Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

15 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові позивач зазначає, що 28 березня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на належну позивачу нерухомість, а саме: нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , у виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами від 18.05.2007 року. У відповідності до вимог означеного договору позивач отримала кредит в сумі 25000 доларів США. В той же день, а саме: 18 травня 2007 року, в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредитування сторони уклали договір іпотеки, за яким позивач передача в іпотеку фінансовій установі належне їй нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав. Як вбачається з документів про заборгованість, які були надані відповідачем приватному нотаріусу, останній платіж за кредитним договором від 18.05.2007 року позивач здійснила ще в вересні 2009 року, що свідчить про пропуск строку звернення за вчиненням виконавчого напису, оскільки саме з моменту пропуску строку внесення чергового платежу у фінансової установи виникло право відповідної вимоги, строк якої простирається на три роки після порушення виконання зобов`язань зі сплати кожного з платежів, між тим до нотаріуса з заявою банк звернувся лише 28 березня 2019 року. Наведені обставини є порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у зв`язку з чим виконавчий напис не підлягає виконанню. Окрім того, що спливла давність пред`явлення вимог за складовими, що утворюють заборгованість зі сплати регулярних платежів, сплив і строк пред`явлення вимоги щодо стягнення усієї заборгованості, оскільки строк дії договору між сторонами закінчився ще 19 травня 2014 року. В порушення вимог вказаної статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, виконавчий напис вчинений у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, на користь чого свідчить той факт, що на час звернення до нотаріуса спливла давність пред`явлення вимог про виконання зобов`язань, в тому числі скорочена позовна давність, що не свідчить на користь безспірності заборгованості. Відповідачем не дотриманий порядок врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, що передбачений пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідченням чого є неотримання нею цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли вона дізналася про відкрите виконавче провадження. При вчиненні оскаржуваного правочину нотаріусом не враховано тієї обставини, що станом на день вчинення оспорюваного напису застосуванню підлягали положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подається, зокрема: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, визнано незаконною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається оригінал кредитного договору. У зв`язку з викладеним застосуванню підлягають положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подається оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Так як договір між позивачем та кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону. Всі означені обставини свідчать про порушення законодавства при вчиненні виконавчого напису, наслідком чого має бути визнання його таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса № 848, що вчинений 28 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2020 року позовну заяву залишено без руху. На підставі ухвали судді від 30.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. В цей же день, а саме: 30 жовтня 2020 року, судом вжито заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за оспорюваним виконавчим написом. Заходи забезпечення доказів судом не застосовувались. З відзиву на позов [PERSON] випливає, що фінансова установа заперечує проти задоволення позову з посиланням на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки є способом виконання зобов`язань за кредитним договором, які є обов`язковими до виконання. Позивач зобов`язання за основним договором не виконувала, тому у неї виникла заборгованість зі сплати основного боргу, процентів, комісії, на суму якої вчинено виконавчий напис. Банком було вжито заходи попереднього врегулювання шляхом направлення вимоги до позичальника, яку та залишила без уваги та виконання, що, на думку представника відповідача, свідчить про визнання боргу. Нотаріусу надано всі необхідні для вчинення напису документи, що передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Що стосується тверджень про порушення вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» в частині строку вчинення виконавчих написів, який не може перевищувати трьох років з дня виникнення права вимоги, часткова сплата позивачкою заборгованості переривала цей строк, тому відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму за вказаний період. Оскільки позивач у судовому порядку не спростувала належними та допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису була іншою ніж та, що запропонована до стягнення, між тим відповідачем нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, підстав для задоволення позову [PERSON] немає. На підставі ухвали суду від 01.02.2021 року провадження у справі зупинено у зв`язку із смертю позивачки до залучення до участі в справі правонаступника. 6 липня 2021 року ухвалою суду у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Котляр А.І. витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 17.08.2021 року провадження у справі поновлено. До участі в справі замість позивача [PERSON] залучено її правонаступника - [PERSON] . В судові засідання наступний позивач не з`явився; його представник надав суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача і його представника. Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду після залучення правонаступника первісного позивача не з`явився з невідомих причин, відзиву на позов [PERSON] , клопотання про вирішення справи без його участі або про відкладення судового засідання не надав. За згаданих обставин зі згоди представника позивача, висловленої у його письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному судовому розгляді. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися; при цьому третя особа - приватний виконавець Бондар І.М. - надала суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність. Вказані обставини у відповідності до ст. 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі приватного нотаріуса, що вчинив оспорюваний напис, та приватного виконавця. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наданими позивачем доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 18 травня 2007 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» укладено кредитний договір № 14.05.2007 про надання кредиту в сумі 25 000 доларів США на строк до 19.05.2014 року. В цей же день, а саме: 18 травня 2007 року, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник [PERSON] передала кредитору в іпотеку належне їй на праві власності нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки № 14.12026/1 від 18.05.2007 року (а. с. 17). 28 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі заяви акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом перерахування отриманих від реалізації майна коштів на рахунок « ПриватБанку » в рахунок погашення заборгованості в сумі 178 853 долари США 80 центів, яку утворюють заборгованість за кредитом в сумі 19950,08 доларів США; заборгованість за відсотками в сумі 52004, 6 долари США, комісія в сумі 261,97 долар США, пеня в сумі 106637, 15 доларів США, за період з 18 травня 2007 року по 25 січня 2019 року (а. с. 17). 24 грудня 2020 року сталася смерть [PERSON] (а. с. 83), у зв`язку з чим до участі в справі в якості її правонаступника судом залучено [PERSON] , що є її спадкоємцем першої черги за законом, який здійснив право на спадкування, звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк (а. с. 84). Відповідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З наведеної норми Закону України «Про нотаріат» витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. З семантики прикметника «безспірна» випливає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється. Між тим, про те, що заборгованість позичальниці не є безспірною, свідчить зміст оспорюваного виконавчого напису і письмового звернення кредитора до нотаріуса про те, що строк, за який проводиться стягнення, охоплює період в одинадцять років вісім місяців сім днів (з 18 травня 2007 року по 25 січня 2019 року), що означає підстави для пред`явлення вимоги про застосування давності як для основного зобов'язання, так і для неустойки, для покладання якої на боржника встановлена скорочена давність і вартість якої більш ніж в п`ять разів перевищує заборгованість за основним зобов`язанням (106 637, 15 доларів пені порівняно з 19 950, 08 доларами США заборгованості за тілом кредиту). Наведені міркування не дають підстав для констатації безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, а це виключає вчинення виконавчого напису, оскільки саме безспірність заборгованості і є підставою для його здійснення. Вказані висновки про відсутність доказів безспірності заборгованості підкріплює та обставина, що строк дії договору між сторонами сплив 29 травня 2014 року, що означає право кредитора пред`являти вимоги про стягнення усієї суми заборгованості протягом встановленого законом строку позовної давності, що обчислюється трьома роками і закінчується 29 травня 2017 року, а боржника в зобов`язанні - клопотатися про застосування позовної давності та залишення вимог банку без задоволення. В силу ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безпірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З наведеного положення закону випливає, що лише надання документів на підтвердження безспірності заборгованості і той факт, що з моменту виникнення права вимоги пройшло не більше трьох років, є передумовою для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості. Вирішуючи спір на користь позивача, враховує суд і доводи позову про недотримання вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» в частині спливу строку, на який простирається право стягувача звернутися до натаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, який, як вже зазначено судом, сплив 29 травня 2017 року. Між тим до нотаріуса банк звернувся лише 28 березня 2019 року, тому і ця передумова для вчинення виконавчого напису є недотриманою. На вказані умовиводи суду не випливають твердження представника відповідача у відзиві на позов [PERSON] про те, що вчиненням періодичних платежів зі сплати заборгованості, здійснення яких належить розцінювати як визнання боргу, позичальник перервала перебіг позовної давності, так як встановлений законом «Про нотаріат» строк є пресіченим, чиє поновлення або визнання таким, що пропущений з поважних причин, не допускається при стягненні заборгованості в безспірному порядку. За вказаних обставин фінансовій установі належало б діяти у відповідності до договору між сторонами, відповідно до якого спори та суперечки між сторонами за договором передаються на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Вирішуючи позов на користь позивача, суд погоджується і з твердженнями позову про відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень. І хоча представник відповідача у відзиві на позов [PERSON] стверджує, що письмову вимогу було направлено на адресу позивача, проте всупереч вимог принципу змагальності судочинства не доводить жодними фактичними даними не лише факт отримання боржником вказаної вимоги, але й факт її направлення. Між тим неотримання позичальником вказаної вимоги, що свідчить про її необізнаність про намір відповідача вжити заходів до стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису, позбавило її можливості надати свої заперечення проти розміру заборгованості, на відсутність яких як на доказ безспірності заборгованості та її прийнятності для позичальника посилається представник відповідача. У зв`язку з викладеним суд не приймає до уваги і доводи відповідача про те, що позивач [PERSON] жодними належними та допустимими доказами не спростувала розмір заборгованості. Наведені судом умовиводи підкріплює зміст правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, відповідно до якої можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Таким чином, сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог. Вирішуючи позов на користь викладених в ньому вимог, суд між тим вважає за необхідне оцінити доводи позову про безпідставне використання нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису договору, що не посвідчений нотаріально, враховуючи таке. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як випливає із змісту оспорюваного виконавчого напису, для його вчинення кредитором нотаріусу надано договір іпотеки № 14.12026/1 від 18.05.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. У зв`язку з викладеним суд не приймає до уваги доводи позову про те, що відповідачем при зверненні до нотаріуса було порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, оскільки для одержання оспорюваного виконавчого напису нотаріусу було подано саме нотаріально посвідчений договір про іпотеку. Судовий збір, попередньо оплачений позивачем [PERSON] , має бути стягнутим з відповідача на користь її правонаступника.

Outcome: approved