Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

17.03.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб 14.01.2006 року у міському відділі РАГС Одеського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №25. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачем. Протягом спільного проживання з'ясувалося, що вони мають різні поняття про шлюб, вони не мають спільних інтересів. У зв'язку з постійними скандалами в родині вони більше не можуть проживати разом. Шлюбні відносини сторони не підтримують кілька місяців, мешкають окремо, сумісного господарства не ведуть. Просить суд шлюб, зареєстрований між ним та [PERSON] 14.01.2006 року у міському відділі РАГС Одеського обласного відділу юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 25 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], розірвати. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву (вх. 15295 від 14.04.2015 року) з проханням справу розглянути у його відсутність та зазначив, що позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву (вх. 15294 від 14.04.2015 року) з проханням справу розглянути у її відсутність та зазначила, що проти позову не заперечує. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК) установив наступне. Так, між сторонами було зареєстровано шлюб 14.01.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 25. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сім'ї. Сторони є різними за характером людьми, у них різні погляди на побутові питання, а також різні життєві позиції. На примирення позивач не згоден, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved