Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

15.08.2017 позивач звернувся до суду з позовом та зменшивши позовні вимоги просив суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: - у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 16,6 кв. м. разом із лоджією 3,8 кв.м., що максимально відповідає його частці в праві власності на квартиру. Спільне користування власниками балконом не є можливим, так як вихід на балкон здійснюється лише з кімнати площею 16,6 кв.м.; - у користуванні [PERSON] залишити житлову кімнату, площею 20,7 кв.м, що навіть перевищує в натурі розмір її частки в праві власності на квартиру (2/5 частина має відповідати площі у 20,44 кв.м.). - у користуванні [PERSON] залишити житлову кімнату, площею 13,8 кв.м, що також перевищує в натурі розмір його частки в праві власності на квартиру (1/5 частина має відповідати площі у 10,22 кв.м.). - в загальному користуванні залишити: кухня - 8,3 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., ванна кімната - 2,9 кв.м., коридор -11,1 кв.м., коридор - 1,6 кв.м., комора - 1,5 кв.м. Свої вимоги мотивує тим, що є власником 2/5 частин квартири [ADDRESS]. 1/5 частина квартири належить позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 28.01.1999, інша 1/5 частина вищевказаної квартири - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2009, що зареєстровано в реєстрі за номером 48106613. Зазначає, що 2/5 частина вказаної вище квартири належить на праві власності та свідоцтва про право на спадщину сестрі позивача, а саме [PERSON], а 1/5 частина належить на праві власності, племіннику позивача, а саме [PERSON], що є відповідачами по справі. Вказує, що згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 28.04.2009 на квартиру, спірна квартира є трьохкімнатною, житлова площа - 51,1 кв.м., у тому числі 1-а кімната -16,6 кв.м., 2-а кімната - 20,7 кв.м., 3-я кімната - 13,8 кв.м., кухня - 8,3 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., ванна кімната - 2,9 кв.м., коридор - 11,1 кв.м., коридор - 1,6 кв.м., комора - 1,5 кв.м., лоджії - 3,8 кв.м. Загальна площа квартири - 81,5 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. Позивач посилається на те, що разом з відповідачем сплачує плату за надання комунальних послуг, однак не можуть домовитись про порядок користування квартирою, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити. 15.08.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 16.08.2017 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 13.10.2017 на адресу суду від позивача надійшла уточнена позовна заява зі зменшеними позовними вимогами. Ухвалою суду від 06.11.2017 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 21.02.2018 року судом направлені запити до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві та відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. 28.03.2018 до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідачів. Відзив на позовну заяву відповідачами не подано. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, однак на адресу суду від представника позивача було подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Про причину неявки суд до відома не поставили. Судові повістки, що направлялися на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання, не були отримані останніми та повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положеннями ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 2/5 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 28.01.1999 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2009, що зареєстровано в реєстрі за номером 48106613. (а.с.6-7, 8). Також встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить 2/5 частини вказаної вище квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 28.01.1999 та свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 28.01.1999 (а.с.6-8). Відповідно до технічного паспорту вбачається, що квартира [ADDRESS] є трьохкімнатною, житлова площа - 51,1 кв.м., у тому числі 1-а кімната -16,6 кв.м., 2-а кімната - 20,7 кв.м., 3-я кімната - 13,8 кв.м., кухня - 8,3 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., ванна кімната - 2,9 кв.м., коридор - 11,1 кв.м., коридор - 1,6 кв.м., комора - 1,5 кв.м., лоджії - 3,8 кв.м. Загальна площа квартири - 81,5 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані(а.с.23-24). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільний майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в силу ст.104 ЖК (5464-10) суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Зважаючи на те, що спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат, враховуючи існуючий порядок користування спірною квартирою, який склався між відповідачами, суд вбачає за можливе виділити у користування кімнату площею 16,6 м.кв. разом з лоджією 3,8 м. кв. - [PERSON]; кімнату площею 20,7 м.кв. - [PERSON]; кімнату площею 13,8 м.кв. - [PERSON]; кухню - 8,3 кв.м., вбиральню - 1,2 кв.м., ванну кімнату - 2,9 кв.м., коридор -11,1 кв.м., коридор - 1,6 кв.м., комору - 1,5 кв.м - залишити в загальному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. За таких обставин та враховуючи те, що виділити ізольоване жиле приміщення таким чином, щоб штучно не погіршити житлових умов позивача та відповідачів можливо, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Також суд враховує те, що вирішення спору між сторонами у вказаний вище спосіб є доцільним, виходячи з правовідносин, які склалися між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового в розмірі 320,00 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved