Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

15 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 26 жовтня 2002 року в виконавчому комітеті Підлипненської сільської ради м. Конотоп Сумської області, вказуючи, що від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що мають різні погляди на сімейне життя, обов'язки, виховання дитини. Відповідач постійно предявляє необґрунтовані претензії, постійно ганьбить, ображає її, що робить спільне життя нестерпним, а 29 серпня 2017 року спричинив тілесні ушкодження, внаслідок чого було порушено кримінальне провадження. Спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, на примирення не згідна, тому звернулася до суду з позовом, у якому просить шлюб розірвати, змінити дошлюбне прізвище та залишити неповнолітнього сина проживати з нею. 19 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що спільне подружнє життя не склалося, дружина зраджує йому, тому просить шлюб розірвати шлюб та залишити проживати з ним неповнолітнього сина [PERSON], 21.09.2003 р.н 21 вересня 2017 року справи обєднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, пояснила суду, що з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя, обов'язки. Останнім часом чоловік став дратівливим, між ними постійно виникають конфлікти, а одного разу просто не впустив їх з дитиною в квартиру, з того часу вони живуть на найманому помешканні. [PERSON] сприщив їй тілесні ушкодження, продовжує безпричинно вчиняти скандали, життям сина не цікавиться, не приймає участі у вихованні дитини, тому просить неповнолітнього сина залишити проживати з нею. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя суперечить інтересам дитини, тому просить шлюб розірвати. [PERSON] в судовому засіданні висловив бажання залишитись проживати з матірю, оскільки батько не в змозі належним чином організувати побут, ніколи не брав участі у його вихованні, не привітав його з днем народження і взагалі відмовляється з ним спілкуватися. [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи. Причину неявки відповідач суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що подружжя [PERSON] 26 жовтня 2002 року в виконавчому комітеті Підлипненської сільської ради м. Конотоп Сумської області зареєструвало шлюб, актовий запис № 14. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з матірю. 30 серпня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017170130000715 внесено відомості про те, що [PERSON] спричинив [PERSON] тілесне ушкодження. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч.1 ст. 125 КК України. Спільним подружнім життям сторони проживали до серпня 2017 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, спільного сімейного бюджету немає. Виходячи з вищевикладеного, суд встановив, що сім'я розпалася через несумісність поглядів на сімейні відносини, протиправну поведінку та вчинення фізичного насильства щодо дружини, тому відновити подружні стосунки неможливо. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, які обоє бажають розірвати шлюб, інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення, тому позовні вимоги обох в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Розглядаючи позов у частині визначення місця проживання дитини суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частини 7,8\~ст. 7 СК\~при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч. З ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. П. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~передбачено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У ході розгляду справи було встановлено, що [PERSON] має відповідне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, є всі умови для проживання, виховання та розвитку сина і судом не встановлено жодних виключних обставин, які б свідчили про неможливість визначення місця проживання дитини разом з матірю. Дитина висловила бажання залишитись проживати з матірю, належним чином обґрунтувавши його. За таких обставин суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини з нею, так як судом, з урахуванням думки дитини встановлено, що батько припинив стосунки з сімєю та не бере участі в утриманні та вихованні дитини. Суд також відзначає, що [PERSON] в разі наявності інтересу до вирішення питання щодо місця проживання дитини, не зявився до суду та не подав жодних доказів з приводу виключних обставин, за яких дитина не може проживати з матірю, а ним створені всі необхідні умови для належного утримання дитини, його розвитку та виховання. За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення його позову в цій частині.

Outcome: dismissed