Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

16.09.2014 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд визнати домоволодіння розташоване в м. Карлівка по [ADDRESS], її особистою приватною власністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 24.01.1987 року. Рішенням Карлівського районного суду від 17.04.2009 року шлюб між сторонами розірвано. В судовому порядку було встановлено, що шлюбні стосунки припинено у вересні 2008 року. В період шлюбу, а саме в 1995 році, позивачем за власні кошти було розпочато будівництво житлового будинку в [ADDRESS], 14. В 1998 році отримано свідоцтво про право власності на цей будинок, виписане на ім'я чоловіка позивача - [PERSON] Кошти для будівництва будинку, позивач отримала від батьків як позику, проте в дійсності це був подарунок. Батьки надали кошти, оскільки планували, що будучи в похилому віці перейдуть жити до позивача. 14.04.2012 року батьки прописались в будинку позивача. Під час шлюбу і до тепер позивач благоустроює будинок за власні кошти. Технічну документацію на будинок, також виготовила позивач. Відповідач у вказаному будинку не проживає, хоча зареєстрований, при цьому відповідач не вкладає кошти в будинок і навіть не сплачує аліменти на утримання дітей (має заборгованість). На підставі ст. 57 СК України позивач просить суд визнати будинок її особистою власністю. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі і зазначає, що підтримує позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений завчасно і належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Зоря Полтавщини» (а.с. 61). Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням заяви позивача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 24.01.1987 року до 17.04.2009 року. (а.с. 13-14) В період шлюбу - 28.06.1991 року, Карлівською міською радою прийнято рішення, яким надано дозвіл на внутрішньогосподарське будівництво [PERSON] Міська рада ухвалила дозволити останньому провести будівництво житлового будинку по типовому проекту господарського сараю, гаража, літньої кухні на присадибній ділянці по [ADDRESS]. (а.с. 15) Рішенням від 27.09.1991 року [PERSON] наділено земельною ділянкою по [ADDRESS]. (а.с. 16) 28.06.1998 року [PERSON] надано дозвіл на індивідуальне житлове будівництво (на проведення будівельно-монтажних робіт) на вказаній земельній ділянці. (а.с. 17-20) 27.02.1998 року [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] в м. Карлівка. (а.с. 21) В судовому засіданні досліджено технічний паспорт на будинок розташований по [ADDRESS]. Власником будинку в технічному паспорті зазначено [PERSON]. (а.с. 7-12) Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, за загальним правилом, вищевказаний будинок вважається спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, в матеріалах справи міститься розписка від 17.04.1995 року, згідно якої [PERSON] передав [PERSON] 5000 доларів, як позику на будівництво будинку по [ADDRESS]. (а.с. 27) Позику надано до надання дозволів на будівництво (проведення будівельно-монтажних робіт), на відведеній земельній ділянці. В судовому засіданні встановлено, що договір не було виконано як позику, кошти відповідно до розписки позивач не повертала. Гроші в сумі 5000 доларів, надані для будівництва будинку по [ADDRESS], [PERSON] вирішив подарувати своїй доньці [PERSON], тому не вимагав їхнього повернення. Зазначене підтверджується письмовим поясненням [PERSON], які суд досліджує, як письмовий доказ. (а.с. 70-74) [PERSON] допитано в судовому засіданні в якості свідка. Він пояснив, що дійсно подарував кошти своїй доньці. Суму позики ні позивач, ні відповідач йому не повертали навіть в частині. Рішення подарувати кошти доньці [PERSON] прийняв, оскільки він та його дружина збирались переїхати до доньки, в побудований нею будинок, по досягненню ними пенсійного віку. На даний час [PERSON], як і планував, проживає в будинку по [ADDRESS], разом зі своєю дружиною, а також донькою та дітьми останньої. З матеріалів справи вбачається, що право власності на будинок по [ADDRESS], ні за ким не зареєстровано. (а.с. 76) Відомості про належність [PERSON] нерухомого майна, в бюро технічної інвентаризації відсутні. (а.с. 75) Зазначене свідком в судовому засіданні, додатково підтверджується довідкою міської ради, згідно якої по [ADDRESS] в м. Карлівка зареєстровані позивач, відповідач, донька [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 40) Дані відомості відображені також в домовій книзі. (а.с. 22-26) На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що будинок по [ADDRESS] в м. Карлівка, було побудовано на особисті кошти позивача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Виходячи із вищезазначеного, будинок по [ADDRESS] в м. Карлівка - є особистою приватною власністю позивача. Позивач зазначила, що в подальшому відповідач також не вкладає власні кошти в цей будинок. Зокрема, суду надано договір на встановлення металопластикових вікон в будинку, укладений позивачем уже після розірвання шлюбу. (а.с. 34-39) 04.01.2009 року відповідачем написано розписку, якою він зобов'язався не виносити речі з будинку. (а.с. 41) До матеріалів справи також долучено довідки про несплату [PERSON] аліментів на користь позивача. (а.с. 44-45) Дані докази не є належними, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування. Виходячи з положень ч. 1 ст. 60 СК України, неналежним доказом також є трудова книжка позивача (а.с. 28-33). На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе визнати будинок розташований по [ADDRESS] в м. Карлівка - особистою приватною власністю [PERSON]

Outcome: approved