Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

15 листопада 2016 року представник ПАТ «Банк Форвард» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що між ПАТ «[PERSON] Стандарт», правонаступником якого стало ПАТ «Банк Форвард», та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання та використання платіжної картки №100709333, в результаті чого на імя останнього було випущено та видано платіжну картку, відповідно умов договору про картку. Т.ч. наслідком прийняття Банком пропозиції викладеної в п.3 Заяви відповідача, став факт укладення Договору про картку. Внаслідок здійснення банком кредитування рахунку згідно виписки по рахунку у відповідача виникла заборгованість в сумі 21688,43 грн., з яких: сума заборгованості згідно заключного рахунку-виписки 21564,70 грн., три відсотки річних у сумі 123,73 грн. Представник позивача просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 21688,43 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримував позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що договір про надання та використання платіжної картки не містив всіх істотних умов Договору, не був підписаний відповідачем, а отже є нікчемним, що в свою чергу звільняє його від сплати існуючої заборгованості у розмірі 21688,43 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до заяви від 24.09.2011 року (а.с. 4-6) ПАТ «[PERSON] стандарт» відкрив відповідачу картковий рахунок відповідно до умов надання та обслуговування платіжних карток (а.с. 7-16). ПАТ «Банк Форвард» є правонаступником ПАТ «[PERSON] стандарт» (а.с. 62-65). Внаслідок здійснення позивачем кредитування рахунку у відповідача станом на 10.11.2016 року виникла заборгованість у розмірі 21564,70 грн. (а.с. 17-52). Крім того, заборгованість по сплаті 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 27.08.2016 року по 10.11.2016 року складає 123,73 грн. (21564,70 грн.*70/366). Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за договором про картку станом на 10.11.2016 року становить 21688,43 грн. (а.с. 55-57) Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 21688,43 грн. правомірними, а отже такими, що підлягають задоволенню. Так, суд критично ставиться до пояснень відповідача та його представника про нікчемність Договору про надання та використання банківської картки, оскільки відповідач не заперечував той факт, що він отримав банківську карту та користувався з її допомагаю кредитними коштами банку. Що стосується тверджень відповідача та його представника про те, що нарахована сума заборгованості не відповідає дійсності та є значно завищеною, то ці твердження також не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу на їх підтвердження. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Враховуючи той факт, що в судовому засідання відповідач пояснював, що він дійсно користувався кредитними коштами позивача, в наслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі біля 19000 грн., яку він намагалася сплачувати до травня 2016 року, а також той факт, що ним не було надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, як і альтернативного розрахунку заборгованості, суд вважає за не обхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved