Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

17.01.2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом Дочірнього підприємства «Автоскладальний завод № 1» Публічного акціонерного товариства «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» про стягнення заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, компенсації за затримку розрахунку, відшкодування завданих збитків, відшкодування завданої моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 11.02.2013 року працював на посаді старшого майстра МЕВ Дочірнього підприємства «Автоскладальний завод № 1» Публічного акціонерного товариства «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» . Наказом № 90 від 27.11.2013 року позивача звільнено з займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Позивачу на день звільнення відповідачем нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01 липня 2013 року по 27 листопада 2013 року у сумі 17585,51 грн. Крім того, при звільненні позивачу не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 12 днів та вихідну допомогу. [PERSON] просить суд стягнути з відповідача в його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 17585,51 грн., компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в розмірі 193,43 грн., суму в розмірі 22000,00 грн. за завдану моральну шкоду, витрати пов'язані з користуванням кредитними коштами в розмірі 727,02 грн., компенсацію за затримку розрахунку в розмірі 5504,00 грн. 14.03.2014 року ухвалою суду позов в частині вимог щодо стягнення заробітної плати та компенсації за невчасно виплачену заробітну плату в розмірі 193,43 грн. залишено без розгляду. В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача в його користь суму в розмірі 22000,00 грн. за завдану моральну шкоду, суму в розмірі 727,02 грн. за завдану матеріальну шкоду, компенсацію за затримку розрахунку в розмірі 9901,08 грн. Позивач [PERSON] уточнену позовну заяву підтримав з підстав в ній зазначених. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Войцешук Л.І. в судовому засіданні позов не визнала за безпідставністю вимог. Просила суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Автоскладальний завод № 1» Публічного акціонерного товариства «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс», а саме з 11.02.2013 року по 27.11.2013 року (а.с. 14). Наказом № 90 від 27.11.2013 року [PERSON] звільнено з займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. (а.с. ) Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунки. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Як вбачається з довідки про середню заробітну плату від 12.03.2014 року, середній денний заробіток позивача на підприємстві становить 157,16 грн. Визначаючи розмір середнього денного заробітку позивача суд бере до уваги розмір заробітної плати за два повних останні місяці вересень-жовтень 2013 р. 1833,33 + 3195,65 = 5028,98 грн.: 32 = 157,16 грн. Отже, середній заробіток за час затримки виплати належних позивачу при звільненні сум за період з 28.11.2013 року по 29.01.2014 року складає - 9901,08 грн. ( 157,16 грн. х 63 дні). Таким чином суд, приходить до висновку, що позов в частині вимог про стягнення з відповідача в користь позивача суми в розмірі 9901,08 грн. середнього за час затримки виплати належних позивачу при звільненні сум слід задовольнити. Оскільки, саме з вини Дочірнього підприємства «Автоскладальний завод № 1» Публічного акціонерного товариства «Автомобільна Компанія «Богдан Моторс» позивачу у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України не були виплачені належні йому при звільненні суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з відповідача в користь [PERSON] суд прийшов до висновку, про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, однак в розмірі, що є значно меншим від заявлених вимог, тобто в розмірі - 1000,00 грн. Суд визначаючи розмір моральної шкоди виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, та враховує ту обставину, що відповідач завдав шкоду позивачу пов'язану з невиплатою заробітної плати, що спричинило моральні страждання, порушення нормальних життєвих зв'язків. Ст. 1166 п. 1 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. П. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позивами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Всупереч ст. 60 ЦПК України, п. 2 ст. 1166 ЦК України позивач [PERSON] в судовому засіданні не довів та не підтвердив жодними належними та допустимими доказами ту обставину, що невиплата відповідачем заборгованості по заробітній платі призвела до понесення ним додаткових збитків, пов'язаних з користуванням кредитними коштами. А тому, вимога про стягнення з відповідача суми в розмірі 727,02 грн. за завдану матеріальну шкоду до задоволення не підлягає за безпідставністю.

Outcome: partial