overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

17.05.2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони зареєстрували шлюб 27.11.2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між ними припинені через відсутність взаєморозуміння. Відновлення сімейних відносин вважає неможливим, на примирення позивач не згодна. Просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.11.2010 року у відділі ДРАЦС Краматорського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №921, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають малолітню дитину. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.107 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні та позов підлягає задоволенню, тому що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

17.05.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем по справі вона з 01 березня 2014 року перебуває у шлюбі і народила дитину [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Позивач поставила питання про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, мотивуючи тим, що останній з сімєю не проживає, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе. Відповідач надіслав до суду телефонограму, в якій позов визнає повністю і прохає розглянути справу без його участі, що суд вважає за можливе. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.\~\~ Зі свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦС Барвінківського районного управління юстиції Харківської області 03.07.2014 року, актовий запис № 79, видно, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON], яка народилася 25.06.2014 року у [PERSON]. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що \~\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідач, який є батьком дитини, відповідно до ст. 180 СК України, зобовязаний матеріально утримувати свою дитину. Згідно з наявною в справі довідкою за підписом депутата Барвінківської міської ради Харківської області від 17.05.2016 року, дитина [PERSON], [INFO], дійсно проживає з матірю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, вказані в ст. 182 СК України, і доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, як того прохає позивач. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності і взаємозвязку, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

17.05.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який рішенням Каховського районного суду Херсонської області від 30.01.2014 року розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], відповідач є батьком дитини. Підставою зміни прізвища з «[PERSON]С.» на «[PERSON]С.» є укладення шлюбу з [PERSON]. При неодноразовому зверненні в усній формі до відповідача з проханням матеріально підтримувати сина, сплачуючи аліменти, відповідач не реагує, та ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач працездатний та має можливість утримувати сина, тому на підставі зазначеного просить позов задовольнити в повному обсязі стягнувши з відповідача аліменти на дитини в розмірі 1/4 частини його доходу. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просила позов задовольнити в повному обсязі, з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого\~\~інтересу,\~\~який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі , однак рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 30.01.2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Зі свідоцтва про народження серії 1-КИ № 305847 від 20.09.2010 року встановлено, що 14.09.2010\~року народився [PERSON], батьками якого вказані [PERSON] та позивачка (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати\~\~дитину\~\~до\~\~досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], відповідач працездатний, інших утриманців не має, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки з моменту подачі позовної заяви. З відповідача також підлягає стягненню у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~судовий збір в сумі 551 гр. 20 коп. на користь держави. На підставі ст.ст. 180, 181, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

17.05.2016 року позивач звернулася до суду з позовом, який уточнила в червні 2016 року до [PERSON] яким просить визнати відповідачку токою, що втратила право користуваннчя квартирою [ADDRESS]. Вказує, що є основним квартиронаймачем зазначеної квартири відповідно до договору найму. Відповідач є донькою позивача, яка з 2003 року не проживає у спірній квартирі, витрати на її утримання не несе, добровільно не бажає знятись з реєстраційного обліку. Крім того, наявність реєстрації відповідача перешкоджає позивачу в отриманні субсидії на сплату комунальних платежів. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністі, не заперечує про заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку. Дослідивши письмові докази, суд вважає що в порядку заочного розгляду справи, уточнений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач згідно договору найму від травня 1974 року та виписки з протоколу від 09.01.1997 року, є основним наймачем квартири [ADDRESS], а.с.6,8. Згідно довідки НОВА-Ком в спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] (дочка) та [PERSON] (онука), а.с.9. Актом встановлено, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2003 року., а.с. - 7. Згідно ст.ст.71-72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином сукупністю досліджених доказів судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі понад шість місяців без поважних причин, тому слід визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою . На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

17.05.2016 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1992р., мають спільну повнолітню доньку. Сімейне життя не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя, фактичні шлюбні відносини припинено, тому позивачка просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, що зазначені в позові, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивачка не заперечує. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про укладення шлюбу, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16 березня 1992 р., актовий запис №6. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час сторони не підтримують шлюбних відносин, не проживають разом з серпня 2013 року, характер відносин, які склалися, свідчить про повний розпад сімї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

17.05.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11.03.2016 року. Від подружнього життя народилася дитина [PERSON] Дитина знаходяться на утриманні позивачки, яка сама є інвалідом 2 групи. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працює на Харківському плитковому заводі і має для цього матеріальну можливість, аліменти більш нікому не сплачує, на утриманні нікого не має і має можливість надавати таку допомогу. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач проти позову заперечував частково, пояснивши, що він вважає, що сума аліментів занадто велика, крім того він має на утриманні матір похилого віку, що є пенсіонером і хворою людиною, і слід визначити аліменти у розмірі ? частини від усіх його доходів. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Харкова, актовий запис № 298, [PERSON], народилася 09.06.2005 року, батьком дитини є [PERSON]. На даний час дитина проживає разом із матір»ю [PERSON]. [PERSON] працює наладчиком у ПАТ «Харківській Плитековий завод». Мати дитини - [PERSON] є інвалідом 2 групи загального захворювання. Ці обставини визнані сторонами по справі. Згідно зі ст.180 СК України обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини, а також стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Таким чином, суд, враховуючи, що відповідач працює і має можливість утримувати дитину, позивач є інвалідом 2 групи, отже, слід визначити аліменти у розмірі 1\\3 частини від усіх доходів відповідача. При цьому суд не приймає до уваги доводи [PERSON] щодо знаходження на його утриманні матері, яка є хворою людиною, оскільки остання отримує пенсію та не перебуває на утриманні відповідача. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Оскільки позивач звільнений від сплати державного мита на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

17.05.2016 р. пл. даній цивільній справі ухвалено рішення. яким в задоволенні позову відмовлено. 22.06.2016 р. суддею апеляційного суду м. Києва Семенюк Т.А. розглянуто матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2016 р. по справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення грошових коштів та винесено ухвалу про повернення справи до суду першої інстанції для належного оформлення. При цьому зазначено, що при ухваленні рішення суд першої інстанції в порушення вимог п. 6 ст. 214 ЦПК України не вирішив питання розподілу між сторонами судових витрат, що позбавляє можливості вирішити питання про відкриття апеляційного провадження у справі. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може з власної ініціативи пити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір». Проте, Законом України від 22 травня 2015 № 484-VIII, який набрав чинності 1 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та викладено статтю 5 цього Закону в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав не передбачено. Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження у цивільних правах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, яду і вирішення справи. Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що ані з порушенням їх прав. Проте, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом ira надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей підлягає застосуванню. Відповідно до положень ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які брали участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, не вирішено питання про судові витрати, суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу. Як свідчать матеріали справи, при ухваленні рішення, зазначивши, що розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, тим не менше у резулятивній частині рішення судом такий розподіл не проведено. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити додаткове рішення. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

17.05.2017 р. [PERSON], звернувся до суду з заявою, вказуючи, що сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Новофастівське» були надані індивідуальні відомості про застраховану особу за звітний період часу з 01.01.2000 року по 30.11.2003 рік, а також дочірним підприємством «Новофастівське» за звітний період часу з 01.09.2003 року по 31.12. 2005 року. Під час формування Індивідуальних відомостей про застраховану особу, були допущені помилки в записах номерів облікової картки та запису по батькові, а саме: зазначені номера облікової картки як, [NUMBER] та [NUMBER], а також по батькові як, Севастьянович, тоді як необхідно було зазначити правильний номер облікової картки як, [NUMBER] та по батькові як, Себестянович. В зв'язку з неправильністю внесених записів, заявник не має змоги належним чином оформити необхідні документи для отримання ним пенсії за віком. Той факт, що вказані документи належать [PERSON] підтверджується тим, що в них правильно вказане прізвище та ім'я, а також його паспортом (а.с. 4), в яких вірно записано прізвище та ім'я заявника. Заявник [PERSON], в судове засідання не зявився, проте направив до суду свою заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності та просив заявлені вимоги задовольнити. Представник Іллінецького обєднаного управління Пенсійного Фонду України Вінницької області [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву в якій заявлені вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення зави не заперечувала, справу просила розглянути за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке: Достовірно доведено, що індивідуальні відомості про застраховану особу, видані сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Новофастівське» с. Новофастів, Погребищенського району, на ім'я [PERSON], номер облікової картки [NUMBER] за період часу з 01.01.2000 року по 30.11.2003 рік та індивідуальні відомості про застраховану особу, видані дочірним підприємством «Новофастівське» с. Новофастів, Погребищенського району, на ім'я [PERSON], номер облікової картки [NUMBER] за період часу з 01.09.2003 року по 31.12.2005 року в яких помилково зазначені номера облікової картки як, [NUMBER] та [NUMBER], а також по батькові як, Севастьянович, дійсно належить [PERSON] [INFO], іншого порядку встановлення цього факту законом не передбачено, що не дає можливості заявнику реалізувати свої права на пенсійне забезпечення, то його необхідно встановити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

17.05.2017р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 14.05.2015 року у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 196. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14.05.2015 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від спільного подружнього життя мають малолітню дочку: [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб існує лише формально, оскільки вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Подальше збереження сім'ї та спільне проживання суперечить її інтересам. Враховуючи вищенаведене просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви зазначені у позові. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у його відсутність, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. З'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved