Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

16 листопада 2017 року адвокат [PERSON], яка діє в інтересах заявників, звернулась до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що 21 квітня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 96. Під час вагітності [PERSON] перебувала на обліку у звязку з вагітністю у КЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування». На початку жовтня 2017 року заявники вимушені були за сімейними обставинами поїхати до м. Донецьк, де 10 жовтня 2017 року у ДРЦОМиД заявниця [PERSON] народила дівчинку. Зареєструвати народження дитини у встановленому законом України порядку не має можливості, оскільки медичні документи не відповідають формі, визначеній наказом МОЗ України, тому просить суд встановити факт народження у м. Донецьку 10 жовтня 2017 року [PERSON]. Заявники [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, як вбачається з заяви, яка долучена до матеріалів справи, заявники просять розглянути заяву про встановлення народження дитини без їх участі в судовому засіданні, заявлені вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представляти свої інтереси у суді доручили адвокату [PERSON] Представник заявників [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання юридичних послуг від 16.11.2017 року, в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву без її участі, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, начальник відділу надав заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява адвоката [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] (заявник-1) та [PERSON] (заявник-2) про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають у реєстрованому шлюбі з 21 квітня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НО № 463765, яке видане Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 21 квітня 2017 року, актовий запис № 96, яка долучена до матеріалів справи. Заявник [PERSON], [INFO], уродженка міста Білозерське Добропільського району Донецької області зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується паспортом серії ВК № 073038, виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 24 січня 2005 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Заявник [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO] «б»/70, що підтверджується паспортом серії ВВ № 734971, виданий Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 30 березня 1999 року, копія якого долучена до матеріалів справи. На підтвердження факту народження дитини надано медичне свідоцтво про народження № 1670 від 10.10.2017 року, з якого вбачається, що [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] у Донецькому Республіканському центрі охорони материнства та дитинства 10 жовтня 2017 року о 05-20 годині, народила дівчинку вагою 2900,00 грамів. Дитина народилася доношеною. Вказане медичне свідоцтво видане ДРЦОМиД, який розташований на тимчасово неконтрольованій території. Також надана копія обмінної картки пологового відділення лікарні ДРЦОМиД по формі № 113/у, затверджена наказом № 3 ДНР, у якій містяться дані про новонароджену дитину. Довідками № 145 від 31.07.2017 р. та № 228 від 01.11.2017 р., які видані КЗ «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» підтверджується, що [PERSON] перебувала на обліку у звязку з вагітністю та народила дитину. В матеріалах справи маються фотознімки новонародженої дитини з батьками [PERSON]В та [PERSON] З відмови у проведенні державної реєстрації народження начальника Добропільський міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 14.11.2017 року №15.31-24/2614, вбачається, що заявниці [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини жіночої статі, народженої 10 жовтня 2017 року, так як заявницею предявлено медичний документи, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Згідно відповіді Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.11.2017 року № 15.31-5/2712 на запит суду, актовий запис про народження дитини жіночої статі, народженої 10.10.2017 року, матірю якої є [PERSON], а батьком [PERSON] у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян не виявлено. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості медичному свідоцтву про народження, яке видано органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказаний документ не є дійсним і не може створювати правових наслідків. Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини\~ (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органом реєстрації, лікарняним закладом), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені належні та допустимі докази, які підтверджують факт народження 10 жовтня 2017 року громадянкою [PERSON] дитини жіночої статі і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявникам для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження встановленого зразка. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження дитини в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що надасть заявникам можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України.

Outcome: approved