Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

15 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Позивачка зазначила, що 28 липня 2001 року відділом реєстрації актів громадського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між сторонами по справі. Від цього шлюбу позивачка та відповідач мають малолітню - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Сторони разом не проживають, відносин не підтримують, з донькою відповідач також не спілкується та не приймає жодної участі у вихованні та її забезпеченні. В той час, позивачка сумлінно виконує свої обов'язки щодо виховання доньки, сприяє загальному розвитку і пізнанню дитиною навколишнього світу. Рідна бабуся дитини, яка проживає в РФ, запрошує позивачку разом з онукою до себе в гості. Позивачка бажає поїхати разом з дитиною до своєї матері, що може позитивно на розвиток дитини, сприяти оздоровленню, пізнанню нового. У 2017 році позивачці разом з дитиною надійшло запрошення від бабусі приїхати на літні канікули до м. Санкт - Петербурга Російської Федерації, де остання проживає. Позивачка з приводу даного питання зверталася до відповідача, але він відмовився від надання дозволу на тимчасовий виїзд доньки за межі України. В цьому зв'язку, позивачка просила надати дозвіл [PERSON] на тимчасову поїздку за межі України в період з 10 червня 2017 року по 10 вересня 2017 року включно до Російської Федерації та Республіки Білорусь без згоди та супроводу батька - [PERSON] , в супроводі матері дитини - [PERSON], та надати дозвіл на виготовлення проїзних документів на виїзд [PERSON] за кордон. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечула. Відповідач на виклик до суду не з'явився, хоча своєчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів, що є у справі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно копії рішення Подолівського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2001 року по 27 березня 2015 року. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтвам про народження серії [NUMBER] від 12 січня 2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Подолівського районного управління юстиції у м. Києві. Згідно п.3 ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків та в їхньому супроводі. У відповідності до п. 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 (в редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі. Пунктом 4 даних правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Частина 7 ст. 7 Сімейного кодексу України встановлює, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. В силу положень ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно вимог ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі вимог до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У зв'язку з тим, що жодного з обов'язків щодо виховання та розвитку дитини [PERSON], що передбачені ст. 150 СК України, її батьком [PERSON]. не виконувались та не виконуються, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги. П. 18 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 1280 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved