Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

15.10.2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до місцевої територіальної громади в особі Великомолодьківської сільської\~\~ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Груд, вул. Корольова, буд. № 22 В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що власником вищезазначеного будинку була [PERSON], яка померла 29.06.1997 року. З 1996 року в будинку проживає позивач, яка утримує будинок, а саме: проводить поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги. Позивач посилалась на ст. 344 ЦК України та просила визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок за набувальною давністю. У судове засідання позивач не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач участь представника у судовому засіданні не забезпечив, подали заяву, в якій зазначили, що проти позову не заперечують та просять проводити розгляд справи без участі представника Великомолодьківської сільської ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки № 1052 від 13.10.2015 р. [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Разом з нею протягом 6 місяців проживала [PERSON] (а.с. 5) Згідно довідки № 1053 від 13.10.2015 р. власником вищевказаного будинку є [PERSON], на підставі погосподарської книги № 5, особовий рахунок № 384 за 1997 р. (а.с. 6) Згідно технічного паспорту від 23.10.2015 р., домоволодіння за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Груд, вул. Корольова, буд. № 22, складається з житлового будинку, веранди, гаражу, вбиральні, трьох сараїв, колодязя. Будинок збудовано у 1965 році (а.с.8) Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Отже, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, суд дійшов висновку, що власником спірного домоволодіння була [PERSON] За клопотанням позивача судом витребувано інформацію від нотаріуса щодо кола спадкоємців [PERSON] Відповідно до листа Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Житомирської області, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» встановлено, що відсутні відомості про реєстрацію права власності та обтяжень нерухомого майна за адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Груд, вул. Корольова, буд. № 22. Отже, є підстави для висновку, що будь-яких правочинів щодо зазначеного домоволодіння [PERSON] не вчиняла. Будь-які інші власники цього майна та спадкоємці відсутні, а відповідач не вживав заходів для визнання майна безхазяйним або відумерлою спадщиною. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. П. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно довідки №1052 від 13.10.2015 року, виданої виконавчим комітетом Великомолодьківської сільської ради, позивач проживала у будинку за адресою: с. Груд, вул. Корольова, будинок № 22 разом з [PERSON] на день її смерті та протягом шести місяців до смерті. Таким чином, є підстави для висновку, що [PERSON] почала користуватись будинком зі згоди власника у 1996 році та володіє їм до теперішнього часу. Отже, володіння позивача будинком є добросовісним. Згідно ч. 4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Судом установлено, що жодна особа не заявляє вимог щодо вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved