Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

15.08.2018 р. позивач звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 2000 щомісячно, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], 2012 року народження. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, шлюб, конфлікти та суперечки, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не в повному обсязі виконує свого обов'язку щодо утримання дитини, кошти на утримання доньки надає нерегулярно. 17.08.2018 р. ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами та в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів, у визначеному позивачем розмірі. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, в порядку ч. 3 ст. 200 та ст. 206 ЦПК України, суд прийшов до висновку про ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази та аргументи позивача, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23.09.2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, а/з 1283. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на утриманні позивача та проживає з нею. Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім'ю та відновити свої стосунки сторони не бажають. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя та їх дитини, тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, ч. 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, суд враховує визнання вимог позову відповідачем, відсутність даних щодо перебування на його утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб, не надано доказів стану здоров'я, який би перешкоджав відповідачу виконувати свої обов'язки по утриманню дитини. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зокрема, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позову в частині зобов'язання відповідача сплачувати витрати на розвиток дитини, оскільки вони позивачем не конкретизовані, на підтвердження їх несення доказів суду не надано. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 704,8 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial