Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

16 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] фактично не проживає за вказаною адресою з 2011 року. Оскільки наявність зареєстрованої особи тягне за собою необхідність надмірної сплати комунальних послуг, фактично порушуючи права позивача, він змушений звернутись до суду з вказаними вимогами. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином (а.с. 29, 48). Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він також зазначає, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 28). 11 листопада 2019 року суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку, визначеному статтею 281 ЦПУ України, враховуючи згоду позивача, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 червня 2009 року позивач на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] набув у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 9). Судом також встановлено, що в належному позивачу будинку станом на 25 вересня 2019 року зареєстрований відповідач [PERSON] , про що Куцурубською сільською радою ОТГ Миколаївської області складено відповідну довідку (а.с. 21). Крім того, з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного Куцурубською сільською радою, вбачається, що [PERSON] за адресою реєстрації по [ADDRESS] , фактично не проживає більше 5 років (а.с. 16). Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що належне [PERSON] речове право - право власності, що охоплює право володіння, користування та розпорядження майном, не може бути обмежено перешкодами у вигляді права користування майном іншими особами, а також враховує, що особа, в інтересах якої встановлений сервітут, цим правом не користувалась з 2011 року. На підставі зазначеного,

Outcome: approved