Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

15.01.2016 р. позивач звернувся до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири №19 за адресою: м.Херсон, вул. Чорноморська, 12, від 23.10.2014 року недійсним, посилаючись на наступне. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.11.2012 р. були задоволенні позовні вимоги ПАТ «Мегабанк», звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру №19 за адресою: м.Херсон, вул. Чорноморська, 12, що належить позивачу, шляхом надання ПАТ «Мегабанк» права її продажу будь-якій особі покупцю від імені відповідача1 на підставі договору купівлі-продажу за початковою вартістю 184477,00 грн. в погашення заборгованості за кредитним договором від 30.11.2007 року, в загальній сумі 28366,59 дол. США; надано право ПАТ «Мегабанк» отримати в Херсонському БТІ витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження; передано зазначену квартиру в управління відповідача 1; вирішено питання щодо судових витрат. Оскільки квартиру продали за нижчу ціну, ніж вказано в рішенні суду, а саме за 119895,00 грн., просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири від 23.10.2014 року недійсним та скасувати в Державному реєстрі рішення про державну реєстрацію речових прав відповідача-2 на спірне майно. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснив, що договір суперечить ч.3 ст. 203 ЦК України, оскільки відсутнє волевиявлення позивача на продаж квартири за нижчу ціну, ніж встановлено в рішенні суду. Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що при укладанні спірного договору не було порушень вимог ст. 203 ЦК. Крім цього, позивач не заперечував щодо укладання договору купівлі-продажу квартири на умовах та за ціну на розсуд ПАТ «Мегабанк», що підтверджується нотаріально завіреною заявою від 06.07.2014 р. Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не зявилась, про день та час судового розгляду була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.11.2012 р. були задоволенні позовні вимоги ПАТ «Мегабанк», звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру №19 за адресою: м.Херсон, вул. Чорноморська, 12, що належить позивачу, шляхом надання ПАТ «Мегабанк» права її продажу будь-якій особі покупцю від імені відповідача1 на підставі договору купівлі-продажу за початковою вартістю 184477,00 грн. в погашення заборгованості за кредитним договором від 30.11.2007 року, в загальній сумі 28366,59 дол. США; надано право ПАТ «Мегабанк» отримати в Херсонському БТІ витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження; передано зазначену квартиру в управління відповідача 1; вирішено питання щодо судових витрат. Листом ПАТ «Мегабанк» від 23.10.2013 р. позивача було повідомлено про намір відповідача-1 укласти договір купівлі-продажу квартири №19 за адресою: м.Херсон, вул. Чорноморська, 12, за стартовою ціною 119895 грн. Субєктом оціночної діяльності [PERSON] була визначена та затверджена 03.10.2014 р. ринкова вартість спірної нерухомості на рівні 119676 грн. 06.07.2014 р. позивач оформив та нотаріально завірив заяву про надання згоди щодо укладання договору купівлі-продажу квартири на умовах та за ціну на розсуд ПАТ «Мегабанк». Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.10.2014 року ПАТ «Мегабанк» продав, а ПП «Кріос-Д» придбав у власність однокімнатну квартиру №19 за адресою: м.Херсон, вул. Чорноморська, 12. Продаж майна за домовленістю сторін вчинено за 119895,00 грн. Згідно п.2.2 Договору оплата вартості перераховується покупцю не пізніше 18 год. 00 хв. 23.10.2015 року. Згідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, представником позивача не надано належних та допустимих доказів того, що спірний договір було укладено без вільного волевиявлення учасників правочину. Позивач не був стороною правочину, який просить суд визнати недійсним, а тому його волевиявлення для правочину не потрібно. Крім цього, позивач надавав згоду на укладання оскаржуваного правочину. Посилання представника позивача на те, що покупець не виплатив гроші за майно нічим не підтверджені та не впливають на висновок суду щодо предмету спору. Обраний позивачем спосіб захисту не зможе задовольнити потреби [PERSON] у вирішені питання про погашення його грошового зобовязання. Отже, суд дійшов переконання про відмову в задоволенні позовних вимог позивача за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed