Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

17.01.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.10.2007 року на загальну суму 17366,53 грн. Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що 03.10.2007 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 1100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON]. в порушення умов кредитного договору та діючого законодавства не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яку відповідач в добровільному порядку не сплачує, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 17 366,53 грн., що складається з наступного: 114,98 грн. - заборгованість за кредитом; 12138,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3810,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; штрафи - 500 грн.(фіксована частина), 803,17 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що заборгованість за наданим йому кредитом погасив, після його була знищена картка (порізана працівниками банку), але після цього через деякий час йому повідомили пронеобхідність доплатити частину коштів (приблизно 50 грн.), на що він погодився. Через деякий час дізнався про наявність позовну і безпідставно нарахованих процентах, які не відповідають умовам кредитного договору. Зазначив, що строки давності винули до вимог, тому просив застосувати їх застосувати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 03.10.2007 року між сторонами укладений договір №б/н (далі - Договір), відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір, підтверджується підписом у заяві. Складовою укладеної між сторонами угоди є заява клієнта, Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови) та Тарифи банку, про що прямо зазначено в заяві з підписом позичальника, де також зазначено, що він погоджується, що разом це складає договір про надання банківських послуг. Згідно Тарифами банку, які були чинними на момент укладання договору, передбачена базова ставка - 36,00 % річних, розмір комісії за кредитне обслуговування - не встановлено. Як вбачається з розрахунку, процентна ставка за користування грошим змінювалась протягод дії Договору і була меншою, а саме: в період з 17.01.2014р. до 31.08.2014 - 30%; в період з 31.08.14р. по 31.03.2015р. - 34,8 %. Також, позивачем додано до матеріалів справи Умови та правила надання банківських послуг (без зазначення періоду, протягом якого були чинними ці правила та чи діяли вони на момент укладання договору), де п. 2.1.7.6 передбачена сплата штрафу при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів - у розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Згідно наданого позивачем суду розрахунку, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. Згідно вимог викладених в позовній заяві, заборгованість становить 17366,53 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 114,98 грн., заборгованість по процентам - 12138,38 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3810,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 803,17 грн. - станом на 30.11.2016 року. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами і тарифами складає між ним і банком кредитний договір, отже, відповідач був ознайомлений з указаними Умовами, банк надав повну інформацію про умови кредитування, що підтверджується підписом відповідача в заяві ( і з подальшими змінами - також зобов'язується ознайомлюватися самостійно). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України 23 вересня 2015 року при розгляді справи № 6-37цс15, яка є обов'язковою для застосування судами України при розгляді справ у подібних правовідносинах. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами кредитний договір. Пунктом цих Умов передбачено, що позичальник зобов'язується погасити заборгованість за кредитом у повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування кредитом проценти, та комісії на умовах цього Договору. Пунктом 1.1.3.2.3 передбачено право банку змінювати самостійно Тарифи банку, при цьому банк зобов'язаний за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, а саме в виписці по картрахунку. Про збільшення кредитного ліміту банк приймає рішення в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта. Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та Постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16. Отже, з умов укладеного між сторонами договору не вбачається нарахування відсотків на заборгованість у розмірі більшому за 36 % річних, оскільки тарифами Банку, чинними на момент укладення договору передбачена базова ставка 36,00 % річних. Останній платіж у розмірі 200,00 грн. на погашення тіла кредиту позичальник здійснив 11.01.2014 року. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, в зв'язку з цим станом на 30 вересня 2016 року виникла заборгованість по кредитному договору, зокрема заборгованість по кредиту в розмірі 771,11 грн., що підтверджується розрахунком боргу. Крім того позивачем нараховано заборгованість по процентам в розмірі 8957,80 грн., виходячи з процентної ставки, яка неодноразово змінювалася банком: з 01 вересня 2014 року процентну ставку збільшено до 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року процентну ставку збільшено до 43,20 % річних. Відповідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно розрахунку боргу (а.с.4-5) останній платіж у розмірі 20,00 грн. на погашення заборгованості за Договором позичальник здійснив 15.04.2014 року. Вказана обставина ним не оспорюється. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, в зв'язку з цим станом на 30 листопада 2016 року виникла заборгованість по кредитному договору, зокрема заборгованість по кредиту в розмірі 114,98 грн., що підтверджується розрахунком боргу та не заперечується відповідачем. Крім того, в межах строку позовної давності слід стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування вказаною сумою кредиту в межах позовних вимог за процентними ставками, зазначеним в розрахунку (а.с.4-5), але не більше 36%, які передбачені Договором. Враховуючи викладене позов в частині стягнення процентів за користування грошима в сумі 114,98 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме: на суму 115,47 грн., яка розрахована за наступною формулою:С : Р х Д х В : 100% , де Д - Кількість днів в періоді - 987 (Період користування грошима - 17.01.2014р. до 30.09.2016р. (згідно розрахунку); Р - Кількість днів в році при розрахунку процентів - 360 (пункт 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою); С - сума заборгованості за кредитом 711,11 (згідно розрахунку. В - відсоткова ставка - 30%. З урахуванням встановлених судом обставин, строк користування грошима в сумі 114,98 грн. та % ставка в межах позовних вимог та трирічного строку давності, а також розмірпроцентів, які підлягаються стягненню з відповідача на користь позивача за наведеним вище алгоритмом, складають: з 17.01.2014р. до 31.08.2014р. 226 днів 30% річних (114,98:360х226х30%:100%=21,66грн.); з 31.08.2014р. до 31.03.2015р. 212 днів 34,8% річних (114,98:360х212х34,8%:100%=23,56грн.); з 31.03.2015р. до 30.11.2016р. 611 днів 36% річних (114,98:360х212х34,8%:100%=70,25грн.), а всього - 21,66 + 23,56 + 70,25 = 115,47 грн. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3810,00 грн., то суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Але, згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.10.2007 року комісія за користування кредитом нараховується в колонці «Сума комісії та пені». Тобто, позивач заявляючи вимогу про стягнення пені та комісії в сумі 3810,00 грн., ніяким чином їх не обгрунтував і не визначив розмір суми, який складає пеня, та, який складає комісія. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Комісія це плата за послуги банку. Тобто, пеня та комісія не є тотожними поняттями, мають різну правову природу і повинні бути пораховані окремо і обгрунтовані відповідним розрахунком. Таким чином, пеня та комісія в сумі 3810,00 грн. стягненню не підлягають за необгрунтованістю. Що стосується вимоги щодо стягнення штрафів, то суд прийшов до наступних висновків. Статтею 551 ЦК України передбачено, що «Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення». За таких обставин, суд враховує норми ст.3 ЦК України, щодо справедливості, та розумності, які є загальними засадами цивільного законодавства та вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 551 ч. 3 ЦК України, виходячи з принципів розумності, справеливості, пропорційності, з урахуванням обставин справи, значного перевищення суми штрафу на сумою заборгованості за основною вимогою, суд вважає необхідним зменшити розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, до суми 250,00 грн. За такого, суд доходить обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту, часткового заборгованості за процентами за користування кредитом та частково штрафу, а у задоволенні вимог про стягнення пені та комісії - слід відмовити за необґрунтованістю. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 480,45 грн. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 554, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договором, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 44,26 грн. (480,45 грн. : 17366,53 грн. х 1600,00 грн.).

Outcome: partial