Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

16 квітня 2018 року [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати [PERSON] батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати предявлення позовну і до досягнення дитиною повноліття; внести зміни до актового запису №427 від 19 липня 2016 року, складеного Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про народження [PERSON], [INFO]: у відомостях про батька дитини замість «Кулажко Дмитра Андрійович» зазначити дані «[PERSON], [INFO], громадянин України». У звязку з внесенням змін до актового запису про народження неповнолітньої [PERSON], [INFO], видати нове свідоцтво про народження та анулювати попереднє свідоцтво про народження дитини серії І-КИ №587932 від 19.07.2016р.; стягнути з відповідача судові витрати по справі. 06.11.2018 року представник позивача [PERSON] подала заяву про відмову від частини позовних вимог (а.с. 94). Відповідно до якої зазначила, що на підставі заяви позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], повторно Саксаганським районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області видано Свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], де у графі батько вказаний відповідач [PERSON]. Таким чином, до початку розгляду справи по суті відповідачем фактично визнано факт свого батьківства щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в звязку з чим позивач не підтримує своїх вимог щодо визнання батьківства та внесення змін до актового запису внаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову. В подальшому просила здійснювати розгляд справи лише в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. 08.10.2018 року усною ухвалою суду занесеною в журнал судового засідання, задоволено клопотання представника позивача та прийнято відмову від позову в частині визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження (а.с. 124-127). В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, представник позивача зазначила, що 08 липня 2016 року у [PERSON] та [PERSON], які в період з серпня 2015 року по кінець січня 2016 року проживали разом однією сімєю, народилася спільна донька - [PERSON]. До початку розгляду справи по суті відповідач визнав факт свого батьківства щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На підставі заяв позивача та відповідача, повторно видане свідоцтво про народження [PERSON], де у графі батько вказаний відповідач [PERSON]. Оскільки неповнолітня [PERSON] з дня народження проживає разом з позивачкою за адресою [ADDRESS], та знаходяться на її повному утриманні, беручи до уваги той факт, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, хоча працездатний та має постійний дохід (заробітня плата) в розмірі близько 7000,00 грн. на місяць, вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Тому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (10.12.1988 р. н.), аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] (08.07.2016 р.н.), у розмірі 1/4 чистини усіх видів заробітку [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати предявлення позову і до досягнення [PERSON] (08.07.2016 р.н.) повноліття. 11.06.2018 року на електронну адресу суду представник відповідача [PERSON] подав заяву клопотання, в якій вказав, що факт батьківства вони не оспорюють, однак не згодні з розміром аліментів, які просить стягнути позивач з відповідача. Просив врахувати, що відповідач 04.06.2016 року зареєстрував шлюб з [PERSON] В цьому шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON], 03.1.12016 року народження. В звязку з чим, відповідач згоден сплачувати аліменти в розмір 1/6 частини від свого заробітку (а.с. 78-79). 08.10.2018 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази по справі (а.с. 119-120). 08.10.2018 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення у справі третьою особою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради міста [PERSON] (а.с. 121-122). 08.10.2018 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення у справі третьою особою [PERSON] (а.с. 128, 134-135). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Вказав, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від його доходу. Просив врахувати, що в 2017 році відповідач придбав у власність нерухоме майно. Представник відповідача [PERSON] .С. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказав, що відповідач згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини від свого доходу. Просив врахувати, що на його утриманні знаходиться ще двоє дітей. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Саксаганський районний у м. Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, до зали судового засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без присутності представника відділу. Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, приходить до висновку про повне задоволення позову за таких підстав. Згідно повторного виданого Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, свідоцтва про народження серії І-КИ № 684404, 08 липня 2016 року народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 95). Згідно довідки КОМДІС «НОВА-КОМ» № 9 від 13.03.2018 року малолітня [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року отримувала державну допомогу від Управління праці та соціального захисту населення, яка складала: за 1 квартал 2017 року 5713,59 грн., за 2 квартал 2017 року 3225,13 грн., за 3 квартал 2017 року 6800,61 грн., за 4 квартал 2017 року 8702,55 грн. (а.с.16). 04.06.2016 року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з громадянкою [PERSON], про що складено актовий запис № 150. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 80). Від цього шлюбу відповідач [PERSON] має двох донок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 81, 82). Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 02.11.2018 року, [PERSON] за лютий 2018 року отримав заробітку плату від ПрАТ «ВФ Україна» в розмірі 7552, 49 грн та додаткове благо в розмірі 363,08 грн. (а.с. 163). 25.10.2017 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], придбав двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 143). Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до норм чинного законодавства України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 142 СК України). Згідно положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.ст. 2, 8 ЦПК України, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбула та ст.ст.7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття (ст. 51 Конституції України). За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обовязком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, судовим розглядом встановлено, що відповідач працює, отримує стабільну заробітну плату, має на утриманні ще двох малолітніх дітей, що виключає можливість призначення розміру аліментів у мінімальному рекомендованому розмірі, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У п. 17 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд враховує ту обставину, що у відповідача на утриманні перебуває ще дві малолітні дитини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак не вважає, що це є підставою для стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини від його заробітку. Оскільки ці діти проживають в повній сімї. Їх забезпеченням піклується окрім відповідача, також його дружина, мати дітей - [PERSON] Як свідчать матеріали справи, відповідач має нормальний стан здоровя, є працездатною особою молодого віку 29 років, має постійне місце роботи та постійний дохід, а тому має всі можливості матеріально утримувати свою доньку [PERSON]Д та дітей від шлюбу з [PERSON], що є його обовязком відповідно до ст. 180 СК України. Разом з тим відповідачем не доведено, що його дружина [PERSON] та його малолітні доньки від цього шлюбу знаходяться виключно на його утриманні, враховуючи те, що діти народилися 03.11.2016 року, у звязку з чим на даний час дружина відповідача має право на отримання щомісячних соціальних виплат при народженні дітей. Тому, суд

Outcome: approved