Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

15.10.2013 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON]. Однак відповідно до рішення суду від 31 березня 2009 року шлюб між ними розірвано, у квартирі відповідач не проживає давно. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси його було оголошено в розшук. Проте він зареєстрований у квартирі [ADDRESS], однак витрати по утриманню квартири не сплачує, а тому на їх думку він може бути визнаний судом таким , що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Просять позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилася, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилася, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилася, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши думку, доводи та пояснення сторін, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.12.2003 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. У відповідності з вимогами ст. 47 Конституції України кожен має право на житло , а відповідно до ст.379 ЦК України, житлом є житловий будинок , квартира , інше приміщення. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК власник житла має право на захист порушеного права власності в суді, а згідно до вимог ст.391 ЦК має право на захист права власності . Відповідно до вимог ст.356 ЦК України у позивачів та у відповідача виникло та є право спільної часткової власності без виділення долей . Відповідно до вимог ст.358 ЦК України права спільної часткової власності здійснюються за згодою всіх співвласників. Домовленості про одноосібне користування вказаним житлом з [PERSON] не було та суду , таких доказів не надано. За змістом ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. Суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів незаконні та необгрунтовані, а тому необхідно у задоволенні вимог відмовити в повному обсязі, встановивши, що норми житлового Кодексу на які посилаються позивачі регулюють відносини між наймачами та наймодавцями , а не між співвласниками квартири. Доводи позивачів суд вважає не аргументованими та до уваги не бере, оскільки відсутність одного з співвласників за місцем реєстрації не може бути підставою для порушення його прав та фактично позбавлення його права користування житлом. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Витрати по справі суд покладає на позивачів . Судовий збір при поданні позовної заяви сплачений повністю. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed