Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

17.02.2020 в суд подано зазначений позов з таким обґрунтуванням вимог. Позивач зазначила, що мешкає з чоловіком в будинку [ADDRESS] . У 1995 році подружжя отримало дозвіл на забудову земельної ділянки. У будівельному паспорті зазначено під`їзну дорогу. Суміжний користувач земельної ділянки відповідач [PERSON] чинить перешкоди в належному користуванні земельною ділянкою позивача, а саме: звузила дорогу, перенесла огорожу по всій довжині дороги, зменшивши ширину в кількох місцях з 4 м до 3 м, 2.7 м. 2,5 м., 2 м на вході (в`їзді ) до земельної ділянки позивача. Цей спір розглядався Син. Полянською сільською радою, яка обмежилася складанням акта в 2006 році, що не вирішило питання. Позивач покликається на застосування положень статей 152,153, 78, 90, 212 ЗК України , 15.16 , 387 ЦК України. У справі винесено такі процесуальні рішення : - Згідно ухвали від 27.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі і призначено підготовчий судовий розгляд ; - Згідно ухвали від 29.07.2020 залучено до участі в справі керівника житлово-комунального господарства,містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Міжгірської РДА Маркович В.А. для надання письмового висновку з питань дотримання стандартів і норм сторонами щодо забудови земельних ділянок і облаштування і використання під`їзної дороги до дворогосподарств; - Згідно ухвали від 07.09.2020 закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до розгляду по суті. У справу подано такі процесуальні заяви сторін : - 04.06.2020 стороною відповідача про закриття цивільного провадження з посиланням на ухвалення Міжгірським районним судом Закарпатської області рішення від 11.10.2006 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні дорогою, яке набрало законної сили 24.10.2006; - 21.08.2020 стороною відповідача про застосування строків позовної давності. Сторони не скористались правом надання в справу відзиву на позовну заяву і відповіді на відзив. Оцінивши зміст позовних вимог, подані в справу сторонами докази, позицію Син. Полянської сільської ради, пояснення і висновки посадової особи органу містобудування, доводи представників сторін, суд дійшов такого висновку. Встановлені судом обставини. [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Це право власності виникло на підставі свідоцтва про право власності серія [NUMBER] від 05.09.2007 № 14, яке видано на підставі рішення виконкому Син. Полянської сільської ради № 25 від 02.08.2007. Державна реєстрація цього об`єкта нерухомого майна здійснена КП Міжгірське БТІ 05.09.2007 реєстраційний номер 20171704. [PERSON] зареєстрована і проживає з чоловіком у зазначеному житловому будинку. Право власності чи користування на земельну ділянку, яка обслуговує зазначений житловий будинок і господарські будівлі, не зареєстровано. Згідно з рішенням Син. Полянської сільської ради № 93 від 14.06.2007 [PERSON] передано у власність безоплатно земельну ділянку розміром 0,03 га в селі Син. Поляна в урочищі В.Кінець для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Цим же рішенням дозволено [PERSON] замовити в землевпорядній організації виготовлення технічної документації та державного акту на право приватної власності на землю. Зазначене рішення в цій частині позивачем не виконано. [PERSON] проживає в житловому будинку [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок збудований в кінці 70- х років ХХ століття на підставі дозволу ,виданого рішенням виконкому Міжгірської районної ради депутатів трудящих № 872 від 25.10.1972 і проекту забудови земельної ділянки, який погоджений головним інженером землевпорядником районного управління сільського господарства і районним архітектором. Згідно зазначено проекту (плану ділянки) до житлового будинку з вулиці (автодороги) відведено під`їзну дорогу довжиною 23,4 м і шириною 4 м. Земельну ділянку, яка обслуговує житловий будинок і господарську будівлю (хлів), передано [PERSON] (покійному чоловікові [PERSON] ) і приватну власність згідно державного акта серія ІІ -ЗК № 001157. Згідно рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11.10.2006 (справа № 2-410/2006) відмовлено в задоволенні позову [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні дорогою у зв`язку із звуженням ширини дороги з 4м до 2 м. У 2019 році [PERSON] звернулась до Син . Полянської сільської ради із заявою вирішити питання під`їзної дороги до її житлового будинку у зв`язку з тим, що ширина раніше існуючої дороги з вулиці вздовж земельної ділянки [PERSON] фактично звужена, а тому вона має обмежений доступ до свого житлового будинку і земельної ділянки. 06.12.2019, 30.12.2019 сільський голова села Син. Поляна повідомив [PERSON] письмово про те, що її чоловік [PERSON] погодив межі земельної ділянки в технічній документації на забудову житлового будинку [PERSON] , а також повідомив про те, що сусідів [PERSON] попереджено щодо перешкоджання користування дорогою та роз`яснено відповідальність. З план-схеми розміщення земельних ділянок і житлових будинків та господарських споруд,складеної землевпорядником Син. Полянської сільської ради станом на час розгляду справи по суті видно що житлові будинки, господарські будівлі (хліви) і земельні ділянки, що їх обслуговують, які належать сторонам, знаходяться поряд і є суміжними. До цих будинків і споруд з автодороги наявна дорога (під`їзд-прохід) довжиною 23,4 м, шириною від 4 м до 2 м на вході до земельної ділянки позивача. Ця дорога межує із земельною ділянкою відповідача, на якій знаходиться житловий будинок і земельною ділянкою позивача, на які знаходиться хлів. Встановлені обставини не оспорюються, тобто визнані сторонами та підтверджені документами , які подані в справу сторонами. Обґрунтування висновку суду та прийнятого рішення. Суд вважає , що позов не підлягає до задоволення з огляду на таке. Статтею 152 ч.1 і ч.2 ЗК України передбачено: -держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю; - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч.3 п. д статті 152 ЗК України захист прав громадян на земельну ділянку здійснюється , зокрема застосуванням інших заходів , передбачених законом ,способів. У відповідності до статті 153 ч.1 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України. Статтею 98 ЗК України передбачено зміст права земельного сервітуту. Згідно з статтею 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельного сервітуту у виді проходу та проїзду на велосипеді, проїзду на транспортному засобі по наявному шляху ,іншого виду земельного сервітуту сервітуту. Із змісту позовних вимог і доводів сторони позивача видно, що позивач по суті вимагає розширити існуючий проїзд (дорогу) шляхом перенесення огорожі земельної ділянки відповідача вглиб, тобто обмежити право власності позивача, що призведе до реального зменшення земельної ділянки позивача. Натомість позивач не ставить питання розширення під`їзної дороги за рахунок земельної ділянки, якою він фактично користується, зокрема на якій розміщено хлів позивача. Згідно письмового висновку і пояснень спеціаліста з питань міст обування та архітектури [PERSON] в судовому засіданні , залученого судом з ініціативи сторони позивача, - забудови земельних ділянок сторін та під`їзна дорога до них склались історично близько 40-50 років тому. Натомість позивач [PERSON] не оформила правоустановчі документи на земельну ділянку, яка обслуговує житловий будинок і хлів. Спеціаліст роз`яснив, що для забезпечення ширини під`їзної дороги розміром 4 м по всій довжині необхідно змістити огорожу земельної ділянки з межі вглиб земельної ділянки відповідача або ж знести (перемістити) хлів позивача на земельній ділянці, що його обслуговує. З матеріалів справи та пояснень колишнього сільського голови Син.Полянської сільської ради видно, що зазначена рада не приймала рішення щодо встановлення дороги до земельних ділянок сторін та їх житлових будинків, не визначала параметрів такої дороги своїм рішенням, а виконавчий орган ради рекомендував сторонам вирішити питання за правилами добросусідства та взаємних уступок. Статтями 91, 96 ЗК України передбачено обов`язок землевласника і землекористувача не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і землекористувачів та дотримуватись правил добросусідства і виконувати обмеження, пов`язані із встановленням сервітутів. Згідно з обставинами, встановленими рішенням Міжгірського районного суду від 11.10.2006 та обґрунтуванням цього рішення, позивачу та її чоловікові відмовлено в задоволенні позову до відповідача і її покійного чоловіка у зв`язку з тим, що на час розгляду зазначеної справи жодна із сторін не оформила права власності чи користування на земельні ділянки та житлові будинки і господарські споруди. Отже, це рішення ґрунтувалось на відмінних підставах від розглядуваної справи. Тому суд відхилив клопотання сторони відповідача про закриття цивільного провадження на підставі статті 255 ч.1 п. 3 ЦПК України. Натомість з часу постановлення зазначеного рішення суду позивач оформила право власності тільки на житловий будинок і господарські будівлі, а сторона відповідача - на земельну ділянку , яка обслуговує житловий будинок. Отже, обидві сторони не вжили заходів для належного оформлення своїх майнових прав. З огляду на викладене суд вважає, що позивач не довів суду належними і допустимими доказами свої позовні вимоги та обрав не належний спосіб захисту свого права, а сторона відповідача послідовними запереченнями та обґрунтуванням позиції і поданими доказами спростувала позовні вимоги. Судові витрати у справі у виді судового збору, який сплачений позивачем за подання позову слід розподілити так. Позивач помилково оплатила позов судовим збором у сумі 840 грн. 80 коп., бо вона є особою з інвалідністю ІІ групи, про що подано підтвердження в справу відповідним документом. Згідно з статтею 5 ч. 1 п.9 закону «Про судовий збір» особи з інвалідністю другої групи звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. Отже, ці судові витрати слід повернути слід повернути позивачу з державного бюджету в установленому законом порядку.

Outcome: dismissed