Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

16 червня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійним. 24 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Ухвалою суду від 24 липня 2014 року первісний позов було об'єднано з зустрічним. 24 липня 2014 року до участі у справі було залучено третіх особі на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління юстиції в Полтавській області та Реєстраційну службу Полтавського міського управління юстиції Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.10.2014 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійним - задоволено. Визнано недійсним договір дарування від 27 червня 1990 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений секретарем виконкому Опішнянської сільської Ради народних депутатів. В зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним - відмовлено. Згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 21 листопада 2014 року вказану цивільну справу повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 220 ЦПК України в зв'язку з тим, що, ухвалюючи рішення, судом першої інстанції не вирішено питання щодо судових витрат, зважаючи на те, що при подачі позовної заяви первісний позивач [PERSON] не сплачувала судовий збір, так як у відповідності до п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона є інвалідом ІІ групи. В судове засідання учасники судового процесу не з'явились про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча завчасно та належним чином були повідомлені про день та час слухання справи. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Як вбачається з матеріалів справи, а саме первісного позову [PERSON], остання не сплатила судовий збір, оскільки є інвалідом ІІ групи, а тому відповідності до п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільняється від сплати судового збору У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено розмір ставок - за позовну заяву немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати ( п. 1.2). На момент подачі первісного позову [PERSON], а саме станом на 16.06.2014 року, судовий збір при подачі позову немайного характеру складав 243 грн. 60 коп. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.10.2014 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійним - задоволено. В зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним - відмовлено Пунктом 4 частини 1 статті 220 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для постановлення у вказаній справі додаткового рішення щодо стягнення з первісного відповідача [PERSON] судового збору за позовні вимоги немайнового характеру.

Outcome: approved