Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

16 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області про визнання права власності, в якому зазначив, що [INFO] в с. Довга Балка (Артема) Костянтинівського району померла його мати [PERSON], залишивши заповіт на все належне їй майно на його ім'я. 09 грудня 2010 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 8,62 га, розташовану на території Іллінівської (Артемівської) сільської ради Костянтинівського району, спадкова справа № 32/2002. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на той час не виявилось можливим через відсутність необхідних документів на будинок. Звернувшись у подальшому до нотаріальної контори з метою оформлення спадкового майна у вигляді зазначеного вище нерухомого майна, позивач отримав відмову у зв'язку з тим, що справи за 2002 рік передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який в теперішній час залишився на тимчасово неконтрольованій території України. У зв'язку з викладеним позивач просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], 1/2 частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] у с. Артема Костянтинівського району Донецької області. У судове засідання позивач, його представник не з*явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 3). Представник відповідача - Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, у судове засідання не з*явився, звернувся з заявою про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 48). Суд, з*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] у селищі Артема Костянтинівського району Донецької області померла [PERSON], актовий запис про смерть виконкому Артемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області № 22 від 13 січня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Костянтинівською ДНК 08 серпня 1996 року, р/№ 1421 (а.с. 8, 19-21, 22-39), що також вбачається з повідомлення КП «Костянтинівське міське БТІ Костянтинівської міської ради» від 14 листопада 2018 року за вих.№ 1079 (а.с. 51). Згідно посвідченого секретарем виконкому Артемівської сільської ради Костянтинівського району заповіту від 23 січня 1998 року, р/№ 17 (а.с. 10), [PERSON] заповіла все майно, що належить їй та буде належати на день смерті - [PERSON] (а.с. 4-6). Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов*язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності зі ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно ЗУ «Про нотаріат», Наказу Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (п.п. 2.1-2.2, 2.5 гл. 10) спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі, зокрема, поданої (або такої, що надійшла поштою) першої заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Номер спадковій справі присвоюється один раз і складається з порядкового номера, за яким вона зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ, та зазначається через дріб (дефіс) рік, у якому вона заведена. Тобто, повторне заведення спадкової справи діючим законодавством не передбачено. 09 грудня 2010 року на ім*я [PERSON] Другою Костянтинівською ДНК видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом (додаткове), зареєстроване в реєстрі за № 1524, спадкова справа № 32/2002р. (а.с. 9), відповідно до якого [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Артемівської сільської ради Костянтинівського району 23 січня 1998 року, р/№ 17, є спадкоємцем майна [PERSON], [INFO], померлої [INFO], і спадщина, на яку видане свідоцтво складається з земельної ділянки, розміром 8,62 га, кадастрові номера [NUMBER], наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Артемівської сільської ради Костянтинівського району, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 26 жовтня 2001 року виконкомом Артемівської сільської ради Костянтинівського району на підставі рішення Артемівської сільської ради від 06 липня 2001 року № ХХІІІ/15-9 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 995. Як вбачається з відповіді Другої Костянтинівської ДНК від 26 вересня 2018 року за № 965/01-16 (а.с. 11), Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 26 вересня 2018 року (а.с. 12), інформації Другої Костянтинівської ДНК на адресу суду від 24 жовтня 2018 року за вих. № 1085/01-09 (а.с. 45-46), [PERSON] повідомлено про неможливість прийняття заяви на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], оскільки за інформацією зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 53441618 від 26 вересня 2018 року було з*ясовано, що Другою Костянтинівською ДНК 13 лютого 2002 року за № 32 була заведена спадкова справа на ім*я померлої [INFO] [PERSON], і видані свідоцтва про право на спадщину за законом: - 13 лютого 2002 року за реєстровим № 284, зареєстрованого в спадковому реєстрі 14 лютого 2002 року; - 21 жовтня 2005 року за реєстровим № 1206; - 09 грудня 2010 року за реєстровим № 1524. З*ясувати коло спадкоємців немає можливості, оскільки справи за 2002 рік передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, що на теперішній час знаходиться на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 11). При цьому, 09 липня 2018 року за вих. № 1745/01-18 нотаріальним архівом, розташованим за адресою: [ADDRESS], [PERSON] надано інформацію, якою підтверджено наявність на зберіганні в архівосховищі спадкової справи № 32/2002, заведеної 13 лютого 2002 року Другою Костянтинівською ДНК після смерті [PERSON], померлої [INFO], за заявою № 40 [PERSON] У матеріалах спадкової справи маються: - дублікат, що має силу оригіналу, заповіту [PERSON], посвідчений секретарем виконкому Артемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області 23 січня 1998 року під р. № 17. Дублікат видано секретарем виконкому Артемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області 12 лютого 2002 року під р. №15, з позначкою від 12 лютого 2002 року про відсутність скасування чи зміни заповіту; - оригінал заповіту [PERSON], посвідчений секретарем виконкому Артемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області 23 січня 1998 року під р. № 17; - оригінал заповіту [PERSON], посвідченого секретарем виконкому Артемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області 04 квітня 2000 року під р. № 131; - 13 лютого 2002 року на майновий пай видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом під р. № 284 (позначка про використання Бланку [NUMBER]) на ім*я [PERSON], який мешкає у [ADDRESS] (а.с. 14); - 21 жовтня 2005 року на грошові вклади видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом під р. № 1206 (позначка про використання Бланку [NUMBER] на ім*я [PERSON], який мешкає у [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с. 15); - 09 грудня 2010 року на земельну ділянку видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом під р. № 1524 (позначка про використання Бланку [NUMBER]) на ім*я [PERSON], [INFO], який мешкає у [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с. 16); - проект Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку[ADDRESS], який знаходиться у с. [ADDRESS], на ім*я [PERSON], [INFO] (а.с. 17); - проект заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку[ADDRESS], який знаходиться у [ADDRESS] (а.с. 18). Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] позбавлений можливості в нотаріальному порядку реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], у вигляді квартири [ADDRESS], 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, оскільки порушене право позивача в даному випадку не може бути захищене в іншій спосіб, окрім як в судовому порядку, та наявності інших спадкоємців встановлено не було, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved