Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

15 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.09.2003 р. він є власником будинку №22 по вул. Білянській у м. Краматорську Донецької області. У належному йому будинку окрім нього зареєстровані також його жінка [PERSON] та син [PERSON] Відповідач по справі [PERSON] фактично в будинку не мешкає з 2004 року, його речей в будинку не має. Відповідач не сплачує рахунки, що ставить їх з жінкою у скрутне матеріальне становище. Окрім того, реєстрація відповідача позбавляє його оформити державну допомогу - субсидію. Враховуючи зазначене, просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №22 по вулиці Білянській у м. Краматорську Донецької області. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги у повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.09.2003 р., посвідченого Державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого у Краматорському міському БТІ 17.10.2003 р. за №2698488, [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами та будівлями №22 по вул. Білянській в м. Краматорськ Донецької області. (а.с.21-22) Згідно домової книги для прописки громадян, які мешкають за адресою: м. Краматорськ, вул. Білянська, буд. 22 зареєстровані: [PERSON] (позивач по справі), [PERSON] (відповідач по справі), [PERSON] (а.с.23-27) Статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Конституційний суд України у своєму рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999р. у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї» зазначив, що ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Відтак суд вважає, що відповідач по справі є членом сімї позивача за кровним спорідненням. Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України у відповідача по справі виникло право користування житловим будинком №22 по вул. Білянській у м. Краматорськ, який належить на праві власності [PERSON], з тих підстав, що він є членом його сімї і який постійно мешкав разом із ним. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сімї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між [PERSON] та відповідачем була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати [PERSON] права на проживання у будинку позивача, а ні ж його відсутність без поважних причин понад один рік. З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 13.07.2015р. за № 01-29/4123 вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає у ньому з грудня 2014 року. (а.с. 10-11) Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №22 по вул. Білянській у м. Краматорськ Донецької області підлягає задоволенню.

Outcome: approved