Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

16 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 16 червня 2006 року [PERSON]за кредитним договором отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом в ідповідно до умов укладеного договору, який складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. В порушення умов кредитного договору, станом на 30 вересня 2015 року відповідач [PERSON] має заборгованість 44 759 грн. 38 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 7 498 грн. 89 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 37 260 грн. 49 коп. Разом з тим, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 09 вересня 2010 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнута заборгованість в сумі 20 063 грн. 74 коп., яка підлягає відрахуванню від загальної суми заборгованості та ця різниця становить 24 695 грн. 64 коп., а також відповідно до п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг з відповідача [PERSON] підлягають стягненню: штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 1 234 грн. 78 коп., що в загалом становить 26 430 грн. 42 коп. Вказану суму та судові витрати банк просить стягнути з відповідача. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. До суду надав заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника банку, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки, документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши надані позивачем докази та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.11,27,60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст.6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи 16 червня 2006 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір у вигляді заяви про приєднання відповідача до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку та вказаних умов і Правил (а.с.9-15) . Відповідачу було встановлено кредитний ліміт та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджено завіреною копією анкети-заяви та розрахунком заборгованості (а.с.4), довідкою про умови кредитування (а.с.5-6), Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с.6-9). Відповідно до розрахунку, який наданий суду позивачем станом на 30 вересня 2015 року відповідач [PERSON] має заборгованість 44 759 грн. 38 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 7 498 грн. 89 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 37 260 грн. 49 коп. Відповідно до рішення Василівським районного суду Запорізької області від 09 вересня 2010 року, яке набрало законної сили 06 грудня 2010 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2006 року в сумі 20 063 грн. 74 грн. (а.с.5). З врахуванням вказаного судового рішення, підлягає стягненню різниця вказаних сум заборгованості, розмір якої станом на 30 вересня 2015 року становить 24 695 грн. 64 коп. (44 759 грн. 38 коп. 20 063 грн. 74 коп. = 24 695 грн. 64 коп.). Наданий позивачем розрахунок відповідачем [PERSON] під час розгляду даної цивільної справи не оспорений, заперечень не надано. З пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30.03.2012 року вбачається, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишаються невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Крім того, відповідно до положень п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штраф (процентна складова) 1 234 грн.78 коп. Тому загальний розмір заборгованості позичальника [PERSON] за вищевказаним кредитним договором № б/н від 16 червня 2006 року станом на 30 вересня 2015 року становить загалом 26 430 грн. 42 коп. (24 695 грн. 64 коп.+ 500 грн. (штраф фіксована частина) + 1 234 грн.78 коп. (штраф процентна складова). Крім того, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн. (а.с.21), які понесені позивачем та документально ним підтверджені належними платіжними документами.

Outcome: approved