Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

16 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер, [PERSON] , батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 20.11.2000 року Куликівською сільською радою Львівської області. Родинні відносини, підтверджуються свідоцтвами про народження та одруження позивача. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , становить земельна ділянка площею 1,6282 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,5026 га, та площею 0,1256 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю, згідно державного акту па право власності па земельну ділянку серії І-ЛВ №071627 виданого 02.04.2001 року, Куликівською сільською радою народних депутатів на підставі рішення ХІІІ сесії III демократичного скликання Куликівської сільської ради народних депутатів від 29.03.2001 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №14509. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця, як єдиний спадкоємець за законом, позивач мав намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку у Радехівській державній нотаріальній конторі, однак не може у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано па ім`я спадкодавця після його смерті, а від так державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Просить суд, визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 1,6282 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,5026 га, та площею 0,1256 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.2-3). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про заміну відповідача Куликівську сільську раду Радехівського району Львівської області на належного відповідача Лопатинську селищну раду Радехівського району Львівської області та клопотала про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.20). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі та прийняття судового рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.21). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У зв`язку з надходженням до суду заяви Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, враховуючи значну навантаженість судді та тривалість перебування справи у провадженні суду, суд робить висновки про задоволення клопотання про заміну відповідача Завидчанську сільську раду Радехівського району Львівської області на належного відповідача Лопатинську селищну раду Радехівського району Львівської області та прийняття судового рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] у с. Куликів, Радехівського району Львівської області, помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 20.11.2000 року (а.с.6). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого виконкомом Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області 2.07.2005 року (а.с.7). Посвідкою про народження, серії [NUMBER] , підтверджується той факт, що [PERSON] народилася - [INFO] , батьками зазначаються [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). 15 вересня 1962 року, [PERSON] одружився з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим Куликівською сільською Радою Лопатинського району Львівської області, серія [NUMBER] . Після одруження чоловіку та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] »(а.с.8). З копії довідки №19 від 15.01.2019 року стає відомим, що [PERSON] , який помер [INFO] до дня смерті був зареєстрований і проживав в с.Куликів Радехівського району Львівської області, разом із померлим проживали: [PERSON] -дружина та [PERSON] -дочка(а.с.9). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії I-ЛВ №071627, виданого 02 квітня 2001 року на підставі рішення ХІІІ сесії ІІІ демократичного скликання Куликівської сільської Ради народних депутатів від 29 березня 2001 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №14509, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,6282 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Куликівської сільської ради, належала [PERSON] (а.с. 11-11 зворот). [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Куликівської сільської ради Радехівського району Львівської області, і належать гр. [PERSON] , який помер [INFO] , у звязку з відсутністю підстав, так як Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 071627, виданий відповідно до рішення ХІІІ сесії ІІІ демократичного скликання Куликівської сільської ради народних депутатів від 29.03.2001 р., зареєстрований 02 квітня 2001 року в Книзі записів державних актів па право приватної власності па землю за № 14509 тобто після смерті спадкодавця, вище вказане вбачається з відповіді Радехівської державної нотаріальної контори від 27 лютого 2020 року №100/02-14(а.с.10). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved