Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

16.09.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення середнього заробітку, індексації грошових доходів та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що з грудня 2011 року по теперішній час [PERSON] працює майстром Сергієвської ділянки Краматорського УГГ, що є відокремленим підрозділом ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз». З 22.07.2014 року [PERSON] проходив військову службу у Збройних Силах України. 21.08.2014 року під час виконання бойового завдання в м. Іловайськ Донецької області [PERSON] отримав поранення. 27.05.2015 року [PERSON] було надано статус учасника бойових дій. З 25.06.2014 року по теперішній час Краматорське УГГ жодного разу не сплачувало [PERSON] середній заробіток, чим грубо порушило та продовжує порушувати конституційні та трудові права [PERSON] . Тому він просить стягнути з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» заборгованість по заробітній платі за період з 25.06.2014 року по 28.08.2015 року в розмірі 46300 грн. 32 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн. 16.11.2015 року позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 25.06.2014 року по 04.09.2015 року в розмірі 47082 грн. 42 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн., а також індексацію грошових доходів в розмірі 1564 грн. 08 коп. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. При цьому позивач надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та в заяві про збільшення розміру позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду позову відповідач повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду позову або заперечень на позову від відповідача не надходило. \~ \~ \~ \~Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. \~ \~ \~ \~З грудня 2011 року позивач працює старшим майстром Сергієвської ділянки Краматорського УГГ, що є відокремленим підрозділом ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецьоблгаз», що не оспорюється сторонами. У ст. 2 КЗпП України зазначено, що право громадян на працю тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімально розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства або уповноваженним ним органом, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства або уповноваженний ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю. Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Наказом № 120 від 16.06.2014 року позивача зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] для проходження служби у військовому резерві. Наказом № 127 від 25.06.2014 року позивача призначено на посаду снайпера взводу снайперів спеціального призначення. З 11.07.2014 року позивач знаходився в службовому відрядженні на Сході України, що підтверджується довідкою № 390 від 31.07.2014 року. 21.08.2014 року під час виконання бойового завдання в м. Іловайськ Донецької області позивач отримав поранення, що підтверджується актом № 69/14 від 07.10.2014 року. З 21.08.2014 року по 19.09.2014 року позивач проходив лікування, про що свідчать довідки Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. Мечникова № 480 від 16.09.2014 року та Державної лікарні МВС України в Дніпропетровській області № 510 від 19.09.2014 року.\~ 27.05.2015 року позивачу присвоєно статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням [NUMBER] . Наказом № 197 від 04.09.2015 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини [NUMBER] за станом здоров'я. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач в період з 16.06.2014 року по 04.09.2015 року проходив військову службу. Відповідно до вимог ст.119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок», «Про альтернативну (невійськову) службу, «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Гарантії, визначені у частинах третій та четвертій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими. Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігається місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності. Тобто, середній заробіток позивача за період проходження ним військової служби має бути йому виплачений. В судовому засіданні встановлено, що з 25.06.2014 року заробітна плата позивачу не виплачувалася. З листа Краматорського УГГ № Ц-32 від 03.04.2015 року вбачається, що відповідачем відмовлено позивачу у виплаті середнього заробітку. Суд вважає невиплату середнього заробітку такою, що суперечить чинному законодавству та порушує права позивача. Середній заробіток обчислюється за положеннями п. 8\~\~Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, відповідно до якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Середній заробіток позивача за вказаний період становить 47082 грн. 42 коп., який розраховується наступним чином: - середньоденний заробіток позивача складав 156 грн. 42 коп.; - за період з 25.06.2014 року по 04.09.2015 року 301 робочий день; - середній заробіток: 156,42 грн. х 301 робочий день. Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» оплата праці підлягає індексації з метою підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Частиною 1 ст. 4 Закону передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Сума індексації становить 1511 грн. 68 коп., виходячи з індексу інфляції за період з червня 2014 року по вересень 2015 року: січеньЛютийбере-зенькві-теньтра-веньчер-веньЛипеньсер-пеньвере-сеньжов-теньлисто-падгру-день 2014100,2100,6102,2103,3103,8101,0100,4100,8102,9102,4101,9103,0 2015103,1105,3110.8114,0102,2100,499,099,2102,398,7 При вирішенні позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженним ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні встановлено порушення відповідачем законодавства про працю, а саме порушення вимог ст. 119 КЗпП України. Невиплата позивачу заробітку за час перебування на військовій службі змусила пристосовуватися до нових умов життя. Виконуючи обов`язок щодо захисту країни, він був змушений шукати можливості для отримання заробітку та для захисту свого права, що призвело до зміни життєвих звичок.\~ Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, які неможливо об`єктивно зафіксувати. Зазнаючи душевних страждань, особа не зобов`язана звертатися за медичною допомогою. На думку суду, порушення конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю, а також передбачених законодавством про працю гарантій та компенсацій, змушує шукати інших джерел заробітку, призводить до певної економії та необхідності змінювати звичний спосіб життя, змушує позивача в судовому порядку захищати своє порушене право. Такі обставини свідчать про наявність у позивача моральної шкоди. Проте, суд вважає зазначений позивачем розмір моральної шкоди завеликим. Виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає суму в 1500 грн. достатньою для відшкодування моральної шкоди позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Під час звернення до суду позивачем на підставі договору від 24.03.2015 року про надання правової допомоги було сплачено 2500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 25/08 від 25.08.2015 року. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, сплачена позивачем сума на правову допомогу підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved