Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

17.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що з 20 січня 2006 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. З часу реєстрації шлюбу [PERSON] за згодою дружини та тещі вселився у квартиру за адресою [ADDRESS]. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON]. [PERSON] також зазначив, що проживаючи однією сім'єю із відповідачем він оплачував комунальні послуги, надавав кошти на продукти харчування. Спільними коштами квартира за адресою [ADDRESS], яка належить на праві особистої власності [PERSON] збільшується за рахунок площі горища, а саме замінено покрівлю даху над квартирою, встановлено дахові вікна та збудовані стіни по периметру квартири. 09 вересня 2017 р. між позивачем та відповідачем виникли суперечки в результаті чого відповідач не був допущений до проживання в квартирі. В результаті таких дій позивач звертався із заявою в Галицький відділ поліції з приводу недопуску його до квартири. Вважає, що він вселився у спірну квартиру не як піднаймач, а як член сім'ї. Жодних угод між сторонами про тимчасове проживання не було укладено. Просить суд визнати за ним право користування жилим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] в квартиру. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач та її представник під час розгляду справи проти задоволення позову заперечили, вказали на його безпідставність та необґрунтованість. Судом встановлено, що відповідно до акту ЛКП «Цитадель-Центр» № 266 від 11.10.2017 року, [PERSON] не зареєстрований, проте фактично проживав за адресою: [ADDRESS], з 2006 року. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 15.07.2009 року. В квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 10.11.2017 року (№ 461/6299/17) [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 20.01.2006 року. Даним рішенням суду шлюб між сторонами розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. На підтвердження факту здійснення ремонтних робіт в квартирі [PERSON] надав суду копії накладних за 2014 рік на будівельні матеріали (профнастил, вікна). Також позивачем було надано суду дублікати чеків, що підтверджують оплату ним комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] за період з січня 2014 року по вересень 2017 року. Частиною 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Частиною 4 ст. 3 СК України передбачено, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Власник відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 3 СК України відповідач не є членом сім'ї [PERSON] Остання з ним спільно не проживає, не пов'язана спільним побутом та не має з ним взаємних прав та обов'язків. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника квартири, які проживають разом із ним у квартирі, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім'ї власника квартири. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). Згідно зі ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відтак, власник відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, до якої позивач в розуміння ст.ст. 64, 156 СК України не відноситься. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Згідно із заявою [PERSON] у Галицькому відділі поліції м. Львова зареєстроване кримінальне провадження № 12017140050004023 за фактом нанесення [PERSON] 09.09.2017 року тілесних ушкоджень [PERSON] Відповідно до документів, 18.09.2017 року близько 17.00 год. позивач знову спричинив тілесні ушкодження відповідно до медичної довідки травмпункту №3 при КМК ЛШМД було встановлено діагноз: Забій пошкодження капсули міжфалангового суглобу 4-го пальця лівої кісті, забій м'яких тканин, підшкірні гематоми, правого передпліччя, відносяться до легкого тілесного ушкодження. Листом відповіддю Галицького ВП ГУ НП у Львівській області від 31.01.2018р. мені повідомлено про - 15 викликів поліції: 15.02.2017 р.; 24.02.2017 р.; 07.03.2017 р.; 26.08.2017 р.; 10.09.2017 р.; 10.09.2017 р.; 11.09.2017 р.; 11.09.2017 р.; 12.09.2017р.; 15.09.2017р.; 19.09.2017р.; 19.09.2017 р.; 27.09.2017р.; 28.09.2017 р.; -11.11.2017 р. З урахуванням викладеного, суд вважає встановленим той факт, що позивачем [PERSON] систематично порушувались правила співжиття в квартирі [ADDRESS] з власником квартири [PERSON] Позивач не є членом сім'ї [PERSON] та у зв'язку з викладеним не має права на користування квартирою, вселення до житлового приміщення. У зв'язку з цим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed