Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

17.06.2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог якого зазначив, що 29.04.2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, який було посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Дунамалян Н.Г. та зареєстровано в реєстрі під №897, за умовами якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 307 500,00 гривень, а позичальник зобов'язався повернути зазначені кошти у строк до 01.07.2014 року включно. Станом на 01.07.2014 року грошові кошти позичальником повернуті не були, у зв'язку з чим 29.04.2016 року йому була направлена письмова вимога про повернення позики, яку він отримав того ж числа. Однак зобов'язання за договором позики позичальник не виконав, у зв'язку з чим він змушений звернутись до суду та просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики від 29.04.2013 року в розмірі 519 675,00 грн, яка складається із суми заборгованості за договором позики в розмірі 307 500,00 грн та суми, на яку збільшилась заборгованість під дією інфляційних процесів в розмірі 212 175,00 грн. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач надав суду письмову заяву, згідно якої просив справу розглянути без його участі. Відповідач причину неявки суду не повідомив, про судові засіданні повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області та шляхом розміщення оголошення про їх виклик в газеті « Урядовий кур,єр» . Письмових заперечень на позов не надав, заяв про відкладення судових засідань та про розгляд справи за його відсутності ним також надано не було. Враховуючи вище викладене, суд вирішив на підставі статті 169 ЦПК України розглянути справу у відсутність відповідача. Статтею 10 ЦПК встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. 29.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 307 500,00 грн, які були передані позичальнику до підписання договору, а позичальник [PERSON] прийняв та зобов'язався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів у строк до 01.07.2014 року. Зазначений договір позики був посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Дунамалян Н.Г. та зареєстрований в реєстрі за №897 (а.с.5-6). 29.04.2016 року [PERSON] була направлена письмова вимога позичальнику [PERSON], відповідно до якої він пропонував останньому повернути грошові кошти за договором позики від 29.04.2013 року у добровільному порядку з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення. Як вбачається з наданої письмової вимоги вона була отримана [PERSON] особисто 29.04.2016 року (а.с.7). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, який може бути укладений у письмовій формі , яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Укладений договір позики грошових коштів між позивачем та відповідачем від 29.04.2013 року відповідає вимогам статті 1047 ЦК України. Суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача основної суми заборгованості в розмірі 307 500,00 гривень, так як він не виконав своє зобов'язання за договором позики від 29.04.2013 року, не повернув у зазначений у цьому договорі строк позивачу [PERSON] борг. Розмір боргу в сумі 307 500,00 гривень за вказаним договором позики відповідачем [PERSON] не спростований. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат у розмірі 212 175 (двісті дванадцять тисяч сто сімдесят п'ять) гривень суд виходить з наступного. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п.5 Договору позики грошових коштів від 29.04.2013 року, укладеним між позивачем та відповідачем, у разі прострочення грошового зобов'язання позичальник на вимогу позикодавця зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, відповідно до ст..625 ЦК України. Розмір заборгованості з урахуванням індексу інфляції обчислюється за формулою, зазначеною у «Рекомендаціях відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» N 62-97р від 03.04.97 року (далі - Рекомендації). Сума заборгованості за договором позики склала 307 500,00 грн, період прострочення - з 01 липня 2014 року по 31 травня 2016 року. Індекс інфляції у період заборгованості за договором, який розраховується за формулою, зазначеною в Рекомендаціях, був встановлений у розмірі: з липня 2014 року по грудень 2014 року - 111,9% (ИИс=1,004*1,008*1,029*1,024*1,019*1,030=111,9%); за 12 місяців 2015 року - 143,3% (ИИс= 1,031*1,053*1,108*1,14*1,022*1,004*0,99*0,992*1,023*0,987*1,02*1,007= 143,3%) ; з січня 2016 року по травень 2016 року - 105,2% (ИИс=1,009*0,996*1,01*1,035*1,001=105,2%). Загальний індекс інфляції за період заборгованості становить 169% (ИИс=111,9%*143,3%*105,2%=168,67%~169%). Тобто, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції, яка має бути стягнута з відповідача, складає 212 175,00 грн (307 500 грн*169%=212 175,00грн). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням інфляційних витрат у розмірі 519 675,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 5 196,75 грн, що підтверджується оригіналом квитанції про сплату судового збору №0.0.567221548.1 від 14.06.2016 року (а.с.1). Оскільки позовні вимоги були задоволені в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір. На підставі статей 625,638,1046, 1047 , 1049, ЦК України,

Outcome: approved