Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

16 січня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 листопада 1994 року виконкомом Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис № 7. Під час шлюбу в сторін народилася двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду стало те, що протягом шлюбу відповідач неодноразово зраджував з іншими жінками, зловживає алкогольними напоями, на ґрунті чого виникають сварки, внаслідок чого сім'я фактично розпалася. У судове засідання позивачка не з'явилися, подала заяву про розгляд справи за її відсутністю та підтримання позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився без повідомлення причин та за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності. Про час і місце розгляду справи відповідач був належним чином повідомлений відповідно до правил ст. 74-76 ЦПК України. Беручи до уваги наявність умов, передбачених ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 12 листопада 1994 року виконкомом Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 12 листопада 1994 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 7. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]Під час шлюбу в сторін народилася двоє дітей: [PERSON], [INFO], який вже є повнолітнім, та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, мати - позивачка, що підтверджено матеріалами справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились шість місяців тому. Спільне господарство не ведеться. Сім'я фактично розпалась. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає відновити дошлюбне прізвище [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved