Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

17.05.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 19.11.2012 року в сумі 34986,56 грн та судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 19.11.2012 року року відповідач отримав кредит у розмірі 4700.00 грн. у вигляді встановленого кредитного лімиту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, однак свої обовязки щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків та інших платежів виконує неналежним чином. Відповідно до позовної заяви та розрахунку заборгованості за договором №б/н від 19.11.2012 року, укладеного між Акцент Банком та клієнтом [PERSON], станом на 11.03.2016 року відповідач має загальну заборгованість у сумі 34986,56 грн, яка складається з наступного: - 4680,00 грн заборгованість за кредитом; - 25364,34 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; - 2800,00 грн заборгованість за пенею та комісією; - 500 грн штраф (фіксована частина); - 1642,22 штраф (процентна складова). Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судові засідання представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив, надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань не подавав. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою суду встановлено заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. 19.11.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг «Кредитка «Універсальна», «тарифний план 55 днів» шляхом приєднання в порядку ст. 634 ЦК України до умов, запропонованих банком в письмових Умовах та правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем [PERSON] (надалі - Заява), в якій міститься підпис відповідача та зазначено про його ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг (надалі Умови), Тарифами банку, Памяткою клієнта (а.с.6). Відповідно до укладеного договору та Заяви банком 19.11.2012 року відкрито кредитний рахунок та надано відповідачу кредитну картки №4323347302794893 зі строком дії до 06/2014 року з базовою відсотковою ставкою в розмірі 3 відсотків на місяць від залишку заборгованості (а.с.7, 55, 105). З наданої позивачем виписки по рахунку (а.с.100-104) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунками відповідачем проводилися певні операції. Відповідно до п.2 Умов (а.с.8-10) картковий рахунок це поточний рахунок, на якому обліковуються операції по платіжній картці. Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд зазначає, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст.1066 ЦК України є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст.1069 ЦК України). Відповідно до приписів ч.2 ст.1069 ЦК України права та обов'язки сторін, пов'язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч. 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до Заяви, підписаної позивачем, він ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Памяткою клієнта (а.с.6). Відповідно до змісту п. 5.4. Правил користування платіжною карткою (розділ 2 Умов) погашення процентів по кредиту повинне відбуватися щомісячно за попередній місяць, погашення кредиту не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH). Відповідно до п.5.7. Правил користування платіжною карткою (розділ 2 Умов) банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або визначеній банком долі у випадку невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. З розрахунку заборгованості (а.с.4) вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість, загальна сума якої станом на 11.03.2016 року становить 34968,56 грн, стягнення якої є предметом позову, яка складається з наступного: - 4680,00 грн заборгованість за кредитом; - 25364,34 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; - 2800,00 грн заборгованість за пенею та комісією; - 500 грн штраф (фіксована частина); - 1642,22 штраф (процентна складова). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов'язковим для виконання (ст.629 ЦК України). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови кредитного договору №б/н від 19.11.2012 року та має заборгованість: - 4680,00 грн заборгованість за кредитом; - 25364,34 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; Таким чином, в цій частині позов підлягає задоволенню. В свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення 2800 грн заборгованості за пенею та комісією, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог. Суд зазначає, що враховуючи вищенаведене, у разі заявлення декількох вимог, які є майновими, до змісту кожної позовної вимоги належить визначення конкретної її грошової оцінки. Тобто, у разі стягнення грошових сум, позивач повинен визначити конкретну суму, яку він просить стягнути за кожною вимогою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Неустойка є видом забезпечення виконання зобовязань (ч.1 ст.546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобовязання (ст.611 ЦК України). В свою чергу, з аналізу Памятки (а.с.7), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8- 10), вбачається, що комісію позивач визначає як плату за певні свої послуги. Таким чином, правовідносини, повязані із сплати пені та правовідносини, повязані з сплатою комісії мають різну правову природу. В порушення вказаних норм, позивачем розмір заборгованості із пені та комісії визначено у позовній заяві разом у сумі 2800 грн. В розрахунку заборгованості відповідні графи мають назви «ставка пені», «сума комісії та пені», «сума комісії та пені накопичувальним підсумком» (а.с.4). На вимогу суду позивачем надано пояснення, що за колонкою «комісія та пеня» нараховувалась тільки пеня (а.с.99). Однак, з розрахунку заборгованості (а.с.4) вбачається, що позивачем, починаючи з 01.08.2013 року за вказаною колонкою нараховувалось щомісячно тверда грошова сума 50 та 100 грн, що суперечить визначенню пені, передбаченому ч.3 ст.549 ЦК України. Крім цього, з виписки по рахунку (а.с.50-54, 100-104) вбачається, що нарахування вказаної суми 50 грн та 100 грн визначено позивачем як «штраф за просрочку по кредиту». Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем у поясненнях обгрунтовано стягнення пені в розмірі 50 грн або 100 грн щомісячно посиланням на внутрішні накази 2013 року. Однак, позивачем не надано доказів ознайомлення та погодження вказаних штрафних санкцій відповідачем. Також вказаний розмір пені суперечить розміру пені, який визначено у Памятці (а.с.7). Крім цього, позивачем конкретно не уточнено предмет стягнення в цій частині (відсутнє уточнення позовних вимог). Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними. Позовні вимоги в частині стягнення 500 грн штрафу (фіксована частина), 1642,22 грн штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 8.6. розділу 1 Умов передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст.360-7 ЦПК України. Незважаючи на те, що суд визнав недоведеним розмір пені, яку просив стягнути позивач, ця вимога ним заявлена, тому в даному випадку, стягнення штрафів буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 30044,34 грн, тобто на 86%, то з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1185,08 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial