Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

\~16.03.2018\~р.\~[PERSON]\~в особі\~представника \~адвоката [PERSON]\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~Донецької міської\~ради,\~третя особа\~ [PERSON],\~про визнання\~права власності\~в порядку\~спадкування за\~законом на\~1/3\~частину квартири,\~яка розташована\~за адресою:\~м.\~Донецьк,\~площа Перемоги[ADDRESS],\~яка належала\~померлому [PERSON]\~на праві\~спільної сумісної\~власності. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2018 року позов залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усунення недоліків позовної заяви. 06 квітня 2018 року, тобто у строк, наданий позивачеві для усунення недоліків позовної заяви, сторона позивача надала суду\~ уточнену позовну заяву, в якій, позиваючись до [PERSON], із залученням в якості третьої особи приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], просить суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: м. Донецьк, площа Перемоги[ADDRESS], яка належала померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] була дружиною [PERSON]. Після того, як у м. Донецьку почалися бойові дії, вона із своїм чоловіком змушена була покинути своє місце проживання та переїхати в м. Запоріжжя, де отримали статус внутрішньо переміщених осіб. Спочатку вони проживали на турбазі «Хортиця», а потім стали постійно проживати в [INFO], к. 4 (гуртожиток). 11.04.2015 року чоловік позивачки [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частки в праві сумісної власності на квартиру за адресою: м. Донецьк, площа Перемоги[ADDRESS]. Іншим спадкоємцем після померлого [PERSON] є його рідна донька [PERSON], однак вона не зверталася до нотаріусів із заявами про прийняття спадщини та не проживала в м. Запоріжжя з померлим [PERSON] на момент смерті, тому вона є такою, що не прийняла спадщину. [PERSON] за місцем проживання померлого [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] Проте 16.12.2016 року нотаріусом [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із відсутністю документів, що підтверджують місце відкриття спадщини померлого 11.04.2015 року [PERSON], коло зареєстрованих з померлим осіб на момент відкриття спадщини та підтвердження державної реєстрації прав на спадкове право. Зазначені вище обставини перешкоджають [PERSON] захистити свої спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за нею права власності на 1/3 частини квартири, розташованої за адресою м. Донецьк, площа Перемоги[ADDRESS]. \~ У судовому засіданні представник позивача надав суду пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про проведення судового засідання без її участі. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2018 року зазначену справу прийнято та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 31-32) 04 червня 2018 року на запит суду від приватного нотаріуса [PERSON] до суду надійшла копія спадкової справи № 13/2016, заведеної після смерті [PERSON], який помер 11.04.2015 року. (а.с. 66-88) Ухвалою суду від 14 червня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. (а.с. 41) Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, копію спадкової справи після смерті [PERSON], перевіривши інші докази, наявні в матеріалах справи, взявши до уваги пояснення осіб, що беруть участь у справі, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] була дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 211359, видане Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Запорізькій області 21.02.2018 р., видане повторно. (а.с. 7). 11.04.2015 року чоловік позивачки - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС № 320053, яке видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 13.04.2015 р. (а.с. 10) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки в праві сумісної власності на квартиру за адресою: м. Донецьк, площа Перемоги[ADDRESS], яка належала на праві спільної сумісної власності: [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13) Іншим спадкоємцем після померлого [PERSON] є його рідна донька [PERSON], однак вона не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується спадковою справою. (а.с. 66- 88) Окрім того, [PERSON] не проживала в м. Запоріжжя з померлим [PERSON] на момент смерті, тому вона є такою, що не прийняла спадщину, що визнається сторонами по справі. [PERSON] за місцем проживання померлого звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] (а.с. 67) Проте, 16.12.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу нотаріусом [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із відсутністю документів, що підтверджують місце відкриття спадщини померлого 11.04.2015 року [PERSON], коло зареєстрованих з померлим осіб на момент відкриття спадщини та підтвердження державної реєстрації прав на спадкове право. (а.с. 12) Відмова обґрунтована наступним, відповідно до п.п.1.12. Глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно п.п. 1.13. Глави 10 розділу II вищенаведеного Порядку місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. Однак, спадкоємицею [PERSON] не було надано документів, де було вказано місце відкриття спадщини. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус є державним реєстратором та на підставі п.п. 3 п. 3 ст. 10 вищевказаного Закону під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язки запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації. Згідно п.п.4.18 глави 10 розділу II вищевказаного Порядку якщо до складе спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державне:: реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього, однак інформацію про майно, яке залишилось після померлого «11» квітня 2015 року [PERSON], в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня та спадкоємцем не було надано підтвердження від відповідного органу про проведену реєстрацію прав. Однак судом встановлено, що після того, як у м. Донецьку почалися бойові дії [PERSON] та [PERSON] переїхали до м. Запоріжжя та з 12.07.2014 року отримали статус переселенців, що підтверджується довідкою, яка є в матеріалах справи. (а.с.8). Окрім того, згідно талону на тимчасове поселення, місце проживання [PERSON] та [PERSON] станом на 16.01.2015 року є: м. Запоріжжя, пр.. Соборний, буд. 81, гуртожиток (а.с. 9). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. ст. 1216,\~1222,\~1223 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ст.1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України\~встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, [PERSON], як дружина, має право на спадкування за законом після смерті чоловіка, як спадкоємець першої черги. Згідно\~ст. 1218 Цивільного кодексу\~Україна до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. У відповідності до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Згідно\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Наказом Міністерства юстиції України № 1844/5 від 14.12.2012 року «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна»\~визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи, що позивач не має можливості оформити спадкове майно відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Згідно із\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Згідно роз'яснення Міністерства юстиції України №19/32-319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватися в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved