Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

16.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Теплові мережі м. Вільногірська» (далі КП «ТМ м. Вільногірськ») про стягнення заборгованості з заробітної плати, втраченої заробітної плати, середнього заробітку з часу звільнення та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися та зменьшувалися,\~\~позивач посилалася на те, що\~\~з 03.03.2014 року по 10.02.2015 року вона працювала на посаді бухгалтера у відповідача. Під час роботи заробітна плата виплачувалась не у повному обсязі, у звязку з чим на час її звільнення у відповідача склалася заборгованість по заробітній платі на суму 15 335,22 грн. в тому числі: за грудень 2014 року 3 513 грн. 18 коп., за січень 2015 року 5 458 грн. 02 коп., за лютий 2015 року 6 346 грн. 02 коп. Також роботодавець повинен сплатити компенсацію за її несвоєчасну виплату у розмірі 6 694,55 грн. [PERSON] в судові засідання зявилася, позов та його обґрунтування підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Представники відповідача в судові засідання зявлялися, подали письмові заперечення проти позову, позов визнала частково в частині стягнення заборгованості по заробітній платі на суму 17956,22 грн. (а.с. 59, 60). В задоволенні позову в іншій частині просив відмовити. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. З 03.03.2014 року по 10.02.2015 року позивач перебувала у трудових відносинах з КП «ТМ м. Вільногірськ» та працювала на посаді бухгалтера, що підтверджується копією трудової книжки. Звільнена в звязку з закінченням строку трудового договору (а.с. 3). Так, згідно довідки № 25 від 05.03.2015 року КП «ТМ м. Вільногірськ» заборгувало [PERSON] заробітну плату в сумі 20\~777 грн. 36 коп. станом на дату видачі довідки за листопад 2014 року в сумі 4 442, 14 грн., за грудень 2014 року в сумі 4 513,18 грн., за січень 2015 року в сумі 5458,02 грн. та лютий 2015 року в сумі 6 364,02 грн., що є порушенням ч. 1 ст. 115 КЗпП України (а.с. 6). Працювала по строковому трудовому договору від 03.03.2014 року, який діяв з 03.03.2014 року до 05.05.2015 року, дія договору неодноразово продовжувалась, остаточно до 10.02.2015 року (а.с. 80, 81). Позивач перебуває на обліку в центрі зайнятості, отримала державну допомогу в сумі 1 178,92 грн. у лютому 2015 року, 4 060,73 грн. у березні 2015 року, 3 966,27 грн. у квітні 2015 року (а.с. 34). Згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців КП «ТМ м. Вільногірськ» є юридичною особою (а.с. 18). Як зазначила позивач і проти цього не заперечували представники відповідача, остаточний розрахунок з [PERSON] в день її звільнення з роботи проведений не був. Більше того, він не був проведений і до дня розгляду цієї справи судом. Їй виплачено частково 2000 грн. 27.04.2015 року та 18.06.2015 року 3 442,14 грн. в звязку з чим позивачем зменшено позовну вимогу про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати до 15 335,22 грн. Суд не приймає до уваги надані представниками відповідача лист до начальника міліції Вільногірського міського відділення ГУ МВС України від 27.05.2015 року за вих. № 55 (а.с. 42), супровідний лист та копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.05.2015 року по виконавчому листу № 804/9483 виданому 20.03.2015 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом про зобовязання КП «ТМ м. Вільногірськ» виконати вимоги Дніпродзержинської обєднаної державної фінансової інспекції шляхом викладеним у вимозі на суму 1\~491 042,22 грн. (а.с. 43, 44), копію постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 року, завірену печаткою відповідача (а.с. 45-54), оскільки вони є неналежними доказами в розумінні положень ст. 58 ЦПК України. В заяві від 08.06.2015 року за вих. № 60 представник відповідача [PERSON] зазначила про визнання заборгованості перед позивачем по заробітній платі в сумі 17 956,22 грн. за з тих підстав, що при перевірці нарахування заробітної плати були встановлені помилки та незаконні виплати. Також представники відповідача перерахували компенсацію за невикористану відпустку. Отже, представники відповідача вважають, що позивачу заробітна плата нарахована у збільшеному розмірі, тобто помилково, тому вона новим керівництвом підприємства має бути перерахована та сторнована зі звітності (а.с. 59-61). Представниками відповідача надані на вимогу суду довідку про середню заробітну плату за № 75 від 22.06.2015 року відповідно до якої за грудень вона складає 5 712,29 грн., а за січень 6 242,48 грн. (а.с. 84). Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди ухвалою суду від 28.05.2015 року залишені без розгляду. Позивачу розяснено її право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду. Тому в цій частині позов не розглядається. Суд не приймає визнання позову КП «ТМ м. Вільногірськ» в сумі 17 856,22 грн., який після зменшення позовних вимог перебільшує суму заробітної плати, яку просить стягнути позивач, оскільки відповідачем визнані певні фактичні обставини (наявність заборгованості), а не позов. Слід зазначити, що в разі виявлення факту надмірного або помилкового нарахування заробітної плати, по підприємству потрібно видати наказ на підставі якого бухгалтерією має бути перераховано заробітну плату позивача і у цьому випадку надана підприємством довідка від 22.06.2015 року повинна містити відомості про розмір раніше нарахованої позивачу заробітної плати та про розмір сторнованої суми в місяць виявлення факту, тобто у травні або червні місяці 2015 року, оскільки бухгалтерський облік має незворотну дію. Однак така інформація у самій довідці відсутня. Отже, представники відповідача надали довідки, які не відповідають даним бухгалтерського обліку. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Положеннями ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст.ст. 47, 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати, то суд вважає за необхідне цю вимогу задовольнити в повному обсязі, оскільки згідно довідки КП «ТМ м. Вільногірськ» заборгованість підприємства перед позивачем станом на 05.03.2015 року становить 20 777,36 грн. Позивачу виплачено 5 442,14 грн., тому заборгованість на теперішній час складає 15 332,22 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Представники підприємства наполягали на тому, що працівникові слід відмовити у виплаті втрати частини заробітку, тому що підприємство не здійснило з ним повного розрахунку через те, що на теперішній час нове керівництво підприємства віднайшло помилки у нарахуванні заробітної плати позивачу в звязку з чим позивач отримувала завищену заробітну плату. Таким чином, на думку підприємства, між ним та працівником існує спір про розмір належних при звільненні сум. Однак ці аргументи суд не може прийняти до уваги, оскільки спір про відрахування із заробітної плати в разі помилок при її розрахунку не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, оскільки він вирішується в іншому встановленому для цього порядку. В даному випадку це питання виходить за межі даного судового розгляду. Тому суд не приймає до уваги надані відповідачем на підтвердження своєї позиції копії книг реєстрації кадрових наказів, реєстрації наказів по підприємству, копії особового рахунку (а.с. 68-79). Твердження представника відповідача в судовому засіданні про те, що розмір заробітної плати позивача був завищений суд не приймає до уваги, оскільки під час роботи позивача на підприємстві відповідача її заробітна плата не була зменшена, сума заборгованості з заробітної плати фактично не оспорювалась. Підприємством не доведено, що розрахунок з працівником проведено вчасно та в повному обсязі, не доведена відсутність вини підприємства в порушенні строків розрахунків при звільненні. Посилання представника відповідача на те, що вимога компенсацію заробітної плати заявлена передчасно не ґрунтується на положеннях діючого законодавства (ст.ст. 117, 233 КЗпП України), оскільки не проведення повного розрахунку з працівником не перешкоджає стягненню на користь працівника середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. В даному випадку спір розглянуто в межах позовних вимог, заявлених [PERSON], що не позбавляє її у разі продовження порушення її прав звернутися до суду з іншим позовом. Позивачем заявлена вимога про стягнення частини втраченої заробітної плати у розмірі 6\~694, 55 грн. станом на 01.05.2015 року. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата. Згідно п. 3 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 20.12.1997 року № 1427 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми. Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються Держкомстатом наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення. Конституційний Суд України своїм рішенням від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 розяснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Суд погоджується з наведеним в позовній заяві розрахунком компенсації невиплаченої [PERSON] заробітної плати в сумі 6 694, 55 грн. станом на 01.05.2015 року. Сума заробітної плати 3 442,14 грн. за листопад 2014 року Місяці затримки виплати заробітної платиІндекс споживчих цінКоефіцієнт приросту споживчих цінСума компенсації у грн. листопад 2014 року101,90,119409,61 грн. грудень 2014 року103,00,107368,31 грн. січень 2015 року103,10,106364,87 грн. лютий 2015 року 105,30,083285,70 грн. березень 2015 року110,80,02999,82 грн. квітень 2015 року 114.00.113388,96 грн. Сума заробітної плати 3 513,18 за грудень 2014 року Місяці затримки виплати заробітної платиІндекс споживчих цінКоефіцієнт приросту споживчих цінСума компенсації у грн. грудень 2014 року103,00,107375,91 грн. січень 2015 року103,10,106372,40 грн. лютий 2015 року 105,30,083291,59 грн. березень 2015 року110,80,029101,88 грн. квітень 2015 року 114,00,113396,99 грн. Сума заробітної плати 5\~458,02 грн. за січень 2015 року Місяці затримки виплати заробітної платиІндекс споживчих цінКоефіцієнт приросту споживчих цінСума компенсації у грн. січень 2015 року103,10,106578,55 грн. лютий 2015 року 105,30,083453,02 грн. березень 2015 року110,80,029158,28 грн. квітень 2015 року 114,00,113616,76 грн. Сума заробітної плати 6 364,02. за лютий 2015 року Місяці затримки виплати заробітної платиІндекс споживчих цінКоефіцієнт приросту споживчих цінСума компенсації у грн. лютий 2015 року 105,30,083528,21 грн. березень 2015 року110,80,029184,56 грн. квітень 2015 року 114,00,113719,13 грн. Отже, позов необхідно задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату в сумі 15\~335,22 грн. без урахування податку на доходи та обовязкові збори і в цій частині допустити негайне виконання в частині платежу за один місяць (п. 2 ч. 2 ст. 367 ЦПК України), що в середньому становить 4\~985,61 грн. (середньоденний заробіток в сумі 237, 41 грн. Х 21 р.д.), частину втраченої заробітної плати у розмірі 6\~694 грн. 55 коп. станом на 01.05.2015 року без урахування податку на доходи та обовязкові збори. Враховую, що позивачем заявлені дві вимоги майнового характеру, згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави 487, 20 грн. судового збору.

Outcome: approved