Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

17.09.2019 року позивач звернулась до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] . В будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який з 1993 року в будинку не проживає, особистих речей в будинку не має. Оскільки відповідач не мешкає у вказаному будинку вже більше двадцяти років, а його реєстрація в будинку створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як власника майна, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала (а.с.24). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву про відкладання розгляду справи у зв`язку із його занятістю на роботі. У відповідності до вимог п.2 ч. 2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у судовому засіданні у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час та місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Звертаючись до суду з заявою про перенесення судового засідання, відповідач [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження поважності причин неявки. Така поведінка відповідача розцінюється судом як намагання уникнути явки до суду, створити по справі штучну тяганину. З оглядом на зазначене суд не знаходить підстав для відкладання судового засідання та вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 180922814 від 13.09.2019 року [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] (а.с.5-7). Згідно Акту від 04.09.2019 року, посвідченого Билбасівським селищним головою, [PERSON] є зареєстрованим, але з 25.07.1993 року по теперішній час не мешкає у будинку [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Судом встановлено, що відповідач не мешкає у спірному будинку більше двадцяти років, самостійно покинув зазначений будинок та не маєв житлі особистих речей. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому, відповідач має бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки його право користування будинком [ADDRESS] , перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved