Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

15.04.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до приватного підприємця [PERSON] про стягнення середнього заробітку,зазначивши, що з 01.11.2005 р. по 07.08.2009 р. він перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював у нього водієм за трудовим договором.У день звільнення 07.08.2009 р. відповідач повний розрахунок заробітної плати з ним не провів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 24.02.2014 р. з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі, яка утворилася за період з 01.11.2005 р. по 31.12.2005 р., у розмірі 664,00 грн. До теперішнього часу вищевказана сума заборгованості відповідачем не сплачена. Оскільки з 07.08.2009 р. до теперішнього часу триває порушення його трудових прав, він був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 08.08.2009 р. по 10.04.2014 р. у розмірі 35140,00 грн. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 08.08.2009 р. по 11.06.2014 р. у розмірі 36274,32 грн. відповідно до наданого розрахунку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях. Суд, з'ясувавши думку представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 01.11.2005 р. по 07.08.2009 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював у нього водієм за трудовим договором, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці /а.с.5-6/ та трудовим договором від 01.11.2005 р. /а.с. 9/. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 24.02.2014 р. з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі, яка утворилася за період з 01.11.2005 р. по 31.12.2005 р. у розмірі 664,00 грн. /а.с. 13/. До теперішнього часу вищевказана сума заборгованості відповідачем не сплачена. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. За ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Рішенням від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 р. по справі № 6-15цс13. Оскільки при розгляді справи було встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед [PERSON] при його звільненні, а також до теперішнього часу не виплатив заборгованість по заробітній платі у розмірі 664,00 грн., присуджену до стягнення рішенням апеляційного суду Донецької області від 24.02.2014 р., то строки для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку в розрахунку для позивача не сплили, тому посилання представника відповідача про необхідність відмовити у позові з цих підстав не ґрунтуються на законі. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведеня розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходить з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від 11.06.2014 р.,наданого представником позивача,середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні повні два місяці роботи перед його звільненням складала 29,88 грн./а. с. 35/. Таким чином, судом встановлено, що з часу затримки у розрахунку із позивачем при звільненні по день обчислення розрахунку, а саме: з 08.08.2009 р. по 11.06.2014 р. минуло 1214 робочих днів, а сума середнього заробітку позивача з часу затримки у розрахунку при звільненні за період з 08.08.2009 р. по 11.06.2014 р. складає (1214 робочих днів х 29,88 гривень = 36274,32 грн.) 36274,32 грн. При вирішенні питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 3 липня 2013 р. (справа № 6-60цс13) та від 20 листопада 2013р. (справа № 6-114цс13), в яких встановлено, що в разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. На підставі наведеного суд зазначає, що розмір заробітної плати, яку було стягнуто апеляційним судом Донецької області з відповідача на користь позивача складає 664,00 гривень, що складає 1/19 частку (або 5,4%) від розміру позовних вимог [PERSON] у позові про стягнення заробітної плати (12280,00 гривень). Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку просить стягнути позивач майже в 55 разів більше (36274,32 гривень/ 664,00 гривень) ніж сума заробітної плати, на яку позивач мав право відповідно до рішення апеляційного суду Донецької області від 24.02.2014 р., а також виходячи з принципу розумності, справедливості та співрозмірності задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку пропорційну до суми задоволених позовних вимог при задоволенні позову про стягнення заробітної плати, що складає (36274,32грн. х 5,4% : 100% = 1958,81 грн.) 1958,81 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень, від сплати якого, згідно закону, звільнений позивач.

Outcome: partial