Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

15.03.2016 року представник позивача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від позивача [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою в звязку з не виконанням грошового зобовязання посилаючись на те, що 17.09.2015 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) гривень з терміном повернення грошових коштів до 01.01.2016 року. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав позивачу розписку і отримав гроші. Далі представник позивача в позові зазначила, що відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобовязання, ігнорує вимоги позивача щодо повернення суми позики, при особистих зустрічах відмовляється виконувати умови позики та взяті на себе зобовязання та всіма можливими способами ухиляється від виконання зобовязань щодо повернення позики, а тому представник позивача прохає стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) гривень, проценти за користування позикою за період з 17.09.2015 року по 11.03.2016 року в розмірі 10\~665, 00 (десять тисяч шістсот шістдесят пять) гривень, а також судові витрати в розмірі 1 106,65 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання, суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направив. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від позивача повідомила суд, що позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи або інші клопотання до суду не направив. Також, представник позивача [PERSON] пояснила, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволенню в повному обсязі, оскільки дійсно між позивачем та відповідачем був укладений безпроцентний договір позики грошових коштів у розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) гривень з терміном повернення грошових коштів до 01.01.2016 року.. Відповідач не бажає в добровільному порядку виконати умови договору та повернути грошові кошти. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений за місцем реєстрації проживання про дату, час та місце розгляду справи. Згідно поштового повідомлення вбачається, що судові документи (повістка та копія позову), які були направлені відповідачу за його місце реєстрації, а саме: смт. Козельщина, вул. Дзержинського, 38, Козельщинського району Полтавської області повернуті у звязку з тим, що адресат за даною адресою не проживає. Згідно до ст. 74 ЦПК України вбачається, що оголошення в пресі опубліковується тоді коли невідоме місце реєстрації відповідача. Фізичній особі відповідачу направляється судова повістка за адресою їх місця проживання перебування зареєстрованою у встановленому законному порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, суд вважає, що відповідач за місцем реєстрації був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. За усною згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові матеріали цивільної справи, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 17.09.2015 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] безпроцентно в позику, грошові кошти в розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) гривень з терміном повернення грошових коштів до 01.01.2016 року (а.с. 6). Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, суд дійшов висновку, що вимога представник позивача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від позивача [PERSON] про стягнення із відповідача на користь позивача боргу в розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) гривень підлягає до задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобовязання за договором позики. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, а також підтверджується поясненнями представника позивача, що договором позики (розписка) від 17.09.2015 року розмір процентів не встановлено. Частиною першою\~статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами\~субєктами підприємницької діяльності. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має\~ право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа (частина третя\~статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Пунктом\~1 частини першої\~статті 1 Закону\~України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансова установа\~це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного\~реєстру у порядку, встановленому\~законом. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи\~накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та\~інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Пунктом 3 частини першої\~статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансовий кредит\~це кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Фінансова послуга\~це операція з\~фінансовими\~активами, що здійснюються\~в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за\~рахунок\~залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної\~вартості\~фінансових активів (пункт 5 частини першої\~статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Учасниками ринків фінансових\~послуг є юридичні особи та фізичні\~особи\~субєкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, та споживачі таких послуг (пункт 7 частини першої\~статті 1 Закону\~України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Згідно з пунктів 3, 4\~частини першої\~статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» \~уповноважений орган у межах\~своєї\~компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Частина друга\~статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» \~передбачає, що здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Отже, суд вважає, що вимога представник позивача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від позивача [PERSON] про стягнення із відповідача на користь позивача проценти за користування позикою за період з 17.09.2015 року по 11.03.2016 року в розмірі 10\~665, 00 (десять тисяч шістсот шістдесят пять) гривень не підлягає до задоволенню, оскільки в борговій розписці не було передбачено проценти за користування кредитом, а також у звязку з тим, що право на здійснення операцій з надання фінансових послуг належить лише фінансовим установам, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичним особам субєктам підприємницької діяльності. \~Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 988 грн. 08 коп. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial