Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

15.11.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Новомосковська центральна міська лікарня», в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Новомосковська центральна міська лікарня» № 288 від 22 серпня 2019 року «Про порушення трудової дисципліни лікарем хірургом для надання екстреної хірургічної та травматологічної допомоги [PERSON] та виконуючим обов`язки завідувача хірургічного відділення, лікаря-хірурга [PERSON] », в частині застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що 29.06.2016 року він наказом № 120 був прийнятий до Комунального некомерційного підприємства «Новомосковська центральна міська лікарня» на посаду лікаря-хірурга для надання екстреної хірургічної та травматологічної допомоги в хірургічне відділення. Наказом головного лікаря КЗ «Новомосковська ЦМЛ» № 288 від 22 серпня 2019 року «Про порушення трудової дисципліни лікарем хірургом для надання екстреної хірургічної та травматологічної допомоги [PERSON] та виконуючим обов`язки завідувача хірургічного відділення, лікаря-хірурга, [PERSON] » на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме за неналежне виконання своїх трудових обов`язків при лікуванні хворого Ш.О.П . Підставою для винесення оскаржуваного наказу явилася доповідна записка заступника головного лікаря з медичної частини [PERSON] від 13.08.2019 року, пояснювальних записок [PERSON] та [PERSON] , а також протоколу засідання медичної ради від 8.08.2019 року. Позивач вважає винесений наказ незаконним, посилаючись на те, що 03.07.2019 року хворого Ш.О.П. біло госпіталізовано в хірургічне відділення, який потребував термінової операції, яку провів лікар [PERSON] , після чого хворий був переведений у відділення реанімації та анестезіології, де відбулися післяопераційні ускладнення - внутрішня кровотеча. Зранку 04.07.2019 року лікар-хірург [PERSON] здав зміну виконуючому обов`язки хірургічного відділення - лікарю-хірургу [PERSON], який о 16.00 годині здав зміну позивачеві, тому йому не відомо, яким чином здійснювався догляд за хворим в цей період. Однак, приблизно о 17.00 годині позивач відвідав хворого Ш .О.П. у відділенні реанімації та анестезіології, стан якого у нього викликав сильне занепокоєння, тому діючи своїй посадовій інструкції, він повідомив по телефону лікаря-хірурга [PERSON] , в.о. завідувача хірургічного відділення [PERSON], який, в тому числі, являвся лікуючим лікарем хворого Ш.О.П. , і викликав їх у відділення. В.О. завідувача відділення [PERSON] прийняв рішення про динамічний нагляд за хворим, а позивач уже не мав права втручатися в процес лікування хворого Ш .О.П. , а саме передувати рішенню безпосереднього керівника. На ранок [INFO] хворий Ш.О.П. помер, причина смерті позивачеві не відома. На медичній нараді, яка відбувалася 08.08.2019 року заступник головного лікаря з медичної частини [PERSON] , в присутності позивача, наголосив на необхідності знайти винних у смерті пацієнта, жодного рішення медичною радою не приймалося, а коли його та [PERSON] попросили вийти, після цього стало відомо, що винуватим у смерті пацієнта Ш.О.П. призначили позивача по справі. Позивач наголошує на тому, що за фактом смерті пацієнта жодного службового розслідування не проводилося, оскільки не було створено відповідної комісії, наказ про застосування дисциплінарного стягнення був винесений з порушенням вимог ст. 148 КЗпП України, оскільки про смерть пацієнта було відомо вже 05.07.2019 року. Також позивач наполягає на тому, що в його діях не було порушень трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежного виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Позивач звертає увагу, що в його діях відсутні винні дії, внаслідок яких наступила смерть пацієнта. Ухвалою суду від 15 листопада 2019 року відкрите провадження по справі (а.с. 13-14). У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 3.07.2019 року о 22.00 годині в хірургічне відділення закладу був госпіталізований хворий Ш .О.П. з діагнозом: рецедивна прободна виразка шлунку, розлитого серозно-фібріозного перитоніту. Хворий Ш.О.П. дійсно був прооперований лікарем- хірургом для надання екстреної хірургічної та травматологічної допомоги [PERSON] , вніч на 4.07.2019 року, йому було проведено лапоротомію, вісцероліз, ушивання перфоративної виразки шлунку, санація черевної порожнини. Після проведеної операції, хворий Ш .О.П. був переведений в відділення реанімації та інтенсивної терапії (надалі ВАІТ). Стан хворого під час перебування в ВАІТ поступово погіршувався, спостерігалися ознаки внутрішньочеревної кровотечі. Проводилася гемостатична терапія, трансфузія еритроцитарної маси, плазми, антибактеріальна терапія, знеболююча терапія але [INFO] о 00.40 години хворий Ш.О.П. помер. В результаті розбору летального випадку хворого Ш .О.П. в ВАІТ на засіданні медичної ради, що відбулося 08.08.2019 року встановлено, що саме лікар - хірург для надання екстреної хірургічної та травматологічної допомоги [PERSON] та виконуючий обов`язки завідувача хірургічного відділення, лікар-хірург [PERSON] неналежним чином здійснювали догляд за цим хворим, і незважаючи на ознаки внутрішньої кровотечі не прооперувавали його. Окрім того лікар - хірург для надання екстреної хірургічної та травматологічної допомоги [PERSON] не зробив жодного запису в медичній карті стаціонарного хворого ні 4.07.2019 року, ні [INFO]. Викликаний до хірургічного відділення виконуючий обов`язки завідувача хірургічного відділення, лікар-хірург [PERSON] 4.07.2019 року також, незважаючи на ознаки внутрішньої кровотечі у хворого Ш.О.П. , прийняв рішення не оперовувати хворого Ш.О.П. , а рекомендував динамічний нагляд за ним. Причиною смерті хворого Ш.О.П. , згідно висновкулікаря-патологоанатома, стала постгеморагічна анемія, кровотеча із судин черевини, тому заступник головного лікаря з медичної частини [PERSON] подав доповідну записку на ім`я головного лікаря, в якій описав всі вищезазначені події, після чого були відібрані письмові пояснення у позивача та в.о. завідувача хірургічного відділення, лікаря-хірурга [PERSON], які не діяли у відповідності до своїх посадових інструкцій під час надання хворому Ш .О.П. медичної допомоги. Так, Положенням про медичну раду КЗ «Новомосковська ЦМЛ» (надалі Положення), затвердженого наказом головного лікаря від 30.07.2019 року за № 262, передбачено, що медична рада є дорадчим органом і утворюється для погодження вирішення питань, що належать до її компетенції, та для колективного і вільного обговорення найважливіших напрямків діяльності. Оскільки п. 5.6 Положення передбачає, що однією із функцій медичної ради являється аналіз результатів роботи лікарні з питань забезпечення населення доступною, якісною і безпечною медичною допомогою та медична рада являється дорадчим органом, тому саме на розсуд медичної ради адміністрація закладу передала питання щодо наявності порушеннь під час надання екстреної спеціалізованої вторинної допомоги хворому Ш .О.П . Саме дорадчий орган визначив порушення з боку лікаря хірурга для надання екстреної хірургічної та травматологічної допомоги [PERSON] та виконуючого обов`язки завідувача хірургічного відділення, лікаря-хірурга, [PERSON] . Так, завідувач хірургічного відділення [PERSON] вказав, що згоден з виявленими недоліками при спостереженні за хворим в реанімаційному відділенні лікарями-хірургами. Недооцінку ними тяжкості стану хворого та необхідність проведення релапаратомії, з метою усунення кровотечі а лікар-хірург [PERSON] вказав на те, що черговий лікар [PERSON] та в.о. завідувач хірургічного відділення [PERSON] недооцінили стан хворого та своєчасно не діагностували внутрішньо-черевну кровотечу. Відповідно не проведена повторна операція, що призвело до летального випадку. Крім того, у відзиві представник відповідача спростовував обставини та вважав помилкою позивача, викладені у позові пояснення щодо його побоювань бути звільненим адміністрацією установи при скороченні чисельності штату. В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Представники відповідача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, з підставі, визначених у відзиві. Представник відповідача [PERSON] вважає моментом виявлення порушення трудової дисципліни - день засідання медичної ради, тобто 08.08.2019 року, тому не вбачає порушень вимог ст. 148 КЗпП України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, які безпосередньо стосувалися порушень трудової дисципліни лікарем - хірургом [PERSON] , та наполягав на тому, що в період його чергування при виявленні, післяопераційних ускладнень хворого Ш.О.П. , останній повинен був наполягати на проведенні операції. Також. Представник відповідача [PERSON] повідомив суд, що був присутнім при проведенні розтину хворого, ним особисто, як хірургом з великим досвідом, виявлено найбільш вразливе місце після такої операції, внаслідок чого відбулася внутрішня кровотеча, однак представник відповідача наполягає на тому, що життя пацієнтові можливо було спасти шляхом вчасного проведення операції. Суд, вислухавши пояснення представників відповідача, дослідивши подані докази з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суду подано, копію наказу головного лікаря КЗ «Новомосковська ЦМЛ» № 288 від 22 серпня 2019 року «Про порушення трудової дисципліни лікарем хірургом для надання екстреної хірургічної та травматологічної допомоги [PERSON] та виконуючим обов`язки завідувача хірургічного відділення, лікаря-хірурга, [PERSON] », у відповідності до якого до [PERSON] застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме за неналежне виконання своїх трудових обов`язків при лікуванні хворого Ш.О.П . Підставою для винесення наказу зазначено: доповідна записка заступника головного лікаря з медичної частини [PERSON] від 13.08.2019 року, пояснювальна записка [PERSON] , пояснювальна записка [PERSON] . Так матеріали справи містять пояснювальну записку заступника головного лікаря з медичної частини [PERSON] , датовану 13.08.2019 року(а.с. 33), а також пояснювальні записки [PERSON] та [PERSON] , без дати їх надання (а.с. 34,35). Також суду надано протокол медичної ради від 08.08.2019 року (а.с. 36), в якому міститься детальний опис проведеного аналізу медичної карти хворого Ш.О.П. та виявлені в ній недоліки, зазначено причину смерті хворого Ш.О.П. , а також зазначено відомості про проведення обговорень з завідувачем хірургічного відділення [PERSON] та лікарем-хірургом [PERSON]. Обговоривши доповідь заступника головного лікаря з медичної частини [PERSON], провівши аналіз медичної документації хворого , медична рада дійшла до висновку : рекомендувати головному лікарю використати право накладення дисциплінарного стягнення до в.о. завідувача хірургічного відділення [PERSON] та лікаря-хірурга [PERSON] Правовідносин, що виникли між сторонами, щодо накладення дисциплінарного стягнення врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність складу дисциплінарного проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається, як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими елементами дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Відповідно до ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Статтею 142 КЗпП України передбачено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну. Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. В матеріалах справи міститься наказ № 262 від 30.07.2019 року, яким затверджено Положення про медичну раду КЗ «Новомосковська ЦМАЛ2 та її складу (а.с. 43), а також саме Положення. Так, у відповідності до п.5.6 Положення про медичну раду КЗ «Новомосковська ЦМЛ» до її функцій входить аналіз роботи лікарні з питань забезпечення населення доступною, якісною і безпечною допомогою. У відповідності до п.4 посадової інструкції лікаря-хірурга для надання екстреної хірургічної допомоги та травматологічної допомоги вищої кваліфікаційної категорії хірургічного відділення, з якою під розпис ознайомлений [PERSON] , останній несе відповідальність за несвоєчасно та неякісну медичну допомогу, неправильне ведення лікарської документації, за порушення трудової дисципліни, правил охорони праці та протипожежної безпеки, за порушення медичної деонтології та етики, за бездіяльність та прийняття рішень, які входять в сферу їх професійної діяльності. Лікар-хірург несе відповідальність за недотримання інструкції, правил з питань охорони праці та пожежної безпеки, за відмову проходження щорічного медичного огляду. На засіданні медичної ради було проведено аналіз медичної карти хворого Ш .О.П . Як недолік записів медичної карти зазначається, про наявність запису 04.07.2019 року без часу огляду, хворий був оглянутий лікарями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - беручи до уваги наявність внутрішньої кровотечі показано переливання 500 мл еритроцитної маси та 500 мл свіжезамороженої плазми, констатується, що хворий не підлягає оперативному лікуванню. При цьому не розраховується ОЦК. Також міститься відомості про те, що під час перебування хворого в ВаіТ він оглядався лікарем-хірургом [PERSON] , однак історія хвороби не містить такого запису. Оцінюючи подані докази, суд приходить до такого. Так, висновки медичної ради, викладені у формі протоколу та рекомендацій головному лікарю, в розумінні ст.77 ЦПК України, не може бути визнано належним доказом порушення лікарем-хірургом [PERSON] трудової дисципліни, а також доказом несвоєчасної або неякісної медичної допомоги, внаслідок якого наступила смерть хворого Ш.О.П . Належним та допустимим доказом, в даному випадку, може бути лише висновок судово-медичної експертизи, проведеної у відповідності до норм діючого законодавства в рамках кримінального провадження або службової перевірки. Таких доказів, відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування правомірності винесеного наказу, суду не подано. За неправильне ведення лікарської документації, лікар-хірург, відповідно до п.4 своєї посадової інструкції також несе відповідальність, однак такі дії позивача не являються порушенням трудової дисципліни, внаслідок яких наступила смерть хворого Ш.О.П . Крім того, відповідно до пункту 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням від 20 липня 1984 року N 213, що продовжує діяти в частині, що не суперечить Конституції та законам України, порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Згідно із положеннями зазначених Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності необхідною є наявність винного порушення трудової дисципліни. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таких доказів про наявність винних дій [PERSON] , які мають безпосередній зв`язок з настанням смерті хворого Ш.О.П. суду не подано. Крім того, дисциплінарне стягнення до [PERSON] застосоване з порушенням строків, визначених ст. 148 КЗпП України, оскільки смерть пацієнта наступила 05.07.2019 року, що є, в даному випадку моментом виявлення дисциплінарного проступку, з яким головний лікар пов`язує смерть пацієнта Ш.О.П . Посилання на те, що виявлене порушення трудової дисципліни було зафіксовано під час засідання медичної ради 8.08.2019 року, не може бути розцінене судом, як належний доказ моменту виявлення дисциплінарного проступку. ТЬакож, зважаючи на відсутність дати на письмових поясненнях [PERSON] , а також на те, що вони надані на ім`я заступника головного лікаря з медичної роботи, а не на ім`я уповноваженої особи (в даному випадку головного лікаря), судом вбачається порушення вимог ст. 149 КЗпП України, такі пояснення не можливо віднести до письмових пояснень, які уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2102гривні, оскільки позивач, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а зважаючи на задоволення позовних вимог, витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved