Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

15 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/0086/82/69861 від 02.02.2007 року у розмірі 19 645 доларів США 13 центів, а також витрати по сплаті судового збору (а.с. 1 - 4). Свої вимоги ПАТ «Райффазен Банк Аваль» обґрунтовує тим, що 02 лютого 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/0086/82/69861, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 12 400 доларів США до 02 лютого 2017 року із сплатою 14,00 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти з за користування кредитом, та всі інші зобов`язання в порядку та строки визначені договором. В забезпечення належного виконання умов кредитного договору було укладено Договір поруки 014/0086/82/69861 від 02 лютого 2007 року, згідно якого [PERSON] виступив поручителем Відповідача-1 і взяв на себе зобов`язання перед банком ПAT «Райффайзен Банк Аваль» відповідати по зобов`язанням Відповідача - 1, що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов`язань. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України та умов договору поруки Відповідач-2 несе солідарну відповідальність з Відповідачем-1 перед Позивачем на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги ПAT «Райффайзен Банк Аваль». Позичальник [PERSON] не виконував взятих на себе зобов`язань по оплаті кредиту, у зв`язку із чим, відповідачам було направлено повідомлення про дострокове погашення кредиту. У зв`язку із тим, що відповідачами не було погашено кредит позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно Протоколу автоматичного розподілу справу було передано судді Гусєвій Н. Д. У зв`язку з переведенням шляхом відрядження судді Гусєвої Н. Д. до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було призначено повторний автоматичний розподіл та справа передана судді Череватій В. І. Ухвалою суду від 01 серпня 2018 року справа прийнята у провадження судді Череватої В. І. та її розгляд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 52). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав повністю та просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки в судове засідання відповідач суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Крім того, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 02 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту (а. с. 36-38) та [PERSON] на підставі заяви позичальника був укладений Кредитний договір № 014/0086/82/69861 (а.с. 10 - 15). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Позичальнику надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 12 400 доларів США, строком на 120 місяців з 28 лютого 2007 року по 28 лютого 2017 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 14,00 % річних (п. 1.4 Кредитного договору). Відповідно до п. 10.5 Кредитного договору - він складений у двох примірниках, що мають рівну юридичну силу, по одному для кожної із сторін. Перед укладенням та підписанням Кредитного договору, Позичальник звернувся до Банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі «1. Відомості про кредит» власноручно зазначив відповідну суму кредиту, яку має намір отримати та обрав валюту долари США - «дол.». Своїм підписом під відповідним документом Позичальник засвідчив, що ознайомлений з діючим законодавством України, що регламентує відношення банка та клієнта, а також з умовами надання та повернення кредиту (заява - анкета позичальника). Кредитор надав Позичальнику кредитні кошти на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування (п. 3.1. Кредитного договору). Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання перед Позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених цим договором. Банк надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, забезпеченості, повернення та плати за користування. Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору Позичальник зобов`язується забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах передбачених Кредитним договором: щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3 Кредитного договору та остаточне погашення кредиту до 28.02.2017 року (включно) рахунок, зазначений в п. 4.1. Кредитного договору; щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором. Відповідно до п. 5.5 Кредитного договору Позичальник зобов`язується достроково здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів, що визначені Кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником умов цього Договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернені протягом 30 календарних днів з моменту надіслання Банком на адресу Позичальника відповідного листа-повідомлення. Пунктом 6.5 Кредитного договору встановлено, що Кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом, штрафні санкції та інші витрати у разі невиконання Позичальником принаймні будь-якої з умов цього Договору та/або договорів застави інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Пунктом 9.1 Кредитного договору встановлено, що за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених Кредитним Договором, Позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 02 лютого 2007 року між Банком та [PERSON] 02 лютого 2017 р. був укладений Договір поруки № 0014/0086/82/69861, відповідно до умов якого, поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком відповідати по борговим зобов`язанням боржника, які виникають з умов кредитного договору № 0014/0086/82/69861. Сторони договору визначають, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком за виконання боргових зобов`язань (п. 3.1 Договору поруки). Відповідно до п. 4.2 договору поруки передбачено, що сторони договору встановлюють, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише з їх письмової згоди. Судом також встановлено, що 11 квітня 2011 року з метою зменшення фінансового навантаження Позичальника, в умовах кризових явищ в економіці України Кредитор та Позичальник уклали Додаткову угоду № 014/0086/82/69861/1, згідно якої досягли згоди про зміну умов погашення Кредиту, а саме: було збільшено строк кредиту на 102 календарних місяців. Поручитель [PERSON] надав письмову згоду на зміну умов Кредитного договору відповідно до вище вказаної Додаткової угоди. Також, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість Позичальника за Кредитним договором, строк якої настав у порядку передбаченому п. 2 Додаткової угоди № 014/0086/82/69861/1 від 11.04.2011 року. Сторони погодили, що з 15 квітня 2011 року погашення заборгованості за Кредитом здійснюється Позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів (щомісячний рівними частинами платіж, який включає в себе погашення частини заборгованості за Кредитом та процентів) відповідно до Графіку погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором (п. 3 Додаткової угоди № 014/0086/82/69861/1 від 11.04.2011 року). Відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 014/0086/82/69861/1 від 11.04.2011 року графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту викласти в новій редакції в Додатках № 1, 2 до цієї Додаткової угоди. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши Позичальнику кредит у встановленому договором розмірі, однак відповідачі від виконання своїх зобов`язань ухиляються. Через невиконання зобов`язань за кредитним договором № 014/0086/82/69861 від 02 лютого 2007 року, у відповідачів станом на 19.03.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 19 645 доларів США 13 центів, яка складається з: - заборгованості за кредитом у розмірі 10 833 доларів США 91 цент, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 2 540 доларів США 58 центів; - заборгованості за відсотками у розмірі 8 811 доларів США 22 центи, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 8 794 доларів США 60 центів. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору № 014/0086/82/69861 від 02 лютого 2007 року (а.с. 7 - 9). Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачами за первісним позовом до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України). Правовідносини щодо виконання зобов`язань за кредитними договорами та договорами поруки врегульовані Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Частинами першою та другою статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, з аналізу ч. 1 ст. 554, ч. 1 ст. 543 ЦК України випливає, що солідарна відповідальність боржника і поручителя у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, передбачає право кредитора пред`явити позов за своїм вибором лише до боржника або лише до поручителя або одночасно до них обох. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, (чинною на момент укладення договору поруки) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. За положеннями статті 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобов`язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Крім того, суду необхідно визначити, у якій валюті має виконуватися зобов`язання у разі, якщо у позику передавалась іноземна валюта. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц. Таким чином, вищевказаним кредитним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні вищезазначеного боргу в розмірі 19645,13 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Судом встановлено, що з метою досудового врегулювання спірних правовідносин у березні 2018 року позивач звертався до відповідачів з вимогами про дострокове повернення кредиту в добровільному порядку, але останні свої зобов`язання не виконують (а. с. 23-24, 25-26). Встановлено, що умовами п. 3.1. договору поруки від 02 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , передбачено, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 22). Тому позивач має право вимагати виконання зобов`язання як від боржника, так і від поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» доведений та підлягає задоволенню. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 21 серпня 2019 року зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою позивача за зустрічним позовом у судове засідання без поважних причин. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до ст. 13 ч. 3 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідачі, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. Суд звертає увагу на те, що позивачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак, це не призвело до повного погашення боргу. Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи те, що зобов`язання [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором № 014/0086/82/69861 від 02 лютого 2007 року, укладеним між останніми та банком, в повному обсязі не виконано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та солідарного стягнення із [PERSON] , [PERSON] заборгованості у розмірі 19 645 доларів США 13 центів. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7 765,89 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 1528 від 30 травня 2018 року (а. с. 5). У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 7 765,89 гривень в рівних частинах з кожного. На підставі викладеного, та

Outcome: approved