overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

16 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 20 червня 2013 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 428. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір у справі. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2015 року позов [PERSON] задоволений в повному обсязі. За результатами розгляду зазначеної справи: шлюб, зареєстрований 20 червня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 428), розірваний. Позивачці [PERSON] після розірвання шлюбу залишено прізвище, яке їй було присвоєне при державній реєстрації шлюбу, [PERSON]. 03 вересня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить винесити додаткове рішеня у справі, в якому вирішити питання щодо стягнення судових витрат з відповідача на її користь. Сторони в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату та час слухання справи судом проінформовані своєчасно та належним чином. Пунктом 1 частини 1 статті 220 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Оскільки позовні вимоги щодо розірвання шлюбу задоволено, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення та на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК з відповідача на користь [PERSON] стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

16 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 20 червня 2013 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 428. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя та ведення спільного господарства, в зв'язку з чим, втрачене почуття любові та поваги. Строни проживають окремо з 24 вересня 2013 року, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Дитина проживає з позивачкою. Примирення та збереження сімї неможливе. Позивачка [PERSON] та її представник в судове засідання не зявились, направили до суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Позивач просила, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, присвоєне під час реєстрації шлюбу, - Ткаченко. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши письмові докази матеріалів справи, судом встановлено наступне. 20 червня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 428 (а.с. 4). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-ФП № 202864 (а.с. 6). Як вбачається з довідки Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 127/01.24 від 29.04.2015 року за адресою: с. Миколаївське, вул. Заводська, 18 Жовтневого району Миколаївської області зареєстрована позивач та її син [PERSON] (а.с. 5). Частиною 1 статті 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В своїй заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, відповідач в своїй заяві також не заперечує проти задоволення позову, що є свідченням того, що він також втратив будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сімю, у звязку з чим позов [PERSON] слід вважати таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

16 липня 2015 року позивач звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачем вони уклали шлюб 29.07.2006 року, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 138. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю та місця проживання дитини немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, однак в судове засідання надав заяву, в якій вимоги позивача визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб, серії 1-НО № 048652, 29.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Криводуб) [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 138. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 243,60 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

16 липня 2015 року позивач звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що вони уклали шлюб 18.09.1997 року, який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Словянська Донецької області, актовий запис №581, від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. З відповідачем шлюбні стосунки не підтримують з 2003 року, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач в судове засідання не зявився, однак до суду надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу, 18 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Долговечна) зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Словянська Донецької області, актовий запис №581, від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

16 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку з відповідачів на свою користь заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого водопостачання в сумі 1814 грн. 54 коп. за період з 01.11.2010 року по 30.06.2015 року, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] є власником (наймачем) квартири № 47 будинку № 5 по 1-й пров. Гомельський в місті Чернігові і є споживачем послуг, які надає підприємство позивача, але за отримані послуги плату не проводить, в результаті чого за період з 01.11.2010 року по 30.06.2015 року виникла заборгованість, яка складає 1814 грн. 54 коп., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів в примусовому порядку та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Додатково зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі, клопотання про відкладення слухання справи до суду не надходило. Суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянути справу у відсутність відповідачів та відповідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [INFO], що підтверджується довідками адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернігівській області від 24.07.2015 року (а.с. 23-24). [PERSON] є власником (наймачем) житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Чернігів, 1-1 пров. Гомельський, 5/47, що випливає зі змісту укладеного між ПАТ «Облтеплокомуенерго» та [PERSON] договору № 18547 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 17.11.2010 року (а.с. 11). З наведеного вбачається, що відповідачі є споживачами послуг, які надає підприємство позивача. Згідно розрахунку боргу за послуги з теплопостачання відповідачі за отримані послуги плату не проводять, в результаті чого за період з 01.11.2010 року по 30.06.2015 року виникла заборгованість, яка складає 1814 грн. 54 коп. (а.с. 5). Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачами порушено вимоги ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо своєчасності та необхідності оплати за надані комунальні послуги. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів в дольовому порядку на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

16 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором без номеру, укладеного 01 грудня 2007 року. В судове засідання представник позивача не зявився , направив до суду заяву про розгляд справи без його участі , позов підтримує повністю. Зазначив, що відповідно до умов договору, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобовязання за фактичне використання кредиту та погашення кредиту не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 01 липня 2015 року заборгованість перед банком становить 18325,49 грн. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Встановлено, що між сторонами 01 грудня 2007 року укладено кредитний договір, за яким ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязувався надати грошовий кредит, а [PERSON] повернути отримані в кредит грошові кошти в строки, вказані в договорі та сплатити кредитору проценти нараховані в період всього терміну використання грошових коштів. Свої зобовязання за договором відповідач виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок чого станом на 01.07.2015 року, утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача становить 18325,49 грн., а саме: заборгованість по кредиту 1680,83 грн.; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом 8780,83 грн.; заборгованість з комісії за користування кредитом та пенею 6515 грн., а також 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 848,83 грн. штрафу (процентної складової). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини. Таким чином, з відповідача підлягає примусовому стягненню сума боргу, що становить 18325,49 грн. Розмір заборгованості, визначений позивачем, позичальником \~не спростований. Крім того, суд стягує з відповідача документально підтверджені 243,60 гривень судового збору, повязаних із сплатою при поданні позовної заяви, на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

16 липня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів в розмірі ? частини його заробітку (доходів) на утримання дитини [PERSON], [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала у фактично шлюбних відносинах з жовтня 2009 року. 24 червня 2014 року в них народилась дочка [PERSON], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працездатний, фізично здоровий, аліментних зобовязань на користь інших осіб не має. Тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в заявленому позивачем розмірі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача [PERSON], відповідача [PERSON] Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у фактично шлюбних відносинах з жовтня 2009 року. 24 червня 2014 року в них народилась дочка [PERSON], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання дитини, яка після припинення відносин між сторонами, проживає з позивачем. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В звязку з чим, суд вважає необхідним стягнути з нього аліменти. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує стан здоровя дитини, її вік та її матеріальне становище, а також стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, який працездатний, фізично здоровий, аліментних зобовязань на користь інших осіб не має, тому вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в заявленому розмірі в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

16 липня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила про розірвання шлюбу зі [PERSON], що його було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 04 вересня 2010 року за актовим записом № 271. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із матірю. В судове засідання позивачка не зявилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю та просила про його задоволення. Після розірвання шлюбу її прізвище просила відновити на дошлюбне Ляшенко. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] визнав повністю. Судом встановлено, що 04 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 271. З квітня 2015 року вони припинили подружні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із матірю. Миритись сторони не бажають, їх сім`я фактично розпалась. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

16 липня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2007 року. Шлюб зареєстровано Михайлюцькою сільською радою Шепетівського району, Хмельницької області, актовий запис №8. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, постійні сварки щодо взаємин та щодо виховання дітей, в т.ч. доньки від першого шлюбу. Вказуючи на те, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, просила суд шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, заперечила проти надання строку для примирення, вказуючи на те, що спроби примирення у минулому виявилися не вдалими. Відповідач [PERSON] про місце та час розгляду справи повідомлений, про що в матеріалах справи містяться розписки. В судове засідання не зявився, своїм процесуальним правом не скористався, відзиву на позов не надав. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивачки, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами глави 11 Сімейного кодексу України. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 ч.2 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи 05 жовтня 2007 року сторони зареєстрували шлюб уМихайлюцькій сільській раді Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також виховують доньку позивачки від першого шлюбу [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. З матеріалів справи вбачається, що\~сторони припинили подружні відносини, спільного господарства не ведуть. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, є порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом, як таке, що має істотне значення. У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу ( ч. 2 ст. 114 СК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного, ч.1 ст.110, ст.112, ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved