Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

16 лютого 2015 року [PERSON] звернувся у суд з позовом, у якому зазначає, що відповідач [PERSON] є власником гужової підводи. 12 листопада 2014 року близько 09 год. 30 хв. у зв'язку з тим, що [PERSON] не вжив всіх заходів щодо унеможливлення самовільного руху коня із підводою, кінь із підводою самовільно рухаючись по вулиці села Оленине здійснив наїзд на належний йому автомобіль марки «Citroen Berlingo» реєстраційний номер [NUMBER], який він залишив на узбіччі, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою Камінь-Каширського районного суду від 02 грудня 2014 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 12872 грн. 86 коп., яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і просив його вимоги задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що немає коштів щоб відшкодувати шкоду позивачу, винним у дорожньо-транспортний пригоді вважає [PERSON], який, на його думку, поставив свій транспортний засіб у невстановленому місці, у зв'язку з чим у задоволені позовних вимог просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Судом встановлено, що 12 листопада 2014 року біля 09 год. 30 хв. у с. Оленине Камінь-Каширського району [PERSON], будучи власником гужової підводи, залишив її на смузі відведення дороги без нагляду, що призвело до самовільного руху гужової підводи з конем та наїзду на автомобіль марки «Citroen Berlingo», номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], у результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. З постанови Камінь-Каширського районного суду від 02 грудня 2014 року вбачається, що винним у цій дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача [PERSON], який порушив підпункт «в» пункту 7.7, пункт 7.8 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (а.с. 5). З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля марки «Citroen Berlingo», номерний знак [NUMBER], є позивач [PERSON] Власником гужової підводи і коня є відповідач [PERSON], про що останній у судовому засіданні не заперечував. Зі схеми пригоди та протоколу огляду транспортного засобу від 12 листопада 2014 року вбачається, що автомобіль [PERSON] марки «Citroen Berlingo» отримав такі пошкодження: розбитий задній фонар з лівої сторони, задній бампер з лівої сторони, вм'ятина на лівому порогові, подряпини на лівій дверці, вм'ятина на лівому передньому крилі (а.с. 25, 26). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 4799 від 06 січня 2015 року, складеного експертом ПП «АС ЕКСПЕРТ» [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля «Citroen Berlingo», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], становить 12872, 86 грн. (а.с. 6-15). Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, дорожньо-транспортна пригода 12 листопада 2014 року сталася з вини відповідача [PERSON] і саме його неправомірні дії знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку із майновою шкодою, завданою позивачу пошкодженням автомобіля «Citroen Berlingo». Враховуючи положення п. 1.5. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якому наведено визначення транспортних засобів для цілей обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільців транспортних засобів, суд доходить висновку, що у разі завдання шкоди з вини особи, діяльність якої пов'язана з використанням гужової підводи, і відповідно цивільно-правова відповідальність якої не підлягає обов'язковому страхуванню, шкода відшкодовується за загальними правилами, визначеними Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 цієї статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналізуючи наведені положення цивільного законодавства, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності у таких правовідносинах є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдає, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи свою вину у заподіяні майнової шкоди позивачеві та посилаючись на винуватість самого позивача у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль останнього, відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження таких обставин. Пояснення свідка [PERSON] про те, що позивач залишив свій автомобіль у невстановленому місці, самі по собі не можуть бути достатнім доказом того, що саме [PERSON] порушив правила дорожнього руху і його дії перебують у причинному зв'язку із заподіяною шкодою. Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідач будь-якими доказами розмір шкоди в сумі 12872,86 грн., яку позивач просить з нього стягнути виходячи із визначеної висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 4799 від 06 січня 2015 року (складеного експертом ПП «АС ЕКСПЕРТ» [PERSON]) вартості відновлювального ремонту автомобіля, не спростував. На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи суд роз'яснив [PERSON] право заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи та наслідки вчинення або невчинення таких процесуальних дій, однак відповідач таким правом не скористався. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і на його користь з відповідача належить стягнути 12872,86 грн. у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, згідно зі ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Матеріали справи свідчать, що позивачем при подачі позову до суду понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., що стверджується квитанцією № к12/J/6 від 19 січня 2015 року (а.с. 1), та витрати за проведення дослідження № 4799 від 23.12.2014 р. у розмірі 800 грн., що стверджується квитанцією № 07010130 від 24 грудня 2014 року (а.с. 32). Беручи до уваги, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати у розмірі 1043,60 грн. У судовому засіданні позивачем також подану квитанцію про придбання 23.12.2014 року паливно-мастильних матеріалів на суму 350 грн., що, як він пояснив у судовому засіданні, були використанні на транспортування автомобіля для проведення автотоварознавчого дослідження. Оскільки доказів на підтвердження кількості паливно-мастильних матеріалів, необхідної для транспортування автомобіля для проведення автотоварознавчого дослідження, позивач не надав, то у відшкодуванні таких витрат необхідно відмовити.

Outcome: approved