Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

15.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 17.08.1996 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 484. Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/ 2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 40 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначала, що подружнє життя не склалося через постійні суперечки, сварки з побутових питань, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. З 21 квітня 2014 року шлюбно-сімейні відносини припинені, мешкають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Вважає, що поновлення шлюбно-сімейних відносин та збереження сім'ї не можливе. Майнового спору не мають. Діти після розірвання шлюбу залишаються проживати з позивачкою. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення рішення в заочному порядку, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». З довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області встановлено, що відповідач [PERSON] не має зареєстрованого місця проживання , а тому у відповідність до положень ч.9 ст.74 ЦПК України її виклик у судове засідання було здійснено через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, був зареєстрований 17.08.1996 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 484 (свідоцтво про одруження серії [NUMBER]). Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 19.05.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова), та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 15.10.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова). Судом встановлено, що сторони мешкають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків з 21.04.2014 року, не ведуть спільне господарство, внаслідок того, що відносини між ними зіпсовані непорозуміннями та суперечками, через наявність великих розбіжностей в інтересах, в поглядах на життя. Поновлювати шлюбно-сімейні відносини з відповідачем категорично не бажає. Відповідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони дійшли до остаточного висновку про припинення сімейних відносин, на примирення не згодні, суд вважає необхідним шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе. Також встановлено, що відповідач [PERSON] у добровільному порядку кошти на утримання неповнолітньої дитини не надає. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). Положеннями ч.2 ст.181 СК України встановлено, що у разі наявності спору між батьками за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зі змісту ст.183 СК України випливає, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан сторін, стан здоров'я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. За таких обставин вимоги, щодо встановлення мінімального розміру аліментів на одну дитину на рівні 40 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не спираються на положення діючого законодавства. На підставі наведеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Ч.1 ст.191 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто в даному випадку з 15.02.2016 року. Згідно платіжного доручення № 12 від 11.03.2016 року позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. Згідно квитанції № 0.0.551187824.1 від 16.05.2016 року позивачем сплачені кошти на розміщення судового оголошення у розмірі 278,40 грн. Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.1) ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved