Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

16 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], згідно з рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2014 року у розмірі 600 гривень щомісячно, до 3000 гривень, в рівних частинах на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що за рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2014 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання двох дітей - доньки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 600 гривень щомісячно. Тепер її сімейний та матеріальний стан змінився. У 2015 році вона вийшла заміж, народила ще одну дитину, яка також знаходиться на її утриманні. Діти часто хворіють, що потребує додаткових коштів на лікування. Старша донька вже ходить до школи і їй потрібно купувати навчальні посібники, зошити, шкільну форму, повноцінне харчування. Батько дітей [PERSON] працює за кордоном і має постійний дохід, проте їй не відомо його розмір, а тому вважає, що доцільно і надалі стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснивши, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів її сімейний та матеріальний стан змінився, а витрати на утримання дітей значно зросли. Аліментів у сумі 600 грн. на двох дітей, які стягуються з відповідача, недостатньо навіть для забезпечення найнеобхідніших потреб дітей, оскільки покупна спроможність гривні, порівняно з 2014 роком, знизилась. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 23). Відзиву на позовну заяву та заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають від шлюбу двох дітей доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7, 8). Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, після чого позивачка відновила дошлюбне прізвище Сегляник (а.с. 25). За рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2014 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки стягуються аліменти на утримання двох дітей - доньки [PERSON], та сина [PERSON] у розмірі 600 гривень (а.с. 5). Діти проживають з матірю (а.с. 27). [PERSON] навчається у другому класі Журавської загальноосвітньої школи Варвинського району (а.с. 10). Діти перебувають на обліку та спостереженні у сімейного лікаря з приводу частих захворювань (а.с. 11, 12). 20 травня 2015 року позивачка уклала новий шлюб, змінивши при цьому прізвище із Сегляник на [PERSON]. Від цього шлюбу 29 травня 2015 року позивачка народила ще одну дитину (а.с. 8, 9). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 3\~ст.\~181\~СК України\~передбачає,\~що за\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Проте, суд враховує те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів витрати позивачки на утримання спільних з відповідачем дітей [PERSON]І та [PERSON] значно зросли, оскільки донька вже ходить до школи, діти часто хворіють. Крім того, діти потребують витрат для забезпечення належного рівня духовного, фізичного та розумового розвитку. Водночас змінився сімейний та матеріальний стан позивачки [PERSON], оскільки вона народила ще одну дитину, яка перебуває на її утриманні. Суд враховує також те, що позивач [PERSON] виховує дітей [PERSON]І та [PERSON] одна, а тому на ній лежать усі повсякденні обовязки та відповідальність щодо утримання та виховання дітей, оскільки батько не приймає безпосередньої участі у їх вихованні, а лише сплачує аліменти за рішенням суду в незначному розмірі. Доказів того, що відповідач має інших утриманців або незадовільний стан здоровя, суду не надано. Відсутня також інформація про матеріальне становище відповідача та його доходи. Разом з тим, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, збільшивши розмір аліментів, що стягуються з відповідача, до 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки позивач при зверненні до суду з позовною заявою була звільнена від їх сплати. На підставі наведеного,

Outcome: partial