Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

15.11.2018р. ПрАТ «НВО «Созидатель» звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, інфляційних витрат та трьох процентів річних (а.с. № 3 - 4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.12.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а.с. № 22). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПрАТ «НВО «Созидатель» є надавачем\~комунальних послуг\~мешканцям житлового\~буд.\~ [ADDRESS] .\~Відповідач \~є \~орендарем \~приміщення [ADDRESS] ,\~поз.\~1-13\~у цьому\~будинку.\~25.12.2014р.\~між позивачем і відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання послу з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території. Внаслідок неналежного його виконання відповідач має заборгованість за спожиті послуги станом на 01.07.2018р. в сумі 21\~775,08 грн. На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525, 526, 610 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, положення Законів України «Про житлово-комунальні послуги», просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 21\~775,08 грн., а також інфляційні витрати в сумі 8\~267,97 грн., три відсотки річних в сумі 1\~850,58 грн. Представник позивача адвокат Тиханков С.О. (діє на підставі довіреності від 06.05.2019р. а.с. № 43) 05.06.2019р. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги задовольнити повністю, проти \~постановлення заочного\~рішення \~не заперечував (а.с. № 45). Відповідач у судові засідання по справі, призначені на 21.02.2019р., 08.04.2019р., і на 05.06.2019р. повторно не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином за адресою указаною позивачем у позові. За даними ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відповідач з цієї адреси вибув з 24.10.2016р. (а.с. № 24). До суду повернулися конверти з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 28-29, 35-35а, 39-40). У зв`язку з цим, судом на офіційному сайті «Судова влада України» було розміщене оголошення про виклик відповідача в судове засідання на 05.06.2019р., на яке відповідач також не відреагував (а.с. № 41). Враховуючи, що відповідач виходячи з положень та п.4 ч. 8, 11 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання тричі поспіль не з`явився, згідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Як вказує позивач, ПрАТ «НВО «Созидатель» є виконавцем комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території, а також забезпечення надання інших комунальних послуг через приєднані зовнішньобудинкові мережі у житловому будинку [ADDRESS] . На підтвердження фактичного споживання послуг позивач надав укладений 25.12.2014р. між ПрАТ «НВО «Созидатель» і [PERSON] , який є орендарем приміщення № І, поз. 1-13 у цьому будинку, договір № 732 про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території, додатком до якого є перелік послуг, що надаються за договором та розрахунок щомісячних платежів (а.с № 5-9). Відповідно до положень ст. ст. 156, 162 ЖК Української РСР, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Між позивачем та відповідачкою склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016р. № 6-2951цс15. Розглядаючи цей спір, суд враховує, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК). Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. В такому разі слід дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові за № 6-43цс17 від 22.03.2017р. Правовою позицією Верховного Суду України від 09.11.2016р. у справі № 6-1457цс16 передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як видно з розрахунку, який долучено позивачем до позову, відповідач майже кожного місяця у спірному періоді з вересня 2015р. по червень 2018р. (включно) сплачував періодичні платежі. При цьому, або у меншій сумі або ж з переплатою у наступному місця, що призводило до погашення боргу за попередній період. Означене свідчить про визнання ним суми боргу за періодичними нарахуваннями, а тому свідчить про переривання строків позовної давності в силу положень ч. 3 ст. 264 ЦК України (після переривання перебіг позовної давності починається заново), що, в свою чергу, виключає підстави для застосування судом строків давності. Крім того, у цій справі немає підстав для застосування строків позовної давності і з урахуванням того, що 21.08.2018р. ПрАТ «НВО «Созидатель» зверталось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, між тим ухвалою судді Федоріщева С.С. від 10.09.2018р. у видачі цього судового наказу було відмовлено (а.с. № 17). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16.12.2015р. у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Отже, сума заборгованості в розмірі 21\~775грн.08коп. за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з опалення, холодного і гарячого водопостачання, яка утворилася за період з 01.09.2015р. по 30.06.2018р. (включно), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом із тим, суд не погоджується з сумою нарахованих і заявлених до стягнення позивачем інфляційних витрат і трьох відсотків річних, адже вони розраховані, починаючи з 01.09.2015р. від всієї суми заборгованості 21\~775грн.08коп., яка виникла лише станом на 01.07.2018р., у той час як п.2.1. договору від 25.12.2014р. № 732 між ПрАТ «НВО «Созидатель» і відповідачем про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач зобов`язується оплачувати комунальні послуги за поточний місяць не пізніше 25-го числа такого місяця. Як видно з розрахунку заборгованості, вона зростала щомісячно: за жовтень 2015р. - 350,82грн., за листопад 2015р. 5\~998,93грн., за грудень 2015р. 10\~540,29грн. і так далі, та станом на липень 2018р. склала 21\~775,08 грн. (а.с. № 10-12). Суд зазначає, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічне положення міститься у постанові Верховного суду України від 19.10.2016р. у справ і № 6-2129цс16 . У спірних\~ правовідносинах\~ виконання\~ зобов`язання\~передбачено \~частинами або\~ у\~ вигляді\~періодичних платежів,\~а тому\~ нарахування\~сум,\~передбачених \~ст.\~625\~ЦК України\~має здійснюватися\~за кожним\~платежем \~окремо за кожен місяць, а не на всю кінцеву суму заборгованості, яка виникла станом на липень 2018р. (у цьому випадку). Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглядаючи спір у межах позовних вимог, суд вважає, що позивачем не доведено підставність стягнення інфляційних витрат в розмірі 8\~267,97 грн. та 3% річних в розмірі 1\~850,58 грн. від простроченої суми 21\~775,08 грн. за період з 01.09.2015р. по 01.07.2018р. (включно), а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, позовні вимоги ПрАТ «НВО «Созидатель» підлягають задоволенню частково. Обговорюючи питання\~розподілу судових\~ витрат\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ з\~урахуванням \~того,\~що \~позовні вимоги\~ задоволено\~частково,\~судові витрати\~у вигляді\~сплаченого позивачем\~ судового\~збору в\~сумі 1\~762\~грн.\~(а.с.\~№ 4)\~з відповідача\~ на\~користь позивача\~слід стягнути\~пропорційно задоволеній\~ частині\~позовних вимог,\~а саме\~ у\~розмірі 1\~202грн.98коп.\~ (21\~775грн.08коп. х 1\~762грн. : 31 893грн.63коп.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial