Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

16 травня 2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . У належній позивачам квартирі зареєстрований [PERSON] , проте він в квартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей в квартирі немає. Позивачі вказують, що реєстрація відповідача в належній їм квартирі порушує їх право на вільне розпорядження і користування майном, позбавляє можливості оформити субсидію. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. В судовому засіданні позивачі заявлені позовні вимоги підтримували та просили визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання відповідач повторно не з`явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи шляхом публікування оголошення про його виклик на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву від відповідачів на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Фастівської міської ради 25.06.2007 року квартира, що знаходить за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині за кожним. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав від 01.03.2012 року [PERSON] успадкувала 1/3 частина вказаної квартири після смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до довідки Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 23.07.2019 року № 2, за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] . За даною адресою з 14.11.2015 року зареєстрований її онук [PERSON] , 1998 року народження, але фактично не проживає з дня реєстрації. Згідно пояснень позивачів, за вищевказаною адресою проживає лише [PERSON] , відповідач за місцем своє реєстрації фактично не проживає з 2015 року. Всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків здійснюються тільки [PERSON] . Згідно актів обстеження від 21.07.2017 року, 05.04.2016 року, 10.06.2018 року, 29.11.2018 року, за підписами сусідів, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований 3 [PERSON] , проте в ній не проживає з 2015 року, в квартирі не виявлені його особисті речі, засоби особистої гігієни відсутні. До квартири не навідується, житлом не цікавиться, участі у сплаті комунальних платежів не приймає. Вказане також підтверджується актом від 23.07.2019 року за підписом голови вуличного комітету Дзядевич [PERSON] . Крім того факт непроживання відповідача в квартирі [ADDRESS] підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до п.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15\~постанови від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах\~справи відсутні\~докази на\~підтвердження того,\~що позивачі\~перешкоджають проживанню\~відповідача в\~спірній квартирі,\~а також\~будь-якої\~домовленості між\~сторонамищодо користування вказаним житлом. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачами, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Статтею 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. \~За таких\~обставин,\~оцінюючи належність,\~допустимість доказів\~окремо,\~а також\~достатність і\~взаємозв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~суд приходить\~до висновку\~про те,\~що позовні\~вимоги про\~визнання [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved