Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

17.09.2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Спільних дітей від шлюбу не мають. Просила постановити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований у Куликівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області 28 вересня 2019 року, актовий запис № 20. 25.09.2020 ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До початку розгляду справи від відповідача через канцелярію суду надійшла заява, в якій вказує про повне визнання ним позову. Просив справу розглядати без його участі. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 28 вересня 2019 року у Куликівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, актовий запис № 20 (а.с.4, 5). Сторони від шлюбу спільних дітей не мають. Як вбачається з позовної заяви, сторони не знайшли взаєморозуміння. Сімейні відносини фактично припинили з серпня 2019 року. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Стаття 56 СК України передбачає право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що на даний час шлюб носить формальний характер, позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, заперечує проти надання часу на примирення, а відповідач позов повністю визнає, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, оскільки збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення у даній справі. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивачем під час подання позовної заяви було сплачено судовий збір в сумі 840,40 грн., що підтверджується квитанцією № 36 від 17.09.2020 року. У зв`язку із визнанням позову відповідачем та відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved