Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

15.07.2013р. померла [PERSON], яка на випадок смерті залишила заповіт на все належне їй на праві власності майно на імя [PERSON]П, який був посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу [PERSON] 18.01.2012р. реєстр № 116.позивач [PERSON], дізнавшись про існування заповіту та отримавши відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частину житлового будинку, у звязку із наявністю заповіту на іншу особу, звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту від 18.01.2012р., обґрунтовуючи свої вимоги тими обставинами, що її мати [PERSON] на момент складення та посвідчення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними в силу вікових змін, оскільки останні роки життя [PERSON] страждала на поведінкові психічні розлади здоровя, провали в памяті, неврози та її поведінка була неадекватною. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов та наполягали на його задоволенні. В обґрунтування позовних вимог, вони пояснили, що позивач є рідною дочкою померлої [PERSON] та спадкоємицею за законом першої черги, як і відповідач [PERSON] Позивач та представник пояснили, що [PERSON] останні 2-3 роки до смерті проявляла неадекватні поступки, а саме забувала події, не впізнавала сусідів, онука, була дезорієнтована в часі, в неї часто безпричинно змінювався настрій, відповідача [PERSON] вона боялася, оскільки остання постійно на неї кричала, висловлювалася нецензурною лайкою на адресу матері та після її приходу не могла прийти в себе два дні. Вони вважають, що така поведінка [PERSON] свідчить про те, що вона склала заповіт на імя [PERSON], перебуваючи в стані, коли вона не могла усвідомлювати повністю свої дії та керувати ними, а тому просять суд визнати заповіт недійсним. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що померла [PERSON] є рідною матірю відповідача та вона до останніх днів свого життя була адекватною, усіх впізнавала, до 2013 року постійно сама на велосипеді їздила на ринок, де продавала овочі, онука вона не впізнала, так як до цього його не бачила 15 років. Позивач намагалася заставити матір залишити заповіт на її імя та з цією метою привозила її до нотаріуса, але мати сказала, що ні на кого не буде складати заповіт. Про даний факт вона повідомила їй особисто. У вересні 2011р. вона особисто відвозила матір до лікарні, де вона перебувала на лікуванні 10 днів та була виписана додому. Більше [PERSON] в лікарні не перебувала, до лікарів вона звертатися не любила, психічно вона була здоровою, на обліку у лікаря психіатра ніколи не перебувала. Заповіт на її імя мати склала, оскільки інший будинок дістався її сестрі [PERSON] У задоволенні позову вона просять суд відмовити, оскільки висновками посмертних психіатричних експертиз встановлено, що [PERSON] на момент складання заповіту за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, а інші докази, які б ставили заповіт під сумнів відсутні. Допитана в судовому засіданні третя особа приватний нотаріус [PERSON] пояснила, що 18.01.2012р. оспорюваний заповіт був посвідчений нею. [PERSON] сама прийшла до неї в нотаріальну контору та сказала, що хоче скласти заповіт на одну із своїх дочок [PERSON], а то як вона помре, то їй нічого не дістанеться. Крім того, вона сказала, що її дочки все одно будуть судитися за її майно. Сумнівів у неї щодо осудності [PERSON] не було, вона її знала давно, часто придбавала на ринку в неї овочі та знала, що за складом характеру вона завжди була чимось невдоволеною. Крім того, вона також розповіла, що дочка, яка проживала біля неї, постійно її притісняє. Заповіт [PERSON] підписала сама та його прочитала вголос, власноручно написала текст в заповіті. Почерк для її віку був нормальний, вона розуміла, що робить заповіт та його зміст, як і розуміла те, що її дочка [PERSON] будучи пенсіонеркою матиме право на обовязкову частку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює газовим контролером та щомісяця заходила до [PERSON] звіряти показники лічильника, так як в неї була оформлена субсидія. Її вона завжди взнавала та перепитувала, чи не перепалила газу. [PERSON] вона завжди бачила в роботі по господарству. [PERSON] була орієнтована в часі, порі року, цікавилась, чи не має боргів за газ та сама розписувалась у відомостях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є завідуючою інфекційним відділенням Золотоніської ЦРЛ. [PERSON] була доставлена до відділення 28.09.2011р. з діагнозом «бешиха шкіри правого передпліччя, кисті, еритерматозна форма» та із температурою тіла 39 0С, що є характерною для цього захворювання. Їй було призначено лікування та перебувала вона на стаціонарі до 06.10.2011р. Коли [PERSON] привезли до лікарні, вона була агресивною, не бажала залишатися в лікарні, персонал скаржився, що [PERSON] не виконує рекомендації лікаря та відмовляється від прийняття ліків. Вона запросила на консультацію до [PERSON] лікаря-психіатра, який її оглядав два рази. Хвора [PERSON] поводила себе дещо агресивно, але була адекватна, відповідала на запитання лікарів, розуміла, що вона знаходиться в лікарні, тобто на час лікування вона усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює лікарем-психіатром Золотоніської ЦРЛ. Він оглядав хвору [PERSON] 03.10.2011р., вона проявляла агресію, була розгублена, тривожна, критика була занижена, але була доступна контакту, орієнтована в часі, скаржилася на поганий сон, слабкість. Було призначено лікування. Такий стан хворої, він вважає, був наслідком високої температури та перебування без лікування деякий час, а тому він зазначив, що у [PERSON] було загострення психотичного стану та загострення церебрального атеросклерозу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він на прохання її дочки [PERSON] допомагав [PERSON] по господарству, щось відремонтувати, відкидати сніг взимку, переробити проводку та інше. [PERSON] його завжди впізнавала, показувала який обсяг роботи виконати та сама розраховувалася з ним за виконану роботу. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами із [PERSON] та що останнім часом, приблизно два-три роки до смерті вона була забудькуватою, були випадки, що не впізнавала їх та часто скаржилася на дочку [PERSON], що її не навідує часто. Вони бачили, що її постійно доглядала старша дочка [PERSON], яка проживала поряд. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін та їх представників, свідків, висновок експертизи, проаналізувавши всі докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Аналогічні вимоги Цивільного кодексу України передбачені щодо загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину та визнання його недійсності для оспорюваних правочинів (ст.ст. 203,215 ЦК України). Із заповіту від 18.01.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр № 116) від імені [PERSON], вбачається, що заповіт складений на прохання заповідачки за допомогою технічних засобів у нотаріальній конторі та особисто виконаний заповідачем текст «мною [PERSON] текст цього заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» (а.с. 136). Із свідоцтва про смерть серії І-СР № 212055 від 16.07.2013р. вбачається, що [PERSON] померла 15.07.2013р. (а.с. 10). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.04.2014р. вбачається, що нотаріус відмовила спадкоємиці за законом [PERSON] у видачі свідоцтва на ? частину житлового будинку, що знаходиться в м. Золотоноша по вул. Благовіщенській, 181, у звязку із наявністю заповіту від імені [PERSON]І на все належне їй майно на іншу особу (а.с. 15). Із акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 118 від 16.02.2015р. вбачається, що: 1.2. На момент складання заповіту 18 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу [PERSON] 18 січня 2012 року, реєстраційний №116, [PERSON], 1930р.н., хронічним стійким психічним розладом чи тимчасовим розладом психічної діяльності не страждала і була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 3. Зафіксовані в медичній карті №8337 за 2011 рік із Золотоніської ЦРЛ, інфекційного відділення, особливості психічного стану та поведінки [PERSON] в період з 1 по 3 жовтня 2011 року, на думку комісії, були проявами характерологічних особливостей підекспертної (які системно описувалися практично всіма свідками, як до, так і після стаціонарного лікування) в умовах вимушеного лікування в стаціонарі, на тлі інфекційного захворювання. З огляду на записи в медичній карті №8337, опис психічного стану підекспертної 1 та 3.10.2011р., на думку комісії, встановлений психіатром 1 жовтня 2011 року діагноз є недостатньо клінічно обгрунтованим, опис особливостей поведінки та психічного стану [PERSON] не є специфічним тільки для органічного ураження центральної нервової системи, описані поведінкові феномени не містять ознак хронічного чи тимчасового тяжкого психічного розладу. Отже, на думку комісії, описаний інфекціоністом, психіатром психічний стан [PERSON] протягом 01-03.10.2011р. не мав хворобливого впливу на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту - 18 січня 2012 року. (а.с. 171-177). Із висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи за № 732 від 21.08.2015р. вбачається, що: 1.Кропива О.І. на момент складання заповіту від 18.01.2012р. страждала психічним порушенням у вигляді Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з психоорганічним синдромом. 2.Кропива О.І. за своїм психічним станом на момент складання заповіту від 18.01.2012р. могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 227-231). Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи № 117 від 16.02.2015р. судово-психіатричного експерта [PERSON], який не погодився із висновками інших двох судово-психіатричних експертів Черкаської обласної психіатричної лікарні та зробив свій індивідуальний висновок та з якого слідує, що: 1.2. На момент складання заповіту 18.01.2012р. у [PERSON] відмічалися прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі органічного психічного розладу у звязку з атеросклерозом судин головного мозку з проявами парціальної деменції - через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 3. В період перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні Золотоніської центральної районної лікарні в період з 28.09.2011р. по 06.10.2011р. у неї відмічалися прояви органічного психічного розладу у звязку з атеросклерозом судин головною мозку в стані декомпенсації, з проявами розгубленості, тривоги, агресії, що відноситься до психічних розладів. В медичній карті недостатньо даних щоб категорично стверджувати про їх психотичний рівень, хоча аналіз загальної динаміки розладів не виключає наявність на той час деліріозних розладів у звязку з атеросклерозом судин головного мозку в нічний час, з хворобливими розладами регуляції поведінки. Відмічені на той час психічні розлади відповідають цілісній клінічній картині прогредієнтного органічного захворювання у звязку з атеросклерозом судин головного мозку, з наростанням в подальшому переважно дефіцитарних симптомів і парціальної деменції, прояви якої відмічалися на час складання заповіту 18.01.2012р., що позбавляло її здатності на вказаний юридично-значимий момент здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 164-170). Суд, всебічно, повно та обєктивно проаналізувавши вищевказані висновки посмертних судово-психіатричних експертиз стосовно померлої 13.07.2013р. [PERSON] на предмет здатності останньої розуміти значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 18.01.2012р., приходить до висновку та оцінює як належні та допустимі докази, які сумнівів у суду не викликають щодо їх правильності та повноти дослідження з урахуванням при цьому всіх наданих сторонами доказів, пояснень свідків, третьої особи, - висновки посмертної судово-психіатричної експертизи, викладені в акті № 118 від 16.02.2015р. та акті повторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 732 від 21.08.2015р. При цьому суд виходить із тієї обставини, що із шести судових експертів-психіатрів, які проводили посмертну психіатричну експертизу стосовно [PERSON], пять із них прийшли до висновку, що [PERSON] на момент складання заповіту могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а її захворювання у виді Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з психоорганічним синдромом не позбавляло її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. За цих обставин, суд не може прийняти як доказ, який спростовує вищевказані висновки експертиз та інші докази, що були досліджені в судовому засіданні, акт посмертної судово-психіатричної експертизи № 117 від 16.02.2015р., що складений судовим експертом-психіатром [PERSON], оскільки він не узгоджується із іншими доказами в справі, які будь-яких сумнівів у суду в частині їх переконливості та достовірності не викликають. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставнини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] та її представником [PERSON] не доведена в судовому засіданні недійсність заповіту від 18.01.2012р. складеного [PERSON] та нотаріально посвідченого реєстр № 116, із підстав наявності у [PERSON] ознак тяжкої хвороби внаслідок якої вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За цих обставин, суд відмовляє позивачу [PERSON] у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним.

Outcome: dismissed