Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

16.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він є власником квартири [ADDRESS]. Квартира ним придбана з прилюдних торгів, 29.03.2013 року він отримав свідоцтво про придбання нерухомого майна, нотаріусом було зареєстровано та внесено відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно. В квартирі залишився зареєстрованим її колишній власник - відповідач [PERSON], який фактично там не проживає, оплату за житлово-комунальні послуги нараховані особисто на нього не проводить, засоби зв'язку з ним не відомі. Через реєстрацію відповідача позивач змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, існує велика заборгованість за комунальні послуги, тому просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання сторони та третя особа не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. (а.с.9-10 повідомлення, а.с. 17-18 оголошення). Позивач [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи, третя особа: Довгинцівський відділ у м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, при винесені рішення покладались на розсуд суду (а.с. 15 заява, а.с.16 довіреність). Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч.2 ст. 197 ЦПК України). Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яка ним придбана з прилюдних торгів, проведених 18.03.2013 року Довгинцівським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. (а.с.4 копія акта про проведення прилюдних торгів; а.с.5 копія витяга). Право власності за позивачем на квартиру [ADDRESS] посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та внесено відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно. (а.с.6 копія свідоцтва). В спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], але фактично він в квартирі не проживає. ( а.с. 7 - акт). Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування власністю, а саме квартирою [ADDRESS] порушено й потребує захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до п.4. постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання»від 16.01.2003 року № 35 (із змінами і доповненнями), реєстрацію фізичних осіб здійснюють територіальні підрозділи, а у випадку необхідності територіальні органи Державного департаменту у справах громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб (далі уповноважені органи), шляхом внесення адресно-довідкових картотек, з можливістю їх автоматизованої обробки. Згідно з п.14 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України, зняття з реєстраційного обліку здійснюється уповноваженими органами, на підставі заяви фізичної особи та рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial