Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

15 березня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Лопатинської селищної об`єднаної територіальної громади про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у смт. Лопатин Радехівського району померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 07.09.2017 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Львівській області. У склад спадкового майна увійшло право власності на земельні ділянки загальною площею 2,3219 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району та на які виданий Державний акт на право приватної власності на землю, серії І -ЛВ №034696. Позивач також зазначає, що її батько [PERSON] помер ще задовго до смерті матері, братів та сестер у неї немає, від так вона є єдиним претендентом на майно померлої [PERSON] . Позивач зазначає, що вона у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини не зверталася, оскільки вважала, що спадкові права після смерті мами вона набула автоматично, шляхом фактичного прийняття спадкової маси. Так само вона не зверталася і до нотаріуса із заявою про відмову прийняття спадщини. Окрім цього, позивач зауважує, що хоча вона і є належним спадкоємцем майна померлої [PERSON] , проте, із-за відсутності, належних правовстановлюючих документів на вказані вище земельні ділянки, не може реалізувати свої майнові права спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому вимушена, звернутися з позовом до суду. Просить встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку загальною площею 2,3219 га, яка складається з двох земельних ділянок площами 1,6903 га та 0,6317 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, які належали [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії І -ЛВ №034696, виданого 17.07.2000 року, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю та просить задоволити (а.с.28). Представник відповідача Лопатинської селищної об`єднаної територіальної громади, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника. Додатково зазначив, що померла [PERSON] дійсно являється матір`ю позивача [PERSON] , яка фактично проживала із померлою на день смерті (а.с.22,30). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , повторно виданого Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 07.09.2017 року (а.с.10). Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого бюро ЗАГС 10 вересня 1945 року, де [PERSON] , [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , повторно виданого Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 07.09.2017 року, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.9). Відповідно до довідок №1594 від 21.12.2018 року та №407 від 05.03.2019 року, виданих виконкомом Лопатинської селищної ради, на день смерті померлої [PERSON] , яка померла [INFO] разом із нею в одному будинку, який знаходиться в [ADDRESS] проживала без реєстрації її дочка - [PERSON] , [INFO] [PERSON] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , фактично вступила в володіння майном, зокрема прийняла на відповідальне зберігання правовстановлюючі документи та опікується земельною ділянкою (а.с.11,12). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №034696, виданого 17.07.2000 року головою Радехівської районної ради народних депутатів на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 23.06.2000 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10277, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,3219 га, яка складається з двох земельних ділянок площами 1,6903 га та 0,6317 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.13-зворот). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно з ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved