Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

15.01.2018 позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб укладений між ним та [PERSON], який зареєстрований 03.07.1993 року Житомирським міським відділом ЗАГС, про що, складено відповідний актовий запис №1110. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки. З березня 2009 року фактично не проживають разом, шлюбні стосунки припинені. 24.01.2018 ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено до судового розгляду. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.25). Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, судова повістка, направлена відповідачу повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання» (а.с.19-24). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, зі змісту свідоцтва про шлюб серії ІІ-ТП №360948, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 03.07.1993 року Житомирським міським відділом ЗАГС, про що, складено відповідний актовий запис №1110 (а.с.6). Стаття 51 Конституції України та стаття 24 Сімейного Кодексу України передбачають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, оскільки позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу та стверджує, що подальше перебування в шлюбу суперечить його інтересам, на примирення категорично не згодний, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved