Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

16.03.2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить стягнути солідарно з відповідачів загальну заборгованість за кредитним договором від 25.10.2006 року у розмірі 1\~036\~026 грн. 01 коп., що включає заборгованість за: тілом кредиту у розмірі 218\~154 грн. 56 коп., пенею 817\~871 грн. 45 коп.; стягнути з відповідачів сплачений судовий збір. В своїх доводах посилається на те, що 25.10.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого був ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 23 430 доларів США строком до 25.10.2012 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у договорі. Позичальник взяті на себе зобовязання не виконує, погашення кредиту у розмірі та у строки встановлені договором не здійснює. З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між банком та [PERSON] 25.10.2006 року укладено договір поруки, за яким остання поручилася за виконання кредитних зобовязань позичальником, та відповідають як солідарні боржники. 23.09.2011 року відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 23.09.2011 року, банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг України» прийняло право вимоги за договорами, укладеними між банком та відповідачами. До теперішнього часу боржниками заборгованість за кредитом не погашена. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Зазначив, що строк позовної давності не пропущений, оскільки строк давності перервався 09.09.2013 року, тобто з дати подання виконавчого напису на примусове виконання. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала повністю, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Також просила застосувати до договору поруки від 25.10.2006 року строки давності та визнати поруку за вказаним договором поруки припиненим. Посилається на те, що кінцевий строк виконання основного зобовязання припадає на 25.10.2012 року, однак позивачем до поручителя не були предявлені вимоги протягом 6-ти місяців. Сума пені відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України значно перевищує заборгованість за кредитом. Відповідач [PERSON] не зявився, надав письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позову повністю. Посилається на те, що його не було повідомлено про відступлення прав вимог, не надано належних доказів щодо виникнення права у звязку з відступленням вимог. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, сума пені значно перевищує заборгованість за кредитом, що є підставою для відмови у позові. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки умовами договору передбачено повернення кредиту щомісячно черговими платежами, тому строк давності повинен відраховуватися з часу настання строку погашення кожного чергового платежу. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору №CL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого був ЗАТ «ОТП Банк» згідно зі статутом від 28.03.2008 року) та [PERSON], банк надав позичальнику на купівлю автомобілю 23430 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,99% річних з кінцевим строком повернення 25.10.2012 року. 25.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено додатковий договір №8 до Кредитного Договору №CL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року, відповідно до якого сторони погодили, що на період з 25.02.2011 року до повного виконання зобовязань за кредитним договором (25.10.2012 року) буде використовуватись фіксована процентна ставка 13,02% річних; також викладено графік платежів в новій редакції (Додаток №1 до цього додаткового договору) (а.с. 76-79) Відповідно до п. 2.1.3.1 додаткового договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у графіку Платежів. З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №CL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого був ЗАТ «ОТП Банк» згідно зі статутом від 28.03.2008 року) та [PERSON] 25.10.2006 року укладено договір застави транспортного засобу №РCL 700/1334/2006, згідно з яким [PERSON] було передано банку в заставу легковий автомобіль [NUMBER], рік випуску 2006 року (а.с. 11-13). З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №CL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року, між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого був ЗАТ «ОТП Банк» згідно зі статутом від 28.03.2008 року) та [PERSON] укладено договір поруки №SCL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року, згідно з яким поручитель зобовязався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобовязань перед банком за кредитним договором в повному обсязі. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники (а.с. 14). Як вбачається з заяви, [PERSON] як поручитель надала згоду на укладання додаткового договору №8 від 25.11.2010 року до Кредитного Договору №CL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року (а.с. 80). 23.09.2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (покупцем) та ПАТ «ОТП Банк» (продавцем) було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, а також нотаріально посвідчений Договір про відступлення права вимоги від 23.09.2011 року щодо договорів застави та іпотеки (а.с.17-27). Згідно з п. 3.3 а,б Договору купівлі-продажу кредитного портфелю, покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій; право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами. Відповідно до Витягу з Додатку до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 23.09.2011 року (а.с.24) та нотаріально посвідченого Витягу з Додатку до Договору про відступлення права вимоги від 23.09.2011 року А.с. 27), ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув права первісного кредитора ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором №CL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року та за договором поруки №SCL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув право вимоги щодо сплати відповідачами кредитної заборгованості. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів кредитну заборгованість за кредитним договором від 25.10.2006 року у сумі 1\~036\~026 грн. 01 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до п. 2, п. 1.6.1 кредитного договору, позичальник зобовязаний повністю повернути банку суму кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту, тобто 25.10.2012 року. Додатковим договором №8 до Кредитного Договору №CL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року, сторони залишили такий же строк остаточного повернення кредиту, тобто 25.10.2012 року (а.с. 78) Згідно з п. 2.1.1 договору поруки, боржник зобовязаний повернути кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 25.10.2012 року. Відповідно до п. 4.1 договору поруки, цей договір набирає чинності з 25.10.2006 року та діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, умова договору поруки (пункт 4.1) про його дію до повного виконання боргових зобовязань перед банком за кредитним договором від 25.10.2006 року не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тобто в договорі поруки №SCL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року не встановлено строку, після якого порука припиняється. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Враховуючи, що договором поруки від 25.10.2006 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, беручи до уваги, що строк виконання основного зобов'язання (строк остаточного повернення кредиту) припадає на 25.10.2012 року, то позивач мав право предявити позов до поручителя [PERSON] протягом 6 місяців, починаючи від цієї дати, тобто позов мав бути предявлений до поручителя - до 25.04.2013 року. Оскільки позивач звернувся до поручителя [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором лише 16.03.2015 року, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, п. 4.1 договору поруки №SCL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року зі спливом шестимісячного строку - зобовязання поручителя [PERSON] за договором поруки припинилися. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по закінченні строку поруки припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки, тобто 6 місяців. Тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14) Не заслуговують на увагу посилання представника позивача на те, що порука не припинилася, оскільки строк позовної давності перервався 09.09.2013 року, тобто з дати подання виконавчого напису на примусове виконання. 05.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис №4246 про звернення стягнення на легковий автомобіль [NUMBER], рік випуску 2006 року, який належить на праві власності [PERSON] у рахунок погашення кредитної заборгованості у сумі 13\~218,69 доларів США згідно з договором застави транспортного засобу №РCL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року (а.с. 72). 09.09.2013 року вказаний напис нотаріуса предявлено до виконання до Київського ВДВС ХМУЮ (а.с. 73) Разом з тим, позивач мав право предявити позов до поручителя [PERSON] до 25.04.2013 року, а після цього строку право кредитора, і обов'язок поручителя по закінченні строку поруки - припиняються. Враховуючи, що жодних вимог до поручителя до 25.04.2013 року позивач не предявляв, то після вказаного строку порука припинилися, тому права кредитора до поручителя припинилися. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а це строк існування самого зобов'язання поруки, тому предявлення вимог позивача лише до позичальника [PERSON] шляхом вчинення виконавчого напису №4246 про звернення стягнення на легковий автомобіль від 05.07.2013 року, не впливає на зміну строку поруки, який закінчився 25.04.2013 року, не перериває його. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.10.2006 року задоволенню не підлягають. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором від 25.10.2006 року станом на 19.08.2014 року наявна загальна заборгованість у розмірі 1\~036\~026 грн. 01 коп., що включає заборгованість за: тілом кредиту 10134,60 доларів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 24.06.2015 року (100 доларів США = 2152,5720 грн.) становить 218 154 грн. 56 коп., пенею за період з 19.08.2013 року по 19.08.2014 року у сумі 496\~721 грн. 50 коп. (а.с. 67, 70-71) До теперішнього часу заборгованість за кредитом не погашена. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. 05.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис №4246 про звернення стягнення на легковий автомобіль [NUMBER], рік випуску 2006 року, який належить на праві власності [PERSON] у рахунок погашення кредитної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у сумі 13\~218,69 доларів США (а.с. 72). 18.09.2013 року поставною державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження ВП №40525883 на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с. 73) Постановою державного виконавця від 04.03.2014 року оголошено розшук майна боржника [PERSON], а саме автомобіль [NUMBER], рік випуску 2006 року, який належить на праві власності боржнику (а.с. 74) 10.03.2014 року постановою державного виконавця зупинено виконавче провадження у звязку з розшуком транспортного засобу [PERSON] (а.с. 75) Отже, на теперішній час вказаний виконавчий напис не виконано та відповідно борг відповідачем не погашено. Відповідно до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Як вбачається з довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість за тілом кредиту становить 10134,60 доларів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 24.06.2015 року (100 доларів США = 2152,5720 грн.) становить 218154 грн. 56 коп. Розрахунок вказаної заборгованості за тілом кредиту відповідачами не спростовано, свого розрахунку не надано. В письмових запереченнях [PERSON] зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки умовами договору передбачено повернення кредиту щомісячно черговими платежами, тому строк давності повинен відраховуватися з часу настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 25.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено додатковий договір №8 до Кредитного Договору №CL 700/1334/2006 від 25.10.2006 року, відповідно до якого сторони встановили в новій редакції графік щомісячних платежів (а.с. 78) Отже, позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу, тобто починаючи з 25.11.2010 року. 05.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис №4246 про звернення стягнення на легковий автомобіль [PERSON] у рахунок погашення кредитної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у сумі 13\~218,69 доларів США. Таким чином, строк позовної давності переривався 05.07.2013 року при пред'явленні вимог до відповідача. Крім того, як вбачається з довідки заборгованості, відповідач, починаючи з листопада 2010 року, майже щомісячно погашав кредит, останній раз 24.02.2014 року у розмірі 531,1 долар США (а.с. 70-71), що тягнене переривання перебігу позовної давності у звязку з вчиненням ним дій, що свідчить про визнання нею свого боргу. Таким чином, підстави для застосування позовної давності до заборгованості за тілом кредиту у розмірі 218154 грн. 56 коп. відсутні. Посилання відповідачів як на підставу для відмови у позові на те, що їх не було повідомлено про відступлення прав вимог, не надано належних доказів щодо виникнення права у звязку з відступленням вимог, судом до уваги не приймається з таких підстав. Відповідно до загального порядку заміни кредитора у зобов'язанні, визначеного ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Статтею 1082 ЦК України визначено порядок виконання боржником грошової вимоги факторові. За змістом цієї норми боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Як зазначалось, 23.09.2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (покупцем) та ПАТ «ОТП Банк» (продавцем) було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, а також нотаріально посвідчений Договір про відступлення права вимоги від 23.09.2011 року щодо договорів застави та іпотеки (а.с.17-27). Представник позивача зазначив, що відповідачі повідомлялися про відступлення прав вимог. Відповідачами не було надано будь-яких доказів на підтвердження спричинення їм шкоди тощо таким неповідомленням про зміну кредитора. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що після укладання договору про відступлення права вимоги, відповідач з січня 2012 року продовжував здійснювати погашення кредитної заборгованості на користь позивача, зробивши останній платіж 24.02.2014 року (а.с. 70-71). Також позивач не предявляє будь-яких вимог до відповідача щодо настання несприятливих наслідків для себе через неповідомлення відповідача про зміну кредитора. Відповідачем не надано доказів того, що він вчиняв дії, спрямовані на отримання доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. У звязку з цим, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набув право вимоги щодо стягнення з відповідача кредитної заборгованості. На підставі викладеного, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення тіла кредиту розмірі 218\~154 грн. 56 коп. підлягають задоволенню. Позивачем заявлені також вимоги щодо стягнення пені за період з 19.08.2013 року по 19.08.2014 року у сумі 496\~721 грн. 50 коп. Згідно з п. 3.1.1 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожний день прострочки. В судовому засіданні представник відповідача, в письмових запереченнях [PERSON] зазначили, що позивачем пропущено строк позовної давності. Якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи, що з позовом до суду позивач звернувся 16.03.2015 року, то стягненню підлягає пеня в межах річного строку за період з 16.03.2014 року по строк вказаний позивачем - 19.08.2014 року. Як вбачається з довідки розрахунку заборгованості, розмір пені за період з 24.02.2014 року по 19.08.2014 року (176 днів) становить 17836,90 доларів США. Таким чином, розмір пені за період з 16.03.2014 року по 19.08.2014 року (156 днів) становить 15 809,98 доларів США (17836,90 х 156 / 176 = 15809,98), що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 24.06.2015 року (100 доларів США = 2152,5720 грн.) становить 340\~321 грн. 20 коп. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вимога позивача про стягнення неустойки в розмірі, яка значно перевищує заборгованість відповідача за кредитом спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Враховуючи, що розмір пені (340\~321,20 грн.) не є співмірним з сумою за тілом кредиту (218154,56 грн.) та перевищує збитки, які завдані позивачу, суд вважає необхідним з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, зменшивши розмір пені, яка підлягає стягненню з [PERSON], до суми тіла кредиту 218 154 грн. На підставі викладеного, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] пені підлягають задоволенню у розмірі 218 154 грн. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп. (а.с.3) Відповідно до вимог п. 39 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Враховуючи, що з [PERSON] присуджено до стягнення суму боргу за тілом кредиту (218154,56 грн.) та розмір пені, який не було б зменшено на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України (340\~321,20 грн.), то з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1969 грн. 71 коп. ((218154,56 + 340\~321,20) х 3654 / 1\~036\~026,01 = 1969,71) Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial