Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

15.07.2019 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 30.01.2018 року по дату ухвалення рішення, виходячи з розміру середньоденного заробітку 341,39 грн. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. З 16.04.2015 року позивача було прийнято на посаду юрисконсульта до ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», де вона працювала до 22.05.2017 року, та її було звільнено на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів повний розрахунок позивачу, внаслідок чого позивач звернулась до суду за захистом свого права, та рішенням суду з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 30583 грн. 40 коп., та середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку в сумі 59401,86 грн., але заборгованість по виплаті заробітної плати досі не погашена, тому позивач просить стягнути середній заробіток за час виплати заробітної плати з 30.01.2018 року по день винесення судом рішення, виходячи з розміру середньоденного заробітку 341 грн. 39 коп. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, та надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач не надав до суду відзив на позовну заяву, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Представник третьої особи Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду в заочному провадженні за згодою позивача, та за наявними в справі доказами. 15.07.2019 року вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 17.07.2019 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які були усунені позивачем 26.07.2019 року. \~ Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2019 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. Судом встановлено, що позивач з 16.04.2015 року працювала в ДП «Проектування будівництв підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» на посаді провідного юрисконсульта. 22.05.2017 р. позивач була звільнена з підприємства відповідно\~ст.36 п.1 КЗпП України. Однак, остаточний розрахунок з позивачем при її звільненні відповідачем проведено не було, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про стягнення заробітної плати при звільненні працівника та середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.01.2018 року, яке набуло чинності, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість з виплати заробітної плати у сумі 30583 грн. 40 коп., та середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 23.05.2017 року по 30.01.2018 року в сумі 59401 грн. 86 коп. На виконання вказаного рішення позивачем були отримані виконавчі листи, та пред`явлені до примусового виконання до Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, за якими відкрито виконавче провадження. Відповідно до наданої позивачем довідки 26.09.2019 року за №30802 за підписом начальника Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Хаблова В., вбачається, що відповідачем в ході примусового виконання виконавчого листа про стягнення середньомісячного заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку в сумі 59401,86 грн. було переховано позивачу 24636,01 грн., залишок боргу на теперішній час складає 34765,85 грн., а заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 30583,40 грн. досі відповідачем сплачена не була. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 30.01.2018 року по день винесення рішення судом. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.\~Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою\~статті 117 КЗпП України\~передбачено, що в\~разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного\~дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не\~доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок). Згідно з абзацом пятим п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у своєму рішенні розрахунки, з яких він визначав суми стягнення. Оскільки справляти і сплачувати ПДФО та військовий збір це обов`язок роботодавця, у резолютивній частині судового рішення визначають суму без їх утримання. Затримка виплати повного розрахунку при звільненні, стороною позивача заявлена за період з 30.01.2018 року по день винесення рішення, виходячи із середньоденного заробітку 341 грн. 39 коп. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, сума середнього заробітку за вказаний період складає 142018 грн. 24 коп., виходячи з наступного розрахунку: 341,39 грн. (середньоденний заробіток) *416 (кількість робочих днів за період з 30.01.2018 року по 30.09.2019 року). Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто\~виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Відповідно до частини другої статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За змістом наведеної правової норми, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі його непроведення до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-113цс16 та від 01 квітня 2015 року № 6-41цс15. Застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду (постанова Верховного Суду України від 13 березня 2017 року, справа № 205/4041/14-ц). Судом встановлено, що між сторонами у справі виник спір про розмір належних звільненому працівникові сум, що вирішений на користь [PERSON] , та суд враховує задоволення вимог працівника про виплату належних при його звільненні сум в розумінні статті 117 КЗпП України, що дає підстави для застосування принципу співмірності у визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.01.2018 року по 30.09.2019 року. Як вбачається з рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.01.2018 року, позивачу невчасно виплачена заробітна плата, та її заборгованість склала 30583 грн. 40 коп., яка на даний час залишається не виплаченою, та на користь позивача також був стягнутий середньомісячний заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку в сумі 59402 грн. 86 коп. за період з 23.05.2017 року по 30.01.2018 року, що майже в 2 рази перевищує заборгованість по заробітній платі, та на разі майже на половину є сплаченою. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру відшкодування працівнику за час затримки розрахунку з урахуванням суми заборгованості по заробітній платі у сумі 30583,40 грн. порівняно із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні за весь період з 23.05.2017 року по 30.09.2019 року, що у сумі складає 201420,00 грн. (59401,86 за період з 23.05.2017 року по 30.01.2018 року відповідно до рішення суду від 30.01.2018 року, та 142018,24 грн. нараховані судом за період з 30.01.2018 року по 30.09.2019 року). Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~всі судові процедури повинні бути справедливими. З врахуванням цих конкретних обставин та задоволення вимог [PERSON] щодо розміру належних їй при звільненні сум, а також необхідності застосування вимог розумності і справедливості, принципу співмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із розміром належних звільненому працівникові сум, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.01.2018 року по день ухвалення рішення з 142018,24 грн. до 122900,40 грн., а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наведених вище підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1229 грн. 00 коп. відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial