Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

16.06.2020р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 18.01.2013р. між ним та відповідачем шляхом підписання останнім Заяви-анкети позичальника було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунокз кінцем строком повернення, що відповідає строку дії картки, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань за зазначеним кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 12.04.2020р. утворилась заборгованість в загальній сумі 117 086,67грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 80365,16грн., відсотків, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, - 5348,76грн., пені - 25321,00грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00грн., штрафу (процентна складова) - 5551,75грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00грн. Ухвалою суду від 23.06.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні за участю сторін. 14.07.2020р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що позивач не надав суду доказів на підтвердження укладання з ним кредитного договору із погодженням усіх істотних його умов. Додана до позову копія Заяви-анкети позичальника не містить відомостей про отримання ним кредитної картки, суми кредитних коштів, погодженого розміру процентів та строку повернення кредиту, що є істотними умовами кредитного договору. Додані Умови та правила надання банківських послуг ним не підписані, тому не можуть вважатися складовою кредитного договору. Позовна заява також не містить відомостей про розмір отриманих ним кредитних коштів. Доказів на підтвердження видачі та отримання кредиту Банк також не додав. Оскільки між Банком та ним не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов споживчого кредитного договору, на підставі ч.1 ст.638 ЦК України такий договір є неукладеним і не підлягає виконанню. Доданий до позову розрахунок заборгованості уповноваженою особою Банку не підписаний, відомості про те, ким він складений, відсутні. Також зазначає про те, що у випадку підтвердження банком своїх позовних вимог суд повинен застосувати строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України., і відмовити у позові через його пропуск без поважних причин. Просить в позові відмовити повністю. 23.07.2020р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач свої позовні вимоги підтримав повністю та додатково зазначив, що факт укладання кредитного договору між сторонами підтверджується особисто підписаною відповідачем Заявою-анкетою позичальника, відповідно до якої він ознайомився з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Підписанням заяви відповідач підтвердив той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування та погодився з ними. Виконання кредитного договору сторонами підтверджується випискою по рахунку, яка містить інформацію про використання кредитного ліміту, часткову сплату відповідачем кредитних коштів та відсотків. Виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані. Щодо строку позовної давності, то згідно доданої до позову довідки про видані картки зі строком їх дії, відповідач на даний час користується кредитною карткою зі строком дії 06/2022, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду в межах 3-річного строку давності. Просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Представник відповідача - адвокат Габуєв Г.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за такими підставами. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Суд встановив, що 18.01.2013р. відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. В Анкеті-заяві (арк..34) зазначено, що відповідач згодний з тим, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» без номера та дати Банк видав відповідачу [PERSON] такі банківські картки: 18.01.2013р. № [NUMBER] зі строком дії 07/16, 17.07.2014р. № [NUMBER] зі строком дії 07/18, 12.07.2016р. № [NUMBER] зі строком дії 07/18, 20.07.2018р. № [NUMBER] зі строком дії 06/22 (арк..32). 10.04.2013р. на банківську картку № [NUMBER] Банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00грн., 28.12.2013р. його збільшено до 5000,00грн., 19.05.2014р. - зменшено до 1500,00грн., 20.01.2016р. - збільшено до 10000,00грн., 21.01.2016р. - зменшено до 10000,00грн., 14.08.2017р. - зменшено до 5000,00грн., 09.09.2017р. - зменшено до 0,00грн., 24.09.2017р. - збільшено до 25000,00грн., 28.09.2017р. - зменшено до 0,00грн., 29.09.2017р. - збільшено до 31000,00грн., 19.102017р. - збільшено до 33000,00грн., 23.12.2017р. - збільшено до 40500,00грн., 12.07.2018р. - збільшено до 50000,00грн., 17.01.2019р. - зменшено до 0,00грн.(арк..31). Згідно з наданим Банком розрахунком та випискою по рахунку (арк..8-30), заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 18.01.2013р. станом на 12.04.2020р. становить 117 086,67грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту - 80365,16грн., відсотків, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України, - 5348,76грн., пені - 25321,00грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00грн., штрафу (процентна складова) - 5551,75грн. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог Банку. При цьому, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов, кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами в договорі. Укладання кредитного договору не пов`язується з моментом передання грошових коштів Банком позичальнику. Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що укладений між сторонами 18.01.2013р. кредитний договір є договором приєднання та складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Копії вказаних документів додані до позовної заяви. Оцінивши зазначені докази, суд вважає, що позивач, в порушення вимог ст.13,81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами 18.01.2013р. кредитного договору і виникнення у них відповідних прав та обов`язків. Так, додана до позовної заяви Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 18.01.2013р., яка підписана відповідачем [PERSON] , що ним не оспорюється, не містить відомостей про те, яку саме банківську послугу мав намір отримати та отримав відповідач, зокрема, чи виявляв він намір отримати кредитну картку та яку саме, враховуючи, що в Анкеті-заяві зазначено декілька видів карток, в т.ч. «Кредитка «Універсальна», а за доданим до позову Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» існує чотири її види з різними умовами кредитування - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»,«Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD». Відповідні відомості відсутні і в доданій до позову довідці про видані відповідачу картки, в яких міститься інформація лише про номер картки, дату її видачі та строк дії. Також в Анкеті-заяві від 18.01.2013р. не зазначена сума кредиту та кредитного ліміту, який бажав отримати відповідач, порядок та строки повернення кредиту, розмір процентів за користування ним, а також не встановлена відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Крім того, суд виходить з того, що за змістом ст.633, 634 ЦК України умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При цьому, суд враховує, що спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Виходячи з основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, виходячи з того, що умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, суд вважає, що саме Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що надані суду позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів не містять підпису відповідача, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 18.01.2018р. Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання банківських послуг, враховуючи відсутність в Анкеті-заяві від 18.01.2013р. домовленості сторін про розмір кредитних коштів, строк їх повернення, сплату процентів, пені та штрафів, а також за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем відповідних умов, викладених у Витягу з Тарифів та Умовах та правилах надання банківських послуг, які надані позивачем, у суду немає підстав вважати доведеним факт укладання 18.01.2013р. між сторонами кредитного договору та виникнення у них відповідних прав та обов`язків. Ухвалюючи рішення, суд відхиляє доводи позивача про те, що факт укладання кредитного договору, його виконання сторонами, порушення відповідачем строків повернення кредиту та виникнення заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з банківського рахунку. В даному випадку суд вважає розрахунок заборгованості неналежним та недопустимим доказом, оскільки він виконаний представником Банку в односторонньому порядку, не погодженим з відповідачем, фактично є аналітичним документом Банку, у зв`язку з чим не може бути безспірним підтвердженням розміру заборгованості. Щодо виписки з банківського рахунку, то вказаний документ дійсно є первинним бухгалтерським документом, яким фіксується факт виконання банківських операцій та який служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах. У наданій суду позивачем виписці дійсно відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта [PERSON] , в т.ч., маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом та погашення ним заборгованості. В той же час, беручи до уваги, що укладання кредитного договору та його чинність не пов`язуються з моментом передання кредитних коштів позичальнику, суд вважає, що виписка з банківського рахунку не може вважатись належним доказом укладання кредитного договору на визначених сторонами умовах. Вказаний документ, на думку суду, доводить лише факт надання Банком певних послуг, отримання відповідачем банківської картки та користування нею, тобто фактично розмір заборгованості, яка може бути стягнута судом за умови доведення підстав виникнення між сторонами відповідних договірних відносин іншими належними та допустимими доказами. Однак, як зазначалось вище, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження саме факту укладання між сторонами кредитного договору як підстави стягнення з відповідача заборгованості за таким договором у випадку неналежного виконання ним свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів у строк та порядки, визначені цим договором. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed