Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

17.02.2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 12638,49 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 221130 грн., тобто по день звернення до суду із позовною заявою (всього на суму 14849,69 грн.), мотивуючи тим, що він працював на підприємстві відповідача з 01.04.2014 року по 30.01.2017 року на посаді слюсара-ремонтника 5 розряду ремонтно-механічного цеху та згідно з наказом № 9-к від 30.01.2017 року був звільнений за угодою сторін; в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку по заробітній платі в сумі 15197,24 грн. 15.02.2017 року відповідач частково перерахував йому заборгованість в сумі 2558,85 грн., залишок заборгованості по заробітній платі становить 12638,39 грн.; на день подання позову до суду сума середньогомісячного заробітку за несвоєчасний розрахунок склала 221130 грн., тому просить на підставі ст.ст.116, 117 КЗпП позов задоволити. Позивач в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, але надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи за адресою місцезнаходження, а тому згідно ч.5 ст.74 ЦПК України незважаючи на його відсутність за місцезнаходженням, відповідач вважається повідомленим належним чином. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач у період з 01.04.2014 року по 30.01.2016 року перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат», а 30.01.2017 року звільнений за угодою сторін на підставі наказу № 9-к від 30.01.2017 року, що стверджується копією трудової книжки АХ № 365000 (а.с.2-3). Однак, відповідач при звільненні працівника з позивачем не розрахувався, і, як вбачається із копій розрахункових листків за жовтень-грудень 2016 року, за січень 2017 року заборгованість підприємства перед працівником по зарплаті на момент його звільнення 30.01.2017 року склала 15197,24 грн., 16.02.2017 року йому було виплачено 2558,85 грн. (а.с.5-7). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до п.3 ч.2 вказаного Порядку збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Як випливає із доданих позивачем до позовної заяви розрахункових листків за жовтень-грудень 2016 року, січень 2017 року розмір середньоденної заробітної плати позивача, обчисленого виходячи із виплат за останні два повних календарних місяці роботи, що передували звільненню (3801,48+3306,61):45 становить 157,95 грн. Тому, на підставі викладеного та наданих позивачем розрахункових листів, розрахунок середнього заробітку за час затримки у розрахунку слід проводити за весь час затримки з 31.01.2017 року по 17.02.2017 року, який за розрахунком суду складає: 157,95 грн. (середньоденна заробітна плата ) х 14 (робочі дні з часу звільнення по день розгляду справи) = 2211,30 грн. (середній заробіток за весь час затримки). Тому, середній заробіток який підлягає стягненню складає 2425,28 грн.. За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обовязок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Доводи позивача відповідачем не спростовано, а тому з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 12638,39 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 2211,30 грн., що в загальному складає 14849,69 грн.. Позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, за вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, позивач сплатив судовий збір в сумі 640,00 грн., а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 640,00 грн., та в дохід держави в сумі 640,00 грн. Тому

Outcome: approved