Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

15 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Свої вимоги обгрунтовує тим, що після смерті батька [PERSON], яка настала 18 квітня 2001 року, відкрилася спадщина у вигляді належної йому земельної ділянки, площею 3,3965 га, яку прийняла її мати (дружина померлого) [PERSON], одержавши на неї 23 жовтня 2002 року свідоцтво про право на спадщину та не отримавши держаного акту на вказану земельну ділянку. 04 серпня 2003 року померла [PERSON], після якої позивач прийняла спадщину, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину. Однак, за відсутності за матірю державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 3,3965 (уточнена 3,3966 га), яку вона успадкувала після смерті чоловіка, позивач, у свою чергу, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане нерухоме майно. Просила визнати за нею право власності на розташовану на території Семенівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,3965 га. У судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них маються заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що батьками [PERSON] ([PERSON]), ([PERSON]) Л.Г., [INFO], у графі батько зазначено «Григорій», а матірю [PERSON] (а.с.6). З 21 листопада 1981 року по 24 березня 2003 року [PERSON] перебувала в шлюбі із [PERSON], її прізвище було змінено на «Ковач» (а.с.7-8). 18 вересня 2004 року [PERSON] зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка [PERSON] (а.с.9). Із 2006 року [PERSON] зареєстрована та проживає [INFO] (а.с.4). 09 січня 2002 року [PERSON] отримав державний акт (серії ІІІ-СМ №037193) на право приватної власності на розташовану на території Семенівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,3965 га (а.с.10). 18 квітня 2001 року [PERSON] помер (а.с.11). 23 жовтня 2002 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належну чоловікові [PERSON] земельну ділянку, площею 3,3965 га, зареєструвавши її у той же день у Липоводолинському районному відділі земельних ресурсів за №123 (а.с.12). 04 серпня 2003 року померла мати позивачки [PERSON] (а.с.13). Із матеріалів спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті матері прийняла [PERSON], звернувшись 10 лютого 2016 року до нотаріальної контори із відповідною заявою. Інші спадкоємці померлої - дочки [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявами про те, що вони спадщини після смерті матері не приймали та звертатися за її прийняттям не будуть. 25 травня 2016 року [PERSON] отримала три свідоцтва про право на спадщину за законом на належні матері земельні ділянки, площами 0,4986 га, 2,2230 га, 0,9487 (а.с.14, 16,18). Із копії звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок та копії державного акту вбачається, що земельні ділянки, які належали належні [PERSON] мають такі кадастрові номери: 2,2230 га ріллі (№5923286200:02:003:0083), 0,4713 га сіножатей (№5923286200:01:003:0573) та 0,7023 га пасовищ (№5923286200:01:004:0117), а їх експертна грошова оцінка становить 43560 грн. Так, ст.41 Конституції України визначено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи на те, що Розділ VII Спадкове право ЦК УРСР не містив обовязку спадкоємця, який прийняв спадщину, у даному випадку матері позивачки, у складі якої є нерухоме майно, здійснити державну реєстрацію права на спадщину (після смерті батька позивачки), а ч. 2 ст. 548 цього кодексу вказує на те, що прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини, суд вважає успадкованою [PERSON] належну її чоловіку земельну ділянку, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 23 жовтня 2002 року. Таким чином, оскільки [PERSON] будучи єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, яка належним чином прийняла спадщину, суд вважає необхідним визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку, яка за життя матері була успадкована нею після смерті свого чоловіка.

Outcome: approved