Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

15 листопада 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, який доповнили 12 грудня 2016 року заявою про збільшення позовних вимог, де просять встановити той факт, що [PERSON] являється донькою [PERSON], а також визнати за ними по 1/8 частині квартири № 6, що розташована по вул.. Коцюбинського, 29 в смт Вапнярка Томашпільського району, належну на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 грудня 1995 року органом по приватизації Одеського відділення залізниці, [PERSON], який помер 13 січня 2010 року в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. Позов обґрунтовано наступним. 13 січня 2010 року в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON], який доводився позивачці [PERSON] чоловіком, а позивачці [PERSON] батьком. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на ? частину квартири № 6, що розташована по вул.. Коцюбинського, 29 в смт Вапнярка Томашпільського району, належну на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 грудня 1995 року органом по приватизації Одеського відділення залізниці, [PERSON]А Позивачі вказують, що відповідно до діючого на момент смерті спадкодавця законодавства вони прийняли спадщину та оформили право власності на частину спадкового майна, однак оформити право власності на частину квартири не змогли, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на неї. В судовому засіданні позивачка [PERSON], яка також представляє інтереси і [PERSON], їхній представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Вапнярської селищної ради в судове засідання не зявився, однак голова Вапнярської селищної ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі їхнього представника, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Пунктом 1 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів. Судом встановлено, що 20 липня 1973 року в ссмт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області народилася [PERSON]. Її батьками у свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] 22 серпня 1995 року уклала шлюб із [PERSON]; після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.11). Як вбачається із копії паспорту позивачки, її прізвище вказано [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки селищного голови Вапнярської селищної ради № 820 від 19 грудня 2016 року, [PERSON], який помер 13 січня 2010 року, являвся батьком [PERSON] (а.с.37). Згідно довідки селищного голови Вапнярської селищної ради від 19 грудня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] являється однією і тією ж особою (а.с.40). Згідно довідки селищного голови Вапнярської селищної ради № 819 від 19 грудня 2016 року, після смерті [PERSON] спадкоємцями залишилися дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (с.36). Оскільки, судом встановлено та доведено, що заявниця [PERSON] являється донькою [PERSON], даний факт підтвердився у судовому засіданні, факт родинних відносин має для позивачки юридичне значення і впливатиме на оформлення спадщини, тому вимоги про встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадкодавець [PERSON] помер 13 січня 2010 року. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 13 січня 2010 року в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки селищного голови Вапнярської селищної ради № 819 від 19 грудня 2016 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із житлової квартири № 6, що знаходиться по вул.. Коцюбинського, 29 в смт Вапнярка; спадкоємцями залишилися дружина [PERSON] та дочка [PERSON]; [PERSON] фактично прийняла спадщину на протязі шести місяців після смерті спадкодавця [PERSON] (с.36). Факт родинних відносин позивачки [PERSON] та спадкодавця [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про одруження, згідно якої після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище ременяк (а.с.9). Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 1995 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про показники обєкта нерухомого майна, відповідно до проведеної інвентаризації 26 жовтня 2016 року квартири № 6 в смть Вапнярка по вул.. Коцюбинського, 29 має такі показники: загальна площа 49,4 кв.м., житлова площа 30,80 кв.м., матеріал стін-цегла; до складу спадкового майна входить ? квартири № 6, яка складається із трьох житлових кімнат, кухні, санвузла, коридору, вбудованої шафи, балкону, 1/16 спарю «В», погріба «Г». Згідно архівних даних станом на 31 грудень 2012 року, право власності на ? квартири зареєстровано за [PERSON] (а.с.17). Спадкоємці спадкодавця [PERSON]-позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом 17 лютого 2011 року, якими успадкували по ? частині спадкового майна, що складається із земельної ділянки площею 2,5247 га, розташованої на території Шарапанівської сільської ради Крижопільського району (а.с.13,14). Виходячи із узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ по успадкуванню», найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку успадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця. Цивільний кодекс не встановлює граничних термінів звернення до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, але вказано, що дане свідоцтво може отримати спадкоємець, який прийняв спадщину після закінчення строку з часу відкриття спадщини, відсутність такого свідоцтва не позбавляє його права на спадщину спадкоємця. Як тлумачить лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці майна спадкодавця [PERSON] за законом, зверталися до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їм у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.15). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 13 січня 2010 року, заведена за заявами [PERSON] та [PERSON]; позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом 17 лютого 2011 року, якими успадкували по ? частині спадкового майна, що складається із земельної ділянки площею 2,5247 га, розташованої на території Шарапанівської сільської ради Крижопільського району (а.с.22-26). Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, однак не отримали свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме свідоцтво про право власності на квартиру. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] набули права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті [PERSON] належить їм, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовна заява [PERSON] та [PERSON]Ф підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved