Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

16.02.2021 позивач звернувся до Приморського районного суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою особою та стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що в липні 2020 року [PERSON] стало відомо, що його донька вагітна та народила доньку. Дізнавшись про народження онуки, він привітав доньку, на що вона у месенджері «Вайбер» відправила їх спільне фото з онукою. В подальшому позивач знову поцікавився їх здоров`ям на що йому повідомили про смерть онуки. Однак, [PERSON] з`ясував, що насправді його донька написала заяву про відмову від доньки та залишила її в пологовому будинку. Після цього, порадившись із дружиною вони вирішили забрати онуку та виховати її як рідну доньку, що вимусило його звернутися до суду із відповідною позовною заявою. 25.02.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 03.06.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, а саме висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської радипро доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та встановлення над нею опіки [PERSON] та відповідність такого влаштування інтересам дитини. 03.06.2021 ухвалю суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 08.09.2020 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 4622. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 17.09.2020, батьками записані: в графі батько - [PERSON] , в графі матір - [PERSON] . При цьому, вказується, що державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Крім того, зазначено, що дата народження, громадянство та місце проживання матері дитини документами не підтверджено. 27.07.2020 [PERSON] написала заяву про відмову забрати дитину із пологового будинку [ADDRESS] , яка була завірена юристом - Капрельянц Г.Ю., директором КНП «Пологовий будинок № 5» - [PERSON] та працівником центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді - [PERSON] . В цей же день складено акт закладу охорони здоров`я про дитину, яку батьки відмовилися забрати з пологового будинку, підписаний юристконсультом - Капрельянц Г.Ю. , директором КНП «Пологовий будинок № 5» ОМР - Шпаком І.В., представником служби у справах дітей - Губай І.Н. , працівником центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді - [PERSON] , працівниками органу внутрішніх справ України - Степанковською В.М. та начальником Шевченківського ВП Тітомиром В.М. 28.07.2020 КНП «Пологовий будинок № 5» ОМР звернулося до начальника служби у справах дітей ОМР з листом, яким повідомили про відмову [PERSON] від дитини та просили прийняти міри щодо вирішення долі новонародженої дитини. В подальшому дитину було передано на виховання до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради. Службою у справах дітей Одеської міської ради 28.09. 2020 було видано наказ № 145/1 «Про тимчасове влаштування малолітньої [PERSON] , [INFO] в сім`ю дідуся - [PERSON] ,який проживає за адресою: [ADDRESS] ». 05.10.2020 служба у справах дітей Одеської міської ради повідомила [PERSON] про розгляд його звернення від 31.08.2020 за № 1391 стосовно влаштування [PERSON] на виховання до його сім`ї та надання адміністрації КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» ОМР згоди на влаштування онуки - [PERSON] до сім`ї позивача. 07.10.2020 складено акт про факт передачі дитини [PERSON] дідусю [PERSON] , де дитина проживає по теперішній час. [PERSON] з 13.07.2017 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1654. Від шлюбу у подружжя [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 7958 та [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Одеським міським відділом державно реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) актовий запис № 4441. Згідно довідки Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-Садок № 250» ОМР від 15.01.2021 № 01/14 донька [PERSON] відвідує даний садочок з 18.11.2020 по теперішній час. Згідно медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12ЯЯУ № 911575 від 19.01.2021 у [PERSON] психічних розладів не виявлено. Відповідно до довідки № 003446 від 19.01.2021, виданої КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» [PERSON] на наркологічному обліку не значиться. Позивач є інвалідом другої групи за загальним захворюванням (по зору) та отримує пенсію. Згідно медичної довідки про проходження обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів серії 12ЯЯУ № 911576 від 19.01.2021 у [PERSON] психічних проявів не виявлено. Відповідно до довідки № 003447 від 19.01.2021, виданої КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» [PERSON] на наркологічному обліку не значиться. [PERSON] є штатним співробітником ТОВ «Вербум» та займає посаду перекладача. З 08.07.2020 по 10.11 2020 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Із заяв сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що їм відомо, що в родині позивача з`явилася ще одна дитина [PERSON] . Протягом чотирьох останніх місяців вони не бачили за адресою: [ADDRESS] батьків дитини [PERSON] . З дівчинкою гуляють та займаються лише позивач та його дружина. Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської радивід 01.06.2021 № 01-12/959/1вих вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та встановлення над нею опіки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 Сімейного кодексу України). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат долі неповнолітньої дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що мати - [PERSON] відмовилася забрати свою доньку - [PERSON] з пологового будинку, надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно власної доньки, не приділяє уваги розвитку своєї дочки, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню та забезпеченню, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав та призначення позивача опікуном онуки. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Встановивши викладені обставини справи, оцінивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 2 724,00 грн.

Outcome: approved