Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

16.03.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] , який збудовано у 2018 році (далі - Квартира [NUMBER] ). 01.01.2020 року перед вселенням у Квартиру [NUMBER] , нею було проведено ремонт у ній. Разом з тим, у квартирі [ADDRESS], яка розташована на 7-му поверсі (далі Квартира [NUMBER] ) над належною їй квартирою проживає відповідач [PERSON] , яка являється її власницею. 21.01.2020 року перебуваючи на роботі вона отримала повідомлення про залиття ряду квартир в будинку за адресою: [ADDRESS] (далі - Будинок). Приїхавши додому вона побачила, що належна їй квартира затоплюється, вода ллється прямо зі стелі. З метою встановлення причини залиття, а також здійснення заходів щодо його припинення домоуправителем будинку (далі - ОСББ) було створено комісію, яка здійснила огляд Квартири [NUMBER] та Квартири [NUMBER] . Згідно складеного ОСББ акту про залиття Квартири [NUMBER] , залиття сталося з вини відповідача, і її причиною став витік холодної води з труби, що розташована у Квартирі [NUMBER] . Вказує, що внаслідок залиття її квартири були пошкоджені меблі, а саме: ліжко, вартістю 10999 грн.; матрац вартістю 7250 грн.; наматрацник 2199 грн.; тумба навісна вартістю 3500 грн; а також гіпсокартонні та натяжні конструкції стелі, стіни, покриття підлоги у вигляді ламінату. Згідно звіту про визначення суми матеріальних збитків, завданих власнику Квартири [NUMBER] затопленням меблів від 31.01.2020 року, сума матеріальних збитків з урахуванням зносу становить 4790 грн. Згідно звіту про визначення суми матеріальних збитків, завданих власнику затопленням Квартири [NUMBER] від 31.01.2020 року, сума матеріальних збитків внаслідок пошкодження стелі в кімнаті та на кухні з гіпсокартону на металевому каркасі, високоякісного внутрішнього оздоблення, підлоги з ламінату в кімнаті, міжкімнатних дверей на дату оцінки становить 33561 грн. Крім того, для проведення оцінки вона витратила 1500 гривень. Зазначила, що вирішити спір у позасудовому порядку не виявляється за можливе, оскільки [PERSON] свою вину в затопленні належної їй квартири не визнає. Також відповідач відмовляється взагалі спілкуватися на цю тему, оскільки вважає, що залиття сталося не з її вини. Своїми неправомірними діями (затопленням квартири) [PERSON] завдала їй і моральної шкоди, яка виразились у тому, що в квартирі до здійснення ремонту після залиття жити було неможливо. Маючи у власності квартиру, з вини відповідачів вона не могла певний час взагалі нею користуватися і навіть зараз існує певний дискомфорт від запаху. Сам факт затоплення квартири та пошкодження її майна викликають у неї душевні страждання. Моральну шкоду, вона оцінює в 20000 грн. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] , на свою користь завдані їй внаслідок затоплення Квартири [NUMBER] збитки в розмірі 59851 грн., з яких: майнова шкода - 39851 грн. і моральна шкода - 20000 грн., а також судові витрати в сумі 5840 грн., які становлять 840 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що внаслідок витоку води, який відбувся з Квартири [NUMBER] у Квартиру [NUMBER] , було утворено комісію у складі членів правління ОСББ та оглянуто вказані житлові приміщення, в тому числі й за участі [PERSON] . В ході такого огляду відповідачка пояснювала, що в належній їй квартирі її не було близько 2-х місяців, а тому вона не знає причин витоку води. Представник відповідача в судовому засіданні 12.10.2020 року позов не визнав, суду пояснив, що дійсно 21.01.2020 року в квартирі відповідача мало місце підтікання води, проте причина такого підтікання встановлена не була. Відповідач [PERSON] в належній їй квартирі не проживає і ніколи не проживала, тобто не могла допустити недбалість, що привела до затоплення квартири позивачки. В даному випадку може мати місце вина забудовника. Відповідач для проведення огляду квартири позивача не запрошувалася, її (відповідачки) квартира комісією не оглядалася. Просить у задоволенні позову відмовити. В судове засідання 09.12.2020 року представник відповідача повторно не з`явився, до початку судового засідання на електронну адресу суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з його зайнятістю в іншій справі у Волинському апеляційному суді (а.с. 101-102). Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та його представника, суд виходить з наступного. Так, вищевказане судове засідання судом було відкладено, а також із представником відповідача було узгоджено наступну дату та час його проведення - 14:15 год., 09.12.2020 року, про свідчить відповідна власноручна розписка останнього, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 97). Крім того, суд зауважує на тій обставині, що розгляд даної справи неодноразово відкладався за клопотаннями сторони відповідача (а.с. 72-73, 79). Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. За наведених обставин та враховуючи, що сторона відповідача не була позбавлена можливості скористатися своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву із додаванням до нього відповідних доказів, у яких викласти свої заперечення щодо заявлених позовних вимог та на спростування вимог сторони позивача, з урахуванням обсягу наявних в матеріалах справи доказів, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності [PERSON] та її представника, відмовивши у клопотанні останнього про відкладення судового розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 133996782 від 10.08.2018 року (а.с. 11). Відповідач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Дана обставина представником відповідача в судовому засіданні не осопорювалася. Судом також встановлено, що належна відповідачці [PERSON] квартира [NUMBER] розташована над квартирою [NUMBER] , яка належить позивачці [PERSON] . Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендатор) згідно з договором найму (оренди); забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Тобто відповідальність за належний стан санітарно-технічного обладнання в квартирі [NUMBER] , несе безпосередньо її власник - відповідач [PERSON] . При цьому, така відповідальність власника не вимагає особистої участі. Відповідач, як власник квартири, зобов`язана була контролювати стан санітарно-технічного обладнання в квартирі, яка є її власністю, та докладати зусиль для того, щоб не порушити права інших осіб, не завдати їм шкоди, що витікає з положень ст. 13 ЦК України. Зазначене вище свідчить про ту обставину, що з моменту набуття [PERSON] у власність квартири [NUMBER] , відповідальність за її належний стан санітарно-технічного обладнання несе саме вона, а не забудовник. Як вбачається із Акту про залиття квартири [NUMBER] від 21.01.2020 року, складеного комісією у складі Голови ОСББ «Будинок Форрест» Петрука В.П. та членів правління [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 21.01.2020 року відбулося затоплення Квартири [NUMBER] , причиною якого стався витік холодної води з труби, що розташована у ванній кімнаті Квартири [NUMBER] , власником якої є [PERSON] . Внаслідок залиття було пошкоджено стелі (гіпсокартоні та натяжні конструкції), стіни, ламінат (а.с. 12). З наявної у матеріалах справи довідки Луцького РВП Луцького ВП ГУНП у Волинській області «Про результати розгляду звернення мешканців будинку [ADDRESS] щодо затоплення їх квартир» від 30.01.2020 року (а.с. 14) слідує, що згідно акту приймання-передачі об`єкта нерухомості у власність від 16.05.2018 року, за підписами голови ЖБК «Будексперт» [PERSON] , та учасником по договору [PERSON] , з моменту підписання цього Акту на відповідачку покладено усі та будь-які ризики випадкового та/або умисного ушкодження квартири в цілому, а також будь-які його частини, в тому числі встановленого у квартирі обладнання, комунікацій, виконаного на момент підписання цього Акту тощо. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони в складі комісії ОСББ «Будинок Форрест» проводили огляд як квартири [NUMBER] на предмет її затоплення 21.01.2020 року, так і квартири [NUMBER] , з якої відбувся витік холодної води. Під час огляду квартири [NUMBER] в ній знаходилася її власник - [PERSON] і було встановлено, що витік води у ванній кімнаті через відсутність заглушок на стояку холодної води. [PERSON] від дачі будь-яких пояснень з приводу обставин витоку холодної води відмовилася, натомість викликала працівників поліції. При огляді квартири позивача [PERSON] комісією було встановлено, що мало місці затоплення всієї квартири, внаслідок чого були залиті також належні позивачці меблі. З урахуванням вказаних вище доказів, які стороною відповідача не спростовані, доводи представника відповідача про те, що затоплення відбулося не з вини його довірительки суд вважає є безпідставними та до уваги не приймає З наведеного слідує, що матеріальна шкода, яка була завдана позивачці [PERSON] затопленням належній їй квартирі, знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з неналежним станом санітарно-технічного обладнання в належній відповідачці [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди. На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: шкода; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; вина. Із наведеного слідує, що внаслідок затоплення належній позивачці квартири, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , [PERSON] було завдано майнову шкоду. Таким чином, судом встановлено, що між винними діями відповідача [PERSON] та заподіяною позивачці шкодою є причинно-наслідковий зв`язок. Згідно вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Одночасно з цим, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно Звіту «Про визначення суми матеріальних збитків, завданих власнику затопленням меблів за адресою: [ADDRESS] » від 31.01.2020 року, складеного СОД [PERSON] , внаслідок затоплення Квартири [NUMBER] , cума матеріальних збитків, завданих пошкодженням: ліжка «Manderup», дикий дуб, 160х200; матраца Gold S25 Dreamzone, 160х200; наматрацника Plus Т40 Drea, 160х200; тумби навісної; що з урахуванням зносу - становить 4790 грн. (а.с. 18-29). Згідно Звіту «Про визначення суми матеріальних збитків, завданих власнику затопленням квартири за адресою: [ADDRESS] » від 31.01.2020 року, складеного СОД [PERSON] , внаслідок затоплення Квартири [NUMBER] , сума матеріальних збитків, завданих пошкодженням: стелі в кімнаті та на кухні з гіпсокартону на металевому каркасі; високоякісного внутрішнього оздоблення; підлоги з ламінату в кімнаті; міжкімнатних дверей; на дату оцінки становить 33561 грн. Вказана сума необхідна для відновлюваного ремонту (а.с. 30-50). З актом про залиття квартири [NUMBER] від 21.01.2020 року відповідач [PERSON] була ознайомлена, про що свідчить її підпис у ньому. Жодні докази, які б спростовували вказаний акт стороною відповідача суду надані не були. Доводи представника відповідача про те, що звіти про матеріальні збитки, завдані власнику квартири [NUMBER] , не можуть бути прийняті судом у якості допустимих доказів, оскільки виникають сумніви у їх правильності, суд до уваги не приймає, оскільки на обґрунтування вказаної позиції представник відповідача належних, допустимих доказів суду не надав, клопотання про призначення судових експертиз в ході судового розгляду справи не заявляв. Таким чином, об`єктивних підстав ставити під сумнів звіти про визначення суми матеріальних збитків, завданих власнику [PERSON] про у суду немає. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1500 грн. за проведення СОД [PERSON] оцінки суми матеріальних збитків, завданих останній затопленням, оскільки такі витрати жодними доказами (квитанціями, платіжними дорученнями тощо) не підтверджені. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , на відшкодування матеріальної шкоди слід стягнути 38351 грн., з яких: 33561 грн. вартість відновлювального ремонту та 4790 грн. матеріальних збитків, завданих пошкодженням меблів. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовною вимогою про стягнення моральної шкоди, зазначала, що зазнала негативних емоцій, душевних переживань та дискомфорту, у зв`язку з пошкодженням її майна та унеможливлення користування їм, порушення звичного способу життя, а також необхідності прикладення зусиль для нормалізації повсякденного життя. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Суд вважає доведеним, що дії відповідача [PERSON] у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачці було завдано моральну шкоду; між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у зміні звичайного способу життя, моральних стражданнях та психологічного дискомфорту у зв`язку з цим - є причинно-слідчий зв`язок. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеню та характеру перенесених позивачкою моральних страждань, що були викликані вимушеними змінами у її житті, погіршенням умов проживання, наявності дискомфорту, який був спричинений пошкодженням належного позивачці майна - житлового приміщення. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, в тому числі й психологічного, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнала позивачка, суд вважає за необхідне стягнути на відшкодування завданої моральної шкоди кошти в розмірі - 5000 грн. На думку суду, вищевказана сума є обґрунтованою та буде сприяти відновленню понесених моральних та психічних страждань, істотності змін у житті позивача. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Як вбачається з розрахунку судових витрат від 08.06.2020 року по договору про правову допомогу № 8 від 25.02.2020 року, адвокатом АО «ЮК «Вічинюк, Гламазда та Партнери» було надано [PERSON] послуги на загальну вартість 5000 грн., з яких: вивчення документів, надання консультацій та роз`яснень, складення та направлення адвокатського запиту, формування позовної заяви та доказової бази, участь в судовому засіданні (а.с. 86-88). Факт сплати [PERSON] АО «ЮК «Вічинюк, Гламазда та Партнери» коштів за послуги з професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн. підтверджується квитанцією № 0.0.1632598615.1 від 27.02.2020 року та меморіальним ордером № @2PL692460 (а.с. 89-91). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при її розгляді, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими та такими, що відповідають принципам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як встановлено судом, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому нею було заявлено дві позовні вимоги, а саме: про відшкодування матеріальної шкоди та про відшкодування моральної шкоди, за кожну з яких їй необхідно було сплати судовий збір в розмірі 840,80 грн. на загальну суму 1681,60 грн. Проте, позивачкою [PERSON] при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією № 0.0.1646878174.1 від 13.03.2020 року. З вищевикладеного слідує, що з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 840,80 грн., а також 840,80 грн. на користь держави. На підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 322, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial