Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

16 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, в якому просив визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину всього нерухомого майна [PERSON], яке набуте нею у власність, на протязі тривалості шлюбу укладеного між [PERSON] та [PERSON], на праві спільної часткової власності, а також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину всього рухомого майна [PERSON], яке набуте нею у власність, на протязі тривалості шлюбу укладеного між [PERSON] та [PERSON], на праві спільної часткової власності. В обґрунтування позову зазначено, що 28 грудня 2011 року [PERSON] передав [PERSON] гроші під розписку в розмірі 75000 грн., а в розписки зазначив що отримав 78000 грн. як винагороду за користування його коштами. У червні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та 3% річних. Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 5 листопада 2013 року в його позовних вимогах було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 5 листопада 2013 року в цій справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми задоволено і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 7800 грн. та 3% річних у розмірі 4485 грн., а разом 82485 грн. Посилаючись на те, що відповідач добровільно не виконує рішення суду і не сплачує суму боргу, доходів на сьогоднішній день він не має і це утруднює виконання рішення суду, просив задовольнити позовні вимоги так як [PERSON] з 1991 року по 2012 рік перебував у шлюбі з [PERSON], за час шлюбу ними було придбано різне нерухому і рухоме майно. Тому він звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на ? частину спільного нерухомого і рухомого майна. 27 лютого 2017 року було відкрито провадження по вищевказаній справі. 16 березня 2017 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову було відмовлено. [INFO] помер [PERSON] Ухвалою суду від 7 червня 2017 року провадження у вищевказаній справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача. Ухвалою суду від 27листопада 2017 року було відновлено провадження по справі. Ухвалою суду 5 січня 2018 року залучено до участі у справі [PERSON] як правонаступника позивача [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог, та додатково пояснила, що визнання за [PERSON] права власності їй необхідно для того, щоб повернути кошти, які були стягнуті з нього на користь її чоловіка. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та пояснила, що позовні вимоги є безпідставними, так як [PERSON] в 2012 році розірвав шлюб з [PERSON], ними були вирішені всі питання щодо розподілу спільного майна, тому на теперішній час майна, що є спільною сумісною власністю не залишилося. Відповідач [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову, оскільки шлюб між нею і [PERSON] був розірваний ще у 2012 році, тому вона не має відповідати за його борги. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 7800 грн. та 3% річних у розмірі 4485 грн., а разом 82485 грн. (а.с. 6-7). Відповідно до копії актового запису про шлюб, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 29 січня 1991 року, про що було зроблено відповідний актовий запис № 6, 12 жовтня 2012 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 23). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 травня 2008 року, виданого на підставі рішення виконкому від 24 квітня 2008 року № 149, власником будівлі та споруди газцеху, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.76). Згідно договору дарування частини будівель та споруд газцеху посвідченого 17 червня 2004 року приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбяновою Л.М., [PERSON] подарувала [PERSON] 97/100 частини будівель та споруд газцеху, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 77). Відповідно до договору купівлі-продажу частки будівель та споруд газцеху посвідченого 18 квітня 2006 року приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбяновою Л.М., голова правління Михайлівського районного споживчого товариства [PERSON] продав [PERSON] 3/100 частки будівель та споруд газцеху, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 58-59). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 травня 2008 року, виданого на підставі рішення виконкому від 24 квітня 2008 року № 151, власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] ( а.с.19). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18815943 від 15 травня 2008 року, власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] ( а.с.21). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] належить транспортний засіб TOYOTA, модель RAV 4, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 11 листопада 2010 року (а.с.28). Заявляючи позовні вимог позивач послався на те, що у відповідача [PERSON] є борг перед [PERSON] в сумі 82485 грн., що підтверджується відповідним судовим рішенням. Проте матеріали справи не містять відомостей про видачу виконавчого листа, про стан примусового виконання вказаного рішення, чи відкрите виконавче провадження, чи виконане рішення, якщо так, то в якій частині тощо. У відповідності до вимог ст.371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. В ході розгляду справи судом було витребувані відповідні докази і встановлено, що у власності [PERSON] є два об'єкти нерухомого майна і автомобіль, але доказів, що вказане майно є саме спільною сумісною власністю суду надано не було. Крім того, позовні вимоги не містять вказівки на конкретне майно, а лише узагальнююче визначення - спільне сумісне рухоме і нерухоме майно, що виключає можливість суду задовольнити такі позовні вимоги. Правом уточнити позовні вимоги ні позивач [PERSON], а ні його правонаступник [PERSON] не скористалися. І найголовніше, позивачем взагалі не було заявлено вимоги про виділ частки майна в натурі для звернення на нього стягнення, і відповідно не надано жодних доказів, щодо можливості такого виділення. Однією з умов застосування ст. 371 ЦК України, є відсутність у боржника іншого майна, але як вже зазначалося вище, таких доказів в ході судового розгляду здобуто не було. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведені належними доказами позовні вимоги, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed