Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

15.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення коштів. Мотивував тим, що 02.10.2018 року між ним та ФОП [PERSON] був укладений договір підряду № 210. Підрядник зобов`язався виготовити, передати у власність та змонтувати в зумовлені строки вироби, а замовник зобов`язався прийняти вказані вироби і сплатити за них грошову суму відповідно до умов цього договору (п.1.1). Виробами вважаються ковані вироби (п.1.2). Загальна сума договору визначається вартістю виробів та монтажу і становить суму у гривнях, еквівалентну 4\~000 доларам США (п.2.2, п. 3.3). Порядок розрахунків врегульовано розділом 3 договору. Пунктом 3.2 визначено, що замовник зобов`язаний оплатити: 70% суми договору, а саме 2\~800 доларів США, еквівалент 78\~932,00 грн. за вироби в момент підписання договору; залишок 1\~200 доларів США після монтажу виробів; вартість монтажу сторонами погоджена у розмірі 5% від суми договору № 210 та становить 200 доларів США. У даному пункті сторонами погоджено строк виконання робіт 2,5 місяці з моменту затвердження проекту. Разом з тим, п.5.1 сторони визначили, що партія виробів має бути поставлена та змонтована у строк, вказаний у кошторисі, але не пізніше 01.02.2019 року та за умови виконання замовником обов`язків, визначених в п.п. 1.3, 3.1, 4.5 договору. На виконання умов зазначеного договору, позивач, як замовник, сплатив відповідачу (підряднику) аванс в сумі 78\~932,00 грн., що еквівалентно 2\~800 доларам США і підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 210 від 02.10.2018 року. Крім того, погоджено та затверджено проект виробу. Однак, в обумовлений договором строк підрядник замовлений йому виріб не виготовив, не доставив, не змонтував, чим порушив взяті на себе зобов`язання і порушив умови договору. У зв`язку з цим позивач вважає, що має право відмовитись від договору та вимагати відшкодування збитків. 16.04.2019 року відповідач повернув позивачеві частину авансу в сумі 16\~000, 00 грн., і це, на думку позивача, вказує на те, що відповідач визнає факт порушення зобов`язання, тому позивач обґрунтовано відмовився від договору підряду. Пунктом 9.2 договору № 210 визначено, що у випадку порушення підрядником за власною провиною строку виготовлення виробів, зазначеного у кошторисі, він виплачує замовнику за його вимогою пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не виготовлених у строк виробів за кожний день прострочення. Сума штрафу за прострочення не може перевищувати 5 % від вартості не виготовлених у строк виробів. За період з 01.02.2019 року по 02.07.2019 року пеня, із врахуванням чинної в періоді облікової ставки НБУ, становить 592,22 доларів США, що перевищує 5% від суми договору. Отже, сума пені 5 % від 4\~000 доларів США, становить 200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.07.2019 року (26, 177 грн. за один долар США) становить 5\~235, 40 грн. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 536,ч. 1 ст. 1048 ЦК Українита частину повернутих коштів в сумі 16\~000, позивач вважає, що розмір процентів, які відповідач має сплатити на його користь за користування чужими грошовими коштами за період з 02.10.2018 року по 02.07.2019 року становить 9\~843, 38 грн. Пунктом 9.7 договору визначено, що будь-який спір, що виникає під час виконання цього договору, або у зв`язку з ним, та є не врегульованим шляхом переговорів протягом 10 днів, підлягає передачі на розгляд та остаточне вирішення до суду у встановленому законом порядку. На підставі умов договору № 210, ст.ст. 526, 536, 629, 849, 1048 ЦК України позивач просив стягнути на його користь з відповідача сплачений аванс в сумі 62\~932, 00 грн., пеню в сумі 5\~235, 40 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 9\~843, 38 грн. Крім того, 13.11.2018 року між ФОП [PERSON] та позивачем був укладений договір підряду № б/н на виготовлення кованих виробів елементів козирка. Відповідно до п.1.1 договору підрядник зобов`язався виготовити, передати у власність та змонтувати у зумовлені строки замовнику вироби, а замовник зобов`язався прийняти вказані вироби і сплатити за них грошову суму відповідно до умов цього договору. Виробами вважаються ковані вироби (вироби згідно кошторису, що є невід`ємною частиною договору) п.1.2. Згідно п.2.2 договору, загальна сума договору виражається в національній грошовій одиниці України гривні, визначається вартістю виробів та монтажу і складає суму в гривнях, еквівалентну 1\~175 доларам США. Замовник зобов`язаний оплатити аванс в сумі 850 доларів США, а залишок 325 доларів США оплатити після підписання акту прийому-передачі (п.3.1). Партія виробів має бути поставлена у строк, який вказаний у кошторисі (п.5.1). В п.10.1 договору сторони погодили, що останній вступає в дію з дати підписання його сторонами та діє до повного і належного виконання сторонами своїх зобов`язань. На виконання умов договору замовником сплачено аванс в сумі 23\~218, 65 грн., що оформлено квитанцією до прибуткового касового ордеру від 10.11.2018 року. Однак, підрядником не вчинено жодних дій на виконання умов договору. Зокрема, не надано проекту кошторису на затвердження та не розпочато виконання робіт. На думку позивача, зазначене вказує на порушення умов договору та приписів, зокрема, ст.ст. 526, 629, 849, 872 ЦК України. З урахуванням того, що підрядник також не виконав умови договору підряду від 13.11.2018 року в розумні строки, позивач на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України відмовився від нього. Відповідно до п.9.2 договору, за невиконання взятих на себе зобов`язань відповідач має сплатити пеню в розмірі 58,75 доларів США (5% від суми недопоставлених виробів), що еквівалентно 1\~537, 89 грн (згідно курсу НБУ 26,177 грн. за 1 долар США). На підставі ст.ст. 536, 1048 ЦК України розмір процентів, які має сплатити відповідач на користь позивача за користування чужими грошовими коштами в сумі 23\~218, 65 грн. за період з 10.11.2018 року по 02.07.2019 року становить 2\~657, 84 грн. Саме із врахуванням цих обставин позивач просив стягнути з відповідача сплачений аванс в сумі 23\~218, 65 грн., пеню в сумі 1\~537, 89 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 2\~657, 84 грн. Пунктом 9.6 договору № 210 від 02.10.2018 року та договору підряду від 13.11.2018 року передбачено, що у випадку виникнення спорів між сторонами під час виконання цього договору або у зв`язку з ним, сторони зобов`язуються вжити всіх заходів для їх вирішення шляхом переговорів. На виконання зазначених положень договорів, з метою вирішення спірних питань в позасудовому порядку, позивач направив на адресу відповідача письмову претензію про відмову від договорів та вимогами про сплату авансу, пені та процентів за користування чужими грошима. Претензії відповідач не отримав, вони повернуті позивачеві без вручення, у зв`язку зі збігом строку зберігання. Все вищенаведене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач просив стягнути на його користь з відповідача за договором № 210 від 02.10.2018 року і за договором від 13.11.2018 року сплачений аванс в сумі 86\~150, 65 грн., пеню в сумі 6\~773,29 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 12\~501,22 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що він уклав з відповідачем, як ФОП, договори підряду від 02.10.2018 року та від 13.11.2018 року на виготовлення та встановлення кованих виробів. Пройшов тривалий проміжок часу з моменту укладення зазначених договорів, однак, до виконання робіт підрядник не приступив, вироби не виготовив в не встановив, тому він від виконання цих договорів відмовився і вимагав повернути йому кошти, пеню, що передбачена умовами договорів та відсотки за користування його коштами, які були сплачені як аванс. Відповідач повернув лише 16\~000 грн. Зауважив, що з приводу ситуації, що виникла, він звертався із скаргою до Держпродспоживслужби, яка здійснювала перевірку діяльності відповідача. Відповідач повідомлений про розгляд даної справи, йому під розписку вручено копію позовної заяви з додатками та претензію 25.10.2019 року, відповідач обіцяв розрахуватись до 06.11.2019 року, однак станом на 07.11.2019 року відповідач не повернув йому кошти. Просив стягнути на його користь з відповідача за договором № 210 від 02.10.2018 року і за договором підряду від 13.11.2018 року сплачений аванс в сумі 86\~150, 65 грн., пеню в сумі 6\~773, 29 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 12\~501, 22 грн. та судові витрати. Відповідач - ФОП [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений шляхом направлення повістки за адресою реєстрації ЄДРЮОФОПГФ [ADDRESS] . Вінниця, пров. К [ADDRESS] Маркса [ADDRESS] . Крім того, позивач підтвердив, що відповідачу відомо про розгляд справи судом, копію позовної заяви відповідач отримав 25.10.2019 року. Відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи суду не надавав. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 02.10.2018 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір підряду № 210 (а.с. 14-17). Підрядник зобов`язався виготовити, передати у власність та змонтувати в обумовлені строки вироби, а замовник зобов`язався прийняти вказані вироби і сплатити за них грошову суму відповідно до умов цього договору (п.1.1). Виробами вважаються ковані вироби (п.1.2). Загальна сума договору визначається вартістю виробів та монтажу і становить суму у гривнях, еквівалентну 4\~000 доларам США (п.2.2, п. 3.3). Порядок розрахунків по договору врегульовано розділом 3. Пунктом 3.2 визначено, що замовник зобов`язаний оплатити: 70% суми договору, а саме 2\~800 доларів США, еквівалент 78\~932,00 грн. за вироби в момент підписання договору; залишок 1\~200 доларів США після монтажу виробів; вартість монтажу сторонами погоджена у розмірі 5% від суми договору № 210 та становить 200 доларів США. У даному пункті сторонами погоджено строк виконання робіт 2,5 місяці з моменту затвердження проекту. Разом з тим, п.5.1 сторони визначили, що партія виробів має бути поставлена та змонтована у строк, вказаний у кошторисі, але не пізніше 01.02.2019 року та за умови виконання замовником обов`язків, визначених в п.п. 1.3, 3.1, 4.5 договору. На виконання умов зазначеного договору, позивач, як замовник, сплатив відповідачу (підряднику) аванс в сумі 78\~932,00 грн., що еквівалентно 2\~800 доларам США і підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 210 від 02.10.2018 року (а.с.21). Сторонами було погоджено та затверджено проект виробу. Однак, в обумовлений договором строк підрядник замовлення не виготовив, не доставив і не змонтував металеву конструкцію, чим порушив взяті на себе зобов`язання, передбачені умовами договору. 16.04.2019 року відповідач повернув позивачеві частину авансу в сумі 16\~000 грн., тим самим визнав факт порушення зобов`язання. Крім того, 13.11.2018 року між ФОП [PERSON] та позивачем був укладений договір підряду № б/н на виготовлення кованих виробів елементів козирка (а.с.22-23). Відповідно до п.1.1 договору підрядник зобов`язався виготовити, передати у власність та змонтувати в обумовлені строки замовнику вироби, а замовник зобов`язався прийняти вказані вироби і сплатити за них грошову суму відповідно до умов цього договору. Виробами вважаються ковані вироби (вироби згідно кошторису, що є невід`ємною частиною договору) п.1.2. Згідно п.2.2 договору, загальна сума договору виражається в національній грошовій одиниці України гривні, визначається вартістю виробів та монтажу і складає суму в гривнях, еквівалентну 1\~175 доларам США. Замовник зобов`язався оплатити аванс в сумі 850 доларів США, а залишок 325 доларів США оплатити після підписання акту прийому-передачі (п.3.1). Партія виробів має бути поставлена у строк, який вказаний у кошторисі (п.5.1). В п.10.1 договору сторони погодили, що останній вступає в дію з дати підписання його сторонами та діє до повного і належного виконання сторонами своїх зобов`язань. На виконання умов договору замовником сплачено аванс в сумі 23\~218, 65 грн., що оформлено квитанцією до прибуткового касового ордеру від 10.11.2018 року (а.с. 24). Однак, підрядником не вчинено жодних дій на виконання умов договору. Зокрема, не надано проекту кошторису на затвердження та не розпочато виконання робіт. 06.05.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про відмову від договорів та з претензією щодо повернення протягом десяти днів авансу, сплати пені та процентів за користування чужими грішми, розрахованих за договором від 02.10.2018 року в загальній сумі 92\~749,73 грн. і за договором від 13.11.2018 року в загальній сумі 26\~834,53 грн. (а.с. 11-12), проте повідомлення було повернуто позивачу за закінченням терміну зберігання. Претензію відповідач ФОП [PERSON] фактично отримав лише 24.10.2019 року, про що свідчить дата та підпис відповідача на претензії. Головним Управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області було розглянуто скаргу [PERSON] стосовно дотримання ФОП [PERSON] законодавства про захист прав споживачів. Із відповіді, наданої позивачеві від 24.10.2019 року, вбачається, що в ході проведення позапланової перевірки суб`єкт господарювання прийняв рішення задоволити вимогу споживача в повному обсязі, а саме повернути залишок авансу в розмірі 86\~151 грн. до 06.11.2019 року кількома частинами, про що позивач буде повідомлений додатково в телефонному режимі. Однак, станом на 06.11.2019 року зазначені кошти відповідач позивачеві не повернув. Так, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договорів підряду від 02.10.2018 року та від 13.11.2018 року. Правовідносини, що виникли між сторонами із договорів підряду, є зобов`язальними, і регулюються нормами глави\~47,\~48,\~51,\~61 Цивільного кодексу України. Частинами 1,2\~ст.837\~Цивільного кодексу\~України передбачено,\~що за\~договором підряду\~одна сторона\~(підрядник)\~зобов`язується\~на свій\~ризик виконати\~певну роботу\~за завданням\~другої сторони\~(замовника),\~а замовник\~зобов`язується\~прийняти та\~оплатити виконану\~роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Замовник [PERSON] виконав умови договору від 02.10.2018 року, сплативши аванс відповідачу в сумі 78\~932 грн. (а.с. 21) та умови договору від 13.11.2018 року, сплативши аванс відповідачу в сумі 23\~218,65 грн. (а.с. 24), що також узгоджується із ч. 2 ст. 854 ЦК України. Однак, відповідачем не виконані умови договорів підряду щодо виготовлення та встановлення металевих конструкцій у розумні строки та у строк, встановлений у договорі від 02.10.2018 року (до 01.02.2019 року). Відповідач доказів, які б підтверджували виконання ним робіт по обом договорам, або спростували доводи позивача, суду не надав. Більше того, відповідач не приступив до виконання робіт, обумовлених укладеними договорами, будь-яких доказів протилежного матеріали справи не містять. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~вимог частин\~1,\~2\~статті 849\~ЦК Україна\~замовник має\~право у\~будь-який\~час перевірити\~хід і\~якість роботи,\~не втручаючись\~у діяльність\~підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Як пояснював позивач в судовому засіданні, від виконання договорів від 02.10.2018 та від 13.11.2018 року він відмовився, про що письмово повідомив відповідача у претензії. Із сплаченого за договором від 02.10.2018 року авансу в сумі 78\~932 грн. відповідач повернув йому частину 16\~000 грн., що суд розцінює як погодження на розірвання договорів. Решту коштів з отриманих від позивача авансів: за договором від 02.10.2018 року 62\~932 грн. та від 13.11.2018 року 23\~218, 65 грн., відповідач обіцяв повернути, однак, станом на день ухвалення судом рішення не повернув. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача за договором від 02.10.2018 року 62\~932 грн. та від 13.11.2018 року 23\~218, 65 грн., підлягає задоволенню. Умовами п. 9.2 договору від 02.10.2018 року передбачено, що у випадку порушення підрядником за власною провиною строку виготовлення виробів, зазначеного у кошторисі, він виплачує замовнику за його вимогою пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не виготовлених у строк виробів за кожний день прострочення. Сума штрафу за прострочення не може перевищувати 5 % від вартості не виготовлених у строк виробів. За період з 01.02.2019 року по 02.07.2019 року пеня, із врахуванням чинної в періоді облікової ставки НБУ, становить 592,22 доларів США, що перевищує 5% від суми договору. Отже, сума пені 5 % від 4\~000 доларів США, становить 200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.07.2019 року (26, 177 грн. за один долар США) становить 5\~235, 40 грн. Відповідно до п.9.2 договору від 13.11.2018 року, за невиконання взятих на себе зобов`язань відповідач має сплатити пеню в розмірі 58,75 доларів США (5% від вартості не виготовлених в строк виробів), що еквівалентно 1\~537, 89 грн. (згідно курсу НБУ 26,177 грн. за 1 долар США). Отже, згідно вимог ст.ст. 530 ч. 1, 611 ч. 1 п. 3, 549 ЦК України та умов договорів, стягненню підлягає пеня: за договором від 02.10.2018 року 5\~235, 40 грн., за договором від 13.11.2018 року 1\~537,89 грн. Позов [PERSON] в частині стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 536 ЦК України задоволенню не підлягає. Так,\~відповідно до\~вимог ст.\~536\~ЦК України\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач посилався на те, що оскільки в договорах розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлений, нарахування процентів слід здійснювати із застосуванням аналогії закону (ч. 1 ст. 8 ЦК України) на підставі приписів ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка регулює подібні відносини та визначає, що у разі не встановлення договором розміру процентів, як в даному випадку, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Проте, сторони уклали договори підряду і підрядник не виконав своїх зобов`язань по обом договорам. Главою 83 ЦК України та умовами укладеного між сторонами договору розмір процентів за користування підрядником грошовими коштами не встановлено, чинним законодавством не передбачено можливість застосування до договору підряду положень про позику. Договори підряду і позики є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види правовідносин, тому застосування до спірних правовідносин аналогії закону (ст. 8 ЦК України) та положень ст.1048 ЦК України є безпідставним. Крім того, стаття 536 ЦК передбачає сплату процентів за договором між фізичними особами. В даній справі правовідносини виникли між фізичною особою та ФОП, що також виключає застосування ст.536 ЦК. Тому в задоволенні позову [PERSON] щодо стягнення процентів за користування коштами за договором від 02.10.2018 року за період з 02.10.2018 року по 02.07.2019 року в сумі 9\~843, 38 грн. та за договором від 13.11.2018 року за період з 10.11.2018 року по 02.07.2019 року 2\~657, 84 грн., слід відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 78, 79 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає, що право [PERSON] в зв`язку з невиконанням умов договорів підряду було порушене і підлягає захисту шляхом стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості по договору від 02.10.2018 року в сумі 68\~167,40 грн. та по договору від 13.11.2018 року в сумі 24\~756,54 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі до суду даного позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1\~054,25 грн., про що надано квитанцію (а.с. 1). Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, на 88%, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених вимог, в сумі 927,74 грн. (1054,25?88% = 927,74 грн.).

Outcome: approved