Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

17.10. 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 12.08.2011 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Одночасно просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку доходу відповідача щомісяця до досягнення дитиною повноліттия. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 26.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального провадження та відкрито провадження. Сторони в судове засідання не з»явились. Позивач просить справу розглянути за її відсутності позов підтримує. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 серпня 2011 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Примирення між сторонами не можливе. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Стаття 27 Конвенції Про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст..180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, що відповідач є працездатним, позов визнав, отримує заробітну плату, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі ? частини його заробітку ( доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судові витрати підлягають стягненню у відповідності до ст..141 ЦПК України.

Outcome: approved