Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

16.10.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що сторони уклали шлюб 19.11.2010 року. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони є різними за характером людьми, з різними поглядами на сімейні обов`язки, протягом тривалого часу кожен з подружжя живе своїм життям, шлюбні відносини фактично припинили навесні 2019 року. Позивач вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим. Ухвалою суду від 24.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. Позивач в підготовчому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в позові, просив суд позов задовольнити, строк для примирення не надавати. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Вказала, що з наслідками визнання позову в підготовчому судовому засіданні ознайомлена, про що зазначила в письмовій заяві від 26.11.2019 року. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 19.11.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (повторно) серії [NUMBER] від 11.06.2013 року. Від даного шлюбу у подружжя народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18.03.2011 року та серії [NUMBER] від 11.06.2013 року відповідно. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зважаючи на визнання відповідачем позову, а також на те, що таке визнання не суперечить закону, не порушує прав, свобод, інтересів інших осіб, позовні вимоги слід задовольнити, а шлюб між сторонами розірвати. Окрім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу належить повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50% стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved