Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

15 листопада 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із повними вимогами до відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Луганського відділення, про визнання договору поруки недійсним, та припинення права застави. В обґрунтування позову позивачка зазначила наступне. 25 грудня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №3/820/ФКВ-07, згідно з умовами якого останньому надані кредитні кошти у розмірі 15040,00 доларів США, з розрахунку 9,6 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 25 грудня 2007 року по 24 грудня 2014 року, для придбання автомобіля. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки від 24 квітня 2009 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON], у зв'язку зі смертю основного позичальника [PERSON] - [INFO] року згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 3/820/ФКВ-07 від 25 грудня 2007 року. Відповідно до Рішення Перевальського районного суду Луганської області № 2-1269/03 від 19 жовтня 2009 року на [PERSON] покладено обов'язки за кредитним договором № 3/820/ФКВ-07 від 25 грудня 2007 року, зобов'язав її переукласти договір кредитування. Вказане рішення сторонами не оскаржене, та набрало законної сили. Відповідно до договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Національним банком України, Укрпромбанк передав Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з заявами про переукладання угоди, але за для вказаного їй забракло низки документів, що вимагав банк. Посилаючись на норму права, що відповідно до ч.1 ст. 593 право застави припиняється припиненням зобов'язань, які позивачка вважає припиненими посилаючись на рішення суду від 19.10.2009 року, просить суд визнати недійсним договір поручительства від 24 квітня 2009 року до кредитного договору № 3/820/ФКВ -07, укладений між [PERSON] та [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»; Припинити договір застави автомобілю марки Samand моделі LX, 2007 року випуску, за кредитним договором № 3/820/ФКВ-07 від 25 грудня 2007 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк». Позивачка в судовому засіданні присутня не була, причин не явки не повідомила, була належним чином повідомлена про час та дату слухання. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, у ході судового розгляду подав заяву про застосування строків позовної давності, надав письмові та усні пояснення по справі, в яких обґрунтував безпідставність вимог /а.с.30-33/ Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин, оскільки чинним рішенням Перевальського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2009 року на позивачку покладено обов'язки позичальника за кредитним договором №3/820/ФКВ-07 від 25 грудня 2007 року, та чинним рішенням Перевальського районного суду Луганської області від 16 липня 2013 року по справі № 422/1905/13-ц з позивачки стягнуто на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 106235 грн. 32 коп. /сто шість тисяч двісті тридцять п'ять грн.. 32 коп./, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1062 грн. 35 коп. /одна тисяча шістдесят дві грн.. 35 коп./, а всього 107297 грн. 67 коп. /сто сім тисяч двісті дев'яносто сім грн.. 67 коп., а також інші обставини не підлягають доказуванню у даному судовому процесі під час розгляду цієї цивільної справи /а.с. 16-17,35-37/. Судом досліджені матеріали справи: кредитний договір № 3/820/ФКВ-07 від 25 грудня 2007 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 15040 доларів США, строком на 84 місяців, з поверненням кредиту в строк до 24 грудня 2014 року, для придбання автомобіля для особистих/сімейних потреб марки Samand моделі LX, 2007 року випуску, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,6 % річних /а.с. 7-12/; договір поруки від 24 квітня 2009 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON], у зв'язку зі смертю основного позичальника [PERSON] - [INFO] року згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 3/820/ФКВ-07 від 25 грудня 2007 року /а.с. 13/; лист від 03.08.2012 року на адресу позивачки від відповідача стосовно переукладання кредитного договору /а.с. 14/; свідоцтво про смерть [PERSON] / а.с. 15/ ; договір застави автомобілю марки Samand моделі LX, 2007 року випуску, за кредитним договором № 3/820/ФКВ-07 від 25 грудня 2007 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» /а.с. 18-19/. Відповідно до заяви №б/н від 10 січня 2014 року відповідач,- Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подало заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності, посилаючись на те, що оспорюваний договір поруки укладено 24 квітня 2009 року, а рішення суду від 19 жовтня 2009 року також не оскаржено, та є чинним /а.с. 27/. 29 січня 2014 року позивачка подала до суду заяву, якою просила визнати пропуск строку позовної давності з поважних причин /а.с. 41-42/. Відповідно до фотокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САА 795001 02 липня 2010 року позивачка на підставі рішення суду від 19.10.2009 року зареєструвала спірний транспортний засіб за собою. Згідно витягу з Додатку № 2 до Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року, товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» передало публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» право вимоги за кредитним договором № 3/820/ФКВ-07 від 25 грудня 2007 року. Суд не приймає до уваги в якості доказу обґрунтованості позовних вимог недійсності договору поруки № 5-0241003/Zфпор-09 від 24 квітня 2009 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», основним позичальником та позивачкою, оскільки померлий позичальник лише вказаний у договорі, а договір ним підписаний не був, незважаючи на те, що [PERSON] зазначений в тексті договору в якості сторони. Крім того, [PERSON] як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи помер [INFO] року, тобто до укладення договору поруки, в якому він зазначений в якості сторони договору. Таким чином, з огляду на пояснення сторін, надані докази, досліджені судом матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного мотивування. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-172цс12. Також, як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 22 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, проте, якщо у договорі поруки передбачено, про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена). Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно п. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється в тому числі у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою, а пунктом 3 цієї статті визначено обов'язок заставодержателя, у разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою, негайно повернути заставне майно заставодавцю. Як встановлено суд зобов'язання за кредитним договором не виконані, предмет застави перебуває у володіння та користуванні позивачки. Відповідно до ст. 43 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відомості про припинення обтяжень реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Оскільки відповідачем, який є обтяжувачем щодо майнових прав позивача, самостійно не здійснено будь-яких дій, спрямованих на реєстрацію припинення обтяження на предмет застави, а чинним законодавством передбачено виключне право обтяжувача на реєстрацію припинення такого обтяження, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача щодо усунення йому перешкод у здійсненні права власності щодо рухомого майна та зобов'язання відповідача подати належним чином заповнену заяву про реєстрацію змін обтяжень рухомого майна. Крім того, суд вважає встановленим (і не спростованим позивачкою) той факт, що позивачка про договір застави дізналась одразу після смерті основного позичальника, самостійно виказала ініціативу стати поручителем за вказаним договором кредиту, підтвердила свій намір, уклавши договір 24 квітня 2009 року, а також у ході судового розгляду справи про спадкування, відповідно до рішення Перевальського суду від 19 жовтня 2009 року, зареєструвала в липні 2010 року спірний транспортний засіб за собою, тобто позивачка в цей час вона мала дізнатись про певні обставини порушення свого права. Разом з тим, позивачка не стверджує і не довела того факту, що існують підстави для визнання вказаного договору поруки недійсним, а заставного договору припиненим, отже вона мала реальну можливість оспорити даний договір в межах строку позовної давності, чого не зробила. А це, з одного боку, вказує на її згоду з даним договором станом на час його укладення, а з другого боку доказує той факт, що позивачка пропустила строк позовної давності без поважних причин. Перебіг строку позовної давності за даними позовними вимогами згідно ст.261 ЦКУ розпочав свій перебіг образу після укладення даного договору поруки, - 24 квітня 2009 р. Слід зазначити, що існує певна юридична колізія, за якою позивачка має право користуватися та володіти спірним транспортним засобом, що підтверджено реєстраційним посвідченням, та відповідно із Рішенням Перевальського районного суду Луганської області № 2-1269/03 від 19 жовтня 2009 року, також на [PERSON] покладено обов'язки за кредитним договором № 3/820/ФКВ-07 від 25 грудня 2007 року, заборгованість за яким стягнуто чинним рішенням Перевальського районного суду Луганської області від 16 липня 2013 року по справі № 422/1905/13-ц , - вказані рішення сторонами не оскаржені, та набрали законної сили, при цьому за договором застави, який позивачка просить припинити, вона не є стороною, тобто заставодавцем, що взагалі унеможливлює розгляд вказаних вимог у заявлений у позові спосіб, відповідно до ст.16 ЦКУ. Суди в межах своєї інстанційної компетенції не мають право під час розв'язання спорів піддавати сумніву законні рішення інших судів в межах однієї судової ланки, а сторони у справ не скористалися свої процесуальними права на оскарження рішень в апеляційному, та касаційному порядку, а в порядку перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. Отже, з огляду на встановлені обставини та факти чинних судових рішень, наявні в матеріалах справи, з огляду на заяви сторін стосовно застосування позовної давності до позовних вимог, суд відмовляє в позовних вимогах [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Луганського відділення, про визнання договору поруки недійсним, та припинення права застави, - за необґрунтованістю На підставі викладеного,

Outcome: dismissed