Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

17.02.2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті чоловіка позивачки [PERSON], який помер 12.02.2009року, залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 3,98565 га, що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Стверджує, що позивачка як спадкоємець першої черги спадкування за законом спадщину після смерті чоловіка прийняла, оскільки проживала разом з ним на час його смерті. Інші спадкоємці першої черги на дане спадкове майно не претендують. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу на право власності на зазначену земельну ділянку, позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за позивачкою [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 3,98565 га, яка розташована на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] В судове засідання представник позивачки не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представники третіх осіб Відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області та Мостиського районного управління юстиції Львівської області у судове засідання не зявилися і не повідомили про причини своєї неявки, а також від них не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.02.2009 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 3,98565 га, що розташована на території Пнікутської сільської ради, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.10.2008року, виданого державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла 01.04.2008 року, якій зазначена земельна ділянка належала відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №025746. Проте право власності на дану земельну ділянку за спадкодавцем [PERSON] належним чином за життя оформлено не було. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №185/09, заведеної в Мостиській державні нотаріальній конторі після смерті [PERSON], за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після його смерті є дружина [PERSON] (позивачка у справі) та син [PERSON] При цьому, позивачка [PERSON] у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки постійно проживала разом із ним в с.Пнікут Мостиського району Львівської області на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Крім того, позивачка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини. Син померлого [PERSON] [PERSON] у встановлений законом строк та порядок відмовився від спадщини в користь матері [PERSON], подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] чи претендують на таку, немає. Разом з тим, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку на імя спадкодавця [PERSON], позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON]; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №025746 від 31.08.2004року; копіями довідок, виданих Пнікутською сільською радою №1281 та №1282 від 21.09.2015року; копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.10.2008 року; копією листа Мостиської державної нотаріальної контори Вих.№02-14/523 від 12.10.2015року; копією спадкової справи №477/08, заведеної в Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON]; копією спадкової справи №185/09, заведеної в Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведене, оскільки спірна земельна ділянка на час відкриття спадщини належала [PERSON] та беручи до уваги те, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, інших спадкоємців, що прийняли спадщину та претендують на таку, не має, суд приходить до висновку, що право власності на дане майно перейшло у порядку спадкування до позивачки, а тому є всі підстави для задоволення позову та визнання за нею права власності на дане спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved