Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

17.09.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідачка) про стягнення заборгованості (а.с.1-3). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2019 року відкрито спрощене позовне провадження по справі № 495/8483/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу призначено до судового розгляду (а.с.40-42). В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 07.10.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2\~900,00 грн. у вигляді встановленого карткового ліміту на картковий рахунок. Однак, [PERSON] не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушила умови кредитного договору, тому станом на 18.08.2019 року у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 20216,72 грн., з яких: 0,00 заборгованість за тілом кредита; 5488,47 заборгованість за простроченим тілом кредита; 00 заборгованість за нарахованими відсотками; 11\~439,36 нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1850,00 пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 штраф (фіксована частина); 938,89 штраф (процентна складова). Невиконання відповідачкою зобов`язань по укладеному договору зумовило звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду із відповідним позовом. У судові засідання представник позивача не з`явився, але подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.33-34). Відповідачка [PERSON] , відзив або заперечення на позов АТ КБ\~«ПриватБанк»до суду не надавала та в судові засідання 28.11.2019 року, 16.01.2020 року та 20.02.2020 року не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними поштовими повідомленнями про отримання [PERSON] судових викликів з доданими до позовної заяви документами (а.с.72, 75). Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). У відповідності до ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального\~кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний\~розгляд справи\~суд постановляє\~ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідачка [PERSON] , була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судові засідання 28.11.2019 року, 16.01.2020 року та 20.02.2020 року без поважних причин та без повідомлення причин, не подавала відзив, а позивач АТ КБ «ПриватБанк», не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2020 року постановлено розгляд справи 495/8483/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення\~заборгованостіпровести у заочному порядку (а.с.78). У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 07.10.2013 року, згідно якого отримала кредит у розмірі 2\~900,00 грн. у вигляді встановленого карткового ліміту на картковий рахунок (а.с.6). Так, 07.10.2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» (Банк) та [PERSON] (Клієнт) було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав, а Клієнт отримав кредит у розмірі 2\~900,00 грн. у вигляді встановленого карткового ліміту на картковий рахунок. Таким чином, відповідачка, прийняв на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором та підтвердив свою згоду, що Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Однак, [PERSON] в порушення умов Договору б/н від 07.10.2013 року не надавала своєчасно АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що підтверджується відповідними розрахунками банку (а.с.4-5), у зв`язку з чим станом на 18.08.2019 року у [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість по Договору б/н від 07.10.2013 року на загальну суму у розмірі 20216,72 грн., з яких: 5488,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 11439,36 нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1850,00 пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 штраф (фіксована частина); 938,89 штраф (процентна складова). В добровільному порядку [PERSON] виниклу та непогашену заборгованість по Договору б/н від 07.10.2013 року на загальну суму 20216,72 грн. не погасила. Невиконання відповідачкою своїх зобов`язань по вищезазначеному договору зумовило звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду із відповідним позовом. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 509, 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України). Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.ст. 1047, 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Крім того, відповідно до абз.1 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] в порушення умов Договору б/н від 07.10.2013 року та зазначених вище норм чинного законодавства не надавав АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, тобто свої зобов`язання, визначені цим договором, виконувала несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 18.08.2019 року у [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» виникла та залишається і наданий час непогашеною заборгованість по Договору б/н від 07.10.2013 року на загальну суму у розмірі 20216,72 грн., з яких: 5488,47 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 11439,36 нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1850,00 пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 штраф (фіксована частина); 938,89 штраф (процентна складова). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника на основі закону невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Але, відповідно до положень ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, відповідно до якої встановлено, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення штрафу /фіксована частина/ - 500 грн та штрафу /процентна складова/ у розмірі 938,89 грн., у зв`язку з подвійною цивільно - правовою відповідальністю, пов`язаною з нарахуванням штрафу на прострочену заборгованість, до якої була включена заборгованість за пенею в сумі, яка разом зі штрафом є різновидом неустойки /тобто неустойка з неустойки/ та одночасного застосування штрафу до прострочення зобов`язань, які охоплюються пенею, нарахованою банком та яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Також, рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 року по справі № 7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені що виникають між фізичними особами споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Таким чином, з урахуванням вищевказаних обставин, до визначеного банком розміру неустойки в частині пені підлягає застосуванню ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, оскільки нарахований банком розмір пені за прострочене зобов`язання в сумі 11\~439,36 грн. та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі 1850,00 грн. є завищеним та значно перевищує заборгованість за простроченим тілом кредита у розмірі 5488,47 грн., а тому розмір пені підлягає зменшенню до 1 000 грн. Саме такий розмір неустойки, на думку суду, відповідає вимогам закону і засадам розумності та справедливості. Отже,\~стягненню з\~ [PERSON] \~на користь\~АТ КБ\~«ПриватБанк» підлягає\~заборгованість по\~Договору б/н\~від 07.10.2013\~року в загальному розмірі 7\~488,47 грн., яка складається з: - 5488,47 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; - 1 000 грн. пеня за прострочене зобов`язання; - 1 000 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог АТ КБ\~«ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial