Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

15.05.2017 року Служба у справах дітей Надвірнянської РДА звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги з підстав, наведених в позовній заяві. Просить суд постановити рішення, яким відібрати від відповідачів [PERSON], [PERSON] малолітню дитину - [PERSON],[INFO] без позбавлення їх батьківських прав, а також стягнути з [PERSON], [PERSON] щомісячні аліменти на дитину в розмірі по 300 грн., починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до повернення дитини на виховання батьків. Відповідач - [PERSON] в судовому засідання вимоги Служби у справах дітей Надвірнянської РДА не визнала. Суду пояснила, що її сину [PERSON] в школі не цікаво, оскільки шкільна програма не дає дитині належних знань, тому що побудована без врахування індивідуальних особливостей дитини. Зазначила, що вона з сином займається вдома самостійно, враховуючи особливості дитини, її потреби, бажання та схильності. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог Служби у справах дітей Надвірнянської РДА. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом заздалегідь та належним чином, про що свідчать письмові повідомлення, які зберігаються в матеріалахс прави. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідка - [PERSON], дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, зясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову Служби у справах дітей Надвірнянської РДА з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON]та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про його народження, що міститься в матеріалах справи. Зясовано також, що рішенням Надвірнянського р-нного суду від 02.03.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Малолітню дитину - [PERSON] залишено проживати з матірю - [PERSON] Як вбачається з пояснень представника Служби у справах дітей Надвірнянської РДА та письмових матеріалів справи, малолітній син відповідачів -[PERSON] практично не відвідує [PERSON] ст. №4, учнем якої являється. Дану обставину підтвердила в судовому засіданні допитана в якості свідка класний керівник класу, де навчається [PERSON]- [PERSON], зазначивши, що дитина неналежним чином відвідує школу. Наведене не спростовано та не заперечується відповідачем - [PERSON] Разом з тим, як перевірено судом, малолітній [PERSON] виховується разом з матірю - [PERSON] та проживає з нею за адресою - м.Надвірна, вул. К.Левицького,1/1, Івано-Франківської області. Батько дитини з сімєю не проживає, однак матеріальну допомогу на утримання сина, як стверджує відповідач [PERSON]та не заперечує представник позивача, надає. Як повідомила в судовому засіданні свідок [PERSON], дитина буває в школі рідко, однак приходила завжди охайною та доглянутою. З долученого відповідачем до матеріалів справи копії табеля навчальних досягнень учнів ІІ-ІV класів за 2016-2017 навчальний рік видно, що рішенням педагогічної ради учня [PERSON] переведено до 4-го класу. Відповідно до ст.11 Закону № 2402-111 «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них\~\~\~\~та на піклування батьків. Право дитини на отримання\~\~\~\~належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Частиною 1ст.170 СК України\~ закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої\~статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-5 частини першої\~ статті 164 СК України. А саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12. 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв'язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку\~реального\~існування такої. На переконання суду, така єдина обставина, а саме, що син відповідачів неналежним чином відвідує школу, не може слугувати підставою для відібрання дитини від батька- Боднарчук І.Б., [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ст. 17 З-ну України від 23.02.2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують\~\~\~\~при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело прав. В п.п.58-60 вказаного вище рішення Європейського суду з прав людини у справі\~\~ «Савіни\~\~ проти України», суд\~\~ зауважив, що витребувана конкретна інформація у цьому зв'язку могла б допомогти визначити, чи виконали відповідні органи свій конвенційний обов'язок зі збереження єдності сім'ї і чи дослідили вони достатнім чином ефективність менш суворих альтернативних заходів перед тим, як клопотати про відібрання дітей від батьків. Національні органи обґрунтовували своє рішення про відібрання дітей від батьків, але ці аргументи не були достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя заявників. Що стосується вимог позивача стягувати з відповідачів [PERSON], [PERSON] щомісячно аліменти на дитину в розмірі по 300 грн., починавши стягнення від дня предявлення позову до суду і до повернення дитини на виховання батьків, суд встановив наступне: Так, відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Однак, як доведено в судовому засіданні, батьки малолітнього [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] не ухиляються від надання йому матеріальної допомоги, що підтверджується поясненнями відповідача, характеристикою учня [INFO], поданнями Надвірнянської ЗОШ [PERSON] №4 від 24.01.2017 року за №5 та від 11.04.2017 року за №41 та не заперечується представником позивача - Служби у справах дітей Надвірнянської РДА. Зважаючи на це, суд приходить до висновку, що позивачем не розкрито суті ухилення відповідачів [PERSON], [PERSON] від матеріального утримання дитини, а тому вимоги Служби у справах дітей Надвірнянської РДА і в цій частині до задоволення також не підлягають. Таким чином, враховуючи положення національного законодавства та практики ЄСПЛ, а також зважаючи на обставини справи, суд вважає, що відібрання дитини від біологічних батьків у даному випадку та встановлення над ним державної опіки не є виправданим, оскільки таке не сприятиме нормальному фізичному та психічному здоров'ю дитини. Відібрання малолітніх дітей від біологічних матері та батька без належного доказового обґрунтування неналежного виконання ними своїх батьківських обов'язків, є прямим порушенням права дитини на проживання в сім'ї поряд з батьками, закріпленого ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Беручи до уваги наведене, в задоволенні позовних вимог Служби у справах дітей Надвірнянської РДА слід відмовити в цілому. На підставі ст.ст. 164, 170 СК України,

Outcome: dismissed