Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

15 листопада 2016 року Костянтинівська міська громадська організація «Центр громадського контролю та захисту», яка діяла від імені та в інтересах [PERSON], звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на одну другу частину у спільному майні. В обґрунтування своїх вимог вказали, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.10.2014 року у цивільній справі № 233/4966/15-ц встановлено факт спільного проживання позивачки [PERSON] із відповідачем [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2003 року по липень 2014 року. Із відповідачем позивачка має спільну дитину - [PERSON] - [INFO]. Під час спільного проживання позивачки разом із відповідачем протягом 2008 року ними було придбано два житлові будинки із земельними ділянками, розташованими за адресою: [ADDRESS]. Вказані будинки були придбані за спільні кошти від продажу належних їм квартири та будинку, та зареєстровані на відповідача. У зв'язку із проведенням АТО на території Донецької області влітку 2014 року, відповідач [PERSON] припинив спільне проживання з позивачкою та виїхав до м. Донецька. Тому просили визнати за [PERSON] право володіння 1/2 (однією другою) частиною майна спільної сумісної власності. У судове засідання представник позивачки [PERSON]. надала заяву в якій уточнила позовні вимоги, просила визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 (одну другу) частку будинку [ADDRESS] та право власності на 1/2 (одну другу) частку будинку [ADDRESS] Також просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивачки, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом публікації оголошення у офіційному виданні - газеті «Урядовий кур'єр» від 22 квітня 2017 року № 76 (5945). За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. З огляду на це, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.10.2014 року у цивільній справі № 233/4966/15-ц встановлено факт спільного проживання позивачки [PERSON] із відповідачем [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2003 року по липень 2014 року. Рішення суду набуло чинності 13 жовтня 2015 року (а.с.3). Із відповідачем позивачка має спільну дитину - [PERSON] - [INFO], що підтверджується свідоцтвом про визнання батьківства [NUMBER] виданим 23 грудня 2003 року Костянтинівським міським відділом РАГС та свідоцтвом про народження дитини [NUMBER] виданим 23 грудня 2003 року Костянтинівським міським відділом РАГС (а.с.5). Під час спільного проживання позивачки разом із відповідачем ними було придбано два житлові будинки із земельними ділянками, розташованими за адресою: [ADDRESS] - відповідно до договору купівлі-продажу від 05 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Щербініною Н.П. за реєстром № 2421, та [ADDRESS] - відповідно до договору купівлі-продажу від 02 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Щербініною Н.П. за реєстром № 1337. Вказані будинки були зареєстровані на відповідача [PERSON] згідно витягів з державного реєстру прав власності на нерухоме майно №19520586 від 14.07.2008 року та № 19520198 від 14.07.2008 року відповідно (а.с. 8-9, 42-43). Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, - тобто загальні положення щодо права спільної сумісної власності подружжя. Факт проживання позивачки із відповідачем однією сім'єю з лютого 2003 року по липень 2014 року встановлення вищевказаним рішенням суду яке набуло чинності і тому, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України додаткового доказування не потребує. Тобто судом встановлено, що об'єкти нерухомого майна, які є предметом даного позову, були придбані сторонами у визначений судовим рішенням період і тому є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За таких обставин, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги Костянтинівської міської громадської організації «Центр громадського контролю та захисту» в інтересах [PERSON] у повному обсязі, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частку будинку [ADDRESS], та на 1/2 (одну другу) частку будинку [ADDRESS] На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved