Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

17.05.2018 року, Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про стягнення коштів, який 08.09.2020 уточнив та просив стягнути витрати за недобросовісного набувача частки спільного майна в сумі 4770,70 грн. Та судових витрат в сумі 840,80 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що листом КП «ХТМ» №194 від 14.06.2016р. підтверджується те, що мешканцями 2-го під`їзду по [ADDRESS] було прийнято рішення про встановлення лічильника теплової енергії на під`їзді у співвідношенні 77% -за. Відповідач [PERSON] , який мешкає в кв. [ADDRESS] , своєчасно сплатив свою частку коштів в розмірі 300,00 грн. у 2010 році, ставши співвласником лічильника тепла 2-го під`їзду реєстраційний №30386, вартістю 17053,21 грн.. Другий під`їзд цього будинку охоплює мешканців 48 квартир з № 49 по №96. Відповідальною особою за проектні, узгоджувальні, монтажні роботи, а також за збір коштів для цих робіт, згідно рішення загальних зборів від 15.08. 2010р., було обрано [PERSON] який, незважаючи на фінансові труднощі, повністю виконав свої обов`язки і з 03.12.2010р. зареєстрував лічильник тепла в КП «ХТМ» за №30386. Обов`язком мешканців кожної із 48 квартир було прийняття фінансової участі в виконанні робіт по придбанню та вводу в експлуатацію лічильника тепла в межах їх розрахункової дольової участі, яка для 2-кімнатної квартири №83 , площею опалення 43,7 кв.м до 31.12.2014р. складала 41.00грн., які [PERSON] своєчасно не виконав. Відповідальною особою за проведення перевірки, згідно рішення загальних зборів 2-гопід`їзду від 25.07.2014р., було обрано [PERSON] , який повністю виконав свої обов`язки по проведенню перевірки. Відповідач, якого було своєчасно проінформовано про виконання робіт по проведенню чергової перевірки лічильника тепла на під`їзді до сьогоднішнього часу не сплатив свою частку в сумі 41,00грн. за проведення перевірки. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму основної заборгованості дольової участі власника кв. 83 площею 43,7кв.м на проведення чергової Державної перевірки лічильника тепла, згідно рішення загальних зборів від 25.07.2014р. - 41,00грн.; частку коштів від ефективності лічильника тепла на 2-му під`їзді - 3187,73 грн.; інфляційні витрати від основної заборгованості - 34,89 грн.; 3% річних від основної заборгованості - 7,07 грн; інфляційні витрати від частки збережених відповідачем грошей - 1084,11 грн; 3% річних від частки збережених відповідачем грошей - 336,85 грн; квитанції про сплату поштових повідомлень від 15.03.19, 25.05.2019, 12.09.2019, 30.06.2020 - 69,05 грн; банківський збір -10,00грн, а всього 4770,70 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.09.2018 позовна заява прийнята до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.11.2020 закрито підготовче судове засідання та призначена справа до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. В судове засідання позивач не з`явився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, де просив суд розглядати справу за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що що загальними зборами мешканців 2-го під`їзду м. Харкова, по пр. Перемоги,72-б було прийнято рішення про встановлення лічильника теплової енергії на 2-му під`їзді. Фактичні витрати за встановлення лічильника теплової енергії на 2 під`їзді будинку по [ADDRESS] склали 17053,21 грн. Відповідач проживає в [ADDRESS] у другому під`їзді. На підставі рішення зборів від 25.07.2014 року і 100 % опитування мешканців було прийнято рішення про обов`язкове проведення другої чергової державної перевірки з дольовою участю кожної квартири в розмірі 41,00 грн. На підставі рішення зборів від 21.07.2018 року і 100 % опитування мешканців було прийнято рішення про обов`язкове проведення другої чергової державної перевірки з дольовою участю кожної квартири в розмірі 70,00 грн. Відповідач витрати по перевірці лічильника до цього часу не сплатив, їх сплатив позивач, тому він просить стягнути на свою користь вказані витрати. Також, позивач просить стягнути з відповідача 1247,04 грн. - частку коштів від ефективності лічильника тепла на 2 під`їзді, 29,89 грн. - інфляційних витрат від основної заборгованості, 3,99 - 3% річних від основної заборгованості, 290,09 грн. - інфляційних витрат від частки збережених грошей, 232,09 грн. - 3% річних від частки збережених грошей, 10,00 грн.- банківського збору . При цьому позивач вважає, що оскільки лічильник тепла прийнято до експлуатації 03.12.2010 року, то він знаходиться на балансі тільки всіх мешканців 2-го під`їзду. по [ADDRESS] , тому відповідно до вимог ст.360 ЦК відповідач повинен сплатити кошти сплачені за перевірку лічильника. Оскільки, [PERSON] сплатив суму за перевірку лічильника за відповідача то він повинен відшкодувати йому кошти в порядку на підставі ст.1214 ЦК України. Згідно зі ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно з ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. Отже, в даному випадку обов`язок відшкодувати доходи, які особа одержала або могла одержати від використання майна, набутого без достатньої правової підстави, виникає у такої особи з акту цивільного законодавства, а саме ч. 1 ст. 1214 ЦК України. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, звертаючись до суду з позовом, саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів факту сплати позивачем саме за відповідача коштів, за стягненням яких він звернувся до суду. Також відсутні і підстави для стягнення на користь позивача коштів від ефективності лічильника тепла, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання. Даних про наявність будь-яких зобов`язань відповідача особисто перед позивачем щодо сплати за лічильник або його перевірки матеріали справи не містять. Також відсутні докази безпідставного набуття відповідачем майна саме за рахунок позивача. Між тим, матеріали справи не містять доказів, що відповідач є співласником будь-якого майна разом з позивачем, в тому числі і лічильника тепла. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] через безпідставність та недоведеність позовних вимог. Питання розподілу судових витрат, суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed