Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

16.12.2020 представник позивача в інтересах позивачки, - адвокат Войніков І.В. звернувся до суду з зазначеним позовом, уточненим 13.01.2021, згідно з яким просить визнати [PERSON] , 1968 р.н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS] . За змістом позову, [PERSON] , як працівнику ВАТ «Азмол» для сім`ї у складі трьох осіб: колишній чоловік [PERSON] , донька [PERSON] , надано в користування кімнату [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровано троє осіб: відповідач [PERSON] , син [PERSON] . Шлюб із відповідачем розірвано 29.05.2001. В 2003 році відповідач припинив проживання у даному житловому приміщенні. На даний час житлове приміщення перебуває у власності територіальної громади м.Бердянська на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.09.2002, р.№525. При цьому, позивачка вказує, що систематично сплачує всі необхідні комунальні платежі, відповідач з часу зміни місця проживання за них не сплачує. На підставі наведеного, із посиланням на ст.47 Конституції України, ст.16, 379 ЦК України, ст.71,72 ЖК України, враховуючи тривалу відсутність відповідача за місцем проживання понад встановлені вказаними нормами строки, а також положення ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003, оскільки реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує права позивачки та її сина на володіння, в тому числі, користування житловим приміщенням, позивачка просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 13.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Визначити дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України), а також роз`яснено право на пред`явлення зустрічного позову. Ухвалою суду від 04.02.2010 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. За клопотанням представника позивача постановлено викликати та допитати у якості свідків зазначених у клопотанні осіб на підтвердження позовних вимог. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань, зустрічного позову у справі не подано. Представник позивача адвокат Войніков І.В. згідно з заявою, вх.№ від 08.06.2021, просить розглядати справу за відсутності сторони позивача, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Під час розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, передбаченим ч.4 ст.174 ЦПК України, поважних причин його ненадання не повідомила, тому, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, судом під час проведення судового засідання 27.04.2021, в якому оголошено перерву, постановлено вирішувати справу за наявними матеріалами. Третя особа [PERSON] про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Представник третьої особи Бердянської міської ради письмово повідомив про розгляд справи на підставі наявних доказів та у відповідності до закону. Заперечень стосовно позовних вимог не висловив. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку та відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що підтверджено відповідними доказами у справі, про причини своєї неявки суд не повідомив. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме, ухвалив згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Предметом позову є захист позивачкою, як наймача житлового приміщення, її права на користування кімнатою [ADDRESS] . Підставою для звернення до суду з зазначеним позовом стала наявність перешкод у користуванні позивачкою та її сином третьою особою [PERSON] вказаним нерухомим майном, що створюються з боку відповідача, який в позасудовому порядку з реєстрації за вказаною адресою не знятий. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 01.09.1989, який розірваний на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у цивільній справі №2-5548/04 від 15.06.2004. Рішення суду набрало законної сили 16.07.2004. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, у справі на підтвердження наявна копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 29.05.2008 (актовий запис №193 від 29.05.2008). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на будівлю від 09.09.2002, на підставі рішення від 05.09.2002 №525 за підписом міського голови Харченко В.К. виконавчий комітет Бердянської міської ради посвідчує, що буд. [ADDRESS] належить ВАТ «АЗМОЛ». Згідно з копією ордеру на вселення до кімнати [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають право на користування зазначеним житловим приміщенням. Згідно з довідкою від 16.10.2020 [PERSON] є наймачем кім. [ADDRESS] . Наявними актами, складеними комісією ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» від 21.10.2020, 21.11.2020, 29.03.2021 підтверджено, що відповідач з 2003 року не мешкає за вказаною адресою житлового приміщення. Приналежність нерухомого майна гуртожитку (буд. [ADDRESS] в особі Бердянської міської ради підтверджена інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно №242127189 від 28.01.2021, сформованою шляхом надіслання електронного запиту представником третьої особи (р.№1709876, номер запису 631 в книзі 4, рішення прийнято 03.07.2003 на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 03.07.2003, виданого виконавчим комітетом Бердянської міської ради). За даними довідки Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради №172 від 03.02.2021, кімната [ADDRESS] , не приватизована. Учасники справи, зокрема, відповідач із заявою щодо приватизації не звертались. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №11633 від 09.10.2020, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , її колишній чоловік [PERSON] , син [PERSON] . Реєстрація відповідача за цією адресою також підтверджена у відповіді відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради на запит суду (вх. № від 11.01.201 №187/21-вх.). Судом 27.04.2021 здійснено допит свідків за клопотанням сторони позивача, а саме, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які показали суду, що тривалий час мешкають у будинку [ADDRESS] , є сусідами позивачки, відповідача з 2003 року не бачили за вказаною адресою. Так, він не має особистих речей у житловому приміщенні, не спілкується із колишньою дружиною та дітьми, не відвідує їх, вони жодного разу не бачили [PERSON] за адресою проживання. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує й ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Згідно з ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Випадки, встановлені ч.3 ст.71 ЖК України, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, судом у цій справі не встановлено. За змістом ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідач понад 6 місяців не мешкає за вказаною адресою, а саме з 2003 року. З реєстраційного обліку за місцем проживання в позасудовому порядку не знятий, житлово-комунальні послуги нараховуються із врахуванням його реєстрації за вказаною адресою, що порушує права позивачки та третьої особи. Як роз`яснено у п.11 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Виходячи із закріпленого ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.1,2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 89, 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За нормою ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням наведеного, встановлених фактичних обставин справи, наявних письмових доказів, оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідача за вказаною адресою, що створює перешкоди у користуванні позивачкою та третьою особою житловим приміщенням, зумовлює додаткові витрати, судом встановлено підстави для задоволення позову. При обранні способу захисту у здійсненні права власності позивачем, суд виходить зі змісту ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003, у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тому визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України на користь позивачки, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений у сумі 840,80 гривень за пред`явлення позову до суду.

Outcome: approved