overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

15.09.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - Карповецької сільської ради Чуднівського району Житомирської області та [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її батька [PERSON], який помер 30.05.2006 року, відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок розташований за адресою: вул.Боженка, буд.20, с.Карпівці, Чуднівського району, Житомирської області. Крім позивача спадкоємцем за законом є син спадкодавця [PERSON], який відмовився від спадщини та дочка спадкодавця - [PERSON]. Позивач звернулась із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом до Чуднівської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Позивач у судове засідання не зявилась, у тексті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи у її відсутність. Відповідач Карповецька сільська рада Чуднівського району Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні, до суду надійшла заява за підписом сільського голови, згідно якої Карповецька сільська рада позов визнає і просить розглядати справу без участі представника сільської ради. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій одночасно зазначила, що позов визнає повністю, та додала до матеріалів справи копію свого паспорта та копію свідоцтва про шлюб на підтвердження зміни свого прізвища з «Совсімової» на «Комендатюк». На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачами не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

15.09.2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, свої вимоги мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями по провулку Кротенківському, номер 9 у м. Полтаві. За вище вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON]. Зважаючи на те, що відповідач за даною адресою не проживає та не приймає ніякої участі в утримані майна, позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням. А тому, з метою захисту своїх порушених прав, свобод та інтересів, вона змушена звернутися до суду та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме\~будинком номер 9 по провулку Кротенківському у м. Полтава та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Суд

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

15.09.2016року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання, особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням і свої доводи обґрунтовує тим, що вона є власником будинку № [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 31.08.2009р. У вище вказаному будинку зареєстрований син її покійного чоловіка [PERSON] - [PERSON], який за вказаною адресою не проживає з 2011року. Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстрації, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач до судового засідання не з'явилась, але надала заяву слухати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач до судового засідання не з'явився, але був сповіщений належним чином про день та час слухання справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 405 Житлового кодексу України, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення понад одного року. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/3 частки будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.08.2009р. 2/3 частки вище вказаного будинку належать дітям спадкодавця [PERSON]: [PERSON] та [PERSON]. /а.с.7-9/ У вище вказаному будинку зареєстрований син покійного чоловіка позивача [PERSON] - [PERSON], [INFO]/а.с.19-22/ Згідно довідки квартального комітету від 11.09.2016року у [ADDRESS] [PERSON], [INFO] не мешкає з 2011року./а.с.17/ Аналізуючи викладене, суд вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає у зазначеному будинку понад одного року. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

15.09.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив стягнути з спадкоємця [PERSON] в межах вартості майна, одержаного у спадщину на користь Публічного акціонерного товариства «Дельт Банк» заборгованість за кредитним договором № 160/ФВ-06 від 18.08.2006 року і розмірі яка станом на 19.04.2015 року становить 16 169, 86грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 16 166,96грн.; пеня - 2,90 грн. Представник позивача просив позов задовольнити. Протокольною ухвалою суду відповідача було замінено на [PERSON], яка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, надала квитанцію про сплату заборгованості. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що\~ 18.08.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] (далі - позичальник) був укладений кредитний договір № 160/ФВ-06, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 9 000,00 дол. СІПА з розрахунку 13,5% річних за користування кредитом на строк до 17.08.2016 року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та Публічним акціонерним товариством « Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором. ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до AT «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до AT «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

15.09.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24.04.2009 року, мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає. У звязку з чим, позивач змушена звернутися до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Вивчивши матеріали справи, аналізуючи їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], відповідно свідоцтва про народження (а.с.6). Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, інших стягнень з нього не проводиться. Позивачу не вистачає коштів, дитина фактично знаходиться на її утриманні. Відмова відповідача у добровільний спосіб надавати допомогу дитині ставить позивача у скрутне матеріальне становище, в звязку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обовязок покладається на обох батьків у рівних частка. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з принципу розумності та справедливості при вирішенні даної справи, беручи до уваги рівний обов'язок обох батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»,\~позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

15.09.2016 року позивач звернулась до Любашівського районного суду Одеської області з зазначеним позовом, вказавши, що 25 січня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання в шлюбі вони мають двох неповнолітніх дітей. За час шлюбу між ними склалися стійкі неприязні відносини, виникали сварки, скандали, непорозуміння, більше шести місяців вони не проживають разом. Оскільки примирення між нею та відповідачем неможливе ні за яких умов, то вона просила суд розірвати їх шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилась, але надала до суду заяву про можливість розгляду справи в її відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про можливість розгляду справи в його відсутність, позовні вимоги визнає повністю на розлучення згоден. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Як видно з позовної заяви позивача, в сім'ї склались ненормальні стосунки. За час шлюбу виникали сварки, скандали, непорозуміння. Примирення між ними неможливе ні за яких умов. Із свідоцтва про укладення шлюбу видно, що сторони дійсно уклали шлюб між собою 25 січня 2007 року в виконавчому комітеті Ясенівської сільської ради Любашівського району Одеської області, актовий запис № 1 (а.с. 6). Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Спору щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя у сторін, на момент звернення до суду, немає. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

15.09.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 14.09.2013 року, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, сторони мають різні характери та погляди на життя, в сімї часто виникають конфлікти та непорозуміння, з серпня 2016 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинено. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], спору щодо проживання якого, у випадку розірвання шлюбу між сторонами, не існує. Позивач у судове засідання не зявилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи за його\~ відсутності, у якій одночасно зазначив про те, що позов визнає в повному обсязі. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

15.09.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем від шлюбу, укладеного 17.09.2005 року, мають дітей сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні,\~ всупереч вимогам статті 180 Сімейного кодексу України відповідач в добровільному порядку не надає кошти на утримання неповнолітніх дітей, хоча має таку можливість, оскільки має постійне місце роботи та стабільну заробітну плату. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач до суду подав заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє\~ позов в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

15.09.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем від шлюбу, укладеного 09.09.2006 року, мають дитину дочку [PERSON], [INFO], яка знаходяться на її утриманні,\~ всупереч вимогам статті 180 Сімейного кодексу України відповідач в добровільному порядку не надає кошти на утримання неповнолітньої дитини, участі у її вихованні не приймає. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач до суду подав заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє\~ позов в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

15.09.2016 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від спільного життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просила стягнути з нього аліменти на в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 169, 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивач і відповідач перебували у шлюбі з 02 грудня 2000 р., рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.11.2013 року шлюб між сторонами було розірвано, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], 22 липня 2003 р н., яка проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, що порушує права позивачки передбачені ст. 180 Сімейного кодексу України відповідно до якої батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому позов про стягнення аліментів необхідно задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

15.09.2016 року рішенням Херсонського міського суду Херсонської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Під час ухвалення вказаного рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат. В судове засідання сторони не з'явились, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України присутність сторін при ухваленні додаткового рішення не є обов'язковою. Відповідно до ч. 4 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,2 грн.

Outcome: approved