Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

15 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 23 листопада 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дунаєвецького нотаріального округу [PERSON] він є власником житлового будинку, який знаходиться в с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області. З 1998 року позивач став проживати з [PERSON], [INFO] в незареєстрованому шлюбі, у неї було двоє дітей від попереднього шлюбу і коли позивач придбав будинок в с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області , то [PERSON] разом з її дітьми прописав в ньому. Однак життя з [PERSON] не склалося і вона в 2008 році виписалась та виїхала, а її діти залишились зареєстровані в цьому будинку. З 2010 року відповідачі не проживають в будинку позивача, за місцем своєї реєстрації не зявляються, їхнє фактичне місцеперебування йому невідоме, однак до цього часу відповідачі з будинку не виписались. Наявність реєстрації відповідачів за адресою жилого приміщення, власником якого є позивач, за відсутності законних підстав для користування цим жилим приміщенням, створює йому перешкоди в користуванні своєю власністю, а тому позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та пояснив, що в 1998 році почав проживати з [PERSON] без реєстрації шлюбу. У неї було двоє дітей від першого шлюбу, які є відповідачами по справі. В листопаді 1998 році купив будинок с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області і всі там зареєструвалися. З [PERSON]Й проживав до 2006 року, а в 2008 році вона виписалася з будинку, але її діти залишилися зареєстрованими у будинку, однак не проживають там з 2010 року. [PERSON] поїхав в Росію на заробітки, а [PERSON] поїхала в Дніпропетровську область та вийшла там заміж, добровільно знятись з реєстрації відповідачі не хочуть. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, про що свідчать поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та свідків, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником жилого будинку в с. Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу жилого будинку від 23 листопада 1998 року зареєстровано в реєстрі за №5356 та засвідченого приватним Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON], копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №48233528 від 24.11.2015 року, серія ЕКК №715770 та технічним паспортом на житловий будинок №35 по вул. Центральній Дунаєвецького району Хмельницької області Судом також встановлено, що в с. Великий Жванчик по вул. Центральна, 35 Дунаєвецького району Хмельницької області з 17.03.2009 року зареєстровані відповідачі: [PERSON]А, [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №02-20/198 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку/ осіб від 27.01.2016 року, довідкою від 16.02.2016 року, виданою Дунаєвецьким РС УДМС України в Хмельницькій області та виписками з погосподарських книг за 2006-2010 рр., 2011-2015 рр. Відповідно до актів від 03.02.2015 року, 21.07.2015 року та 24.11.2015 року, складених секретарем та депутатом Великожванчицької сільської ради в присутності сусідів видно, що власником будинку по в с.Великий Жванчик по вул.Центральна, 35 Дунаєвецького району Хмельницької області є [PERSON], при обстеженні встановлено, що за вищезазначеною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], 1995 року, однак там в період з 2013 року по даний час не проживають. У судовому засіданні допитані\~свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що пять років вже не бачили відповідачів в с. Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області і де вони проживають невідомо, відповідачі не є дітьми позивача і не члени його сім»ї, з ним не вели спільне господарство. Відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей\~391, 396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Відповідно\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають із ним, але не являються його співвласниками, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, дана правова норма гарантує збереження права користування жилим приміщенням в один рік лише для осіб, які є членами сімї власника житла. За чинним житловим законодавством, членами сімї власника житлового приміщення визнаються: дружина (чоловік) власника житла, їх діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне із ним господарство (ч.2 ст. 64 ЖК). Необхідною умовою виникнення права члена сімї власника житла на користування цим житлом (особистий сервітут), є спільне проживання членів сімї з власником житла та ведення спільного господарства. Судом встановлено, що відповідачі не є членом сімї позивача, разом з позивачем в будинку не проживають і не ведуть спільне господарство, відповідачі не проживають в будинку з 2010 року і не несуть обовязків по утриманню житла. Відповідно до абзацу 6\~ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до встановлених обставин у даній справі, відповідачі не проживають разом з позивачем - власником житла з 2010 року та не ведуть із ним спільного господарства, а тільки зареєстровані в будинку позивача, а тому на них не можуть розповсюджуватись гарантії, які закріплені в статті 405 ЦК України, щодо збереження права на користування житлом протягом року, та статті 156 ЖК України, яка надає право користування житловим приміщенням колишньому члену сімї власника цього житла, оскільки вони не є членами сімї позивача і не ведуть з ним спільне господарство. Зважуючи на ту обставину, що відповідачі вибули на інше місце проживання, будь-яких дій щодо врегулювання питання свого проживання у будинку позивача на умовах найму, зі сплатою відповідної плати, як це передбачено ст. 156, 162 ЖК України, не вчинили і про свої наміри на майбутнє з даного приводу не повідомили, тому, на думку суду, в даному випадку слід вважати, що між сторонами в справі припинили свою дію правовідносини, які випливають із користування відповідачами жилим приміщенням, власником якого є позивач, відповідно до положень статті 107 ЖК України. Відповідно до вимог ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наявність реєстрації відповідачів за адресою жилого приміщення, власником якого є позивач, за відсутності законних підстав для користування цим жилим приміщенням, створює перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні своєю власністю, а тому позов підлягає задоволенню і відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинком за адресою: с.Великий Жванчик по вул.Центральній, 35 Дунаєвецького району Хмельницької області.

Outcome: approved