Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

16.11.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визначення частки спадкодавця у спадковому майні, визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.06.2014 року в с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, в вигляді 1/2 частки житлового будинку № 6 по вул. Рябошапки в с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області, що належала померлому відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.09.2008 року та земельної ділянки площею 0,0934 га, наданої для обслуговування вищевказаного житлового будинку. Позивач,\~ як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину в передбаченому законом порядку. Проте,\~ нотаріус відмовляє їй в оформленні спадкових прав щодо вищевказаного майна, оскільки спадкодавець за життя не зареєстрував за собою право власності на частку житлового будинку, а виданий на його імя правовстановлюючий документ на земельну ділянку не відповідає вимогам діючого законодавства. Враховуючи відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав на майно та неможливість вирішення спору в іншому порядку, позивач просила про задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 14.12.2015 року провадження по справі в частині позовних вимог щодо визначення частки спадкодавця в спільній сумісній власності на земельну ділянку, визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки було закрито. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку спірного житлового будинку підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, в заяві на адресу суду позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, просив розглянути справу без його участі. Третя особа без самостійних вимог, її представник у судове засідання не зявилися. Згідно заяви останнього, що надійшла до суду, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на ? частку житлового будинку. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що 26.06.2014 року в с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області помер [PERSON] За життя він склав заповіт, який був посвідчений 16.06.2014 року секретарем Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. \~ \~ \~ \~ Згідно даного заповіту останній заповів все майно, що йому належить, дружині [PERSON] Також з матеріалів справи слідує, що за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності (по 1/2 частці за кожним) на житловий будинок № 6 по вул. Рябошапки в с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області, відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.09.2008 року. Проте, за життя спадкодавець не здійснив реєстрацію права власності в установленому законом порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають обов'язковій державній реєстрації. Ч. 3\~ ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Крім того, відповідно до п.6\~ ст.3 цього Закону\~ будь-які правочини щодо нерухомості укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстроване згідно з вимогами цього\~ Закону.\~ \~ Таким чином, на даний час державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності майна, тобто можливості особи, яка вважає себе\~ \~ його власником, здійснювати будь-які правочини щодо майна, включаючи можливість зацікавлених осіб оформити спадщину. Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси на приймають для вчинення нотаріальних дій, в тому числі для видачі свідоцтва про право на спадщину, документи, якщо вони не відповідають вимогам закону. Разом з тим, державна реєстрація рішення суду можлива тільки за особистим зверненням власника, а зазначене неможливе в звязку з його смертю, що в свою чергу є перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку та стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, враховуючи наведене, 1/2 частка житлового будинку № 6 по вул. Рябошапки в с. Щербані Вознесенського району Миколаївської області є обєктом спадкування. Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом. Матеріали справи вказують на те, що позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину в передбаченому законом порядку. Інших спадкоємців, що мають право на обовязкову частку в спадщині, після смерті [PERSON] судом не виявлено. Таким чином, на підставі викладеного та з врахуванням неможливості оформлення позивача у своїх спадкових правах у нотаріальному порядку, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, тому суд вважає, що її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved