Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0, 25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що згідно договору купівлі-продажу №0909 від 01 березня 2002 року, укладеного між нею, з одного боку, і [PERSON] та [PERSON], з другого боку, вона набула у власність житловий будинок [ADDRESS]. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2013 року вказаний договір визнано дійсним. 29 квітня 2014 року право власності на житловий будинок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом із житловим будинком позивачка стала фактичним власником земельної ділянки, на якій розташований цей будинок. Так, земельна ділянка площею 0,25 га, згідно державного акту, виданого відповідачці [PERSON], призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Оскільки реєстраційна служба відмовляє в реєстрації права власності позивачки на зазначену земельну ділянку через відсутність окремого правовстановлюючого документа, [PERSON] звернулася з позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій зазначила, що позов підтримує. Крім того, просила віднести судові витрати на її рахунок. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає. Третя особа - управління Держземагентства у Очаківському районі Миколаївської області, свого представника в судове засідання не направила, надала письмову заяву про розгляд справи без участі її представника. Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 01 березня 2002 року [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS]. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію договору купівлі-продажу нерухомого майна №0909, який зареєстрований Південною товарною біржею (а.с. 7), та копію рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2013 року, яким вказаний договір визнано дійсним (а.с. 8). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 29 квітня 2014 року право власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано реєстраційною службою Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області (а.с. 9). Згідно державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], спірна земельна ділянка належить попередньому власнику - [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на земельну ділянку площею 0,25 га - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] 99 (а.с.6, 10). Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Нормами частини другої статті 6, частини першої статті 22, частини першої статті 23 ЗК України (1991 року) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю. Аналогічними за змістом нормами статті 81 ЗК України також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка як об'єкт цивільних прав сформована відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON] 15 січня 1998 року (а.с. 6). Відповідно до ст. 120 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Суд погоджується та, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує висновок Верховного Суду України у справі №6-2цс15 від 11 лютого 2015 року щодо застосування норм ст. 30 ЗК України від 18 грудня 1990 року та ст. 120 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, а саме. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи викладене, а також той факт, що позивачка на підставі цивільно-правової угоди та рішення суду набула право власності на житловий будинок і вказане право зареєструвала, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку, на якій розташований належний їй житловий будинок. Враховуючи клопотання позивачки, суд відносить судові витрати на її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved