Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

15.01.2018 року [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: Львів-Брюховичі, вул.Незалежності України,34, звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], ІПН [NUMBER], зареєстрований за адресою: Львів-Брюховичі, вул.Незалежності України,34, третя особа на стороні відповідача [PERSON], ІПН [NUMBER], треті особи на стороні позивача [PERSON], [PERSON] селищна рада (юридична адреса: Україна, смт.Брюховичі, вул.Ясна,1), третя особа на стороні позивача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні господарськими будівлями і спорудами, що належать на праві спільної часткової власності та просить суд ухвалити рішення про усунення перешкоди у володінні та користуванні спільною частковою власністю, майном за адресою: смт. Брюхо- вичі, вул.Незалежності України, 34 шляхом зобовязання [PERSON] привести до попереднього стану приміщення сараю позначеного на план-схемі у технічному паспорті від 23.09.1992р. під літ. «Б» та звільнити (зняти замки з дверей, винести будівельні матеріали з приміщення літньої кухні під літ. «Д» і гаражу під літ. «Г» надавши [PERSON] доступ для користування вказаними господарськими будівлями і спорудами. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, які знаходяться за адресою: м.Львів-Брюховичі, вул.Незалежності України №34 та їй належить 9/40 і 9/80 частки у майні. Співвласниками даного житлового будинку є [PERSON] - 18/40 частки у майні, [PERSON] 9/80 частки у майні, [PERSON] 2/40 частки у майні, [PERSON] 2/40 частки у майні. Однак не зважаючи на те, що відповідачу [PERSON] належить незначна частка у вказаному майні, він самочинно демонтував одну з 6-ти житлових кімнат та сарай, що знаходився у спільній частковій власності, а також загородив частково деревяним парканом та дротяною сіткою та перекрив спільний заїзд на подвіря, закрив двері на замок до спільних приміщень, а саме літньої кухні та гаражу. Своїми діями відповідач чинить перешкоди у здійсненні права власності на майно, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат [PERSON]П, який діє на підставі ордеру серії ЛВ №082458 та договору про надання правової допомоги від 09.02.18 року /а.с.47-48/ позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач та представники відповідача [PERSON], який діє на підставі ордеру серії ЛВ №008697 та договору про надання правничої допомоги від 15.02.2018 року /а.с.41,42,43/ і представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 04.06.2016 року /а.с.104/ у задоволенні позову просили відмовити з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, яке долучено до матеріалів справи /а.с.75-79/. Будучи в суді третя особа на стороні позивача [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 27.10.2016 року /а.с.74/ у задоволенні позову просили відмовити. В судовому засіданні третя особа на стороні позивача [PERSON] залишила вирішення позовних вимог [PERSON] на розгляд суду. Представник третьої особи на стороні позивача [PERSON] селищної ради в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, що стверджується рекомендованим поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду та долучено до матеріалів справи, причин неприбуття до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву подано не було /а.с.38/. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча належним чином повідомлялася про час та дату судового засідання, що стверджується рекомендованим поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду та долучено до матеріалів справи, причин неприбуття до суду не повідомила, відзиву на позовну заяву нею подано не було /а.с.102/. Ухвалою від 16.01.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним. Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Статтею 386 ЦК України передбачені засади захисту права власності, а саме держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, [PERSON], на підставі договору дарування від 23.05.1992 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.06.2017 року, є власником 9/40 та 9/80 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель в м.Львів-Брюховичі, вул.Незалежності України,34 /а.с.18, 25/. З матеріалів інвентарної справи вбачається, а саме з виписки з рішення виконкому [PERSON] селищної Ради депутатів трудящих від 01.11.1958р. №82, що за [PERSON] в цілому визнано право власності на будинковолодіння №6 що на вул.Кліматичній у селищі Брюховичі м.Львова /інвен. справа а.с.13/ та проведено реєстрацію вказаного домоволодіння, що підтверджується заключенням про реєстрацію домоволодінь Львівського МБТІ від 01.11.1958р. /інвен. справа а.с.14/. На той час опис домоволодіння був таким: один житловий будинок «А», веранда «а», сарай «Б», погріб «пг», огорожа 1, колодязь «К» /інвен. справа а.с.2-3/. Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого старшим нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] 03.11.1958р. за реєстровим №7-316 /інвен. справа а.с.15/, [PERSON] продала 1/2 ідеальну частину будинковолодіння № 6 на вул.Кліматичній у селищі Брюховичі м.Львова своїй колишній невістці [PERSON] /18.08.1958р. [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] і стала Жук, а в 11.06.1959р. уклала шлюб з [PERSON] і стала [PERSON] /посвідка про припинення шлюбу №41 на /інвен. справа а.с.53/ та свідоцтво про шлюб від 11.06.1959р. №І-ЯР №309242 на інвен. справа а.с.54), що підтверджується заключенням про реєстрацію домоволодінь Львівського МБТІ від 15.11.1958р. / інвен. справа а.с.16/ та між ними визначився такий склад майна: приміщення 1-1, 1-2, 1-3 в житловому будинку, сарай, погріб, вбиральня, огорожа, веранда, 1/2 криниці належать [PERSON], приміщення 1-4, 1-5, 1-6 в житловому будинку та 1/2 криниці [PERSON] / інвен. справа а.с.17/. Отже, житловий будинок за адресою: смт.Брюховичі, вул.Кліматична, 6 /в подальшому - Червонопрапорна 18а/, розділився таким чином, що його одну частину займала [PERSON], а другу [PERSON], і саме до її частини будинку прилягав сарай «Б», який належав останній в силу вказаного розподілу. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] 27.07.1964р. за реєстровим №І-9597, [PERSON] продала належне їй нерухоме майно за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна 18а [PERSON] / інвентарна справа а.с.46-47/. Згідно договору зазначений будинок складався з в цілому з трьох кімнат та однієї кухні. Як убачається з довідки від 29.03.1964 р, склад будинковолодіння 18-а у смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна становить: житловий будинок, прибудова, «Б» сарай, погреб, вбиральня, паркан, криниця (інвен. справа а.с.39). Судом встановлено, що рішеннями виконкому [PERSON] селищної Ради депутатів трудящих від 07.05.1968р. та від 07.07.1971р. [PERSON] було дозволено переобладнати підсобні приміщення за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна 18а на житло з метою покращення житлових умов /інвен. справа а.с.32-33/. Проведену ним реконструкцію і добудову будинку прийнято в експлуатацію актом про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння Львівського МБТІ від 28.10.1971р. /інвентарна справа а.с.48/. З відомостей, цього акту, зокрема, вбачається, що за свідченнями [PERSON], його тітка [PERSON] була господинею половини будинку, а господар іншої половини будинку [PERSON] і його дружина добудували собі частину будинку і в нього тепер більша частина будинку, крім цього, за свідченнями [PERSON], [PERSON] дійсно з колишнього сараю зробив собі кімнату і ще частину добудував У звязку з цим рішенням виконкому [PERSON] селищної Ради депутатів трудящих від 21.02.1973р. /інвентарна справа а.с.50/ переоформлено право особистої власності на реконструйований будинок за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна, 18а та внаслідок цієї реконструкції нерухомого майна за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна 18а, здійсненої [PERSON] ще період 1968-1971рр. сарай «Б» перестав існувати в первісному вигляді. Судом встановлено, що 14.03.1973р. в рівних частках нерухоме майно [PERSON] за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна 18а успадковують її чоловік [PERSON] та її племінник [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого нотаріусом Четвертої Львівської держаної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №3183 / інвентарна справа а.с.56/. Як убачається з свідоцтва, до складу спадкового майна входить 9/20 частини жилого будинку і господарських будівель, що знаходяться у м.Львові, селище Брюховичі вул.вул.Червонопрапорна 18а, які належали померлій на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.1958р. за реєстровим №7-316 /інвен. справа а.с.15/. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної Ради народних депутатів 17.12.1986р. за №180 погоджено проведене [PERSON] будівництво господарського майна за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна 18а /інвентарна справа а.с.100/ та на підставі даного рішення внесено відповідні зміни в технічну документацію щодо літньої кухні «Д» і гаражу «Г». 16.04.1987р. начальником ЖЕД-410, на кого покладено контроль за виконанням рішення від 17.12.1986 р. № 180, видано довідку [PERSON] про відсутність самочинного будівництва /інвентарна справа а.с.103/. Отже, за матеріаліалами справи вбачається, що [PERSON] ніколи не належав сарай «Б», який прилягав до частини житлового будинку [PERSON], літня кухня «Д», гараж «Г», які були збудовані [PERSON] за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна,18а, а тому в подальшому зазначене майно не могли успадкувати і не успадкували [PERSON] та [PERSON]. 04.05.1987р. в рівних частках нерухоме майно [PERSON] за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна 18а, розподіляється між ним та його дружиною [PERSON], про що державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] видається свідоцтво про власності за реєстровим №2-1538 /інвентарна справа а.с.108/. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим старшим нотаріусом Третьої Львівської держаної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1-1608, 31.03.1989р. нерухоме майно, яке належало [PERSON] успадкував його син [PERSON] /інвентарна справа а.с.112/. Згідно договору купівлі-продажу від 17.05.1989р., посвідченого старшим нотаріусом Третьої Львівської держаної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим 1-2729 /інвентарна справа а.с.118-119/ [PERSON] продав [PERSON] частину належного йому нерухомого майна за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна 18а, а саме 4/40 частин житлового будинку разом з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель. Судом встановлено, що 21.02.1992р. [PERSON] успадкувла після смерті матері [PERSON] належне останній нерухоме майно за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна 18а, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим старшим нотаріусом Третьої Львівської держаної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим 2-893 /інвентарна справа а.с.136-137/. Згідно свідоцтва, до складу спадкового майна входить 18/40 частини жилого будинку у м.Львові-Брюховичі вул.Червонопрапорна 18а, що складається з 6 кімнат, житловою площею 101,90 кв.м. та двох кухонь. До будинку відносяться господарські будівлі: сарай «Б», вбиральня «В», літня кухня «Д», які належали померлій на підставі договору дарування від 16.03.1990 року за реєстровим № 1-1736 та свідоцтва про право власності від 04.05.1987 року за реєстровим №2-1538. 03.02.1990р. [PERSON] подарував [PERSON] належне йому нерухоме майно за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна 18а, що підтверджується договором дарування, посвідченим нотаріусом Третьої Львівської держаної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №2-743 /інвентарна справа а.с.125-126/, яке остання 23.05.1992р. віддарувала позивачеві - [PERSON], що стверджується договором дарування, посвідченого нотаріусом Третьої Львівської держаної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №2-2756 /а.с.18/. Позивач просить суд зобовязати відповідача привести до попереднього стану приміщення сараю позначеного на план-схемі у технічному паспорті від 23.09.1992р. під літ. «Б», вказуючи, що відповідач самочинно демонтував одну із шести кімнат житлового будинку, позначеної на план-схемі (Техпаспорт від 1992р.) літ.2-6 пл.14,1кв.м. та сарай літ.Б, що знаходиться у спільній частковій власності. Як убачається з рішення Шевченківського районного суду від 18.05.2017 року у цивільній справі №466/4418/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], ДАБІ у Львівській області, [PERSON] селищна рада про приведення земельної ділянки до попереднього стану шляхом демонтажу самочинного будівництва, яким у задоволенні позову відмовлено, таким встановлено, що [PERSON] рішенням [PERSON] селищної ради від 10.06.1999р. №161 надано дозвіл на реконструкцію будівель, придбаних на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.1989р. Р. №1-2729; з висновку експертного будівельно-технічного дослідження №17/06-16я від 10.03.2017р., складеного судовим експертом [PERSON] на замовлення відповідача [PERSON] вбачається, що частина житлового будинку на вул.Незалежності України, 34 в смт.Брюховичі, а саме квартира №3 після реконструкції з прибудовою та надбудовою мансардного, відповідає будівельним, санітарно-технічним та протипожежним нормам, зокрема: п.2.24, 2.27, 2.31, 3.2, 3.6, 5,13, ДБН В.2.2-15-2205 «Житлові будинки. Основні положення», п. 5.9 ДБН В.11-7-2002 «Пожежна безпека обєктів будівництва», п.4.3, 8.2, 8.3, 9.7, 10.4 ДБН В.3.2.-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Реконструкція частини житлового будинку (квартири №3) по вул.Незалежності України, 34 в смт.Брюховичі з надбудовою мансардного поверху та одноповерхової з мансардним поверхом прибудови не обмежує можливість використання їх мешканцями інших частин даного житлового будинку, зокрема мешканцями квартири №1, в звязку з тим, що влаштована в межах існуючого планування і не обмежує доступ до приміщень інших квартир даного будинку та можливості проведення ними ремонтно-будівельних робіт у разі необхідності, що відповідає п.4 ст.357 ЦК України. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14.12.2017р. у цивільній справі №466/4418/16-ц, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Шевченківського районного суду від 18.05.2017р. залишено без змін. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім цього, як вбачається з матеріалів Інвентаризаційної справи: - сарай Б прилягав до тієї частини будинку, яка належала [PERSON], а потім [PERSON], саме він перебудував цей сарай в житло на підставі рішень виконкому [PERSON] селищної Ради депутатів трудящих від 07.05.1968р. та від 07.07.1971р., -арк.3, 17, 49, 32, 33, 34; про те, що сарай перебудовано в житловий будинок є відмітка в акті біжучих змін арк.28; -в правовстановлюючих документах [PERSON], [PERSON] [PERSON], які були попереднім власниками частини майна, що зараз належить позивачу, описи господарських будівель взагалі відсутні, -арк.41, 56; - дані технічного паспорту, що не є ні правовстановлюючим документом, ні його частиною, на який опирається позивач, суперечать іншим документам, які оформлялися органом технічної інвентаризації, так ще у 1985 році сарай Б вже не згадується, -арк.80; - щодо будинковолодіння співвласники будинку №34 по вул.Незалежності України в смт.Брюховичі підписали розподіл долей, в т.ч. і позивач, - арк.161, опис приміщень житлового будинку та господарських будівель відповідає зведеному акту, - арк.148. абрису , - арк.154, де сарай Б не вказується. Позивач стверджує, що є співвласником приміщеннями «Д», «Г» з 1992р., однак, хоча й договір дарування від 23.05.1992р. /а.с.18/, містить літеру «Д» - літня кухня, а свідоцтво про право на спадщину від 08.06.2017р. /а.с.25/ містить літеру «Г» - гараж, однак, в судовому засіданні встановлено і це не заперечувалося позивачем, що вона ніколи не користувалася приміщеннями «Д», «Г». Вимоги щодо усунення перешкод у користуанні приміщеннями зявилися після того як відповідач влаштував огорожу на земельній ділянці, яку в подальшщому добровільно забрав. В матеріалах інвентаризаційної справи (а.с.134) мається лист за підписом [PERSON], завірений підписом і печаткою голови виконкому [PERSON] про те, що співвласник 4/40 частини будинку 18-а по вул.Червонопрапорна в смт.Брюховичі відмовляється від частини господарських будівель. Будучи у судовому засіданні співвласник 18/40 частин будинковолодіння [PERSON] за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна 18а, залишила вирішення спору на розгляд суду, а також повідомила, що не користується спірними приміщеннями під літерами «Д» - літня кухня, «Г» - гараж. Отже, на підставі наданих і досліджених у судовому засіданні доказів, судом встановлено, що літня кухня «Д», гараж «Г», які були збудовані [PERSON] за адресою: смт.Брюховичі, вул.Червонопрапорна 18а, завжди перебували в користуванні [PERSON], а в подальшому [PERSON] В контексті досліджуваних доказів по даній справі необхідно зазначити, що такі самі по собі заяви позивача від 02.03.2018р., відповідь відділу поліції від 02.03.2018р. та акт [PERSON] селищної ради від 02.03.2018р. /а.с.61-64/, не свідчать про обєктивну наявність порушення прав [PERSON] співвласником [PERSON], про обєктивну наявність перешкод, вчинених відповідачем позивачу, а лише фіксують факт звернення позивача до поліції та [PERSON] селищної ради, більше того такі документи були складені після подання позову, цими документами позивач не обґрунтовував доводи позову від 15.01.2018р., тому не беруться судом до уваги. Отже, судом встановлено,що [PERSON] не володіє майном більш як 20 років, яке формально зазначено у правовстановлюючих документах: сараєм «Б», літньою кухнею «Д», гаражем «Г», а тому заявлені вимоги про приведення в попередній стан приміщення сараю «Б» не можуть бути задоволені. При розгляді позовних вимог про усунення перешкод в користуванні літньої кухні «Д», гаражу «Г» суду не подано належних доказів того, що позивач приймала участь у спорудженні таких. Матеріалами справи доводиться, що попередні власники погодили порядок використання між собою господарських споруд, а тому суд приходить до переконання, що позов є безпідставним та у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed