Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

17.08.2018 року [PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], втратившим право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], мотивуючи тим, що відповідач зареєстрований в будинку, але не проживає. Вважає, що відповідач втратив право користування будинком, не знімаючись з реєстрації перешкоджає їй здійснювати право користування та розпорядження будинком. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження отримав 20.10.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії [NUMBER], витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 3,5). По листопад 2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Овруцького районного суду від 25.11.2015 року (а.с. 2). Відповідно до довідки Словечанської сільської ради Овруцького району Житомирської області №766 від 16.08.2018 року, [PERSON], 1973 року народження зареєстрований по [ADDRESS], але не проживає з 2015 року. Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач проживав у належному позивачеві будинку як член сім»ї, проте на даний час він не є членом сім`ї позивача. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім»ї права користуватися займаним приміщенням. Однак на момент подання позову до суду відповідач не проживає в будинку і суду не надано доказів того, що між сторонами існує (існувала) домовленість, що при відсутності відповідача у житлі за місцем реєстрації він не втрачає право користування ним. З огляду на викладені обставини, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved