Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

16.03.2015 року [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду із вказаним позовом, на обґрунтування кого зазначила, що 18 вересня 1962 року між нею і [PERSON] -відповідачем по справі, було укладено шлюб, у якому мають двох дітей: доньку -[PERSON], [INFO], і сина [PERSON] , [INFO] - відповідача по справі. На підставі рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради №119 від 30.03.1970 року, [PERSON] було видано ордер №126 від 23.04.1970 року на право заняття трикімнатної квартири жилою площею 41,37 кв.м, розташованої у [ADDRESS] У відповідності до рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради №402 від 02.09.1987 року, відбулося перенумерування будинку [ADDRESS] Вказана квартира належала Житлово-будівельному кооперативу «Луч», членом якого був [PERSON] З березня 1969 року нею разом з [PERSON] сплачувались пайові внески за вищевказану квартиру. За час шлюбу за сумісні кошти було сплачено відповідне паєнагромадження в сумі 4550 руб., що становило повну загальну вартість паєнагромадження (повного розміру пайового внеску) даної квартири. 02.10.1990 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу вона з [PERSON] з 1990 року почали проживати разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу у вказаній квартирі до 1995 року. Крім того, в даній квартирі проживали ії син і донька, яка знялась з реєстрації та виїхала з даної квартири в 1985 році. В 1995 році вона разом з [PERSON] переїхали на постійне місце проживання у будинок, який розташований за адресом : [ADDRESS], який вона успадкувала після смерті матері, а їх квартиру за адресом: [ADDRESS], залишили для постійного проживання сину - [PERSON] У січні 2015 року, коли вона була на новорічних святах у сина, останній їй повідомив, що він ще в січні 2008 року купив у [PERSON] їхню спільну квартиру. Вважає, що відповідач [PERSON] порушив її право на спірну квартиру і розпорядився квартирою без її згоди, уклавши з [PERSON] договір купівлі- продажу спірної квартири всупереч вимог законодавства. Просила суд поновити строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, визнати недійсним рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради №410 від 17.09.2003 року в частині оформлення документів та видачі свідоцтва про право особистої власності [PERSON] на кооперативну квартиру [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на дану кооперативну квартиру, що видане 25 вересня 2003 року виконавчим комітетом Краматорської міської ради на ім'я [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу даної квартири, укладений 31.01.2008 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О.; визнати дану квартиру об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Поділити квартиру, що розташована за адресом [ADDRESS] наступним чином: визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частки квартири за кожним, що розташована за адресом [ADDRESS]. У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], виконавчий комітет Краматорської міської ради, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частки квартири. На обґрунтування позову посилалася на те, що вона з 03 червня 1995 року по теперішній час перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають двох дітей. Під час шлюбу за сумісні кошти була придбана квартира за адресом: [ADDRESS], де вони мешкають і зараз. Договір купівлі-продажу був оформлений на ім'я чоловіка [PERSON] та нотаріально посвідчений. Вона з чоловіком зробили в квартирі ремонт. Її чоловік, [PERSON], зареєстрований у спірній квартирі , але постійно проживає з [PERSON] по [ADDRESS] Просить суд визнати вказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], придбану відповідно договору купівлі-продажу 31 січня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О., зареєстрованого у реєстрі №2-834 на ім'я [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 березня 2008 року, номер витягу 18155851. Визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири за адресом: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON], просив їх задовольнити, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з [PERSON] позивачка одразу відновила свої сімейні відносини і продовжили спільно проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу у спірній квартирі, а з 1995 року і по теперішній час постійно проживають однією сім'єю у жилому будинку у селі Привілля Слов'янського району. Після повної виплати подружжям [PERSON] та [PERSON] пайових внесків за спірну кооперативну квартиру у 1985 році, так і після розірвання шлюбу у 1990 році, між позивачкою та [PERSON] існувала домовленість про те, що спірна кооперативна квартира є їх спільною власністю, а тому в майбутньому вони оформлять право спільної власності на позивача, а в подальшому, за спільною згодою будуть розпоряджатись квартирою, при цьому будь-які строки оформлення даної квартири між ними не оговорювались. До 2015 року позивачу не було відомо про те, що [PERSON] в 2003 році оформив на своє ім'я спірну кооперативну квартиру шляхом отримання у виконавчому комітеті Краматорської міської ради відповідного свідоцтва про право власності на квартиру та реєстрації даного свідоцтва в БТІ м. Краматорська, а в 2008 році без згоди позивача розпорядився спірною квартирою, уклавши договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] Просив поновити строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Позов [PERSON] не визнає, просить відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі. Йому було відомо, що спірна квартира, яку він купив у 2008 році була у спільній власності його батьків, та про те, що його батько - [PERSON], без згоди матері - [PERSON] отримав довідку у ЖБК про сплату паю за коопераптивну квартиру, потім приватизував вказану квартиру та продав йому. При оформлені купівлі продажу спірної квартири у нотаріуса [PERSON] не була присутня та згоди не давала на відчуження квартири, і він це усвідомлював. Позовні вимоги [PERSON] не визнає. Представник відповідача, виконавчого комітету Краматорської міської ради, у судове у засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Просить прийняти рішення на розсуд суду. Третя особа [PERSON], вона ж позивачка по зустрічному позову, у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву з якої видно, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, просить справу розглянути без її участі. Її позовні вимоги просить задовольнити. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просить відмовити у вимогах у повному обсязі. Позовні вимоги [PERSON] просить задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову третьої особи [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 18.09.1962 року, а розірвано 03.10.1990 року, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.31, 37т.1). На підставі рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради №119 від 30.03.1970 року, [PERSON] видано ордер №126 від 23.04.1970 року на трикімнатну квартиру жилою площею 41,37 кв.м, розташованої за адресом: [ADDRESS], яка належала Житлово-будівельному кооперативу «Луч», членом якого був [PERSON] У відповідності до рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради №402 від 02.09.1987 року, відбулося перенумерування будинку [ADDRESS] За час зареєстрованого шлюбу, позивачем [PERSON] та [PERSON] за сумісні кошти було сплачено відповідне паєнагромадження в сумі 4550 руб., що становило на той час повну загальну вартість паєнагромадження (повного розміру пайового внеску) даної квартири. У повному обсязі даний пайовий внесок був погашений подружжям [PERSON] станом на 01.10.1985 року (а.с.40). Дані обставини були визнані в судовому засіданні відповідачами [PERSON] та [PERSON], що підтверджується письмові заяви, які надані ними суду. (а.с.127,128, 131,132, 169, 170 т.1). Після розірвання шлюбу 03.10.1990 року, позивач [PERSON] разом з [PERSON] відновили сімейні відносини та продовжили з 1990 року проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу у спірній квартирі, а з 1995 року проживають за адресом: [ADDRESS], однією сім'єю без реєстрації шлюбу до цього часу, а спірну квартиру залишили для постійного проживання сину [PERSON]. Вказане підтверджується актом про постійне проживання та довідкою КП «ЖБК» (а.с.38, 39 т.1), а також довідкою Привільської селищної ради (а.с.40). В 2003 році [PERSON], не повідомляючи позивача [PERSON], отримав у житлово-будівельному кооперативі «Луч» довідку про сплату ним пайового внеску на спірну квартиру та звернувся до виконавчого комітету Краматорської міської ради із заявою про оформлення права особистої власності на спірну квартиру. 25.09.2003 року виконавчим комітетом Краматорської міської ради було видане на ім'я [PERSON] свідоцтво про право власності на кооперативну квартиру, яка знаходиться за адресом: Донецька область, [ADDRESS] (а.с.88 т.1). Відповідно до статті 16 Закону України «Про власність» та статті 22 КпШС України, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до статті 16 Закону України «Про власність», майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Відповідно до статті 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до п.1 ст.17 Закону «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ч.1 ст.146 ЖК України, поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу, і його дружиною, допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Відповідно до п.43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 року за №186 (далі за змістом - Примірний статут), поділ квартири між членом житлово-будівельного кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а при відсутності згоди - за рішенням суду. Угода між колишнім подружжям про поділ паю є обов'язковою для кооперативу і виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів при вирішенні питання про членство іншого з подружжя в кооперативі. При наявності рішення суду про поділ паю особа визнається членом кооперативу з моменту набрання рішенням суду законної чинності. Відповідно до п.п.6.1, п.п.6.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за №157/6445 (в редакції станом на вересень 2003 року), оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування…членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, товариства або об'єднання, які повністю внесли свої пайові внески….Свідоцтво про право власності містить таку інформацію: відомості про власника (власників); форму власності; вид і розмір часток спільної власності. Відповідно до п.6, п.6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилось, судові слід керуватися ст.146 ЖК України, ст.15 Закону України «Про власність», п.43 Примірного Статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: -пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах; 31.01.2008 року [PERSON], без згоди позивача [PERSON], розпорядився спірною квартирою шляхом укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу квартири, який було посвідчений державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О., реєстровий номер 2-834. Позивач [PERSON] при укладанні даного договору присутня не була, тому письмової та нотаріально засвідченої згоди [PERSON] на укладання цього договору не надавала. Сторони цей факт не оспорюють. Про факт і дату укладання цього договору купівлі-продажу квартири позивач була обізнана лише в 2015 році від свого сина [PERSON] За цих обставин позивачка [PERSON] до 2015 року не знала про дії [PERSON] у 2003 році щодо оформлення на його ім'я права особистої приватної власності на спірну кооперативну квартиру, та у 2008 році щодо одноособового розпорядження спірною квартирою шляхом укладання договору купівлі-продажу без її згоди. Дані обставини визнані в судовому засіданні відповідачами [PERSON] та [PERSON], про що ними також були подані суду письмові заяви (а.с.127,128, 131,132, 169, 170 т.1). Відповідно до ч.ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Також, відповідно до ч.ч.1-3 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Крім того, відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. До того ж, відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.2 ст.65 СК України, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Крім того, відповідно до роз'яснень п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо предметом правочину є майно, яке належить особам на праві спільної сумісної власності, інші співвласники відповідно до частини другої статті 369 ЦК до участі у справі не залучаються, оскільки правочин щодо розпорядження спільним майном вважається вчиненим за згодою всіх співвласників. За відсутності такої згоди інші співвласники відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК можуть пред'явити позов про визнання такого правочину недійсним. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3, ч.5 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що паєнагромадження за спірну квартиру, що було сплачено за сумісні кошти під час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON], а після його повної сплати - спірна квартира, є спільною власністю даного подружжя. В 2003 році [PERSON], не повідомляючи [PERSON], отримав у житлово-будівельному кооперативі «Луч» довідку про сплату ним пайового внеску на спірну квартиру та звернувся до виконавчого комітету Краматорської міської ради із заявою про оформлення права особистої власності на спірну квартиру кооперативну квартиру [ADDRESS] (а.с.144). 25.09.2003 року виконавчим комітетом Краматорської міської ради було видане на ім'я [PERSON] свідоцтво про право власності на вказану кооперативну квартиру. 31.01.2008 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири, який посвідчив нотаріус, без згоди другого подружжя [PERSON], при цьому як сам [PERSON], так і третя особа - [PERSON], діяли недоросовісно, так як їм було відомом, що квартира належить подружжю на праві спільної сумісної власності, однак не отримали письмової та нотаріально засвідченої згоди [PERSON] на укладання цього договору. При цьому позивачка [PERSON] при укладанні даного договору присутня не була. Дані обставини були визнані в судовому засіданні відповідачами [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, а обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги є цілком доведеними, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Виконавчого комітету Краматорської міської ради про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради частково, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу квартири, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності та поділ майна підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, суд вважає, що строк позовної давності на звернення [PERSON] до суду було пропущено з поважних причин, а тому даний строк на звернення до суду підлягає поновленню. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач не знала і не могла своєчасно знати про дії [PERSON] щодо оформлення на його ім'я права особистої приватної власності на спірну кооперативну квартиру, а також щодо одноособового розпорядження спірною квартирою без згоди позивачки шляхом укладання договору купівлі-продажу даної квартири. Третьою особою, вона ж позивачка по зустрічному позову, [PERSON], не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень проти позовних вимог [PERSON], у тому числі стосовно неповажності причин пропуску [PERSON] строку позовної давності на звернення до суду. Оскільки підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресом: [ADDRESS], укладеного 31.01.2008 року між [PERSON] та [PERSON] посвідченого державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори, тому позовні вимоги третьої особи [PERSON] про визнання квартири за адресом: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а також про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину даної квартири, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Враховуючи викладене, відповідно до ст.ст.3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст..256, 257, 261, 267 ЦК України, ч.2 ст.65, ч.1 ст.70, ч.1 ст.68, ч.1 ст.60 СК України

Outcome: approved