Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

16 березня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому вказали, що відповідач підписав з Банком Анкету-заяву № б/н від 02.01.2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, шляхом надання відповідачу кредиту у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до Договору, яка станом на 23.01.2020 року становить 11419,85 грн., з яких 7342,13 грн. - заборгованість за кредитом, 7342,13 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1598,96 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1458,77 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, а також штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 519,99 грн. (процентна складова), яку просили стягнути з відповідача на свою користь, а також витрати на сплату судового збору. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача до суду не прибув, зазначивши в позовній заяві, що не заперечує проти розгляду у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що предметом позовних вимог є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 23.01.2020 року в розмірі 11419,85 грн., з яких 7342,13 грн. - заборгованість за кредитом, 7342,13 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1598,96 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1458,77 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, а також штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 519,99 грн. (процентна складова). Як зазначено позивачем, 02.01.2018 року відповідач підписав анкету -заяву б/н, згідно якої отримав кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження заявлених вимог, позивачем до суду надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил банківських послуг від 02.01.2018 року, зі змісту якої вбачається, що підписанням [PERSON] цієї Анкети він приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, які разом з пам`яткою клієнта становлять Договір банківського обслуговування. У вказаній Анкеті містяться анкетні дані відповідача, дата та його підпис, однак будь-яких відомостей про отримання кредитної платіжної картки із зазначенням виду такої картки, зокрема платіжної картки «Універсальна» не зазначено жодного іншого способу надання кредитних коштів відповідачу, не зазначено ні розміру кредитного ліміту, ні відсоткової ставки, ні будь-яких інших умов кредитування (а.с.8). Також позивач, на підтвердження позовних вимог, до позову додав документ під назвою «Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому наявні умови кредитування для декількох видів платіжних карток: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», який не містить підпису відповідача (а.с.9). Позивачем також додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містять інформацію про всі види банківських послуг, що надаються позивачем і також не містять підпису відповідача (а.с.10-24). Позивачем також надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 02.01.2018 року (а.с.5-7), який не містить даних про вид та номер платіжної картки чи номер розрахункового рахунку, не підписаний особами, повноважними на здійснення фінансового обліку та звітності, не засвідчений в установленому законом порядку. Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем до суду не надано. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факт укладання з відповідачем будь-якого кредитного договору, в тому числі б/н від 02.01.2018 року, а надана копія Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 02.01.2018 року за своїм змістом є Договром про банківське обслуговування не може розцінюватись як кредитний договір, оскільки не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, умов кредитування та умов виконання кредитного договору. Отже позивачем не доведено належними доказами, що відповідач виявив бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що йому була надана відповідна кредитна картка, які, крім того, мають бути скріплені підписом позичальника. Таким чином, за відсутності будь-яких доказів укладення між сторонами кредитного договору із визначеним розміром кредиту та умовами кредитування, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не можуть бути безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та заявлених до стягнення сум заборгованості, відсотків та штрафних санкцій. Зазначений висновок судом зроблений з урахуванням також правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 27.03.2020 року справа № 703/3063/18, провадження № 61-11260св19. Крім того, позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу як кредитні кошти та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кошти. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість за «поточним тілом» кредиту, за нарахованими відсотками, пенею і комісією. Заборгованість за «простроченим тілом» кредиту вказана у розмірі 7342,13 грн. Враховуючи те, що загальна заборгованість за «тілом» кредиту та заборгованість за простроченим «тілом» кредиту співвідносяться як загальне й окреме, то позивачем не доведено правомірність стягнення простроченого «тіла» кредиту за відсутності в цілому заборгованості за «тілом» кредиту. При цьому в розрахунку вказано, що заборгованість за нарахованими відстоками відсутня, як і заборгованість за пенею та комісією, що свідчить про недоведеність позовних вимог. Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed