Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

16.01.2020 [PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить визначити з ним місце проживання його дочки [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позову вказав, що він та відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] . Їх шлюб розірвано відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду від 13.12.2017. З нього за цим же рішенням стягуються аліменти, які він справно платив. З часу як вони з відповідачкою стали проживати окремо, відповідачка забрала дитину. Лише після численних його прохань, відповідачка дає йому можливість побачитися з дочкою. У травні 2019 року відповідачка поїхала за кордон та з того часу дочка проживала з ним. В кінці липня 2019 року відповідачка забрала дочку і з того часу він дитину бачить вкрай рідко. Він любить дочку. За його місцем проживання, у будинку, належному його матері, створено всі належні умови для дитини, дочка забезпечена одягом, харчуванням, має багато іграшок. Крім того, він офіційно працевлаштовується. Відповідачка влаштовує своє особисте життя та займається саморозвитком і не має власного житла. Спосіб життя відповідачки зашкодить розвитку дитини та проживання дочки окремо від матері відповідатиме інтересам дитини. Відповідачка у відзиві на позовну заяву ( а.с. 30-31) проти задоволення позову заперечила. Вказала, що до того часу поки позивач не дізнався, що вона проживає з іншим чоловіком питання місце проживання дочки його не цікавило. Позивач не платив аліменти з квітня 2019 року до грудня 2019 року та лише 18 грудня 2019 року погасив борг. Вона ніколи не перешкоджала позивачеві бачитись з донькою. Проте позивач хоче бачитись з донькою виключно у себе вдома та ставить вимогу, щоб вона дитину привозила йому та забирала після зустрічей. Позивач ніде не працює та проживає з батьками. Вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, її чоловік працює та вони винаймають квартиру, в якій створено всі умови для проживання дитини. Дочка любить братика та постійно з ним проводить час, а її чоловік ставиться до дитини як до рідної дочки. Дійсно з травня 2019 року, коли вона поїхала працювати за кордон, дочка проживала з батьком та з цього приводу з її сторони не було заперечить. Після повернення із-за кордону, без заперечень зі сторони позивача, вона забрала дочку до себе. У зв`язку із народженням сина, вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вона бачить своє покликання у вихованні дітей, створенні атмосфери любові, затишку та взаємоповаги у сім`ї. Підстав для розлучення її дочкою вона не вбачає. Ухвалою від 11.02.2020 у справ відкрито загальне позовне провадження. Підготовче провадження закрито протокольною ухвалою від 09.06.2020. У судовому засіданні позивач підтримав позов, доповнив, що оскільки права батьків рівні, дитина має проживати з ним та переймати його цінності. На даний час дитина від нього віддалилася. У визначені органом опіки та піклування дні побачень з дочкою, а це кожні вихідні він останнім часом не бачиться із дитиною, оскільки вважає, що права з матір`ю рівні, та вона має йому дитину привезти. Він на даний час не працює, оскільки його скорочено. Відповідачка позов не визнала, підтримала відзив. Додатково пояснила, що ті три місяці коли дочка проживала з позивачем фактично дитиною займалися бабуся та дідусь. Позивач з липня 2020 року у визначені органом опіки дні для побачень з дочкою не забирає дитину, оскільки вважає, що вона має привезти йому дитину та забрати в нього. Думка дитини, за наполяганням обох з батьків у судовому засіданні не з`ясована з огляду на вік дитини. Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.12.2017 розірвано ( а.с. 9-10). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , яка проживає із матір`ю та з батька ( позивача) за рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.12.2017 стягуються аліменти в розмірі ј частки його доходів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19.01.2020 [PERSON] 18.12.2019 погасив заборгованість зі сплати аліментів, що виникла із квітня 2019 року до листопада 2019 року, в розмірі 6831 грн ( а.с. 15). Відповідно до характеристики селищного голови Гришковецької селищної ради від 03.09.2020, за місцем проживання [PERSON] характеризується як врівноважений, спокійний, відповідальний ( а.с. 16). [PERSON] , на обліку в лікарів у Гришковецькій лікарні-амбулаторії не перебуває ( а.с. 14). З довідки селищного голови смт Гришківці та копії свідоцтва про вбачається, що матері позивача [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] ( а.с. 17). Згідно актів обстеження умов проживання від 11.06.2019 та від 27.12.2019 за місцем проживання [PERSON] в [ADDRESS] створено належні умови для проживання дочки [PERSON] . Дитина забезпечена всім необхідним ( а.с. 12,13). Відповідно до свідоцтва про шлюб, 14.02.2020 відповідачка зареєструвала шлюб із [PERSON] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 32). [PERSON] працює у ТОВ «Трансбудресурс» з 04.03.2020 ( а.с. 41). Із січня до липня 2020 року позивачем аліменти на дочку [PERSON] не сплачуються, що вбачається із довідки заступника начальника відділу Бердичівського міськрайонного відділу ДВС выд 04.08.20120 ( а.с .57). Відповідно до квитанцій наданих позивачем, в період з червня 2019 до березня 2020 року купувалися продукти харчування, іграшки на загальну суму 1778 грн ( а.с 55). З повідомлення заступника начальника Бердичівського ВП Олександра Гетенка від 28.12.2019 та довідки ДОП сектору превенції Бердичівського ВП від 26.12.2019 вбачається, що за зверненням [PERSON] про прийняття мір до дружини, яка не дає бачитися із дочкою повідомлено, що підстав для внесення в ЄРДР не вбачається ( а.с. 52,53). Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Бердичівської міської ради дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] . У висновку, орган опіки та піклування, серед іншого зазначив, що [PERSON] проживає з матір`ю у житлі яке родина винаймає. Мати належним чином виконує батьківські обов`язки. Дитина потребує постійного материнського догляду. Мати не чинить перешкод у спілкування батька із донькою та погодилася на спілкування батька із донькою з 10-00 год неділі до 19.-00 год понеділка ( а.с. 49, 51). Свідок [PERSON] пояснив, що він чоловік відповідачки. Йому відомо, що батько дочки дружини [PERSON] не сплачує аліменти, звертається до різних установ з приводу того, що йому не дають бачитися із дитиною, проте це не відповідає дійсності. Ніхто йому не чинить заборон бачитися із дочкою. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідачки. З травня 2019 року [PERSON] проживала із нею, оскільки [PERSON] поїхала на заробітки у Польщу. Батько [PERSON] взяв дитину до себе і після цього [PERSON] не хотіла повертатися до неї. Ніхто заперечить проти того не висловлював. На даний дитина проживає з матір`ю та чомусь не хоче їхати до батька. Каже, що закінчиться карантин, тоді поїде. На поведінку дитини ніхто не впливає та ніхто не перешкоджає батькові бачитись із дочкою. Відповідно до частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Згідно з статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання [PERSON] , суд погоджується із висновком органу опіки та піклування, що подальше проживання дитини із матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд зважає на стать та вік дитини, прихильність дитини до матері, потребу дівчини у догляді та турботі матері, наявність у дитини молодшого братика. Суд також виходить із неналежного ставлення позивача до свої батьківських обов`язків, з огляду на те, що, починаючи із січня 2020 року, він не сплачує аліменти та уже місяць як не бачиться із дитиною взагалі, аргументуючи тим, що матір дитини має привозити дитину на побачення. Проживання [PERSON] із матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Outcome: dismissed