Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

16.12.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження-Плюс» про стягнення суми авансу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.10.2011 року між сторонами був укладений договір завдатку, за яким він передав відповідачу гроші в сумі 140 000 грн. в рахунок оплати нежилого приміщення ( їдальні), розташованої за адресою: [ADDRESS], з наступним укладенням між ними договору купівлі-продажу зазначеного об'єкту нерухомості. Загальна вартість майна, яке він мав намір придбати у відповідача складає 200 000 грн. Передача грошових коштів підтверджується квитанціями до приходних касових ордерів, виданими відповідачем. За договором відповідач взяв на себе зобов'язання оформити право користування або власності на земельну ділянку за даною адресою та укласти з ним договір купівлі-продажу на вищевказане нежиле приміщення не пізніше 01.09.2012 року. Однак, до теперішнього часу документи на землю відповідачем не виготовлені, договір купівлі-продажу не укладений, сума в розмірі 140 000 грн., передана відповідачу в якості завдатку, не повернена. Відповідач відмовляється повернути сплачені грошові кошти з посиланням на їх відсутність. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ТОВ «Відродження-Плюс» на його користь сплачену за договором від 22.10.2011 року суму в розмірі 140 000 грн., а також судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги. Директор ТОВ «Відродження-Плюс» у письмовій заяві просив розглянути справу за відсутності їх представника, позов визнав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.10.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Відродження-Плюс» був укладений договір завдатку ( а.с.5), відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 140 000 грн. в якості завдатку за приміщення нежитлової будівлі, їдальні, розташованої за адресою: АР Крим, [ADDRESS]. Завдаток наданий з метою подальшого здійснення угоди купівлі-продажу вищеназваного приміщення. Товариство зобов'язалось продати приміщення нежитлової будівлі, їдальні за суму 200 000,00 грн. після оформлення права користування або власності на земельну ділянку в термін до 01.09.2012 року. Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аванс це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів. Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов'язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов'язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору. Відповідно до ст..657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладенним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Враховуючи, що завдаток є способом забезпечення виконання зобов'язання, але договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, їдальні між сторонами укладений не був, суд вважає, що передана позивачем за договором від 22.10.2011 року сума в розмірі 140 000 грн. є авансом, який підлягає поверненню, оскільки відсутність договору виключає можливість майбутніх зобов'язань та платежів. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума 140 000 грн., яка була отримана останнім в якості авансу за придбання нежитлової будівлі. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved