Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

15 березня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с. Хмільно Радехівського району Львівської області померла баба позивачки - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 29 травня 1998 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Згідно даних, викладених у довідці Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області №777 від 03.08.2017 року, [PERSON] , постійно до дня смерті [INFO] проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] і на день її смерті, разом із нею проживали та були зареєстровані, окрім інших - [PERSON] . У склад спадкового майна увійшло право власності на земельні ділянки загальною площею 1,5726 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали [PERSON] та про що зазначено у Державному акті на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №002580, виданого 12.04.2000 року. Після смерті [PERSON] , залишилася спадкова маса, а заповіт від імені померлого не посвідчувався, має місце спадкування майна померлої за законом і спадкоємцем першої черги є сторони у справі. [PERSON] після смерті своєї баби [PERSON] , шляхом проживання із нею постійно, і на момент смерті [INFO] , вступила у фактичне володіння спадковим майном, зокрема взяла на зберігання правовстановлюючі документи та опікується спадковим майном. Позивач зазначає, що у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини вона не зверталася, оскільки вважала, що спадкові права після смерті баби вона набула автоматично. Так само вона не зверталася і до нотаріуса із заявою про відмову прийняття спадщини. Таким чином, позивач зазначає, що вона пропустила визначений законодавцем строк для прийняття спадщини і вагомих причин, за наявності яких можна було б клопотати про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, немає. Позивач зауважує, що окрім наведеного вище, вона, хоча і є належним спадкоємцем майна померлої [PERSON] , проте, із-за відсутності належних правовстановлюючих документів (вказаний Державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця), не може реалізувати свої майнові права спадкоємця у позасудовому порядку, а тому вимушена звернутися з позовом до суду. Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 1,5726 га, яка складається з двох земельних ділянок площами 0,5440 га та 1,0287 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали [PERSON] , на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії III-ЛВ №002580, виданого 12.04.2000 року, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилася, подала суду клопотання про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.56). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.64-67). Скерували суду заяви, в яких позовні вимоги визнали повністю, просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с.40,42,44,57,68,69). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив позивач. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] у с. Хмільно Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 29 травня 1998 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.18). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] видане Хмільнівською сільською радою Львівської області, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 1 вересня 1984 року відділом ЗАГС Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.16). З свідоцтва про народження, серії [NUMBER] видане повторно відділом ЗАГС Хмільнівської сільської ради Львівської області, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.17). Згідно довідки, виданої виконкомом Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області №777 від 03.08.2017 року, [PERSON] , постійно по день смерті - [INFO] , проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] і на день її смерті, разом із нею проживали та були зареєстровані: [PERSON] - невістка, [PERSON] - внучка, [PERSON] - чоловік внучки, [PERSON] - правнучка, [PERSON] - правнучка (а.с.19). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії IІІ-ЛВ №002580, виданого 12.04.2000 року головою Радехівської районної ради народних депутатів на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25.02.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9516, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,5726 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.20 - 20 зворот). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved