Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

15 липня 2015 року прокуратура Золочівського району Харківської області в інтересах держави в особі Управління державної казначейської служби України у Золочівському районі Харківської області звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просила стягнути зі [PERSON] збитки завдані кримінальним правопорушенням у розмірі 14346 гривень 71 копійку на користь держави в особі Управління державної казначейської служби України у Золочівському районі Харківської області (одержувач УДКСУ у Золочівському районі, код 37315881, рахунок 31115115700244, банк одержувача ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, код надходження 24060300). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що вироком Золочівського районного суду Харківської області від 20 січня 2015 року, що залишений без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року [PERSON] визнана винною та засуджена за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 510 гривень, за скоєння злочину за таких обставин, так, діючи з умислом на заволодіння грошовими коштами у вигляді отримання одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, [PERSON], шляхом обману посадових осіб Золочівського районного центру зайнятості, не маючи дійсного наміру на зайняття підприємницькою діяльністю, подала до Золочівського районного центру зайнятості заяву про те, що вона бажає займатися підприємницькою діяльністю. Пройшовши необхідні етапи 13 червня 2013 року отримала грошові кошти 14346 гривень 71 копійку, проте підприємницьку діяльність, на розвиток якої були надані вказані кошти, так і не розпочала, подавши 30 жовтня 2013 року заяву про закриття ФОП, чим завдала шкоди інтересам держави на вказану суму. 14 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління державної казначейської служби в Золочівському районі Харківської області, в якому просила стягнути на її користь через Управління державної казначейської служби України в Золочівському районі Харківської області кошти на матеріальне забезпечення на випадок безробіття на суму 14346 гривень 71 копійку. Свої вимоги мотивувала тим, що 13 березня 2013 року вона була звільнена з роботи згідно із п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штатів, до того часу [PERSON] була особою, що застрахована на випадок безробіття, багато років сплачувала відповідні внески, відтак набула право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги, які гарантувала їй держава. Вказані грошові кошти їй було виплачено у сумі 14346 гривень 71 копійку, проте вироком Золочівського районного суду Харківської області від 20 січня 2015 року вона була засуджена та визнана винною за ч.1 ст. 190 КК України, проте це, на думку, [PERSON] не свідчить про те, що вона не була забезпечена гарантіями на фінансову підтримку з боку держави, оскільки виплачені кошти це фактично і є її кошти, що вона багато років сплачувала як страхові внески на випадок безробіття. Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 06 липня 2016 року вказані позови обєднані в одне провадження, обєднаній справі присвоєно номер 622/824/15-ц. В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з наведених у позові мотивів, просив задовольнити. Проти задоволення позову [PERSON] заперечував у повному обсязі, вказавши, що він не ґрунтуються на вимогах закону. Представник Управління державної казначейської служби України в Золочівському районі Харківської області позовні вимоги прокуратури підтримала, просила задовольнити з тих самих мотивів, проти позову [PERSON] заперечувала, вказавши, що вона безпідставно заявляє вимоги про стягнення грошових коштів на випадок безробіття, так як їй було виплачено відповідні грошові кошти. Представник Золочівського районного центру зайнятості в судове засідання не зявився, центр надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала з наведених мотивів, проти позову прокуратури заперечувала, вважаючи його безпідставним. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. З листа Золочівського районного центру зайнятості від 22 березня 2016 року №518 вбачається, що [PERSON] була нарахована та отримана нею в якості допомоги по безробіттю, а саме для відкриття підприємницької діяльності у червні 2013 року сума коштів у розмірі 14346,71 грн. Вироком Золочівського районного суду Харківської області від 20 січня 2015 року, що залишений без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року [PERSON] визнана винною та засуджена за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 510 гривень, за скоєння злочину за таких обставин, 25 березня 2013 року [PERSON] звернулася до Золочівського районного центру зайнятості Харківської області та у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III отримала статус безробітної, набувши з 25 березня 2013 року право на виплату допомоги по безробіттю на період послідуючих 12 місяців з моменту звернення до центру зайнятості. Діючи з умислом на заволодіння грошовими коштами у вигляді отримання одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, [PERSON], шляхом обману посадових осіб Золочівського районного центру зайнятості, не маючи дійсного наміру на зайняття підприємницькою діяльністю, подала до Золочівського районного центру зайнятості заяву про те, що вона бажає займатися підприємницькою діяльністю. Відповідно до поданої заяви, [PERSON] пройшла навчання у Харківському центрі професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості у м. Харкові за напрямком «Стратегічне планування і розвиток приватного підприємництва» в період з 25 травня 2013 року по 04 червня 2013 року. Після цього, [PERSON] подала до Золочівського районного центру зайнятості бізнес-план, згідно якого вона повинна була займатися підприємницькою діяльністю. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, [PERSON] 05 червня 2013 року подала заяву на отримання одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності. На підставі наданих [PERSON] документів, начальником Золочівського районного центру зайнятості наказом №НТ 130613 від 13.06.2013 року, було прийнято рішення про надання останній одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності. 13 червня 2013 року [PERSON], не бажаючи припиняти свої злочинні дії, направлені на отримання грошових вкладів з бюджету, зареєструвалася у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за №24590060002001794 та подала довідку про реєстрацію в ЄДР до Золочівського районного центру зайнятості, оскільки, це є обовязковою умовою для отримання одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності. Після того, 13 червня 2013 року, [PERSON] отримала на особистий рахунок одноразову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності у сумі 14346 гривень 71 копійку, якими розпорядилася на власний розсуд і витратила на свої побутові потреби, а не на організацію підприємницької діяльності, у виді надання послуг салону-перукарні. 30 жовтня 2013 року [PERSON] подала заяву до реєстраційної служби про закриття реєстрації ФОП, яка в той же день повністю була закрита. Вирішуючи спір суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Закону України «Про прокуратуру», Наказом Мінсоцполітики України від\~20.11.2000\~№\~307, що діяв на момент здійснення виплати, Главою VIII Наказу Мінсоцполітики України від\~15.06.2015\~№\~613 «Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності», Наказом Мінфін України від 12.10.2011 № 1280. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III (надалі Закон), розроблений відповідно до Конституції України ( 254к/96-ВР ) та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування ( 16/98-ВР ) визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Стаття 2 Закону визначає принципи страхування на випадок безробіття. Так, страхування на випадок безробіття здійснюється в тому числі за принципами цільового використання коштів страхування на випадок безробіття. Стаття 6 Закону передбачає право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги. Відповідно право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи. Стаття 7 Закону перелічує види забезпечення та соціальні послуги. Так, одним з видів забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. Пункти 7, 11 статті 22 Закону встановлюють, що допомога по безробіттю може виплачуватися одноразово для організації підприємницької діяльності безробітними, які не можуть бути працевлаштовані у зв'язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи, крім осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону. Ця допомога виплачується особам, яким виповнилося 18 років, за їх бажанням. Одноразова виплата допомоги по безробіттю для організації безробітним підприємницької діяльності здійснюється протягом 14 днів після дня здійснення державної реєстрації юридичної особи, фізичної особи підприємця. Стаття 36 цього ж Закону перелічує права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб. Так, частина третя вказаної статті передбачає, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Закон, Наказ Мінсоцполітики України від\~20.11.2000\~№\~307, що діяв на момент здійснення виплати, Глава VIII Наказу Мінсоцполітики України від\~15.06.2015\~№\~613 «Про затвердження Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності», що діяв на момент звернення прокуратури до суду, регламентують фінансування виплат допомоги по безробіттю. Так, виплата допомоги по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом. Водночас обовязок щодо контролю за цільовим використанням грошової допомоги на випадок безробіття, в тому числі одноразової допомоги для організації підприємницької діяльності не покладається на районний центр зайнятості, що здійснює відповідні виплати. Відповідно до змін у структурі системи прокуратури України, що впровадженні Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення діяльності Національного антикорупційного бюро України та Національного агентства з питань запобігання корупції» систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура, в звязку з чим в даний час у Золочівському районі Харківської області функціонує Золочівський відділ Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області. Відповідно до положень статті 121 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Стаття 60 ЦПК України встановлює обов'язки доказування і подання доказів. Так, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вказана стаття наводить підстави звільнення від доказування. Так, серед іншого вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до «Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення» затвердженого Наказом Мінфін України від 12.10.2011 № 1280 управління (відділення) Казначейства відповідно до покладених на них завдань та в установленому законодавством порядку здійснюють через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів та можуть звертатись до суду, в тому числі у разі виявлення порушень бюджетного законодавства. Відтак, судом встановлено, що [PERSON], як застрахована особа, в 2013 році в Золочівському районному центрі зайнятості отримала допомогу по безробіттю в порядку наведених статей Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» на суму 14346,71 гривень, для здійснення підприємницької діяльності, грошові кошти були перераховані на особистий рахунок [PERSON] Вироком Золочівського районного суду Харківської області від 20 січня 2015 року [PERSON] була засуджена за ч.1 ст. 190 КК України за те, що шляхом обману заволоділа вказаними грошовими коштами у сумі 14346 гривень 71 копійка, що були їй виплачені в порядку Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», як одноразова допомога по безробіттю для організації підприємницької діяльності застрахованій особі, вказаний вирок набрав законної сили та має для суду преюдиційне значення при розгляді вказаної цивільної справи відповідно до положень ст. 61 ЦПК України. Оскільки в даний час Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та наведеними наказами Мінсоцполітики не передбачений орган, що здійснює стягнення незаконно виплачених коштів та контроль за цільовим використанням грошових коштів виплачених в якості допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової допомоги для організації підприємницької діяльності, прокуратура мала підстави для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі районного управління державної казначейської служби. Таким чином, беручи до уваги, що з боку [PERSON] мало місце умисне невиконання її обовязків як застрахованої особи, виплачена сума допомоги підлягає стягненню з неї відповідно до положень ст.1166 ЦК України та ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів із [PERSON] обґрунтованими та задовольняє їх у повному обсязі. Суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] про стягнення на її користь 14346 гривень 71 копійку, так як вона як застрахована особа у 2013 році використала своє право на отримання допомоги по безробіттю, вказана сума їй вже була нарахована та виплачена в передбаченому законом порядку, повторному нарахуванню не підлягає. Крім того, враховуючи невиконання нею обовязків щодо цільового використання вказаних коштів нарахована допомога підлягає стягненню з неї. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, в звязку із задоволенням позову прокуратури зі [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок, що відповідає ставці судового збору за позов майнового характеру, станом на момент його подачі.

Outcome: approved