Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

15.12.2020 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на своє особисте утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 травня 2020 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюб не припинено, однак відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні сина, хоча і працює неофіційно та має відмінний стан здоров`я. Позивачка ніде не працює, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання до досягнення сином трирічного віку, в розмірі 2000 грн із подальшою індексацією відповідно до закону. Ухвалою судді від 23 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.10). В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовільнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином. Рекомендоване повідомлення отримав 04.01.2021 (а.с.13). Відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 01.02.2021 про проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб (а.с.4,5). Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обов`язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст.ст. 180, 181, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення дитини, вимоги позивачки про стягнення аліментів ґрунтуються на законі і тому підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 182 СК України якою встановлено, що розмір аліментів не може бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того в супереч вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України позивачкою в обґрунтування аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача, не надані будь-які об`єктивні докази, які б свідчили, що за станом здоров`я дитина потребує додаткових витрат на лікування, посилене харчування, реабілітацію, оздоровлення тощо. Разом з тим суд, наголошує, що у разі понесення позивакою додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані відповідачем. Окрема норма закону, ст. 185 СК України регулює порядок участі батьків у додаткових витратах в тому числі і в судовому порядку, шляхом звернення до суду із позовом про стягнення додаткових витрати, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з ч. 2,4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 01.06.2016 справа № 524/8611/15, провадження № 6-4566св16. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Таким чином, при встановленні, чи потребує дружина, яка перебуває у декретній відпустці матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю дитини доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що мати дитини не потребує матеріальної допомоги. Розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить тільки від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Суд при задоволені позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, та визначаючи розмір аліментів, бере до уваги молодий вік та задовільний стан здоров`я відповідача, його фізичну можливість працювати та отримувати дохід від своєї діяльності. Тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дружини та дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 15 грудня 2020 року. Оцінюючи усі\~докази,\~що є\~у справі\~в їх\~сукупності,\~суд вважає\~встановленим,\~що між\~сторонами виникли\~спірні правовідносини,\~що полягають\~в обов`язку\~батька утримувати\~дитину до\~досягнення нею\~повноліття та\~право дружини\~з якою\~проживає дитина,\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років.\~Отже,\~позов підлягає\~до частого\~задоволення в\~розмірі аліментів\~на утримання\~дитини,\~що становить\~1/4\~частку заробітку\~(доходу)\~на місяць,\~так як\~батько повинен\~надавати матеріальне\~утримання свого\~сина до\~досягнення ним\~повноліття та\~стягнення аліментів\~на утримання\~дружини з\~якою проживає\~дитина до\~досягнення дитиною\~трирічного віку\~в розмірі\~2000\~грн щомісяця\~починаючи з\~15\~грудня 2020\~року. Положеннями ст.ст. 80,84 СК України не передбачено індексацію аліментів в твердій грошовій сумі на утримання дружини. Згідно положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 1470,80 грн.

Outcome: approved