Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

15.04.2021 року поштою до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. 03.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №602. У період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з відповідачкою. Позивач розуміє свій батьківський обов`язок утримання сина та не має наміру від нього ухилятися. Таким чином, позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви 15.04.2021 року і до повноліття [PERSON] , [INFO] , а саме до [INFO] . Позивач зазначив, що протягом останніх років сімейні відносини з відповідачкою поступово погіршувались, в результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння, склалися різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Більше року шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства сторони не ведуть, шлюб носить формальний характер. 22.04.2021 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. 24.05.2021 року через канцелярію від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій просив суд задовольнити позов. 24.05.2021 року через канцелярію суду від відповідачки, надійшла заява про визнання позову (вхід.№ 23105), в якому відповідач визнала позовні вимоги. Додатково заявила клопотання про розгляд справи без її участі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі зареєстрованому 03.06.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №602, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Фортечним районним у місті Кропивницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №176, серії [NUMBER] . Сторони припинили шлюбні стосунки. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, у сторін різні погляди на подружнє життя та сім`ю, подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя. Сторони досягли згоди, що дитина [PERSON] буде проживати разом з відповідачем. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Судом встановлено, що шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Сім`я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім`ї неможливе. Строк на примирення позивач та відповідач просять не надавати. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачем не має наміру, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідач визнає позов та наполягає на задоволенні позовних вимог позивача. У відповідності ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причину позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правом кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, частиною 1 статті 187 СК України передбачено право батька подати за місцем роботи, виплати пенсії чи стипендії на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, визначений у цій заяві. Також, [PERSON] не позбавлений права виплачувати аліменти у добровільному порядку, а в разі спору щодо їх розміру, або не сплати, з позовом про стягнення аліментів звертається той з батьків, з яким проживає дитина. Визнання позову відповідачем в частинні стягнення з позивача аліментів у визначеній позивачем сумі, суд розцінює як відсутність предмету спору між сторонами з даного питання. Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п.2 ч. 1ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Але відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Верховний Суд роз`яснив, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Верховний Суд зауважив, що якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Зазначені висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 у справі № 686/20582/19-ц. В зв`язку з тим, що предмет спору існував на час відкриття провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначення аліментів на утримання дитини, тому суд не знаходить підстав для закриття провадження по справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору. Враховуючи, що сторони досягли згоди, що дитина [PERSON] буде проживати разом з відповідачем, а позивач має намір сплачувати на його утримання ј частку з усіх видів заробітку, тому в задоволенні позову про стягнення аліментів з позивача слід відмовити за безпідставністю. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: partial