Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

16 червня 2020 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позивачем [PERSON] було змінено предмет позову, просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з нею, його матір`ю - [PERSON] . Позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що вони з відповідачем з 18 липня 2009 року перебували у шлюбних відносинах, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем було розірвано рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/5314/19 від 03 жовтня 2019 року. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин відповідач проживає окремо, дитина проживає разом з нею, перебуває на повному її утриманні. Дитина потребує задля оздоровлення, лікування, відпочинку переміщення територією України та за кордон. в зв`язку з чим позивач просить суд визначити місце проживання дитини разом з нею. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву у якій підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с.53). Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с.88-89). З`ясувавши позицію позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2009 року, який було розірвано рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/5314/19 від 03 жовтня 2019, яке набрало законної сили 05 листопада 2019 року (а.с.58). Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області 30 червня 2011 (а.с.13). З педагогічної характеристики учня 2-А класу школи І-ІІІ ступенів № 192 Деснянського району міста Києва [PERSON] , [INFO] , вбачається, що фізичний розвиток дитини відповідає віковим нормам, мати дитини часто буває у школі, цікавиться не лише успіхами сина, а й справами класу, приймає активну участь в організації екскурсій, підготовці інших творчих заходів для дітей класу (а.с.14). З довідки Спеціалізованої дитячо-юнацької школи олімпійського резерву зі спортивної гімнастики № 20/01/01 від 20 січня 2020 року вбачається, що [PERSON] займається спортивною гімнастикою в СДЮШОР м.Києва зі спортивної гімнастики у тренера-викладача [PERSON] з 01 вересня 2018 року та зарахований на 2019-2020 навчальний рік (а.с.15). Позивач [PERSON] працює в ТОВ «Лекфарм» з 18 листопада 2019 року, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекфарм» № 18 від 27 січня 2020 року (а.с.17), що також підтверджується характеристикою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекфарм» № 51 від 11 березня 2020 року (а.с.18). 26 листопада 2019 року [PERSON] було укладено з [PERSON] договір оренди житлового приміщення (а.с.20-22). З характеристики за місцем проживання [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе з позитивного боку, із сусідами привітна, чемна, виховує сина [PERSON] , [INFO], з дитиною уважна, спокійна, турботлива (а.с.23). 10 лютого 2021 року Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією складено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] (а.с.88-89). Відповідно до вимог ст.ст.151, 153 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання інших осіб, обирати форми і методи виховання дитини, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, а також мають право на спілкування з дитиною. Згідно зі ст.157 СК України, той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до п.1 ст.9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У п.6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Частиною 2 ст.155 СК України закріплено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.7, ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Позивач [PERSON] має постійне місце проживання, створює умови для проживання, виховання та розвитку сина, що відповідає його інтересам. Відповідач на виклики до суду не з`явився та не довів наявність виняткових обставин для визначення місця проживання сина з ним. Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує право на свободу пересування і вільного вибору місця проживання, що передбачено нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», і з урахуванням положень ст.29 ЦК України, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] , що не позбавляє права відповідача по справі спілкуватися з дитиною і не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останнього з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у його вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі, встановленому на дату звернення з позовною заявою до суду 840 гривень 80 копійок (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved