Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

15.03.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просив: -здійснити поділ спільного майна подружжя; -виділити [PERSON] у власність ? частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та ? частину земельної ділянки розміром 0,1420 га (кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; -виділити [PERSON] у власність ? частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та ? частину земельної ділянки розміром 0,1420 га (кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що він перебував в шлюбі з відповідачкою - [PERSON], зареєстрованому 26.03.2013 р. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 25.01.2017 р., шлюб було розірвано. 09.02.2017 року рішення набрало законної сили. Позивач зазначає, що в період шлюбу за спільні кошти ним та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2016 р. було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 0,1420 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою [ADDRESS]. На думку позивача, вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка являються об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу між ним та колишньою дружиною - [PERSON] Відповідач - [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Чутівської районної державної адміністрації Полтавської області в якому просила визнати житловий будинок загальною площею 55,3 кв.м. житловою площею 29,5 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 0,1420 га (кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON]. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON], не заперечуючи факту перебування з [PERSON] у шлюбних відносинах та придбання під час шлюбу спірних житлового будинку та земельної ділянки, посилається на те, що вказане нерухоме майно було придбано за кошти, що належали їй особисто. Позивач за зустрічним позовом вказує, що 28.03.2016 р. з метою купівлі житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] нею було отримано в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 40 000 грн., що підтверджується відповідною розпискою. Після цього, 05.04.2016 р. між нею та гр. [PERSON], що діяла по довіреності від імені [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та договір купівлі - продажу земельної ділянки розміром 0,1420 га (кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою. Вищезазначені обставини, на думку позивача за зустрічним позовом, підтверджують, що житловий будинок та земельна ділянка були придбані за її особисті грошові кошти, право власності на вказані об'єкти нерухомості зареєстроване на її ім'я, у зв'язку з чим є її особистою приватною власністю. Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 04.07.2017 р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник підтримали вимоги первісного позову, просили його задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити. Позивач у судовому засіданні зазначив, що для того, щоб купити спірний будинок та земельну ділянку, він продав квартиру, яку отримав у спадщину, а також отримав кредит у банку, у зв'язку з чим, позивач вважає, що не зважаючи на те, що право власності на будинок та земельну ділянку оформлені на його колишню дружину, зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу в рівних частинах між ними. Відповідач за первісним позовом та її представник у судове засідання не з'явились, подали до суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі, а також зазначили, що проти первісного позову заперечують, просять відмовити у його задоволенні, а зустрічний позов - підтримують та просять задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином третя особа була повідомлена, подала до суду заяву про розгляд справи без участі її представника. Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом, представника позивача за первісним позовом, дослідивши наявні матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові з огляду на наступне. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісної власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається одночасно такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 р. (справа №6-612цс15), від 16.12.2015 р. (справа №6-2641цс15), від 14.09.2016 р. (справа №6-539цс16) та від 05.04.2017 р. (справа №6-399цс17). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 26.03.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.03.2013 р. (а.с. 16). Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 25.01.2017 р. шлюб, зареєстрований 26.03.2013 р. у відділі ДРАЦС Чутівського РУЮ Полтавської області між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Під час шлюбу, 05.04.2016 р. між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 18.03.2015 р. від імені [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно п. 1 умов якого, продавець, в особі представника передала в цілому, а покупець прийняла у власність об'єкт житлової нерухомості - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], який знаходиться на приватизованій земельній ділянці. Зазначений будинок в цілому складається з: житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., господарських будівель та споруд: сараю літ. «Б», погребу вхідного літ. «б», сараю літ. «б1», навісу літ. «б2», сараю літ. «в1», сараю літ. «Г», сараю літ. «Д», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «Ж», огорожі №1, воріт огорожі №2, колодязю питного літ. «3», воріт огорожі №4, літньої кухні літ. «В». Згідно п. 2 договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.04.2016 р. сторони узгодили, що продаж будинку вчиняється за ціною 20000,00 грн., які сплачені покупцем продавцю готівкою до укладення цього договору, а також підтвердили факт повного розрахунку, передачі майна та відсутність один до одного будь-яких претензій щодо виконання зобов'язань за цим договором. При цьому оціночна вартість нерухомого майна - житлового будинку становить 52700,00 грн., про що зазначено в п. 3 договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.04.2016 р. Крім того, 05.04.2016 р. між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 18.03.2015 р. від імені [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки згідно п. 1 умов якого продавець в особі представника передав в цілому, а покупець прийняла у власність приватизовану земельну ділянку розміром 0,1420 га. за кадастровим номером [NUMBER], передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відчуження за цим договором здійснено без зміни цільового призначення (використання) земельної ділянки. У п. 3 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.04.2016 р. сторони узгодили, що продаж вчинено за ціною 10000,00 грн. які сплачені покупцем продавцю до укладення цього договору, а також підтвердили факт повного розрахунку, передачі майна та відсутність один до одного будь-яких претензій щодо виконання зобов'язань за цим договором. При цьому експертна грошова оцінка земельної ділянки становить 19800,00 грн., про що зазначено в п. 4 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.04.2016 р. Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] про згоду на придбання майна згідно якої, [PERSON] дав свою згоду па купівлю його дружиною [PERSON], об'єкт нерухомого майна - будинку з господарчими будівлями та спорудами, приватизованої земельної ділянки розміром 0,1420 га. за кадастровим номером [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS], за ціною та на умовах на її розсуд. При цьому він стверджує, що договір купівлі-продажу вказаного майна укладається дружиною [PERSON] в інтересах сім'ї на умовах та за ціною, яку вони попередньо обговорили і вважають вигідною для них і укладення цього договору відповідає їхньому спільному волевиявленню, гроші, які витрачаються на придбання вказаного майна є їхньою спільною сумісною власністю. З п. 15 умов договору купівлі продажу житлового будинку та п. 6 умов договору купівлі продажу земельної ділянки вбачається, що продавця було ознайомлено з зазначеною заявою подружжя покупця. Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 0,1420 га (кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], що підтверджується відповідними Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №56678299 та №56680780 від 05.04.2016 р. З матеріалів справи вбачається, що джерелом коштів, за які зазначене нерухоме майно було придбане, є: кошти, отримані від продажу належної [PERSON] квартири, яку останній отримав у спадок, дохід [PERSON] отриманий у вигляді заробітної плати та орендних платежів, а також позичені подружжям кошти. Так, згідно матеріалів справи, 18.03.2014 р. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], загальною площею 42,2 кв.м, житловою площею 22,5 кв.м. 10.11.2015 р., між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, згідно п. 1 умов якого [PERSON] продав а [PERSON] купив двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 2 умов договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2015 р. квартира, що продається, належить продавцеві ([PERSON]) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON], державним нотаріусом Чутівської державної нотаріальної контори 18.03.2014 року за реєстровим №246, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого [PERSON], державним нотаріусом Чутівської державної нотаріальної контори 18.03.2014 року за №19160396. Згідно п. 3 договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2015 р. продаж вчинено за 30000,00 грн., які я, покупець, сплатив, а продавець, одержав повністю до підписання цього договору. Факт розрахунку за зазначеним договором купівлі-продажу квартири від 10.11.2015 р. підтверджується також відпорною розпискою про отримання грошових коштів від 29.10.2015 р., написаною [PERSON] та [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] 30.10.2015 р. зазначені грошові кошти у сумі 30000,00 грн. внесені в якості вкладу до ПАТ КБ «ПриватБанк» строком до 30.01.2016 р. на підставі укладеного між банком та [PERSON] договору №SAMDNWFD0070880323101 вкладу ««Стандарт» строковий на 3 місяці» 14.03.2016 р. між ПАТ «Креді Агріколь Банк» (банк) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №1/2592752 згідно п.п. 1.1, 1.2 умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 20680,47 грн. на споживчі потреби строком на 36 місяців - з 14.03.2016 р. по 13.03.2019 р. Згідно виписки по рахунку приватного клієнта №188386-2017/0630 всього з рахунку було знято 19740 грн. готівки з яких 1970,00 грн. були зняті у період з 31.03.2016 р. по 04.04.2016 р. (включно). Крім того, в матеріалах справи наявна боргова розписка від 28.03.2016 р. згідно якої [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму в розмірі 40000,00 грн. для купівлі будинку у с. Артемівка та зобов'язалась їх повернути до 30.12.2016 р., а також рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 21.04.2017 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 40 000 грн., що виникла на підставі боргової розписки від 28.03.2016 р. Допитаний в судовому засіданні на підставі ст.184 ЦПК України в якості свідка [PERSON] повідомив, що станом на момент укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки та на даний час він мав дохід, який складався з його заробітної плати та отриманої орендної плати, тоді як його колишня дружина [PERSON] не працювала, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-х років та займалась домогосподарством. Зазначені позивачем обставини також підтверджується наявними в матеріалах справи: довідками ФГ «Павлик» №19 та №20 від 03.07.2017 р. видані [PERSON] про те, що останній за договорами оренди земельних ділянок (паїв) від 02.01.2015 р. та 25.03.2014 р., оригінали яких були оглянуті судом у судовому засіданні, станом на 31.12.2015 р. отримав 9563,40 грн. орендної плати, а станом на 31.12.2016 р. - 921,82 грн.; довідкою Філії «Хлібна база №88» ДП Полтавський КХП, а також протоколом бесіди, проведеної начальником служби у справах дітей Чутівської райдержадміністрації з [PERSON] Допитаний в якості свідка [PERSON] також повідомив, що у них з колишньою дружиною не було окремого місця проживання, а після того, як у 2015 році він отримав спадщину, вирішили придбати будинок для чого, він продав квартиру, яка дісталась йому у спадок, та отримав кредит, який наразі погашений. Крім того, зазначив, що про боргову розписку від 28.03.2016 р. своєї колишньої дружини [PERSON] та про рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 21.04.2017 р. йому нічого не було відомо та про їх наявність він дізнався тільки під час ознайомлення з матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене, досліджені матеріали справи та з'ясовані фактичні обставини, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що нерухоме майно, а саме - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка розміром 0,1420 га (кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], - є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], оскільки зазначене майно було придбане під час шлюбу за спільні сумісні кошти, на підставі договору, укладеного одним із подружжя в інтересах сім'ї. При цьому, при поділі спільного сумісного майна подружжя судом враховуються також і борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Суд зазначає, що наявність судового рішення про стягнення з [PERSON] грошових коштів за борговою розпискою саме по собі не свідчить про те, що зазначені кошти є її особистою приватною власністю, оскільки згідно ст.ст. 61, 65 СК України у подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбане за рахунок позичених грошових коштів нерухоме майно, внаслідок укладення договорів позики та/або кредиту виникає також і зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, оскільки договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За таких обставин, суд вважає, що первісні позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги - такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: approved