Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

15.05.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до договору дарування від 04.03.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Мороз Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-19, серії НАМ 075390, [PERSON] на праві приватної власності належить 14/25 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та 14/25 частки земельної ділянки за кадастровим номером: 4810400000:08:050:0001, площею 0,0601 га, у межах згідно з планом, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 11/25 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та відповідної частки земельної ділянки, належить матері [PERSON] - [PERSON] - третій особі по справі. 21.07.2007 року, [PERSON] з [PERSON] , зареєстрував шлюб в відділі РАЦС по м. Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис за № 255. Від даного шлюбу у [PERSON] з відповідачкою є неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 01.02.2008 року, відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2019 року № 2/484/199/19 шлюб між ними був розірваний. Відповідно до рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради від 12.03.2019 року за № 104 «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] » визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої головою квартального комітету [PERSON] Р.Ф., в м. Первомайську, Миколаївської області за № 40 від 15 грудня 2018 року, в даному житловому будинку значаться зареєстрованими позивач, його син та відповідачка [PERSON] , яка в спірному будинку не проживає з моменту реєстрації. Відповідачка [PERSON] , в житловому будинку не мешкає і ніколи не мешкала, її речей в ньому немає, її реєстрація в даному житловому будинку носить формальний характер, а тому відповідачка втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Таким чином, відповідач [PERSON] , яка не проживає в належному позивачу будинку, втратила право на користування ним, внаслідок її відсутності понад один рік. Факт реєстрації відповідача в будинку обмежує право власника на розпорядження ним. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно і належним чином, у відповідності до ст. 130 ЦПК України. Відзив на позов не надала. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу та його матері [PERSON] на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 04.03.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Мороз Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-19, витягом про державну реєстрацію прав власності від 04.03.2015 р. Згідно копії будинкової книги та довідки квартального комітету від 15.12.2018 року, відомо що за даною адресою прописана [PERSON] , [INFO] , яка там фактично не проживає з моменту реєстрації. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст.ст.383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Відповідно до норм ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо без поважних причин не проживає на спірній жилплощі понад встановлені законом строки, або вибула на інше постійне місце проживання. Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. В зв`язку з цим суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст.29 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ніколи не проживала в будинку [ADDRESS] , то суд вважає, що вона вважається такою, що втратила право користування ним.

Outcome: approved