Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

16.01.2019 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23.06.2012 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказала, що подальше сімейне життя не складається через взаємні непорозуміння та різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, взаємної підтримки та допомоги. Діти знаходяться разом із матірю, та перебувають на її утриманні. Додала, що вона не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та отримує державну допомогу в мінімальному розмірі. [PERSON], в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча має роботу зі стабільним доходом Просить суд, стягувати з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, з дня подання позову до досягнення старшим сином повноліття, тобто до 05.12.2030 року. Після досягнення старшим сином повноліття, аліменти на утримання [PERSON], [INFO], стягувати у розмірі 1/4 частки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця. Позивачка [PERSON], будучи повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи у спрощеному провадженні (а.с.15,20), не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За приписами\~ст.\~191\~ЦПК України, у\~строк,\~встановлений судом\~в ухвалі\~про відкриття\~провадження у\~справі,\~відповідач має\~право надіслати: суду\~-\~відзив на\~позовну заяву\~і всі\~письмові та\~електронні докази\~(які\~можливо доставити\~до суду),\~висновки експертів\~і заяви\~свідків,\~що підтверджують\~заперечення проти\~позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. З огляду\~на викладене,\~оскільки відповідач,\~будучи повідомленим\~належним чином про дату, час і місце судового засідання не зявився у судове засідання без повідомлення причин неявки та не подав відзив у встановлений судом строк без поважних причин, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивачки, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 287908 від 23.06.2012 року, [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23.06.2012 року (а.с.2). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО №494573, І-НО №761477, батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.3,4). Малолітні [PERSON], та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], разом із батьками (а.с.5). Відповідно до довідки про доходи, яка видана 08.01.2019 року структурним підрозділом «Словянська дистанція колії» «Регіональна філія» «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», [PERSON] працює монтером колії 3р. структурного підрозділу «Словянська дистанція колії» «Регіональна філія» «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», та стабільно отримує заробітну плату (а.с.6). [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН Словянської міської ради та отримує щомісячну допомогу у розмірі 860,00 грн. (а.с.7). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає. Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року № 789 XII\~78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 8, 9\~ст. 7 СК України,\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~ст. 141 СК України,\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом\~ст. 180 СК України,\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2.,3\~ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З наданих суду доказів встановлено, що малолітні діти, власних доходів не мають та потребують матеріальної допомоги, а відповідач е працездатним, інших утриманців не має. Доказів на спростування таких висновків суду відповідачем не надано. Відповідно до положень ст.ст.\~183,\~184 СК України,\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Згідно із вимогами ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обовязку утримання дитини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі\~\~1/3\~\~частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На підставі\~ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розвязуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає\~розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає\~пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved