Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

16 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати арешт накладений на підставі договору б/н Понінківської КПФ від 23 червня 1981 року на житловий будинок № 23 А, що знаходиться по вул. Ватутіна в смт. Понінка, Полонського району, Хмельницької області, власником якого в Реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна значиться [PERSON], а фактично власником даного будинку був [PERSON] В обґрунтування вимог вказувала, що для її чоловіка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 травня 1989 року належав вказаний будинок та згідно даних БТІ будь-яких застережень чи заборон, арешту з приводу відчуження в БТІ не значиться. У 2016 році чоловік помер та вона як спадкоємиця за законом звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де їй було повідомлено, що на будинок накладено арешт без зазначення жодної ідентифікуючої інформації про особу, яка значиться в Реєстрі обтяжень. Зазначила, що [PERSON] ніколи не була зареєстрована та не проживала у цьому будинку, а тому вона вважає, що арешт є помилковим (застарілим), можливо запис про накладення арешту помилково перенесено реєстратором Полонською державною нотаріальною конторою до відповідного електронного реєстру. Згідно листа ТОВ «Понінківської картонно-паперової фабрики», дане товариство не є правонаступником Понінківської КПФ, відтак врегулювати спір в досудовому порядку немає можливості. Відповідач, у встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження від 18 жовтня 2018 року строк, відзив на позовну заяву не подав. Однак, 07 листопада 2018 року представником Понінківської селищної ради надано письмову заяву про відсутність заперечень щодо позову [PERSON] Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 04 травня 1989 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який посвідчено Понінківською селищною радою 04 травня 1989 року в реєстрі № 28 та зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 30 травня 1996 року в книзі № 13 за номером запису 1239, для [PERSON] на праві власності належить житло по вул. Ватутіна, 23 А в смт. Понінка Полонського району, що також стверджується довідкою комунального підприємства Полонської районної ради «Бюро технічної інвентаризації» від 26.01.2017 року за вих. № 30. 19 червня 2007 року за № 5160794 Полонською державною нотаріальною конторою, на підставі договору б/н від 23 червня 1981 року Понінківської КПФ, накладено заборону на зазначений будинок, власником якого вказано [PERSON]. Дані обставини стверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за № 88123107 від 26 травня 2017 року. 18 травня 2016 року [PERSON] помер, про що виконавчим комітетом Понінківської селищної ради Полонського району 18 травня 2016 року складено відповідний актовий запис № 39. Після його смерті відкрилася спадщина на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами. Однак, для [PERSON], яка є спадкоємицею за законом першої черги, Полонською державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на будинок накладено заборону. Разом з тим, як вбачається з повідомлення товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика» (№ 1/37 від 25.05.2018 р.) дане товариство не є правонаступником Понінківської КПФ, а тому вирішити питання припинення обтяження нерухомого майна в досудовому порядку немає можливості. Вирішуючи питання законності вимог позивачів, суд виходить із такого. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено поняття права власності, за яким це є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 цього Кодексу). Згідно ч.1 ст.328 згаданого Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз.2 ч.2 ст.331 ЦК). Як вбачається із досліджених вище судом доказів, [PERSON] правомірно та на законних підставах набув право власності на нерухоме майно, на яке накладено заборону. Після смерті останнього спадщину прийняла його дружина [PERSON] Частиною 1 статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Конституцією України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.3 ст.41). Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.5 ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обовязкових платежів та інформація про припинення обтяження.\~ Приймаючи до уваги, що заборону на житловий будинок накладено до того як покійний [PERSON] став його власником та [PERSON] ніколи не проживала і не була зареєстрована у даному житлі, відтак суд приходить до висновку, що заборона накладена помилково, чим порушено права позивача, як правонаступника власника щодо права на спадкування та в подальшому здійснення права володіння, користування та розпоряджання майном, а тому [PERSON] має підстави на захист свого порушеного цивільного права у спосіб, передбачений п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, а саме, припинення дії, яка порушує право.

Outcome: approved