Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], в якому послався на те, що він на виконання договорів позики від 25 березня 2014 року та від 05 лютого 2015 року передав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 200\~000 грн. та 300\~000 грн. відповідно. При цьому, [PERSON] зобовязався повернути суму позики до 20 липня 2014 року та до 20 липня 2015 року відповідно, однак відповідач до теперішнього часу свої зобовязання за договорами позики на загальну суму 500\~000 грн. не виконав. За таких обставин [PERSON] вимушений був звернутися до суду за захистом порушених майнових прав із відповідним позовом. Крім того, у заяві позивач прохав стягнути з відповідача [PERSON] суму понесених судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] повідомив судові про те, що він підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві, прохав їх задовольнити, надавши відповідні пояснення. Додатково позивач зазначив, що він будь-яких грошових коштів на виконання зобовязань за договорами позики від [PERSON] не отримував, домовленості щодо повернення боргу в натуральному виразі сільськогосподарською продукцією чи щодо виконання взятих на себе [PERSON] зобовязань іншою особою між сторонами не було. В судовому засіданні повноважний представник позивача [PERSON] підтримав позицію позивача [PERSON], надавши судові відповідні пояснення. Відповідач [PERSON] письмово заперечував проти позову, посилаючись на те, що він виконав зобовязання за договорами позики майже в повному обсязі, оскільки влітку 2014 року за спільною домовленістю із позивачем відвантажив останньому сільськогосподарську продукцію ячмінь на загальну суму 200\~000 грн., а тому борг за розпискою від 25 березня 2014 року відсутній. До того ж, влітку 2015 року за пропозицією позивача, з якою він погодився, Товариство з обмеженою відповідальністю «Урожайна Країна», яке придбало у [PERSON] ячмінь на загальну суму 277\~492,809 грн., перерахувало вказану суму не на розрахунковий рахунок продавця Фізичної особи-підприємця [PERSON], а [PERSON] в рахунок боргу за розпискою від 05 лютого 2015 року. За таких обставин відповідач [PERSON] прохав відмовити в задоволенні позову [PERSON] (а.с.29-39). Разом з тим, відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином (а.с.40), причини своєї неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. За згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності відповідача [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, зясувавши позицію відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 25 березня 2014 року [PERSON] передав у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 200 000 грн., а останній зобов'язався повернути вказані грошові кошти до 20 липня 2014 року (а.с.6,46). 05 лютого 2015 року [PERSON] передав у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 300 000 грн., а останній зобов'язався повернути вказані грошові кошти до 20 липня 2015 року (а.с.7,47). Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, позичальник [PERSON] своїм підписом у договорах позики підтвердив, що грошові кошти на загальну суму 500\~000 грн., які є предметом цих договорів, передані позикодавцем і одержані позичальником повністю. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, як передбачено ст.1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стст.530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). За умовами договору позики від 25 березня 2014 року [PERSON] зобовязався повернути [PERSON] запозичені грошові кошти у сумі 200\~000 грн. у строк до 20 липня 2014 року, а за умовами договору позики від 05 лютого 2015 року відповідач зобовязався повернути позивачу запозичені грошові кошти у сумі 300\~000 грн. у строк до 20 липня 2015 року, однак свого обовязку по жодному із зазначених договорів до теперішнього часу не виконав. Таким чином, між сторонами по даній справі на підставі договорів позики виникли відповідні зобовязання, за невиконання яких настає цивільно-правова відповідальність боржника, що відповідає вимогам ст.1049 ЦК України, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів на загальну суму 500\~000 грн.. Разом з тим, суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобовязання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. Уразі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Статтею 527 ЦК України передбачено зобовязання боржника виконати свій обовязок, а кредитора прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобовязанні вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непредявлення такої вимоги. Позивачем надано на підтвердження позовних вимог письмові розписки, які є належними доказами, що свідчить про отримання відповідачем [PERSON] грошей, належних позивачу. Оригінали розписок як докази наявності боргу [PERSON] знаходяться у позикодавця на руках. Наявність оригіналів розписок свідчить про наявність невиконаного зобовязання. За встановлених обставин та наведених підстав суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Разом з тим, відповідачем [PERSON] не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сума боргу на загальну суму 500\~000 грн. чи його частина була повернута позивачу [PERSON]. Ніяких розписок або інших документів, які б свідчили про факт повернення суми боргу відповідачем позивачу, суду надано не було. З огляду на викладене, заперечення відповідача [PERSON] проти позову не ґрунтуються на законі та не підтверджують факту належного виконання зобовязання відповідача у спірних правовідносинах, тобто відповідач [PERSON] не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Разом із тим, відповідач [PERSON] не оспорював та письмово підтвердив, що 25 березня 2014 року та 05 лютого 2015 року дійсно власноручно писав боргові розписки про отримання ним від [PERSON] грошових коштів в сумі 200 000 грн. та 300 000 грн. відповідно, які зобовязався повернути до 20 липня 2014 року та до 20 липня 2015 року відповідно (а.с.29-30). Частиною 1 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки позов задоволено, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесених останнім судових витрат в сумі 5000 грн. 00 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved