Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

16.04.2018 року позивач ФГ «Берельох» в особі керівника [PERSON] звернувся з вказаним позовом до відповідача [PERSON] про визнання додаткової угоди укладеною, мотивуючи тим, що 18.09.2007 року між ФГ «Берельох» та [PERSON], було укладено договір оренди землі, який зареєстровано 26.02.2008 року у Новотроїцькому реєстраційному окрузі Херсонської регіональної філії ДП «Центру ДЗК» за № 4АА002002-040872700022, Додаткової угоди до договору оренди землі сільськогосподарського призначення від 18.03.2009 року. Згідно до цього договору та акту прийому передачі земельної ділянки [PERSON] передав в оренду ФГ «Берельох» строком на 10 років, належну йому на праві власності земельну ділянку площею 5,59 га, розташовану на території Новомихайлівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дія вказаного договору закінчилась 26.02.2018 року, але за попередньою домовленістю між сторонами, договір продовжено ще на 10 років що підтверджено отриманням [PERSON] від ФГ «Берельох», у особі керівника [PERSON], авансу у сумі 6202,00 грн. Позивач вказує,\~що земельна\~ділянка вже\~була йому\~передана за\~договором оренди\~від 26.02.2008\~року і\~до теперішнього\~часу він\~безперервно користується\~цією землею,\~де веде\~товарне сільськогосподарське\~виробництво.На його пропозицію від 22.01.2018 року укласти додаткову угоду до вище вказаного договору оренди землі від 26.02.2018 р., реєстраційний № 4АА002002-040872700022 відповідач не відреагував та ухилився від підписання додаткової угоди, хоча у 2017 році написав йому заяву, що не буде продовжувати договірні відносини. Тому вважає, що відповідач дав згоду на укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 18.09.2007 року, тому він є укладеними з тих підстав, що останній отримав аванс на 2017 рік, що є прямим доказом його згоди. В судовому засіданні позивач в особі голови ФГ «Берельох» [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, на підставі п.6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі». Відповідач до\~судового засідання\~не зявився,\~його інтереси\~були представлені\~адвокатом [PERSON],\~який позовні\~вимоги не\~визнав та\~пояснив,\~що у\~звязку з\~незгодою з\~розміром орендної\~плати [PERSON]\~направив позивачу\~листи від\~16.09.2017\~року та\~17.11.2017\~року про\~небажання продовжувати\~договірні відносини\~з ФГ\~«Берельох»,\~на що\~отримав відповідь\~про повернення\~ним орендної\~плати або\~щоб він\~підписав додаткову\~угоду,\~в якій\~позивач фактично\~збільшує орендну\~плату з\~трьох відсотків\~на шість\~відсотків,\~що є\~не продовженням\~договору,\~а фактично\~новим договором\~на нових\~умовах.\~Вважає помилковим\~обґрунтування представником\~позивача своєї вимоги\~про поновлення\~договірних відносин\~посиланням на\~ч.6\~ст.\~33\~Закону України\~«Про оренду\~землі»,\~згідно якої\~у разі\~якщо орендар\~продовжує користуватися\~земельною ділянкою\~після закінчення\~строку договору\~оренди і\~за відсутності\~протягом одного\~місяця після\~закінчення строку\~договору листа-повідомлення\~орендодавця про\~заперечення у\~поновленні договору\~оренди землі\~такий договір\~вважається поновленим\~на той\~самий строк\~і на\~тих самих\~умовах,\~які були\~передбачені договором.Зауважив, що до спірних правовідносин вказана норма не може бути застосована з огляду на те, що орендодавець [PERSON] до закінчення строку дії укладеного договору оренди земельної ділянки двічі на протязі 2017 року повідомляв орендаря про своє небажання продовжити з ним договірні відносини. Цей факт не заперечує і позивач. Також вважав, що позов про «укладення» договору, не може ґрунтуватись на нормі права, яка передбачає поновлення договору. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог, також з підстав, що спірні правовідносини не допускають жодної конкуренції, тому відсутнє, як таке, переважне право на продовження оренди. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, які сторони вважають достатніми для вирішення спору по суті приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно договору оренди землі сільськогосподарського призначення від 18.09.2007 року, який укладений між ФГ «Берельох» та [PERSON], земельна ділянка площею 5,59 га., строком на 10 років передані в оренду ФГ Берльох /а.с.10-11/. Строк дії договору закінчився 26.02.2008 року. 16.09.2017\~року [PERSON] звернувся до ФГ «Берельох» з заявою про припинення договору оренди землі від 18.09.2007 року, у звязку із закінченням строку та його небажанням продовжувати вищезазначені орендні відносини, що визнається представниками позивача /а.с.16/. Направлення 17.11.2017 року другої заяви про повернення земельної ділянки підтверджується поштовим описом вкладення на імя ФГ «Берельох» про направлення такої заяви. Згідно ст.12 п. 3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд, згідно ст.\~13\~п.\~1\~ЦПК України розглядає цивільні справи, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ст.ст. 124, 125, 126\~Земельного кодексу\~України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону. Відповідно до ст. ст. 628, 638\~ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 3\~ст. 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Тобто, як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням, наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину необхідна не тільки воля, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб. Крім того, стаття 31 Закону України «Про оренду землі», передбачає підстави припинення договору оренди землі, що не є вичерпним. Частина 3 ст.\~6\~ЦК України визначила, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таке положення узгоджується з нормами ст.\~627\~ЦК України про свободу договору. Статтею 33 Закону України «Про оренду землі»\~по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на невідповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Таким чином, відповідно до положень\~ст. 33 Закону України «Про оренду землі»\~реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Разом з тим, ч. 6 ст. 33 Закону передбачено поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6\~ст. 33 вказаного Закону, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконував свої обовязки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Частинами 8, 9\~ст. 33 вказаного Закону\~передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до\~ст. 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з іншим новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23.03.2018 року у справі №6-146 цс 16 та №312/337/17 [PERSON] Верховного Суду 10.042018 року прийняла постанову, якою встановила та постановила, що частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене\~ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судому у постанові від 11.06.2018 у справі № 151/117/17. Крім того, у іншій постанові Верховного Суду України у справі № 6-162цс13 від 19.02.2014, вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами. Отже, виходячи з аналізу норм цивільного законодавства та норм спеціальних законів про оренду землі в сукупності, судом встановлено, що однією з визначальних умов дійсності договору оренди землі є волевиявлення учасника правочину. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не надавав ФГ «Берельох» згоди на пролонгацію договору оренди від 2007 року належної йому земельної ділянки. З відомості на виплату грошей №6/2017Р/1 за серпень 2017 року вбачається отримання відповідачем 4590,36 грн., при цьому призначення платежу не зазначено. Представники позивача зазначають, що це останні суми, які отримав відповідач за орендовану земельну ділянку. Заява відповідача про небажання продовжувати договірні відносини та про повернення земельної ділянки від 16.09.2017 року отримана позивачем вже після згаданих сум /а.с.16/. З відповіді позивача вбачається, що позивач повідомляє про свої наміри поновити оренду землі на 10 років з орендною платою в розмірі 6,33% /а.с.17/. Хоча в самій надісланій додатковій угоді від 22.01.2018 року пропонується продовження договору на тих самих умовах, а сума виплачених коштів відрізняється від заявлених у позові. В даному випадку має місце зміна істотних умов договору оренди, адже початково договір оренди передбачав орендну плату у розмірі трьох відсотків. Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, відповідач не має наміру досягти домовленості щодо зміни орендної плати, що є істотною умовою договору, тому переважне право припиняється, а відтак, зі спливом строку дії договору припиняються і правовідносини сторін. Отже, для продовження договірних орендних відносин необхідно волевиявлення на це сторін договору, досягнення ними згоди на поновлення договору з застосуванням переважного права орендаря на продовження договору оренди, у тому числі на змінених умовах,( частина перша - п'ята статті 33 Закону України «Про оренду землі») або пасивна згода сторін договору на продовження договору на тих самих умовах на той самий строк - пролонгація договору (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Суд не знаходить підстав для втручання в договірні відносини сторін всупереч волі сторони по договору. За таких обставин, суд вважає, що права орендаря на користування земельною ділянкою припинились у зв'язку з закінченням строку договору на який його було укладено та відсутності домовленості про його продовження на змінених умовах, (частина перша статті 31, частина четверта статті 33 Закону України «Про оренду землі»), тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, в разі відмови в задоволенні позову, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed