Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

15 грудня 2014 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON], комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» Дніпропетровської міської ради про визначення порядку користування жилим приміщенням, зміну договору найму (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі ордеру на житлове приміщення він є користувачем квартири [ADDRESS], зі складом родини з двох чоловік: він та дочка [PERSON]. Дана квартира не приватизована, складається із двох кімнат, загальною площею 59,1 кв.м. Зазначив, що у нього із [PERSON] склалися неприязні стосунки, у зв'язку із тим, що остання намагається позбавити його житла, звертаючись до суду із позовами про позбавлення його права користування житлом та до установ КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» ДМР для засвідчення факту його тривалого не проживання у вищевказаній квартирі. Крім того, під час перебування позивача у м. Біла Церква Київської області з квартири було викрадено телевізор, за даним фактом СВ Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження. Отже, враховуючи вищевикладене, у позивача виникла необхідність у визначенні порядку користування житловим приміщенням та зміні договору найму житла. Тому у своїй позовній заяві позивач просив суд визначити порядок користування квартирою №16 в буд.№4-Б по вул.. Братів Трофімових у м. Дніпропетровську, виділивши йому кімнату площею 20,4 кв.м., а [PERSON] кімнату площею 13,8 кв.м. з лоджією, площею 1,2 кв.м., к коридор, ванну кімнату, туалет, кухню з балконом, який до неї примикає залишити в спільному користуванні; змінити договір найму житлового приміщення, а саме: квартири [ADDRESS]; зобовязати КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» Дніпропетровської міської ради укласти з ним договір. Ухвалою від 25 березня 2015 року судом залучено у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Дніпропетровську міську раду. Позивач та його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачка в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Співвідповідач КП «Житлово-експлуатаційне підприємство № 25» ДМР в особі свого законного представника в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи (а.с.78). Про причини неявки свого представника не повідомляв. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника не надсилав. Третя особа в особі свого представника за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні вирішення справи вирішити на розсуд суду у відповідності до чинного законодавства. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні, повний текст рішення складений 14 серпня 2015 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в грудні 2009 року Ленінською районною у м.\~Дніпропетровську радою [PERSON] видано ордер на житлове приміщення №05 серії Н-09, на право зайняття родиною у складі двох чоловік квартири [ADDRESS] (а.с.8). У вищевказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та його донька [PERSON], відповідачка по справі (а.с.94). У відповідності до ст.. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як вбачається із наданих позивачем квитанцій та особових рахунків, відкритих на ім'я [PERSON] по сплаті за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS], тривалий час за комунальні послуги оплата не здійснюється (а.с.73-74). Із пояснень позивача у судовому засіданні встановлено, що заборгованість за послуги він не визнає, так як не вважає за необхідне їх оплачувати, тому що фактично проживає у м. Біла Церква у Київській області разом із своєю дружиною, що обумовлено необхідністю постійного догляду за тещею [PERSON], у спірній квартирі не мешкає, а лише приїжджає до неї кілька разів на місяць. Зазначив, що у квартирі відсутня навіть газова плита, так як в ній не має потреби. Судом встановлено, що сторони хоча і є членами однієї сімї, але впродовж тривалого часу перебувають у вкрай неприязнених стосунках. Із матеріалів справи вбачається, що з приводу неправомірної поведінки один до одного сторони систематично звертаються до правоохоронних органів (а.с.11,12,13,14,95,96). Під час розгляду у Ленінському районному суд м.Дніпропетровська як попереднього цивільного спору за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, так і наразі постійно наголошували на тому, що не можуть мешкати разом у спірній квартирі через неприязні стосунки один до одного. У судових засіданнях безпосередньо у залі, демонстрували стійку неповагу один до одного, перебивали та коментували з місця промови один одного. У відповідності до ст. 104 Житлового кодексу Української РСР, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Правила, встановлені частиною першою цієї статті, не поширюються на жилі приміщення в будинках підприємств, установ, організацій найважливіших галузей народного господарства (частина перша статті 114), крім випадків, коли наймач одержав приміщення не у зв'язку з трудовими відносинами або коли наймодавець втратив право на його виселення, а також на приміщення в будинках колгоспів. Згідно зі ст.63 Житлового кодексу України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до п.16 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в силу ст. 104 Житлового кодексу України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Зміна договору найму жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача не допускається в передбачених ч. 3 ст. 104 Житлового кодексу України випадках, незалежно від наявності згоди наймодавця на зміну такого договору, за винятком випадків, коли жиле приміщення наймач одержав не в зв'язку з трудовими відносинами або коли наймодавець втратив право на його виселення. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що вимоги позивача є незаконними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач у повному обсязі не довів ні свого фактичного проживання у спірній квартирі, ні обсягу порушених житлових прав з боку відповідача на користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст.88 ЦПК України, суд приходить висновку, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed