Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

16 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 22 вересня 2001 року, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та в них є спільні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на повному її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має можливість її надавати, інших утриманців не має. У зв'язку із наведеним просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до повноліття дітей. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про шлюб [NUMBER], з 22 вересня 2001 року, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5). Згідно із копією свідоцтва про народження [PERSON], [NUMBER], він народився [INFO] в м. Миколаївка Слов'янського району Донецької області та його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно із копією свідоцтва про народження [PERSON], [NUMBER], вона народилась [INFO] в м. Миколаївка Слов'янського району Донецької області та її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно із копією довідки про склад сім'ї № 1219/08/82-975 від 08 жовтня 2018 року, виданої Миколаївським виконавчим комітетом, [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с.8). Згідно із копією довідки про склад сім'ї № 1219/08/82-967 від 08 жовтня 2018 року, виданої Миколаївським виконавчим комітетом,[ADDRESS], зареєстрована та проживає [PERSON] Відповідачем не заперечується та обставина, що діти фактично проживають разом із позивачкою. Відповідно до довідки про доходи, позивачка [PERSON] працює в ОО ПАТ «ДЕ» Слов'янська ТЕС та за період з 01 квітня по 30 вересня 2018 року загальна сума доходу становила 69591 грн. 67 коп.(а.с.9) Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2.,3 ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст.183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 18 3 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом . Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наданих суду доказів встановлено, що діти власних доходів не мають та потребують матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним, інших утриманців не має. Відповідач визнав позов частково та погодився на стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку. Суд, оцінивши представлені позивачкою докази на підтвердження заявлених нею вимог, приходить до висновку про недоведеність нею потреби на стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу) При цьому судом враховуються, положення ст. 182 за якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Будь яких доказів на обґрунтування стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача, як, зокрема того, що заробіток (доход) платника аліментів виправдовує такий заявлений позивачкою розмір аліментів суду не представлено. Позивачкою не ставились вимоги про стягнення додаткових витрат на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), як це передбачено ст. 185 СК України. Позивачка не позбавлена можливості подати такий позов за наявності передбачених законом умов. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання дітей судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, після чого аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, до повноліття останньої дитини. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розв'язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч.6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial