Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

16.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок №24 по вул. Купальська в м.Львові в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 18.04.2008 року, актовий запис №2734. В подальшому позивач 14.04.2016 року уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним права власності на житловий будинок №24 по вул. Купальська в м.Львові, загальною площею 54, 40 кв. м. і складається з 2 кімнат житловою площею 41.50 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 18.04.2008 року, актовий запис №2734. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що будинок № 24 по вулиці Купальській в м. Львові належав на праві приватної власності громадянину [PERSON], що підтверджується реєстраційним посвідченням МБТІ м. Львова від 25.04.1971 року та довідкою ЛКП «Збоїща 408» з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 2888 від 04.11.2015 року. 18 квітня 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І- СГ № 133587, актовий запис № 2734. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 24 по вул. Купальській в м. Львові, загальною площею 54.40 кв.м. і складається з 2 кімнат житлової площі 41.50 кв.м. Позивач є рідним сином померлого [PERSON]. Позивач був зареєстрований в [INFO] з 12 травня 1965 року по теперішній час та постійно проживав зі своїм батьком [PERSON] до дня його смерті, та після смерті батька продовжує проживати у вищезазначеному будинку, доглядає за будинком та прибудинковою територією, оплачую всі комунальні послуги, тобто фактично вступив у володіння спадковим майном. Жодної відмови від прийняття спадщини він не заявляв. Його мати [PERSON] та рідна сестра [PERSON] не заперечували проти визнання за ним права власності на житловий будинок № 24 по вулиці Купальська в м. Львові. Представники позивача [PERSON], [PERSON] будучи у суді уточнені позовні вимоги підтримали просили позов задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 15.01.2015 р. у судовому засіданні проти позову заперечувала. Просила в позові відмовити. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третіх осіб. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок по вул. Купальській, 24 в м. Львові належав на праві приватної власності [PERSON], що стверджується реєстраційним посвідченням МБТІ при ЛОВКГ (а.с.10, 41). 19 листопада 1964 року між гр. [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. Відповідно до даного договору [PERSON] передає належну їй половину житлового будинку, що знаходиться у м. Львові по вул. Можайського, 24 (теперішня назва вулиці Купальська) у власність [PERSON], а останній зобов'язується надавати [PERSON] довічне утримання на правах члена своєї сім'ї, забезпечити її харчуванням, медичним доглядом на випадок недуги, та одягом. Половина будинку, що переходить у власність на умові довічного утримання належить [PERSON] на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого Виконкомом [PERSON] міськради депутатів трудящих 21 січня 1939 року (а.с.43). Також, 19 квітня 1971 року було укладено договір довічного утримання між гр. [PERSON], яка діяла від імені гр. [PERSON], як опікун, згідно рішення Шевченківського райвиконкому м. Львова від 09 лютого 1971 року за № 97, та [PERSON] Відповідно до даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належну [PERSON] на праві особистої власності половину жилого будинку разом з відповідною частиною господарських прибудов, що до цього будинку відносяться, який знаходиться в м. Львові по вул. Можайського, 24 (теперішня назва вулиці Купальська). Відчужувана половина будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будівлі, виданого Виконавчим комітетом [PERSON] міськради депутатів трудящих 24 січня 1959 року і зареєстрованого у Львів- ському міжміському бюро технічної інвентаризації 25 січня 1959 року в реєстрову книгу під № 4074. Натомість [PERSON] зобов'язується надати [PERSON] право пожи-ттєвого проживання в цьому будинку, пожиттєво повністю утримувати її на правах члена сім'ї, надавати їй харчування й одяг, забезпечувати необхідний догляд (а.с.42). 02.08.2002 року на імя [PERSON] ОКП ЛОР БТІ та ЕО було видано технічний паспорт на житловий будинок на вул. Купальська, 24 у м.Львові, в якому також зазначені самочинні добудови (а.с.44-49). Згідно свідоцтва про смерть, І-СГ № 133587 [PERSON] помер 18.04.2008 року, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції 18.04.2008 року зроблено відповідний запис у Книзі реєстрації смертей № 2734 та видано свідоцтво про смерть (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - житловий будинок № 24 (двадцять чотири) що на вул.Купальській у м.Львові, згідно технічного паспорту від 02.08.2002 року загальною площею 54, 40 кв. м. і складається з 2 кімнат житловою площею 41.50 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 18.04.2008 року, актовий запис №2734. Спадкоємцями першої черги по смерті [PERSON] є: [PERSON] позивач по справі, оскільки його мати [PERSON] та рідна сестра [PERSON] не заперечували проти визнання за ним права власності на спадкове майно. Позивач так і не звернувся до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини за законом, оскільки існувала розбіжність в площі квартири, яка являється спадковим майном отриманої в насідок укладання договорів довічного утримання. Згідно складеного 17.06.2016 року ТзОВ «Галицька Інвестиція Нерухомості» акту про технічне обстеження обєкта нерухомого майна було встановлено наступне: Згідно технічного паспорта від 02.08.2002 р., виданого [PERSON] обласним комунальним бюро технічної інвентаризації. За даною адресою знаходиться житловий будинок літ «А-1» загальною площею 54.4 м.кв. Який складається із 2-ох житлових кімнат, кухні, та коридору. Площі веранди, та підвалу в загальну площу не включені. Також на земельній ділянці знаходяться: цегляний сарай літ. «В», та деревяна вбиральня «Б». А житлова прибудова лі г «А'-І», та житлова надбудова літ. «А-2» - збудовані самовільно. Власником даного будинковолодіння являється [PERSON] Дмитровивич. При натурному обстежені вищевказаного будинковолодіння було виявлено: Що житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 54.4 м.кв. (41,5 м.кв. житлової, та 12,9 м.кв. допоміжної) дійсно знаходиться на вищевказаній земельній ділянці, площа та конфігурація даного будинку не змінені, видимих тріщин та дефектів в несучих конструкціях та стінах будинку не виявлено, будинок знаходиться в придатному для експлуатації стані. А самочинно збудовані прибудова літ «А'-1», та надбудова літ. «А-2», не порушують цілісності раніше збудованого житлового будинку «А-1». Згідно ч.1 та 2 ст.325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи; фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З врахуванням того, що заповіт [PERSON] не складався, інших спадкоємців першої черги після його смерті немає, єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України становлять три складові: право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З пояснень представників позивача вбачається, що позивач так і не звернувся до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини за законом, оскільки існувала розбіжність в площі квартири, яка являється спадковим майном отриманої в насідок укладання договорів довічного утримання. З наведеного вбачається, що [PERSON] позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, зареєструвати право власності на нерухоме майно та реалізувати свої повноваження власника. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням наведеного підлягають до задоволення позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок № 24 (двадцять чотири) в межах площ та характеристики будинку, зазначені у договорах від 19 листопада 1964 року між гр. [PERSON] та [PERSON] про довічне утримання та від 19 квітня 1971 року довічного утримання між гр. [PERSON], яка діяла від імені гр. [PERSON], як опікун, згідно рішення Шевченківського райвиконкому м. Львова від 09 лютого 1971 року за № 97, та [PERSON] Щодо зміни житлової площі з 37,3 кв.м на 41,5 кв.м., то суд вважає, що така зміна сталася у звязку з переплануванням з трьох жтлових кімнат на дві, що було зазначено частково у договорах довічного утримання. Отже, на підставі наведеного вище, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволенню.

Outcome: approved