобіль Шевролет був тимчасово затриманий, а йому із дружиною та двома родичами прийшлося у вечірній час самотужки добиратися додому. До міста Дніпропетровськ вони доїхали на таксі, а потім маршрутним автобусом до міста [PERSON]. Наступного дня 22 серпня 2016 року він звернувся до [PERSON] ВДВС. Про причину оголошення розшуку його автомобіля. Державний виконавець повідомила, що в нього є неоплачений штраф за адміністративне правопорушення, відповідно до постанови Державної автомобільної інспекції від 31 жовтня 2013 року в сумі 510 гривень. Того ж дня, 22 серпня 2016 року ним був сплачений зазначений штраф та виконавчий збір, загальна сума сплати склала 660 гривень 05 копійок. Державним виконавцем того ж дня винесено постанову про зняття з розшуку його майна автомобіля Шевро лет АЕ 1617 СН. Наступного дня своїм ходом (на маршрутному таксі) він доїхав до поста ДАІ біля міста Кобиляки та забрав свій автомобіль. 05 листопада 2016 року позивач серед документів знайшов постанову [PERSON] АА2 № 157141\~ від 31 жовтня 2013 року про скоєне адміністративне правопорушення, та зясував що ним був сплачений 11 листопада 2013 року штраф в розмірі 255 гривень за скоєне правопорушення. Тому не погоджуючись із діями [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області він подав до Жовтневого\~\~ районного суду\~\~ міста\~\~ [PERSON] адміністративний позов. Постановою Жовтневого районного суду міста [PERSON] від 29 травня 2017 року його адміністративний позов був частково задоволений, постанови державного виконавця Яковенко О.А. від 20 листопада 2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 49426803, від 07 грудня 2015 року про розшук його майна та від 28 вересня 2016 року та постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 49426803 були скасовані. Постанова суду набрала чинності. Також у позовній заяві зазначив, що діями працівників [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області були порушені його права та спричинена\~ йому моральна шкода в розмірі 80000 гривень та матеріальна шкода в розмірі 660 гривень 05 копійок. Спричинена йому моральна шкода полягає у тому що, йому були спричинені переживання тим, що у вечірній час та у вихідний день\~ не можливо було безперешкодно доїхати до міста [PERSON], а наступного дня він був вимушений звернутись до відповідача про причину вилучення його авто, оплатити штраф, наступного дня самотужки доїхавши до поста ДАІ міста Кобиляки забирати свій автомобіль. Також моральні переживання спричинило і те, що він сам себе забезпечує роботою і від свого вкладу в роботу має винагородження, а по\~вині відповідача два\~дні\~він був змушений не працювати. Таким чином він відповідно до Пункту 12 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 p. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» просив стягнути вищезазначені суми матеріальної та моральної шкоди з державного бюджету в Державної казначейської служби України яка як юридична особа є розпорядником коштів відповідних органів Державної виконавчої служби, зокрема відповідачів [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України в [PERSON] районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] України в особі Державної казначейської служби України [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини зазначені у її відзиві на позовну заяву, вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди безпосередньо з рахунків Казначейства, які відкриті виключно для забезпечення його діяльності як бюджетної установи. Як вбачається зі змісту позову, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб'єктів, коштами з рахунків, відкритих для забезпечення своєї діяльності, та вважає що державний виконавець, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом, оскільки позивач вказує на те, що ним було сплачено суму штрафу ще в 2013 році, але позивачем надано копію постанови від 21 жовтня 2013 року та платіжне доручення від 11 листопада 2013 року, що начебто підтверджує сплату позивачем штрафу, але в постанові зазначені реквізити для оплати штрафу, які не співпадають з реквізитами на платіжному дорученні. Позивачу необхідно було сплатити на реквізити Казначейської служби міста Феодосії, а ним було сплачено на реквізити Казначейської служби Дніпропетровської області. Крім того, рахунок на який позивачем було сплачено штраф, закритий з листопада 2006 року. Також в постанові Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року вказано, що суд вважає, що державний виконавець, під час винесення оскаржуваних постанов діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом, а тому вимоги позову у цій частині задоволенню не підлягають. Своєю постановою суд не скасував виконавче провадження і не зобовязав ДВС винести постанову про відмову в відкритті виконавчого провадження, тому вважає, що позивачу не спричинено ніякої матеріальної та моральної шкоди, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного Територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], в судовому засіданні не визнав у повному обсязі посилаючись на те що, вимоги позивача є у повній мірі не обґрунтованими, та недоведеними, загалом не надано доказів в підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди діями відповідачів. Представник Управління Державної казначейської служби України в [PERSON] районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до суду не зявився, про день, час та місце розгляду справи він судом був повідомлений належним чином, заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Зясувавши фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами судом встановлено наступне. Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення [PERSON] АА2 № 157141 від 31 жовтня 2013 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. На підставі постанови [PERSON] АА2 № 157141 від 31 жовтня 2013 року [PERSON] відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області відкрите виконавче провадження № 1505/14, передано до виконання 20 листопада 2015 року, стягувач ДАІ, характер стягнення штраф 510 гривень 00 копійок. Відповідно до постанови про розшук майна боржника від 07 грудня 2015 року державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції [PERSON] було оголошено в розшук майно [PERSON], номерний знак [NUMBER], автомобіль [PERSON] А5, 2012 року випуску, автомобіль марки Шевроле Каптіва, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 21 серпня 2016 року автомобіль Шевроле, реєстр номер якого АЕ 1617 СН, тимчасово був затриманий працівниками Державтоінспекції МВС України в Полтавській області та доставлений на майданчик тимчасового затримання міста Кобеляки, вулиця Дружби, 1а на підставі постанови ВП 49420. Відповідно Постанови про зняття з розшуку майна боржника від 22 серпня 2016 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції [PERSON], припинено розшук та затримання майна [PERSON], а саме автомобілія [PERSON] А5, 2012 року випуску, та автомобіля марки Шевроле Каптіва, 2008 року випуску. Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року адміністративний позов [PERSON], до державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON] про визнання виконавчих дій державного виконавця незаконними та скасування постанов, задоволено частково. 12 грудня 2017 року позивач [PERSON], звернувся до Жовтневого районного суду міста [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] Україна в особі Управління Державної казначейської служби України Жовтневого району міста Кривого Рогу, [PERSON] відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2018 року було у повному обсязі відмовлено в задоволенні вищезазначеного позову. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON], залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2018 року змінено з мотивів того що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що з огляду на встановлений механізм виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (бюджетних установ), стягнення моральної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через [PERSON] казначейську службу України, яка не є стороною в справі. На виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.\~\~ У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6 судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень\~ст. 56 Конституції України,\~ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87\~Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст.\~1173,\~1174 ЦК України\~і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Відповідно до Пункту 12 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 p. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні мати на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України. Джерелом коштів держави с державний бюджет, а його розпорядником - [PERSON] казначейська служба України. Але територіальні органи Державної казначейської служби України не уособлюють собою [PERSON] України, а рахунки, які відкриті виключно для забезпечення їх діяльності. Відповідно до ч.2 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Відповідно до\~ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.\~\~ Статтею 1174 ЦК України\~зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. До суб'єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно до\~Конституції України\~і актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі\~Конституції України,\~Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів. Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених\~Конституцією\~і законодавством України. В силу положень ст. 1173,\~1174 ЦК України\~убачається, що шкода є другою неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об'єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»\~(чинного на момент виникнення спірних правовідносин), шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Згідно ч. 2 ст. 87\~Закону України «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Щодо вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до статті 167 Цивільного кодексу України, [PERSON] діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин та може створювати юридичні особи публічного права. Стаття 176 Цивільного кодексу України передбачає, що юридичні особи, створені [PERSON] не відповідають за зобов'язаннями держави. Відповідно до п.14 Положення, управління Казначейства є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в установах Державної казначейської служби України. Завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення їх діяльності, як юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини порушеного права, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки позивачем не доведено спричинення шкоди діями державного виконавця, виходячи з положень\~ст. 22 ЦК України, не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, позивачем не доведено причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, що є важливим елементом складу цивільного правопорушення про стягнення таких збитків. Обґрунтовуючи заявлені вимоги відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на перенесення душевних страждань, переживання щодо можливості дібратися до дому, фізичне виснаження, потрачений час на доказування правоти. Розмір моральної шкоди оцінює у сумі 80000 гривень 00 копійок. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 (справа №6-48цс13) при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме:\~стаття 56 Конституції України, статті\~23,\~1167,\~1173 ЦК України\~та\~стаття 11 Закону України від 24.03.1998 «Про державну виконавчу службу». Статтею 23 ЦК України\~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. В силу\~ст. 1167 ЦК України\~передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди неправомірними діями чи рішеннями відповідачів. Тобто відсутні в даному випадку правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні зазначених вимог. На підставі наведеного суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позову, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed