Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

16 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області про встановлення факту належності земельної ділянки та визнання права власності на земельну частку (пай). Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27 червня 1999 року померла її рідна тітка по лінії батька, [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах, посвідчену сертифікатом серії СМ №0051352. Вона є єдиним спадкоємцем [PERSON] за правом представлення, так як її батько, [PERSON], помер раніше своєї сестри. Зазначає, що в установленому законом порядку прийняла спадщину після померлої тітки, подавши нотаріусу відповідну заяву. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезгадану земельну частку (пай) їй відмовлено внаслідок невірного написання імені тітки у сертифікаті на право на земельну частку (пай) та втрати оригіналу зазначеного документа. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить встановити юридичний факт того, що земельна частка (пай) розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право на яку посвідчене сертифікатом серії СМ №0051352, виданим на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року №152 на імя [PERSON], зареєстрованим 14 червня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №110, належить [PERSON], яка померла 27 червня 1999 року, а також визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті останньої. Ухвалою від 18 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання у порядку загального позовного провадження. 03 травня 2018 року у підготовчому засіданні судом постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та залишено без розгляду вимоги про встановлення юридичного факту належності померлій 27 червня 1999 року [PERSON] земельної частки (паю), право на яку посвідчене сертифікатом серії СМ №0051352, виданим на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року №152 на імя [PERSON], зареєстрованим 14 червня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №110 (а. с. 53-54). У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 45). Згідно зі статтею 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Відповідно до статті 131-1 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді. Разом з цим, відповідно до п. 11 Перехідних положень Конституції України норма щодо здійснення представництва у судах першої інстанції виключно адвокатами вступає в силу з 01 січня 2019 року. З огляду на викладене, суд вважає допустимою представництво [PERSON] інтересів позивача [PERSON] на підставі довіреності. Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають (а. с. 44). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 43). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 1987 року помер батько позивача [PERSON] (а. с. 11-16). 27 червня 1999 року у с. Павлівка Білопільського району Сумської області померла рідна тітка [PERSON] по лінії батька - [PERSON] (а. с. 18, 19-20). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на земельну частку (пай) площею 4,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, у землях, які перебували у колективній власності КСП «Обрій», посвідчене сертифікатом серії СМ №0051352, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року №152 на імя [PERSON], зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 14 червня 1996 року за №110, належність якого померлій тітці позивача встановлена рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 08 серпня 2016 року, яке набрало законної сили 19 серпня 2016 року (а. с. 19-20, 25). Рішенням Білопільського районного суду від 12 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 24 жовтня 2016 року, [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті тітки, [PERSON], яка померла 27 червня 1999 року (а. с. 21-22). 14 грудня 2016 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] за заявою позивача від 14 грудня 2016 року заведено спадкову справу після померлої 27 червня 1999 року [PERSON], яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за №59973803 (а. с.). За інформацією Павлівської сільської ради [PERSON], яка померла 27 червня 1999 року, з січня 1995 року була зареєстрована та до дня смерті проживала разом із [PERSON] за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Павлівка, вул. Гагаріна, 67. Остання здійснила поховання тітки. Заповіт від імені померлої виконавчим комітетом сільської ради не посвідчувався (а. с. 23-24). Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 27 червня 1999 року, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого ЦК України, так як правовідносини продовжують існувати на даний час. Відповідно до положень ст. ст. 524, 525 та 527 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1222 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1262 ЦК України брати та сестри спадкодавця є спадкоємцями другої черги за законом. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їх матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та виходячи з наведених вище положень законодавства, якими вони регулюються, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті рідної тітки по лінії батька - [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини і є її єдиним спадкоємцем за законом за правом представлення. Інші спадкоємці попередніх черг, у тому числі й ті, які за законом мають право на обовязкову частку у спадщині померлої [PERSON] та у встановленому порядку прийняли цю спадщину, відсутні. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Статтями 81, 131 ЗК України передбачено, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 11 постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Тобто, сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за законом позивач має право на земельну частку (пай) у землях колективної власності КСП «Обрій» розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON] на підставі сертифікату серії СМ №0051352, виданого відповідно до розпорядження Білопільської РДА №152 від 17 травня 1996 року. Згідно з п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно, однак, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у звязку з втратою правовстановлюючого документа (а. с. 28-30). З огляду на викладене, позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на вищеназване спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] Згідно зі ст. 55 Конституції України права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожної фізичної або юридичної особи на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Таким чином, враховуючи, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], яка померла 27 червня 1999 року, але у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу - сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ №0051352, виданого на підставі розпорядження Білопільської РДА №152 від 17 травня 1996 року, не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом та беручи до уваги положення ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», відповідно до яких рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині визнання права на земельну частку (пай) у землях, які перебували у землях КПК «Обрій», розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельної частки (паю) у натурі у вигляді земельної ділянки та реєстрацією права власності на землю. При цьому суд відмічає, що визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Що стосується позовних вимог про визнання права власності земельну частку (пай), право на яку належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату серії СМ №0051352, то вони задоволенню не підлягають з підстав, наведених вище у мотивувальній частині рішення, у звязку з тим, що спадкодавець за життя не набув у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, а був наділений лише правом на земельну частку (пай). На підставі викладеного,

Outcome: partial