Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

17.07.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з [PERSON] зареєстрованого у ВРАГС Святошинського РУЮ у м. Києві, актовий запис №1374 від 11.10.2008 року, стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. до повноліття дитини, починаючи з дня звернення до суду з позовом. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 11.10.2008 року сторони зареєстрували шлюб, в якому у них народилася донька - [PERSON], [INFO] Сімейне життя у подружжя не склалося, шлюбні відносини фактично припинені. Відповідач допомоги по утриманню та вихованню дитини не надає. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, зазначила, що з вересня 2009 року сторони не проживають разом, не спілкуються і не бачаться, відповідач взагалі не піклується про доньку, кошти на її утримання не надає, з дитиною не спілкується. Відповідач в судове засідання не з'явився, 09.03.2016 року від ГУЮ у м. Києві надійшли документи, складені за результатами виконання на території Республіки Азербайджан доручення про вручення судових документів та допит у якості відповідача [PERSON] З наданих документів вбачається, що 10.12.2015 року відповідач отримав позовну заяву з додатками, зазначив, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, позовні вимоги щодо стягнення аліментів не визнає, оскільки не вважає себе батьком дитини. Проти розгляду справи за його відсутності не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що 11.10.2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у ВРАЦС Святошинського РУЮ в м. Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1374. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а. с. 6). В шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №2463 (а. с. 7). Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства подружжя не веде, сторони не мають спільного бюджету, не бажають зберегти сім'ю, не вчиняють жодних дій для її збереження, проживають окремо. Фактично сім'ї не існує і зберегти її немає можливості. 22 січня 1993 року держави - члени СНД (Договірні Сторони) підписали Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція). Цей документ спрямований на забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях країн СНД. 10 листопада 1994 року Верховною Радою України було ратифіковано цю Конвенцію та 14 квітня 1995 року вона набула чинності для України. Зазначену Конвенцію слід застосовувати у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном. Відповідно до статті 1 Конвенції громадяни кожної із її держав-учасниць (далі - Договірні Сторони), а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. Громадяни кожної Договірної Сторони, а також особи, які проживають на їхніх територіях, мають право вільно та безперешкодно звертатися до суду, прокуратури та інших установ кожної Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні та кримінальні справи, можуть бути їх учасниками, подавати клопотання, подавати позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що і громадяни кожної Договірної Сторони. Частиною 2 статті 28 Конвенції встановлено: якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а інший - другої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (чч. 3, 4 ст. 56 СК). Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали сторін на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і суперечить їх інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України, є підставою для розірвання шлюбу. Щодо вимоги про стягнення аліментів на дитину, суд керується наступним. Встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає та зареєстрована разом з матір'ю - [PERSON] Донька знаходиться на її утриманні, сторони проживають окремо, відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, допомоги по утриманню та вихованню дитини не надає. Частиною 1 ст. 32 Конвенції зазначено, що правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Згідно вимог ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Сімейне законодавство зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте відповідач ухиляється від свого батьківського обов'язку, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Вирішуючи питання суми аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень. При визначенні розміру аліментів, суд враховує невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню дитини та перекладення обов'язку по утриманню і вихованню доньки на позивачку. Сімейне законодавство в рівних частинах покладає на батьків обов'язок по утриманню і вихованню дітей, а тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1 000 щомісяця, починаючи з 17.07.2015 року до досягнення дитиною повноліття. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по справі у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial