Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

15.05.2021 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Малинівська сільська рада Пологівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 27.05.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. В позові позивач посилалася на те, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач після укладення шлюбу з її дочкою [PERSON] зареєстрував своє місце проживання у її будинку, однак, 10.08.2020 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області шлюб між ними розірвано. Відповідач покинув колишню дружину та дітей і поїхав на заробітки до Польщі, де й знаходиться по теперішній час. У телефонному режимі Відповідач повідомив, що створив нову сім`ю. В її житловому будинку Відповідач не проживає з листопада 2017 року. На даний час позивач має намір оформити субсидію, для чого позивач повинен скласти декларацію про доходи всіх зареєстрованих осіб у домоволодінні. Позивачу не відомо де саме проживає Відповідач та він не знає про розмір доходів Відповідача, які можуть вплинути на призначення субсидії. Таким чином реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні його права власності на житло, зокрема в отриманні субсидії. Прохає визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач в підготовче засідання не з`явилася, про час і місце його проведення повідомлена належним чином, подала 08.06.2021 року заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач та його представник: адвокат Крецул Л.М. в підготовче засідання не з`явилися, про час і місце його проведення повідомлені належним чином, 04.06.2021 року представник подала заяву про визнання позову, в якій не заперечувала проти його задоволення, прохала розгляд справи проводити без їх участі. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. Ново-Троїцьке Оріхівського району Запорізької області народилася позивач - [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 04.12.1998 року (а.с.5-6). [INFO] в с. Любимівка Гуляйпільського району Запорізької області народився відповідач - [PERSON] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 01.04.2004 року (а.с.14). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання №243 від 20.09.2019 року (а.с.16). Позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.1999 року, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення ДКП «Імпульс» від 12.08.1999 року (а.с.8) та копією договору купівлі-продажу від 24.03.1999 року (а.с.9). Відповідач після укладення шлюбу з донькою позивача - [PERSON] зареєстрував своє місце проживання у її будинку, однак, 10.08.2020 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області шлюб між ними розірвано. Відповідач покинув колишню дружину та дітей і поїхав на заробітки до Польщі, де й знаходиться по теперішній час. У телефонному режимі Відповідач повідомив, що створив нову сім`ю. В житловому будинку Відповідач не проживає з листопада 2017 року, що підтверджується позовом. Відповідно довідки Малинівської сільської ради №122 від 06.05.2021 року відповідач проживав за адресою: [ADDRESS] до листопада 2017 року (а.с.12). Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.2 п.7 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення. Згідно п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що до суду звернулася позивач, яка є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з позовом до відповідача, як колишнього члена її сім`ї - чоловіка її доньки, шлюб між якими розірвано, який зареєстрований її будинку, чим створює їй перешкоди у користуванні власністю, зокрема в отриманні субсидії, з вимогою про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач вселився у житловий будинок позивача в якості члена сім`ї власника і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом, однак після розірвання шлюбу з донькою позивача відповідач покинув колишню дружину та дітей і поїхав на заробітки до Польщі, в будинку не проживає з листопада 2017 року, а тому суд доходить висновку, що відповідач втратив право на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, і його право на користування житловим приміщенням підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач визнав обставини справи, викладені позивачем у позові, визнав позов та його вимоги в повному обсязі. Відповідно до положень ч.ч. 3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п.24 Постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. А тому приймаючи до уваги визнання позову відповідачем та наявність для того законних підстав, а також те, що визнання позову не буде порушувати прав та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Так як позивач не заявив вимоги щодо розподілу судових витрат, то суд під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: approved