Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

15 листопада 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини у розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи від дня предявлення позову та безстроково. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [INFO] та є інвалідом І-Б групи з дитинства у звязку із захворюванням на дитячий церебральний параліч. Інвалідність їй встановлена безстроково. Наразі позивач проживає із своєю матірю, [PERSON]. Зазначає, що її батько, [PERSON], справно сплачував аліменти на її утримання до її повноліття, однак після досягнення повноліття припинив їх сплачувати. З посиланням на положення статті 198 Сімейного кодексу України (далі СК України) позивач просить суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини у розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи від дня предявлення позову та безстроково. Ухвалою судді від 16 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. У письмовій заяві від 04 січня 2018 року представник позивача просив суд приєднати до матеріалів справи копію постанови Луцького міського суду від 12 березня 2000 року в справі №2-2176/2001 та копію рішення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 27 листопада 2017 року. Також у письмовій заяві від 09 січня 2018 року представник позивача просив суд приєднати копію виписки із амбулаторної картки позивач. У заяві від 10 січня 2018 року представник позивач зменшив позовні вимоги, а саме просив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі ? всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи від дня предявлення позову та безстроково. Представник позивача у судовому засіданні 10 січня 2018 року позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні 10 січня 2018 року зменшені позовні вимоги визнав. Додатково пояснив, що має постійне офіційне місце роботи. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] є інвалідом І-Б групи з дитинства у звязку із захворюванням на дитячий церебральний параліч. Інвалідність їй встановлена безстроково. Наразі позивач проживає із своєю матірю, [PERSON] (а.с.3, 7-10). Крім того позивач навчається в 11 класі Луцького навчально-реабілітаційного центру за індивідуальною формою навчання (а.с.11). Як слідує з матеріалів справи, відповідач у справі, [PERSON], є рідним батьком позивача, та працює на посаді електромонтера з експлуатації електролічильників на ПрАТ «Волиьобленерго» (а.с.13). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 198 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. При цьому у статті 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. З аналізу вищенаведеної норми сімейного законодавства слідує, що повнолітня непрацездатна дочка, син мають право на утримання від одного з батьків у разі, якщо вони потребують такої матеріальної допомоги. Особа, вважається такою, що потребує матеріальної допомоги у разі, якщо вона має нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 16 серпня 2017 року №6-1111цс17). У розглядуваному випадку, позивач не надала суду доказів того, що рівень її матеріального забезпечення за рахунок соціальних та пенсійних виплат, які вона отримує як інвалід І групи від держави є нижчим за прожитковий мінімум для непрацездатної особи, а отже відсутні будь-які підстави для участі батька в утриманні дитини на підставі статті 198 СК України. Одночасно, пунктом 4 частини пятої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Враховуючи той факт, що під час звернення до суду позивач додатково зазначила, що продовжує навчання після досягнення повноліття, суд вважає за можливим вирішити позовні вимоги

Outcome: partial