Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

16.07.2014р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 19759,65грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 23.07.2011р. між ним та відповідачем був укладений договір №К2ХRFТ03620071, згідно якого останній отримав кредит в сумі 4737,85грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк з 23.07.2011р. по 22.01.2013р.. Свої зобов'язання відповідач не виконує, внаслідок чого станом на 29.05.2014р. виникла вказана прострочена заборгованість по сплаті кредиту, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1959,76грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1,01грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 355,35грн., а також за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором нарахована пеня в сумі 16026,40грн. та штрафи у вигляді фіксованої частини в сумі 500,00грн. і процентної складової в сумі 917,13грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь (а.с.2-3). В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, згоден на ухвалення заочного рішення, а справу просив розглянути за його відсутності (а.с.30). На підставі положень ч.3 ст.122 ЦПК України судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] (фізичної особи, що не є суб'єктом підприємницької діяльності) є [ADDRESS] (а.с.26). Проте, всі поштові судові відправлення разом з судовими повістками, надіслані на зазначену адресу, були повернуті до суду з поштовими відмітками про те, що «адресат за указаною адресою не проживає» і «адресат відсутній» (а.с.29, 35). Як зазначено у ч.5 ст.74 ЦПК України, судові повістки про виклик у суд надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи наведене, відповідачу двічі надсилалися поштою судові повістки за його зареєстрованим місцем проживання (а.с.29, 35), що відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання [PERSON] не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також ч.1 ст.224 цього Кодексу встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, згоду позивача на ухвалення заочного рішення та вищенаведені положення закону, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Встановлено, що 23.07.2011р. між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір №К2ХRFТ03620071, який складається із заяви позичальника №К2ХRFТ03620071 (а.с.5) та умов і правил надання банківських послуг (а.с.7-16), згідно якого позивач (за договором - банк) надав відповідачу (за договором - позичальник) кредит в сумі 4737,85грн. з відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 0,12% річних на строк 18 місяців з 23.07.2011р. по 22.01.2013р. на придбання товару в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, що зазначені в заяві та умовах і правилах надання банківських послуг. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 20 по 24 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 334,54грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами і правилами (заява позичальника, а.с.5). Свої зобов'язання відповідач у встановлений договором строк не виконує, внаслідок чого станом на 29.05.2014р. виникла заборгованість в сумі 19759,65грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1959,76грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1,01грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 355,35грн., а також за несвоєчасне виконання позичальником своїх зобов'язань за договором нарахована пеня в сумі 16026,40грн. та штрафи у вигляді фіксованої частини в сумі 500,00грн. і процентної складової в сумі 917,13грн.. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за договором №К2ХRFТ03620071 від 23.07.2011р., укладеним між позивачем та відповідачем, станом на 29.05.2014р. (а.с.4). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, та в строк встановлений договором. Згідно зі ст.610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені) (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту встановлена п.2.4.5.1 умов і правил надання банківських послуг у вигляді сплати пені в розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочення, а також п.2.4.5.5 цих умов, згідно якого при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 90 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00грн. + 5% від суми заборгованості (а.с.13-зворот). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 1959,76грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1,01грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 355,35грн. та штрафів у вигляді фіксованої частини в сумі 500,00грн. і процентної складової в сумі 917,13грн.. Щодо сплати пені, яка складає 16026,40грн., та значно перевищує загальну суму заборгованості по кредиту з урахуванням процентів і комісії за його користування, то суд, враховуючи положення п.6 ч.1 ст.3 та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно яких загальними засадами цивільного законодавства та водночас засадами, на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України вважає, що позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 6000,00грн.. Пунктом 6 ч.1 ст.214, ч.1 ст.79 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.1 ст.88 цього Кодексу). Так, за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 243,60грн. (а.с.1), витрати, пов'язані з розглядом справи, відсутні. Враховуючи, що згідно підпункту 1) п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» мінімальна ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру у 2014 році складає 243,60грн., то відшкодуванню підлягає судовий збір у мінімальній ставці, який в силу ч.1 ст.88 ЦПК України також слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial