Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

15 січня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову посилається на те, що 09.03.2014р., 09.04.2014р., та 11.04.2014р. між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики, на підтвердження яких були складені відповідні розписки. Так у відповідності до розписки від 09.03.2014р. позивач передав відповідачу грошові кошти у позику в сумі 3200,00 грн., а відповідач зобовязався повернути вказану суму до кінця березня. Згідно розписки від 09.04.2014р. позивач надав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 3000,00 грн., а відповідач зобовязався повернути вказану суму через дві години. Відповідно до розписки від 09.04.2014р. позивач позичив відповідачу кошти в сумі 1000,00 грн., а відповідач зобовязався повернути вказану суму через дві години. Крім того, згідно розписки від 11.04.2014р. позивач позичив відповідачу кошти в сумі 1400,00 грн., а останній зобовязався повернути вказану суму через шість годин. Позивач стверджує. Що неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути позику, однак відповідач постійно уникає спілкування та зустрічі з позивачем, позику по теперішній час не повернув. За таких обставин, позивач з посиланням на положення ст. 625, ст. 1048 ЦК України зазначає, що відповідач повинен повернути суму позики, а також нараховані проценти за користування позикою, інфляційні втрати та 3% річних. Враховуючи вищенаведене, вважає, що з відповідача слід стягнути: - за розпискою від 09.03.2014р. на суму 3200,00 грн.: позику в сумі 3200,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 2547,52 грн., проценти за користування позикою в сумі 1802,33 грн., 3% річних в сумі 288,26 грн., загалом - 7838,11 грн.; - за розпискою від 09.04.2014р. на суму 3000,00 грн.: позику в сумі 3000,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 2388,30 грн., проценти за користування позикою в сумі 1689,68 грн., 3% річних в сумі 270,25 грн., загалом 7348,23 грн.; - за розпискою від 09.04.2014р. на суму 1000,00 грн.: позику в сумі 1000,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 796,10 грн., проценти за користування позикою в сумі 563,23 грн., 3% річних в сумі 90,08 грн., загалом 2449,41 грн.; - за розпискою від 11.04.2014р. на суму 1400,00 грн.: позику в сумі 1400,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 1114,54 грн., проценти за користування позикою в сумі 788,52 грн., 3% річних в сумі 126,12 грн., загалом 3429,19 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Крім того, на підтвердження існування боргу позивачем надано оригінали розписок від 09.03.2014р., 09.04.2014р., та 11.04.2014р., а також постанову про закриття кримінального провадження від 22.12.2016р. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, про причини не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, відзив на позов у визначений судом строк не подав. Відповідно до ч.1\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд, зі згоди позивача, ухвалив проводити розгляд справи в заочному порядку. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.03.2014р. [PERSON] надав розписку про те, що він бере в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 3200,00 грн., які зобовязується повернути до кінця березня 2014 року. Написано власноручно та підписано 09.03.2014р.(а.с 25). Крім того, згідно розписки від 09.04.2014р. [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 3000,00 грн., які зобовязався повернути через дві години. Написано власноручно та підписано 09.04.2014р. (а.с. 26). Того ж дня, 09.04.2014р. [PERSON] надав розписку про те, що він бере в борг у [PERSON] кошти в сумі 1000,00 грн., які зобовязується повернути через дві години. Написано власноручно і підписано 09.04.2014р. (а.с. 27). В подальшому, 11.04.2014р. [PERSON] надав розписку про те, що він бере в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 1400,00 грн., які зобовязується повернути через шість годин. Написано власноручно та підписано 11.04.2014р. (а.с. 28). Судом встановлено, що постановою від 22.12.2016р. слідчого СВ Садгірського ВП Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області закрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Зокрема слідчим встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори позики, на підтвердження яких були складені відповідні розписки, а саме 09.03.2014р. на суму 3200,00 грн., 09.04.2014р. на суму 1000,00 грн. та 3000,00 грн., та 11.04.2014р. на суму 1400,00 грн. Таким чином, в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини (а.с.29). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявних в матеріалах справи розписок від 09.03.2014р., від 09.04.2014р. та від 11.04.2014р. вбачається, що відповідач [PERSON] зобовязався повернути борг позивачу [PERSON] протягом визначеного в розписці строку. Судом враховується, що вищезазначені розписки містять в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача [PERSON]. Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобовязання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінали розписок від 09.03.2014р., від 09.04.2014р. та від 11.04.2014р. (а.с.25-28). Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON]. боргового зобов'язання перед [PERSON] Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних судом встановлено правомірність нарахування останніх відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України. Крім того, позивачем правомірно нараховано проценти від суми позики із застосуванням облікової ставки НБУ, з огляду на те, що сторонами не визначено розмір процентів. Встановивши наявність складених відповідачем розписок про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, трьох процентів річних на підставі\~статті 625 ЦК України, та процентів за користування коштами, а саме: - за розпискою від 09.03.2014р.: основний борг в сумі 3200,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 2547,52 грн., проценти за користування позикою в сумі 1802,33 грн., 3% річних в сумі 288,26 грн., загалом - 7838,11 грн.; - за розпискою від 09.04.2014р.: основний борг в сумі 3000,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 2388,30 грн., проценти за користування позикою в сумі 1689,68 грн., 3% річних в сумі 270,25 грн., загалом 7348,23 грн.; - за розпискою від 09.04.2014р.: основний борг в сумі 1000,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 796,10 грн., проценти за користування позикою в сумі 563,23 грн., 3% річних в сумі 90,08 грн., загалом 2449,41 грн.; - за розпискою від 11.04.2014р.: основний борг в сумі 1400,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 1114,54 грн., проценти за користування позикою в сумі 788,52 грн., 3% річних в сумі 126,12 грн., загалом 3429,19 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача.. На підставі викладеного, та

Outcome: approved