Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

15.10.2013 року позивачка звернулась у суд з указаним позовом до відповідачів з таким обґрунтування. Згідно рішення Міжгірської селищної ради від 26.06.2008 р. відповідачу [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0, 0999 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] і 27.11.2008 р. видано державний акт. Позивачка вважає, що цим рішенням порушено її право користування земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку в [ADDRESS], що суміжно межує із земельною ділянкою [PERSON], з таких мотивів. У 1989 році за її заявою та заявою чоловіка [PERSON] ( на той час позивачка мала прізвище [PERSON]) виготовлено будівельний паспорт на забудову житлового будинку по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0, 07 га згідно рішення виконкому Міжгірської селищної ради № 29 від 20.04.1989 р. На відведеній ділянці позивачка з чоловіком збудувала житловий будинок. У 2013 році вони оформили свідоцтво про право спільної власності на житловий будинок. У червні 2011 року позивачка звернулась у Міжгірську селищну раду із заявою про приватизацію земельної ділянки, що обслуговує житловий будинок. Однак їй відмовили в задоволенні заяви, оскільки комісія встановила, що частину наданої їй у користування земельної ділянки передано у власність [PERSON], а саме біля її житлового будинку фактично наявна площа 344 кв. м, а решта відведеної по документам (площа 356 кв. м) включено до приватизованої [PERSON] ділянки 999 кв. м. В подальшому позивачка дізналась, що в технічній документації є підпис від її імені (за дівочим прізвищем [PERSON]) про погодження меж суміжного землекористування, який вона не вчиняла. Позивачка вимоги підтримала і додатково пояснила, що фактично в неї з користування без її згоди вилучено 356 кв. м унаслідок підроблення її підпису під час тимчасової відсутності за місцем проживання коли виготовлялась технічна документація із землеустрою для виготовлення державного акту відповідачу [PERSON], а Міжгірська селищна рада внаслідок недбальства не перевірила, що відповідач , по суті, захопив земельну ділянку, яку загородив збільшивши приватизовану площу за рахунок її ділянки. Представник відповідача в ході судового розгляду визнав позов на основі поданих доказів позивачкою, зокрема: документів, що посвідчують землекористування, висновку судової почеркознавчої експертизи підпису від імені позивачки в акті погодження меж земельної ділянки відповідача [PERSON] Прийняття оскаржуваного позивачкою рішення представник селищної ради пояснив відсутністю відомостей про землекористування позивачки, що оформлено в 1989 році. Відповідач [PERSON] позов заперечив, а позицію обґрунтував так. Позивачка після розірвання шлюбу з першим чоловіком [PERSON] вийшла заміж вдруге і виїхала з [ADDRESS] за межі області. Після розірвання шлюбу з другим чоловіком повернулася в [ADDRESS] до помешкання своєї матері. Земельна ділянка, що обслуговує житловий будинок позивачки не була огороджена на межі із земельною ділянко [PERSON] У 2008 році відповідач [PERSON] подав заяву в селищну раду про надання земельної ділянки у власність, для обслуговування житлового будинку. Геодезичне підприємство на основі рішення селищної ради, яке оскаржується позивачкою, виготовило на його замовлення технічну документацію із землеустрою, у тому числі й акт погодження меж із земельною ділянкою позивачки. [PERSON] на цій межі спорудив огорожу, облаштував заїзд, обладнав бетонну пішохідну доріжку. Натомість позивачка претензій не пред'являла, тривалий час не користувалась земельною ділянкою і не жила в будинку. [PERSON] заперечив виготовлення підпису від імені позивачки в акті погодження меж. [PERSON] заявив клопотання про проведення в справі судової землевпорядної експертизи, яке суд відхилив за безпідставністю. [PERSON] заявив про застосування строку позовної давності до вимог позивачки. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд установив такі обставини. Згідно рішення виконкому Міжгірської селищної ради № 29 від 20.04.1989 р. [PERSON] (позивачці) і [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці площею 700 кв. м по [ADDRESS] за рахунок земельної ділянки [PERSON] (баби [PERSON]) за її згодою. Згідно акту № 52 від 12.07.1989 р. вказану ділянку відведено в натурі. 10.08.1989 р. між забудовниками і Міжгірською селищною радою укладено договір надання цієї земельної ділянки в безстрокове користування, який посвідчено нотаріально державним нотаріусом Міжгірської держнотконтори. Згідно дозволу і будівельного паспорту, виданого головним архітектором Міжгірського району в 1989 році позивачка з [PERSON] збудували житловий будинок під час шлюбу . У 1993 р. [PERSON] розірвав шлюб з позивачкою. У 1997 р. позивачка одружилась з [PERSON] і розірвала цей шлюб у 2005 р. У 2013 році позивачка і [PERSON] зареєстрували право спільної сумісної власності на житловий будинок в [ADDRESS] Згідно рішення Міжгірської селищної ради № 54 від 26.06.2008 р. [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0, 0999 га в [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку. На пістряві цього рішення [PERSON] видано 27.11.2008 р. державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 459929. Суміжним землекористувачем на плані меж цієї земельної ділянки ( від «Е» до «Є») і в акті погодження меж технічної документації із землеустрою зазначено [PERSON] (дівоче прізвище позивачки). Відповідач [PERSON] є співвласником житлового будинку в [ADDRESS] ( з дружиною [PERSON]) згідно договору дарування , посвідченого державним нотаріусом Міжгірської держнотконтори 07.11.2002 р., укладеного між обдарованими і дарителькою [PERSON] В договорі дарування не зазначено земельну ділянку, що обслуговує цей будинок. Предметом спору є оскарження оформлення права власності на земельну ділянку, власником якої визнано [PERSON], у зв'язку з ущемленням права користування суміжного землекористувача, яким виступає позивачка. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав і мотивів. Позивачка одержала в користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку за вимогами ЗК України 1970 р. Згідно з постановою ВР від 18.12.1990 року № 562-ХІІ (п. 4) у зв'язку з введенням в дію ЗК України в ред.. закону № 2196-ХІІ від 13.03.1992 р., громадяни, які мали в користуванні земельні ділянки, надані до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними в установленому порядку прав власності чи користування. Таке ж положення випливає із змісту пунктів 1, 6, 7 Перехідних Положень розділу Х ЗК України в ред. закону № 2768-ІІІ від 25.10.2001 р. Рішень про вилучення земельної ділянки від позивачки чи припинення права користування цією земельною ділянкою уповноваженим органом не приймалось. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи підпис від імені позивачки в акті погодження меж технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку зазначену в державному акті , виданому [PERSON], виконаний не нею, а іншою особою. Отже, позивачка як суміжний землекористувач земельної ділянки, переданої у власність [PERSON] не погоджувала розташування межі між своєю ділянкою і ділянкою [PERSON] Про це позивачка дізналась у серпні 2011 р. подавши заяву в селищну раду щодо самовільного захоплення частини земельної ділянки, наданої їй в користування і встановленням [PERSON] огорожі. Це підтверджено актом комісії з Міжгірської селищної ради і визнано представником відповідача. За цими обставинами суд відхиляє задоволення заяви відповідача [PERSON] про застосування строків давності, оскільки такі не пропущені ( ст. ст. 257, 261 ч. 1 ЦК України). Згідно висновку комісії з участю спеціалістів з органу містобудування та архітектури , підтвердженого представником відділу Держземагенства в Міжгірському районі, представником відповідача Міжгірської селищної ради щодо встановлення фактичного землекористування суміжних земельних ділянок біля житлових будинків [PERSON] і [PERSON] має місце накладання земельної ділянки. [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] площею 356 кв.м. Цю площу, яка прилягає суміжно до ділянки [PERSON] фактично використовує [PERSON] і володіє на підставі виданих Міжгірською селищною радою документів, що оскаржуються позивачкою. Отже, фактично діянням відповідачів частково припинено право [PERSON] користування земельною ділянкою без підстав, передбачених ст. 141 ЗК України 2001 р. Згідно з ст. 152 ч.3 п.п. «а» і «г» це право підлягає захисту у межах площі 356 кв. м, що прилягає суміжно до земельної ділянки позивачки, згідно виданих їй документів на право користування земельною ділянкою та план-схеми забудови земельної ділянки за висновком спеціалістів. Судові витрати у виді сплаченого позивачкою судового збору та вартості судової експертизи, слід покласти солідарно на відповідачів, згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial