Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

15 січня 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 27.03.2018 року позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності (35% - радикулопатія, 15% - ХОЗЛ) в зв`язку з професійним захворюванням, строком з 19 березня 2018 року до 01 квітня 2019 року з наступним переоглядом 01.03.2019 року, встановлена третя група інвалідності. Висновком МСЕК від 19.03.2019 року позивачу повторно встановлено 50 % втрати професійної працездатності (35% - радикулопатія, 15% - ХОЗЛ) в зв`язку з професійним захворюванням, строком з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року з наступним переоглядом 01.03.2020 року, встановлена третя група інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває стійкий біль та обмеження рухів у поперековому та шийному відділах хребта, переважно справа, порушену ходу, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, заніміння кінцівок, переважено правих, періодичний сухій кашель, задишку при фізичному навантаженні. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 208 650 грн., яку просив стягнути з відповідача. 17 січня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку настанням шкоди не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоров`я позивача. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, але тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особисто волевиявлення позивача. Крім того, відповідач вважає суму завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої він стверджує. Сума не відповідає вимогам розумності та справедливості. Тобто, позовні вимоги, щодо відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 208 650 грн. не підлягають задоволенню. Суд, відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів протягом 8 років 10 місяців, а саме з 09.08.1988 року по 09.06.1993 року, 14.08.2000 року по 17.04.2003 року, 23.01.2006 року по 22.05.2007 року підземним електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання машиністом бурової установки шахти Ювілейна Приватного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка».( а.с. 32-34). Висновком МСЕК від 27.03.2018 року позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності (35% - радикулопатія, 15% - ХОЗЛ) в зв`язку з професійним захворюванням, строком з 19 березня 2018 року до 01 квітня 2019 року з наступним переоглядом 01.03.2019 року, встановлена третя група інвалідності. Висновком МСЕК від 19.03.2019 року позивачу повторно встановлено 50 % втрати професійної працездатності (35% - радикулопатія, 15% - ХОЗЛ) в зв`язку з професійним захворюванням, строком з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року з наступним переоглядом 01.03.2020 року, встановлена третя група інвалідності. ( а.с.10,11,12). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 12.01.2018 р. №33, позивачу було встановлено професійне захворювання: «Радикулопатія попереково-крижова Ь5, Б1 та шийна С6, С7, С8 на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно- трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН - першого-другого ступеня (а.с.13-14). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.02.2018 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме працюючи на підприємстві відповідача позивач внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничого обладнання підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, через що умови праці характеризуються фізичним перевантаженням. Позивач виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умови праці по вмісту в повітрі робочої зони пилу відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 4 ступеню шкідливості, за параметрами мікроклімату - до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за показниками важкості праці - до 3 класу 3 ступеню шкідливості, за показниками напруженості - до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Загальна оцінка - до 3 класу 4 ступеня шкідливості. Концентрація пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію віл 10% до 70% в повітрі робочої зони 7,6 - 3,9 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 50 кг при допустимій до 30 кг. Періодичне перебування v незручній позі 40,7-43,5 % при допустимому до 25%. Нахили тулуба 176-60 раз при допустимих 51-100 раз (а.с.4-8). Згідно п. 19 вказаного акту визначити конкретних посадових осіб, відповідальних за профілактику виникнення професійних захворювань неможливо, через тривалий час роботи [PERSON] в шкідливих умовах, а саме впродовж 15 років 2 місяців та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів (а.с.9). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП Українипередбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін її здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, який відчуває стійкий біль та обмеження рухів у поперековому та шийному відділах хребта, переважно справа, порушену ходу, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, заніміння кінцівок, переважено правих, періодичний сухій кашель, задишку при фізичному навантаженні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 50 %, період роботи у відповідача на протязі 8 років 10 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, тому суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 75 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає також стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 гривень. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 21.12.2018 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Карнаух Т.В. укладено договір про надання правової допомоги (а.с.41), до якого додано детальний опис наданих адвокатом послуг (а.с.44), а також надана копія квитанції про оплату позивачем вказаних послуг в розмірі 3900 грн. (а.с.43). Виходячи з результатів розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3900 грн.

Outcome: partial