Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

17.06.2021 Комунальне підприємство «Інноваційна компанія» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 28.10.2019 між позивачем та [PERSON] укладено договір про постачання теплової енергії, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення до квартири по [ADDRESS] , а відповідач - своєчасно проводити оплату за використану теплову енергію за встановленими тарифами та в терміни, передбачені договором. Однак, всупереч вимог чинного законодавства України, [PERSON] не виконує належним чином свої зобов`язання по оплаті наданих йому послуг, внаслідок чого станом на 31.05.2021 року за ним наявна заборгованість в розмірі 20 898,83 грн. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то у відповідності до статті 625 ЦК України позивач просив стягнути також 1 933,87 грн інфляційних втрат та 654,03 грн трьох відсотків річних. Ухвалою судді від 22.06.2021 року відкрито провадження в даній справі та постановлено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві та письмових поясненнях. Вказав, що оскільки відповідачем при укладенні договору самостійно було зазначено площу квартири, яка відрізняється від зазначеної в технічному паспорті, то позивачем здійснено перерахунок заборгованості. Зазначив, що жодних заяв до КП «Інноваційна компанія» про відключення від системи централізованого опалення від відповідача не надходило. Відтак просив позов задовольнити. Відповідач у вступному слові проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що від системи централізованого опалення квартира [ADDRESS] , відключена. Зазначив, що подання даного позову пов`язане із політичним мотивом, так як він раніше займав посаду секретаря Тисменицької міської ради. Вказав, що позивачем не виконано умови договору, зокрема щодо надання інформації про норми споживання, зняття показників відбувалось без його присутності. Крім того, зазначив, що розрахунок проведено без дотримання положень чинного законодавства України. Вислухавши представника позивача та відповідача, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що 28.10.2019 між позивачем та [PERSON] укладено договір про постачання теплової енергії, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надавати відповідачу послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення до квартири по [ADDRESS] , а відповідач - своєчасно проводити оплату за використану теплову енергію за встановленими тарифами та в терміни, передбачені договором (а.с.5-7). 23.03.2021 року на адресу відповідача надіслано претензію, в якій повідомлено про необхідність сплати заборгованості в розмірі 19 516,65 грн (а.с.9). Відповідно до технічного паспорту на квартиру по [ADDRESS] , яка виготовлена на замовлення [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , загальна площа квартири 40,8 м.кв. (а.с.20-21). Згідно наявної в матеріалах справи та дослідженої в якості письмового доказу копії рішення від 02.10.2010, [PERSON] надано дозвіл на відключення від центрального опалення та влаштування індивідуального опалення у квартирі [ADDRESS] (а.с.23). Рішенням Тисменицької міської ради від 06.11.2019 затверджено тариф на послугу теплопостачання для населення в розмірі 1 850 грн за 1 Гкал. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно п.6 ч.1. ст.1 вищевказаного Закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 вищевказаного Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Цьому праву споживача кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 5 частини 2 статті 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги ). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (в деяких документах вказана за №70, №69-70), утворена шляхом об`єднання двох квартир - 69 та 70 , а загальна площа в результаті реконструкції становить 40,8 м.кв. Відповідачем не заперечувалось, що місцем його реєстрації є [ADDRESS] та те, що ним було укладено договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Відтак [PERSON] є зареєстрованим в квартирі, заборгованість за теплопостачання якої просить стягнути позивач, а тому є споживачем в розумінні п.6 ч.1. ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності, врегульовані Законом України «Про теплопостачання». Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів, а також норм і правил. Згідно з частиною 6 статті 19 вищевказаного Закону споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила) передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до пункту 25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 (далі - Порядок), який був чинним на час прийняття рішення Тисменицькою міською радою від 02.10.2010, було передбачено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Тобто, єдиною законною підставою для відключення споживачів від мережі централізованого опалення, зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань за надані послуги з теплопостачання є відповідний затверджений акт постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, з дотриманням визначеної Порядком процедури. Однак, на підтвердження відключення від центрального опалення відповідачем надано копію рішення Тисменицької міської ради від 02.10.2010, технічний паспорт, виготовлений станом на 17.08.2018, згідно якого будинок обладнано водопроводом (холодне, гаряче водопостачання), каналізацією, газопостачанням, опаленням - водяне електричне. При цьому вищевказане рішення органу місцевого самоврядування виключно надає дозвіл на відключення від центрального опалення, однак не може бути доказом самого відключення. Щодо інформації, зазначеній в технічному паспорті, то відповідно до п.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 за №127, технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Відтак даний документ фіксує виключно існуючий технічний стан об`єкта нерухомості, однак не підтверджує дотримання відповідачем порядку відключення від централізованого опалення. Жодних інших документів, а саме акт постійно діючої міжвідомчої комісії, відповідної проектної документації на відключення від центрального опалення чи відомості про прийняття відповідного рішення міжвідомчою комісією, суду надано не було. Крім того, відповідно до довідки КП «Інноваційна компанія» за №126 від 25.08.2021 жодних звернень чи відмови від послуг постачання теплової енергії, повідомлень чи заяв про відключення від системи централізованого опалення квартири [ADDRESS] , до позивача не надходило (а.с.34). При цьому суд зазначає, що самовільне відключення житлових приміщень від мережі централізованого опалення не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1192цс15 та постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №490/11619/15-ц та від 18 червня 2020 року у справі №643/133/17. Стосовно тверджень відповідача щодо порушення позивачем умов договору, а саме п.1 розділу 2 в частині постачання теплоносія з гарантованим рівнем температури та величини тиску, то суд зазначає, що п.3 р.1 договору передбачено теплове навантаження будинку - 0,11 гкал/год. В той же час суду не надано жодних доказів щодо надання послуги позивачем неналежної якості, жодних звернень від відповідача з даного приводу до КП «Інноваційна компанія» не надходило. Посилання відповідача на зняття показань засобів вимірювальної техніки без присутності споживача, то суд зазначає, що в п.3 р.3 договору зазначено час і дата зняття показань, що на думку суду, жодним чином не перешкоджало споживачу прибути та бути присутнім при проведенні цієї процедури. В той же час даним договором не передбачено обов`язок позивача завчасно повідомляти чи додатково запрошувати споживачів для участі у знятті показань. При цьому відповідачем не наведено доказів того, що покази, зняті працівником КП «Інноваційна компанія», відрізняються від фактичних. Щодо невиконання позивачем п.п.3 п.4 р.5 договору, то суд зазначає, що даний пункт встановлює обов`язок виконавця надавати запитувану споживачем інформацію про ціну/тариф, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу і т.д., безоплатно. Трактування відповідачем даної норми як обов`язок позивача щомісячно направляти таку інформацію без відповідного запиту споживача не відповідає змісту договору. Стосовно розрахунку заборгованості за період з 01.10.2019 по 31.05.2021, наданого позивачем, суд зазначає, що відповідачем належними та допустимими доказами його не спростовано. Одночасно, акт приймання-передачі житлового комплексу від 01.12.2020 із зазначенням загальної площі будівлі у 2 708 м.кв. не ставить під сумнів розрахунок позивача із зазначенням при обчисленні площі 1 474,010 м.кв., оскільки представником позивача вказано, що частина мешканців будинку відключена від централізованого теплопостачання, а відтак площі таких об`єктів при розрахунку не включаються. Дану обставину відповідач визнав у судовому засіданні. З урахуванням викладеного, взявши до уваги наявну в матеріалах справи довідку розрахунок про заборгованість за теплопостачання, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати послуг з надання теплової енергії у нього наявна заборгованість, яка станом на 31.05.2021 становить 16 620,09 грн, і така підлягає стягненню на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині 2 статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 та від 22 грудня 2020 року у справі №311/3489/18. Відтак, суд дійшов висновку, що на користь позивача з відповідача слід стягнути 1 299,23 грн інфляційних втрат та 421,71 грн трьох відсотків річних, а тому позову в іншій частині стягнення вищевказаних складових до задоволення не підлягає. Одночасно суд зазначає, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судові витрати, які у даній справі становлять 2270,00 гривень сплаченого позивачем судового збору, відповідно до приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 1, 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 19, 24 Закону України «Про теплопостачання», ст. 625 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial