Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

16.07.2013 року до суду звернулась [PERSON] з позовом, в якому вказує, що вона та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], дитина перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає, тому вона просить стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно до повноліття дочки. У судовому засіданні позивач та її представник підстави позову підтримали, зважаючи на те, що відповідач працює, змінили розмір аліментів та остаточно просять стягнути за рішенням суду аліменти в розмірі 1/4 частки доходів відповідача. 25.07.2013 року до суду із зустрічним позовом звернувся [PERSON], в якому вказує, що дочка [PERSON] перебуває саме у нього на утриманні, а позивач за первісним позовом допомоги дочці не надає, тому він просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити, а стягнути аліменти на дочку на його користь з [PERSON] в розмірі 1/4 частки її доходів щомісячно. У судовому засіданні відповідач та його представник первісний позов не визнали, наполягали на задоволенні зустрічного позову. Позивач та її представник зустрічний позов не визнали. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, знаходить первісний позов не обґрунтованим, а зустрічний таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Стаття 5 протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен із подружжя зобов'язаний виконувати обов'язки цивільного характеру, що виникають зі шлюбу, сім'ї та необхідності виховання дитини. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН Про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.ст. 180-182, ст.183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки можуть домовитись про спосіб утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матери, батька і (або) у твердій грошовий сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % (тридцяти відсотків) встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони перебували у юридичному шлюбі двічі, від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, де сторони записані його батьками (а.с. 3). Дитина проживає в [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної власності, перебуває на утриманні батька, мати надає матеріальну допомогу дочці періодично і недостатньо для задоволення потреб останьої. Домовленості про спосіб утримання дитини сторони не досягли, що є підставою для вирішення спору судом. Вирішуючи питання, хто з батьків має право на одержання аліментів від іншого, суд виходить з такого. Судом встановлено та визнано сторонами, що з липня (час звернення сторін до суду з даним позовом) по листопад 2013 року сторони та їх дочка проживали в одній квартирі, з листопада 2013 року [PERSON] залишила це місце проживання. Довід відповідача про те, що дочка, якій є 14 років, відповідно до ч.3 ст. 160 СК має право самостійно вибирати з ким з батьків проживати, а [PERSON] обрала місце проживання саме з батьком, тому він має право на отримання аліментів з матері дитини, суд приймає до уваги частково. Суд звертає увагу на те, що правило ч.3 ст. 160 СК щодо самостійного вибору місця проживання дитиною, яка досягла 14 років, застосовується у випадку окремого проживання батьків дитини, а сторони проживали разом з липня по листопад 2013 року. Разом з тим, право на отримання аліментів з огляду на тлумачення ст. 180-182 СК, законодавець надає тому з батьків, на чиєму утриманні перебуває дитина, тобто право на аліменти має той з батьків, хто в повній мірі забезпечує життя своєї дитини, а саме: харчування, одяг та взуття, навчання, розваги, тощо. Свідок [PERSON], яка є дочкою сторін, у судовому засіданні пояснила, що з липня по листопад 2013 року батьки та вона проживали в одній квартирі, причому мати ні з ким не спілкувалась, жила окремо в своїй кімнаті, харчувалась окремо, потім залишила квартиру. Свідок стверджує, що продукти харчування, одяг, канцтовари їй купував батько особисто, або давав кошти і вона сама купувала певні речі. Також батько оплачує репетиторів та розходи в школі. У матері свідок гроші не просила, а сама вона їх їй давала вкрай рідко і мало - через бабцю, поштовим переводом 50 грн., купила та подарувала купальник. Збільшились матеріальні надходження від матері тільки наприкінці зими 2013 року і є нестабільними. За таких обставин суд вважає належним чином підтвердженими ті обставини, що неповнолітня [PERSON] з липня 2013 року по даний час перебуває на утриманні у батька, тому саме він має право на отримання аліментів від матері дитини, яка не в повній мірі надає матеріальну допомогу дочці. Довідка ЖЄО про перебування дитини на утриманні матері (а.с.4, 52) не є допустимим доказом утримання, а свідчить про реєстрацію чи фактичне проживання неповнолітньої дитини з матір'ю. Довідка (а.с. 15) свідчить про ті ж обставини - проживання дочки з батьком, і ці довідки не суперечать одна одній, але ж не підтверджують фінансові відносини в сімьї. Періодичні платежі, передача матір'ю дочці коштів та деякого одягу суд також не вважає утриманням, тому не визнає за позивачем права на аліменти і відмовляє у задоволенні первісного позову . Суд погоджується з розміром заявлених [PERSON] аліментів, враховує що [PERSON] працює, інших утриманців не має, за станом здоров'я перешкод надавати матеріальну допомогу не має. Такий розмір аліментів суд вважає обґрунтованим, достатнім для нормального забезпечення потреб дитини, справедливим відносно до кожного з батьків, та враховує можливість кожного з батьків в майбутньому при зміні обставин звернутись до суду з позовом про зміну розміру, строків платежів чи звільнення від них (ст.. 190, 192 СК, ст..223 ч.4 ЦПК). Довід [PERSON] про неналежне використання аліментів батьком дитини суд до уваги не приймає, оскільки статтею 186 СК передбачений контроль за цільовим використанням аліментів і сторони не позбавлені можливості у такий спосіб захищати права дитини на утримання у разі порушень. У відповідності зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, який задовольняється. [PERSON] звернувся до суду 25.07.2013 року. Згідно ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позивач за зустрічним позовом звільнений від сплати судового збору при пред'явленні позову і суд ухвалив рішення на його користь, з відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню судовий збір в доход|доход| держави у розмірі 243,60 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved