Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

17.01.2019 позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить, зокрема стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно; залишити за нею прізвище [PERSON] ; сина [PERSON] залишити проживати з нею; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Окрім цього в позовній заяві зазначає про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , оскільки спільне подружнє життя між позивачкою та відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб існує формально. Також вказує, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо матеріального утримання сина, позивачка разом з сином проживає окремо, при цьому відповідач нехтує своїм обов`язком щодо утримання дитини, а тому просить стягнути з нього аліменти. 08.02.2019 відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов про виключення з актового запису про народження [PERSON] даних про [PERSON] як батька. У судовому засіданні позивачка за первісним позовом (відповідачка за зустрічним позовом) [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, заперечувала щодо задоволення зустрічного позову, поданого [PERSON] . Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не з`явився, неодноразово викликався до суду, зокрема шляхом розміщення відповідного повідомлення на вебпорталі Судова влада України. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивачки, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 25.12.2019 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №292. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У даному шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31.10.2012. Судом встановлено, що спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась і подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 113 СК, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу (або під час реєстрації шлюбу або у порядку передбаченому ст. 53 СК), має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на вимогу, заявлену позивачкою у первісному позові, про залишення за нею прізвище [PERSON] , то суд вважає, що прізвище позивачки [PERSON] слід залишити після розірвання шлюбу без змін. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] не проживає разом з позивачкою та сином, а тягар матеріального утримання дитини лежить виключно на [PERSON] . Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2020 року для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно з вказаним Законом визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року у розмірі 4 723,00 грн. Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 1 109,00 грн., їх мінімальний рекомендований розмір складає 2 218 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 3 306,10 грн. Враховуючи вищезазначене, вимога позивачки за первісним позовом про стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно, з моменту звернення до суду з вказаним позовом, підлягає до задоволення. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Як зазначено у ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо зокрема щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Враховуючи те, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] подав до суду зустрічний позов, в якому оспорює своє батьківство щодо сина [PERSON] , то суд вважає, що вимога позивачки за первісним позовом про залишення сина [PERSON] після розірвання шлюбу проживати з нею підлягає до задоволення без залучення органу опіки та піклування, оскільки відповідачем не заперечується описана вимога. За змістом положень статті 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно зі ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122. 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Згідно зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , батьками таких значиться [PERSON] та [PERSON] . Однак, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] оспорює своє батьківство, подавши зустрічний позов, в якому вказує, що [PERSON] не є його сином, про що свідчать відмінності у їх зовнішності. На підтвердження або спростування вказаного за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2019 року провадження по справі зупинено та призначено проведення судової молекулярно - генетичної експертизи. Однак, 05 березня 2020 року на адресу суду надійшов лист № 493-02 від 25.02.2020 заступника начальника Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи про те, що у зв`язку з відсутністю біологічних зразків [PERSON] , [PERSON] та дитини [PERSON] ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.05.2019 про призначення судової молекулярно - генетичної експертизи щодо встановлення біологічного батьківства залишено без виконання, у зв`язку з відсутністю біологічних зразків таких. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Тож, враховуючи те, що відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] не надав необхідні біологічні матеріали для проведення призначеної судом експертизи, то суд вважає твердження [PERSON] про відсутність кровного споріднення з сином [PERSON] не доведеним і відмовляє у його визнанні. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Інших судових витрат, підтверджених належним чином, позивакою за первісним позовом надано не було.

Outcome: approved