Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

16 червня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому зазначила, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 1996 року належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. 27 грудня 2000 року вона одружилась із [PERSON], якого зареєструвала в належній їй квартирі. 26 жовтня 2000 року шлюб між ними було розірвано, після чого відповідач переїхав із квартири [ADDRESS] на інше місце проживання. Реєстрація відповідача має наслідком нарахування зайвих комунальних платежів, які вимушена сплачувати позивачка по справі. [PERSON] просила визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] у зв*язку з не проживанням понад встановлені законодавством строки. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначила, що ще до розірвання шлюбу у 2009 році її колишній чоловік з власної волі змінив місце проживання і став мешкати в будинку батьків за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] з 2009 року не цікавився квартирою, не мав наміру мешкати в ній, комунальні платежі не сплачував, при цьому вона перешкод у користуванні житлом колишньому чоловіку не чинила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений у порядку ст.ст.74,76 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що мешкать в будинку [ADDRESS], особисто знайомі із сторонами по справі і їм відомо про те, що приблизно з травня - червня 2009 року [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS]. Їм не відомо про те, що позивачка по справі чинила перешкоди відповідачу чи заперечувала проти його проживання в зазначеній квартирі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 1996 року (а.с.8-11). 27 грудня 2000 року сторони по справі уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12). 26 жовтня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с.13). Як вбачається із довідки КП «Служба єдиного замовника» від 25 квітня 2014 року (а.с.3), в квартирі [ADDRESS] зареєстрований, в тому числі, і відповідач по справі. Згідно актів перевірки паспортного режиму від 04 лютого 2013 року (а.с.4), від 04 жовтня 2013 року (а.с.7), від 14 лютого 2014 року (а.с.6), від 08 квітня 2014 року (а.с.5) [PERSON] не проживає в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] з червня 2009 року, його речі в квартирі відсутні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Пунктом 7 частини 1 статті 71 ЖК України передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім*ї понад шість місців, зокрема, у випадку засудження по позбавлення волі - протягом усього часу відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени їх сім*ї. Відповідно до довідки про звільнення (а.с.25) [PERSON] 31 жовтня 2012 року був засуджений Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст.185 ч.3 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі і відбував покарання в період часу з 07 квітня 2012 року по 31 жовтня 2014 року. Зазначена довідка не доводить не доводить того, що [PERSON] не проживав з поважних причин в квартирі, що належить позивачці в період часу з червня 2009 року до 07 квітня 2012 року та за ним зберігалось право на жиле приміщення в цей проміжок часу. Приймаючи до уваги, що судом з досліджених доказів встановлено, що відповідач [PERSON] з власної волі з червня 2009 року до моменту початку відбуття покарання за вироком суду - до 07 квітня 2012 року не проживав в квартирі [ADDRESS], тобто, більше одного року без поважних причин, суд вважає за необхідне задовольнити позов, визнавши відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у зазначеній квартирі. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на відповідача по справі.

Outcome: approved