Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

16.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання укладеного між сторонами 31.10.2011 року договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л.А. та зареєстрований в реєстрі № 8-1693, визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по договору довічного утримання в розмірі 14`744,00 грн.. 17.11.2014 року позивачка подала заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором довічного утримання, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на свою користь в рахунок погашення боргу 12`037, 52 грн.. В іншій частині вимоги залишилися тими самими. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказала, що 31.10.2011 уклала договір довічного утримання з [PERSON], за яким вона передала, а [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS], в замін чого останній зобов'язався довічно повністю утримувати [PERSON], щоденно доглядати, забезпечуючи її харчуванням, одягом, наглядом, медикаментами, необхідною допомогою та повним комплексом ритуальних послуг, із зберіганням в її безкоштовному довічному користуванні вказаної квартири. Сума матеріального забезпечення встановлена сторонами у розмірі мінімальної пенсії, яка у випадку інфляції збільшується згідно встановленого державного коефіцієнту індексації доходів населення. Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л.А. та зареєстрований в реєстрі № 8-1693. Позивачка зазначила, що до підписання договору відповідач ставився до неї добре, обіцяв підтримувати не тільки матеріально, але і морально, брати особисту участь у забезпеченні її харчами, одягом. Між тим з квітня 2013 року відповідач в односторонньому порядку порушує умови договору не виконує покладені на нього договором зобов`язання, визначені п. 5, 6 Договору, не надає позивачеві ніякої допомоги, в тому числі і матеріальної. В результаті сума грошової заборгованості відповідача перед позивачем складає 12037,52 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, та розірвати договір довічного утримання, визнати за позивачкою право власності на квартиру, яка за цим договором була передана у власність відповідача. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник подали суду заперечення проти позову, в яких зазначили, що відповідач не погоджується із позовними вимогами, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві направила суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника. За таких обставин, суд, з врахуванням думки всіх учасників процесу дійшов висновку про можливість розглянути справу у відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання ( догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини (п. 1ч. 1ст. 755 ЦК України). Судом встановлено, що 31 жовтня 2011 року сторони уклали договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л.А. та зареєстрований в реєстрі № 8-1693, за яким [PERSON] передала, а [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS] В свою чергу [PERSON] зобов'язався довічно повністю утримувати [PERSON], щоденно доглядати, забезпечуючи її харчуванням, одягом, наглядом, медикаментами, необхідною допомогою та повним комплексом ритуальних послуг, із зберіганням в її безкоштовному довічному користуванні вказаної квартири (п. 5 Договору). Сума матеріального забезпечення встановлена сторонами у розмірі мінімальної пенсії встановленої Законодавством України, яка у випадку інфляції збільшується згідно встановленого державного коефіцієнту індексації доходів населення (п. 6 Договору). В той же час, як випливає з матеріалів справи, відповідач [PERSON] фактично тривалий час, зокрема з 2013 року, свої зобов'язання за договором, передбачені п. 5, не виконує, зокрема, не здійснює щоденний догляд за відчужувачем, не забезпечує її харчуванням, одягом, наглядом, медикаментами, та іншою необхідною допомогою. Відповідачем не заперечувалося, що з квітня 2013 року він фактично не виконує умови договору в частині здійснення щоденного догляду за [PERSON], забезпечення її харчуванням, одягом, наглядом, медикаментами, та іншою необхідною допомогою. При цьому він пояснив суду, що не має можливості щоденно доглядати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, наглядом, медикаментами та іншою необхідною допомогою, бо не має доступу до квартири. Крім того, позивачка відмовляється з ним спілкуватися, не впускає його в квартиру, не бажає отримувати від нього будь яку допомогу. Таким чином, позивачка чинить йому перешкоди у виконанні обов'язків за договором довічного утримання. На підтвердження вказаних обставин, відповідач просив допитати в якості свідка [PERSON], яка показала суду, що з осені 2011 по 17.11.2014 вона проживала по сусідству з [PERSON] в сусідній квартирі. Вона декілька раз була свідком того, що [PERSON] приходив до [PERSON], приносив з собою пакунки з продуктами харчування, проте [PERSON] не відчиняла йому двері, хоча була вдома. Свідок показала, що до позивачки з пакунками відповідач приходив принаймні два рази на місяць. Одного разу [PERSON] з їх балкону, який є суміжним з балконом в квартирі позивачки, кликав позивачку, просив щоб вона відкрила двері, між тим вона так і не впустила відповідача в квартиру. Щодо того чи завжди позивачка була дома коли приходив відповідач, то свідок зазначила, що їй відомо про декілька таких випадків, а звісно про те, що позивачка завжди була вдома, коли приходив відповідач, і не впускала його до квартири, вона стверджувати не може Разом з цим, відповідно до п. 5 Договору позивач зобов'язаний щоденно доглядати [PERSON], забезпечуючи її харчуванням, одягом, наглядом, медикаментами, необхідною допомогою, а не декілька разів на місяць. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивачки свідки [PERSON], [PERSON] показали суду, що ім. зі слів [PERSON] відомо про те, що відповідач не виконує обв'язки, покладені на нього договором довічного утримання, не забезпечує позивачку матеріально, не оплачує квартплату та комунальні послуги. Відповідач, на підтвердження того, що він належним чином забезпечував відчужувача матеріально, надав суду копію додатку до трьохстороннього договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 02.10.2013 року (а.с. 62) та квитанцію від 02.10.2013 про внесення [PERSON] на депозит [PERSON] грошей в сумі 1 000,00 грн. (а.с. 63). Разом з цим, як вбачається з додатку до трьохстороннього договору, укладеного між ПАТ «Альфа Банк», [PERSON] та [PERSON], про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 02.10.2013, [PERSON] вказаний договір не підписувала. Доказів на підтвердження того, що позивачка була обізнана про існування вказаного договору відповідачем суду не надано. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON] вона не знала про існування вказаного договору, зокрема, що відповідач вніс на її рахунок гроші на її утримання. Позивачка стверджує, що доступу до цих грошей у неї не було. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач належним чином забезпечував позивачку матеріально. Як вбачається з договору довічного утримання, п. 5 Договору, відповідач зобов'язався зберегти у безкоштовному довічному користуванні позивачки вказаної квартири. Таким чином, відповідач взяв на себе зобов`язання нести всі витрати по оплаті за житло та комунальні послуги. Разом з цим, як вбачається з листа КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.08.2014 року № 652/4ц, у зв'язку з нерегулярною сплатою за житлово-комунальні послуги за квартирою [ADDRESS] за період з 01.10.2013 по 01.07.2014 утворився борг в сумі 1290,33 грн.. З листа Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 108-108/ОП/В-1167-2035 від 17.10.2014 року, за підписом голови М. Шкуро, за наслідками розгляду заяви [PERSON], вбачається наступне. 10.10.2014 комісією у складі працівників територіального центру соціального обслуговування населення Солом`янського району м. Києва та бухгалтера центру обслуговування споживачів № 1 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації проведення обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON]. При обстеженні встановлено, що протягом 2014 року оплата за житлово-комунальні послуги не надходила. Зобов`язання щодо утримання, догляду за позивачкою, зазначені в договорі довічного утримання з боку [PERSON] не виконуються (а.с. 40). Вказані обставини свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за договором довічного утримання, зокрема і щодо обов'язку залишити квартиру в безоплатному користуванні відчужувача. Виходячи з цього, суд дійшов висновку про те, що відповідач неналежним чином виконує обов'язки за договором довічного утримання. Та обставина, що позивачка відмовляється від отримання допомоги від позивача не має правового значення, так як договір довічного eтримання може бути розірваний незалежно від вини набувача, у невиконанні останнім його умов. Суд також критично оцінює доводи відповідача про те, що позивачка чинить йому перешкоди у виконанні його обов'язків за договором довічного утримання, оскільки ці обставини відповідачем не доведені. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не забезпечував позивачку щоденною необхідною допомогою, передбаченою п. 5 Договору, щомісяця не сплачував квартирну плату за спірну квартиру, чим не забезпечив безоплатним користуванням квартирою. За таких підстав, суд вважає, що [PERSON] неналежним чином виконував обов`язки за договором довічного утримання, укладеним між сторонами у справі. Відповідно до ст. 756 ч. 1 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. На підставі вказаних норм закону, зважаючи на те, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання, укладеним 31.10.2011 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ловчинською Л.А., суд вважає, що вказаний договір може бути розірваний за рішенням суду, а тому необхідно повернути квартиру [ADDRESS], загальною площею 21,4 кв.м., жилою площею 12,1 кв.м. у власність [PERSON]. Разом з тим, вимоги позивачки про стягнення з [PERSON] на користь позивачки грошей в розмірі 12 037, 52 грн., не можуть бути задоволені, з огляду на наступне. В обґрунтування своїх вимог в цій частині, позивачка зазначила, що відповідач порушує умови п. 6 Договору, а саме: не сплачує щомісяця на користь позивача суму матеріального забезпечення у розмірі мінімальної пенсії, в зв'язку з чим утворилася заборгованість в зазначеному вище розмірі. Разом з цим, п. 6 Договору довічного утримання викладений наступним чином: «сума матеріального забезпечення встановлена сторонами у розмірі мінімальної пенсії встановленої Законодавством України, яка у випадку інфляції збільшується згідно встановленого державного коефіцієнту індексації доходів населення». Таким чином, зі змісту п. 6 Договору не вбачається, що відповідач брав на себе зобов'язання щомісяця виплачувати позивачці грошову суму у розмірі мінімальної пенсії. Враховуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимоги в цій частині. Враховуючи, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, суд, відвідин д ст. 88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору в сумі 749 грн. 40 коп., пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial