Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

15.10.2020р. до Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] із вказаним цивільним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 18.07.2018р. і до повноліття дитини. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що вона раніше перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , від якого у них народились двоє спільних дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , місце проживання яких було визначено наступним чином, дочка залишається проживати із матір`ю, а син з батьком. 18.07.2018р. вона зареєструвала новий шлюб з [PERSON] , після чого відповідач перестав приймати участь в утриманні їх неповнолітньої доньки. З огляду на те, що вона не працює, оскільки здійснює догляд за малолітньою [PERSON] , [INFO] , не має особистих доходів, перебуває на повному утриманні свого чоловіка [PERSON] , а тому не має можливості надавати достатній рівень забезпечення доньки. Натомість відповідач є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), оскільки працює суддею Вінницького міського суду Вінницької області, та має постійне джерело доходу. Виходячи з того, що вона раніше зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів внаслідок порушення відповідачем свого зобов`язання щодо утримання неповнолітньої доньки, та з того часу відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дитини, вважає, що аліменти необхідно стягнути з 18.07.2018р. Згідно ухвали судді Вінницького апеляційного суду Сало Т.Б. від 21.10.2020р., підсудність цивільної справи за вказаним позовом визначено за Калинівським районним судом Вінницької області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2020р., справу передано на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 29.10.2020р. прийняв її до свого провадження, відкривши за позовом провадження за правилами загального позовного провадження. У відзиві на позовну заяву, відповідач [PERSON] зазначає, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] в розмірі 1/15 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування цієї позиції вказує, що має з позивачем двох неповнолітніх дітей [PERSON] , 2004р. народження, та [PERSON] , 2007р. народження. Після розлучення, донька проживає з матір`ю, а син з ним. Весь час він допомагає доньці матеріально. Син знаходиться повністю на його утриманні, позивач [PERSON] матеріальної допомоги на його утримання не надає, участі у вихованні не приймає. Син навчається у приватній гімназії «Дельфін», вартість навчання у якій становить 4500,00грн. на місяць, яке він оплачує одноособово. Окрім цього, на його утриманні перебувають батьки: батько [PERSON] та мати [PERSON] , на утримання яких на підставі рішення Літинського районного суду Вінницької області від 02.09.2015р. стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, на кожного із батьків. Таким чином, на його утриманні перебувають четверо осіб. Крім того, він несе витрати на утримання житла, де проживає разом із сином, та на свої потреби. Враховуючи викладене, беручи до уваги розмір його доходу, аліментні зобов`язання, вважає, що 1/15 частка від його заробітку (доходу) в якості аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , буде достатнім і необхідним для забезпечення донці гармонійного розвитку і задоволення її потреб як дитини. 24.11.2020р. на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшов зустрічний позов, згідно прохальної частини якої [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/15 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; вирішення питання щодо відшкодування судових витрат. Данна вимога обґрунтована тим, що сторони раніше перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей, з яких донька [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати з матір`ю, а син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з ним. Через дану обставину, він вважає за необхідне заявити вимогу про стягнення аліментів з відповідача на його користь на утримання неповнолітнього сина. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.11.2020р., зустрічний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 07.12.2020р., зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом, присвоєно їм спільний номер 127/22751/20 (номер провадження 2/132/808/20). Шляхом подання заяв з процесуальних питань, позивач за первісним позовом [PERSON] збільшила розмір та уточнила підстави свого позову, згідно якої просить: 1) стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26.08.2016р. і до досягнення дитиною повноліття; 2) зменшити розмір стягнення аліментів з [PERSON] на користь його батька [PERSON] , з 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, на 22,5% заробітку (доходу) пожиттєво; зменшити розмір стягнення аліментів з [PERSON] на користь його матері [PERSON] , з 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, на 22,5% заробітку (доходу) пожиттєво. В обґрунтування цих позивач за первісним позовом зазначає, що 26.08.2016р. вона вперше звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки, який на підставі ухвали апеляційного суду Вінницької області у справі № 127/16329/16-ц за підсудністю був переданий на розгляд Літинського районного суду Вінницької області. Під час розгляду даної цивільної справи, через запевнення відповідача про добровільну сплату аліментів у встановленому законом розмірі та порядку, за пропозицією останнього, вона двічі не з`явилась у судове засідання, через що, ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 10.02.2017р. позов був залишений без розгляду. Відповідач дотримуючись досягненої між ними усної домовленості у перші наступні кілька місяців після залишення справи про стягнення аліментів без розгляду, надавав грошові кошти на утримання доньки в розмірі 700-1000грн. Однак, після укладення шлюбу з [PERSON] , відповідач повідомив, що він не має намір сплачувати кошти в якості аліментів, оскільки на його думку, ці кошти будуть витрачені на потреби чужої сім`ї. Вона запропонувала відкрити рахунок на ім`я доньки та на нього перераховувати кошти, на що отримала відмову. Отже, вона з 26.08.2016р. вживала заходів щодо стягнення з відповідача аліментів, а останній ухилявся від їх сплати, відповідно до п.2 ст.191 СК України, суд має всі підстави ухвалити рішення щодо стягнення аліментів за минулий час, а саме з 26.08.2016р. і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, оскільки з відповідача стягуються аліменти на користь його батьків в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), а вона просить суд стягнути з нього на утримання дитини 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), загальний розмір аліментів, що підлягатиме стягнення з відповідача становить 3/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), тобто 75 відсотків, що перевищує встановлений законом максимальний розмір відрахувань із заробітної плати платника аліментів. З огляду на вищевикладене, з метою стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, з урахуванням інших зобов`язань відповідача по сплаті аліментів батькам, в межах максимального розміру відрахувань від заробітку (доходу) платника аліментів в розмірі 70%, вважає за необхідне переглянути розмір стягнення з відповідача на користь третіх осіб з 1/4 частки його заробітку (доходу) пожиттєво на (70%-25%)/2, що дорівнює 22,5% з його заробітку (доходу) пожиттєво на користь кожного з батьків, що не суттєво впливає на обсяг їх фінансового забезпечення. На заяву про збільшення розміру позовних вимог подано відзив, згідно прохальної частини якої [PERSON] просить у задоволенні вимог про стягнення аліментів за минулий час відмовити, виходячи з того, що [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про його ухилення від виконання обов`язку щодо сплати аліментів, а також вжиття заходів щодо стягнення аліментів, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням від їх сплати, а тому відсутні будь-які правові підстави для стягнення аліментів за минулий час. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 17.12.2020р., залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] . Згідно ухвали суду від 22.01.2021р., закрите підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в передбаченому законом порядку, відповідно до Довіреності за серією НМР 775549, посвідченої 21.01.2021р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 152, уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в суді з усіма правами, які надані їй як позивачу. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя, з урахуванням їх уточнення, у повному обсязі, та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та заявах про збільшення розміру позовних вимог. Стосовно зустрічної позовної заяви, її визнав, за виключенням питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, не заперечував проти стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/15 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат БОРИСЮК І.Е. в судовому засіданні позов [PERSON] визнали частково, не заперечували проти стягнення на користь останньої аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/15 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині вимог [PERSON] просили відмовити через необґрунтованість та безпідставність. Щодо зустрічного позову, просили його задовольнити, з підстав зазначених у поданому процесуальному документі. Крім цього, просили відшкодувати документально підтверджені витрати на правову допомогу, понесену за первісним та зустрічним позовом, в загальному розмірі 15000,00грн., на обґрунтування якої надали відповідні докази. Вислухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] /Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 23.02.2004р. Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницького обласного управління юстиції/, та [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 10.04.2019р. Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області/, які після розлучення, проживають окремо. За взаємною домовленістю батьків, після припинення шлюбних відносин, неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати з матір`ю ( [PERSON] ) та перебувати на її утриманні, а неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з батьком ( [PERSON] ) та перебувати на його утриманні, що визнається учасниками справи, та відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дітей, які регулюються\~Сімейним кодексом України. За положеннями частин восьмої, дев`ятої\~статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно вимог частин першої, другої\~статті 155 СК України,\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~статті 51\~Конституції України та статті 180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом частини 1 статті 27 Конвенції, визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Так, стаття 182 СК України\~визначає,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не міститься в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою\~статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати /ч.3 ст.182 СК України/. Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач за первісним позовом [PERSON] , яка є матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та з якою проживає та перебуває на її утриманні донька [PERSON] , одружена; до складу її сім`ї окрім неповнолітньої [PERSON] , також входять: чоловік [PERSON] /Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 18.07.2018р. Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області/, та їх малолітня донька [PERSON] , [INFO] /Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 14.02.2019р. Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області/; є працездатною особою; доглядає малолітню дитину; має задовільний стан здоров`я. Відповідач за первісним позовом [PERSON] , який є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та з яким проживає та перебуває на її утриманні син [PERSON] , розлучений; є працездатною особою; на даний час працює суддею Вінницького міського суду Вінницької області; має аліментні зобов`язання відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 02.09.2015р. у цивільній справі № 127/18047/15-ц, яке набуло законної сили 14.09.2015р., згідно якого з нього стягнуті аліменти на користь батька [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно та пожиттєво, та рішення Літинського районного суду Вінницької області від 02.09.2015р. у справі № 127/18050/15-ц, яке набуло законної сили 14.09.2015р., згідно якого з нього стягнуті аліменти на користь матері [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно та пожиттєво; має задовільний стан здоров`я. З врахуванням фактичних обставин по справі та наданих сторонами доказів, а також позиції сторін та вимог закону, суд вважає, що стягненню з [PERSON] та [PERSON] на утримання їх неповнолітніх дітей підлягають аліменти в розмірі по 1/15 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення відповідного позову, і до досягнення відповідною дитиною повноліття. При визначенні даного розміру аліментів та часу їх присудження, суд виходив також із наступного: Обґрунтовуючи вимоги в частині частки заробітку (доходу) батька, яку необхідно стягнути в судовому порядку, позивач [PERSON] виходила із положень Сімейного кодексу України, згідно яких на одну дитину стягуються аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, про що зазначив в суді її представник [PERSON] . Однак, [PERSON] при цьому не враховано, що даний розмір частки заробітку (доходу) батька, яка може бути стягнута як аліменти на дитину, визначається виключно при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу. Так, згідно частини 5 статті 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Отже, при визначенні розміру частки заробітку (доходу) батька, яка може бути стягнута як аліменти на дитину, за результатами розгляду справи, що розглядається в порядку загального позовного провадження, суд не обтяжений тим розміром частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка визначена у ч.5 ст.183 СК України. Натомість така частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається виключно судом, що чітко передбачено ч.1 ст.183 СК України. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначені законодавцем в статті 182 СК України, в якій серед іншого передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів непрацездатних батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено вище, на підставі рішень Літинського районного суду Вінницької області від 02.09.2015р. в цивільній справі № 127/18047/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька, та в справі № 127/18050/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері, які набули законної сили 14.09.2015р., з [PERSON] на користь батька [PERSON] та матері [PERSON] , стягнуті аліменти у розмірі по 1/4 частки на кожного з батьків, з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно та пожиттєво. Відповідно до приписів\~статті 128 КЗпП України\~та частини 3\~статті 70 Закону України «Про виконавче провадження»\~загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %. Водночас згідно частини 1\~статті 70 Закону України «Про виконавче провадження»\~розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Ураховуючи, що із [PERSON] уже стягнуті аліменти на утримання батьків в загальному розмірі 1/2 (50%) частини від його заробітку (доходу) щомісячно, а тому призначення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (25%) частини від його заробітку (доходу) щомісячно, призведе до отримання [PERSON] заробітної плати у розмірі меншому, ніж гарантована державою. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, [PERSON] є суддею Вінницького міського суду Вінницької області, та відповідно до п.1 ч.3 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», його посадовий оклад встановлений в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з 1 січня становить 2102грн. Виходячи з цього, розмір посадового окладу [PERSON] становить 63060,00грн. (базовий розмір посадового окладу судді 2102грн. х 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб). Прожитковий мінімум у 2021 році для дітей віком від 6 до 18 років, згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», встановлено в наступному розмірі: з 1 січня 2395грн., з 1 липня 2510грн., з 1 грудня 2618грн. Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом визначено, що частка заробітку (доходу) батька [PERSON] , яка буде стягуватись як аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , за цим судовим рішенням становить 1/15 заробітку (доходу) платника аліментів. Виходячи із розміру посадового окладу [PERSON] , який становить 63060,00грн., ця частка в грошовому еквіваленті, без врахування інших складових частин суддівської винагороди (доплат за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці), буде становити 9459,00грн. (посадовий оклад 63060,00грн. х визначений судом розмір частки заробітку (доходу) платника аліментів 1/15), що в декілька разів перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого у 2021 році для дітей віком від 6 до 18 років. Таким чином, визначений судом розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) [PERSON] , який підлягає стягненню на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, забезпечення нормального функціонування її організму, та для задоволення основних соціальних і культурних потреб її особистості. Визначений судом розмір аліментів, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вимога [PERSON] про присудження із [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, є несправедливою, оскільки інша дитина сторін син [PERSON] , [INFO] , отримає аліменти на підставі цього рішення у розмірі 1/15 частини від заробітку (доходу) [PERSON] . Така вимога порушує принцип рівності прав дітей та містить ознаки дискримінації. Обґрунтовуючи позовну заяву в частині часу, з якого необхідно стягувати аліменти, [PERSON] посилається на те, що вона вживала заходів для отримання з [PERSON] аліментів, звертаючись до суду спочатку із позовною заявою, а в послідуючому із заявою про видачу судового наказу, однак зазначені доводи суд не бере до уваги виходячи з наступного. Частиною другою\~статті 191 СК України\~передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилявся від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18.05.2020 (справа №215/5867/17). Одночасно у постанові від 09.04.2020 (справа №199/3429/18) Верховний Суд зазначив, що присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. [PERSON] як на підставу для стягнення аліментів на минулий час посилається на звернення до суду із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у цивільній справі № 127/16329/16-ц, однак як вбачається з ухвали Літинського районного суду Вінницької області від 10.02.2017р., яка набула законної сили 15.02.2017р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/64648991), вказаний позов [PERSON] залишений без розгляду у зв`язку її повторною неявкою в судове засідання без поважних причин, що розцінено судом, як втрата зацікавленості у результатах вирішення справи. Щодо звернення [PERSON] із судовим наказом про стягнення з [PERSON] аліментів у цивільній справі № 127/1998/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88084689), то як вбачається з ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 10.03.2020р., яка набула законної сили 25.03.2020р., то у видачі судового наказу [PERSON] було відмовлено з підстав, передбачених ч.9 ст.165 ЦПК України. До тверджень [PERSON] в частині того, що підставою неявки до Літинського районного суду Вінницької області, і як наслідок залишення позову без розгляду, була домовленість із [PERSON] щодо добровільної сплати аліментів на утримання доньки, та його вмовляння з цього приводу, а також зволікання із поданням цивільного позову одразу після відмови у видачі судового наказу через дії [PERSON] , який в черговий раз запевнив її у добровільному виконанні свого обов`язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини, суд відноситься критично, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Виходячи із того, що [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з [PERSON] , які вона не могла одержати у зв`язку із винною та протиправною поведінкою останнього, що полягала у його свідомому ухиленні від їх сплати або невиконання домовленості сторін щодо участі в утриманні дитини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів за минулий час, а саме з 26.08.2016р. Частиною 1 статті 192 СК України\~\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р.\~\~№ 3,\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Виходячи із викладеного, право ініціювати зміну розміру аліментів, визначених за рішеннями Літинського районного суду Вінницької області від 02.09.2015р. в цивільній справі № 127/18047/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька, та в справі № 127/18050/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері, які набули законної сили 14.09.2015р., - належить виключно платнику або одержувачу аліментів. [PERSON] таким правом не наділена, а тому її вимога про зміну розміру аліментів за вказаними судовими рішеннями, не ґрунтується на вимогах закону, а відтак не підлягає задоволенню. За таких обставин, в частині вимоги про зміну розміру аліментів [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, дослідивши матеріали справи, ураховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, який був об`єктивно витрачений адвокатом на виконання цих робіт, та які знайшли своє документальне підтвердження, суд вважає, що стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00грн. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. [PERSON] та її представником [PERSON] не заявлялося клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а відтак останніми не доведено неспівмірність витрат понесених [PERSON] на правничу допомогу тим критеріям, які визначені у ч.4 ст.137 ЦПК України. За п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача за первісним позовом [PERSON] , та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в дохід держави повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 840,80грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи із викладеного,

Outcome: partial