overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

15 січня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, оскільки мають різні характери та виникають часті непорозуміння, що призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Збереження шлюбу з відповідачем є неможливим. В зв'язку з вищевикладеним просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з вищенаведених підстав. Суду пояснив, що примирення вважає неможливим Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила суд постановити рішення про розірвання шлюбу. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 20 вересня 1986 року в Відділі ЗАГСу Лазаревського райвиконкому м. Сочі, актовий запис №285, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.8). Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Як вбачається з поданої позовної заяви, яка не заперечується відповідачем сімейне життя не склалося. Сім'я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї є не доцільним. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки сторони не бажають перебувати у шлюбі, а примушування до шлюбу не допускається - збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати пов'язані з розглядом справи підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

15 січня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив розірвати шлюб укладений ним 24.07.1993 року з відповідачкою [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася повторно, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі ст.ст. 110,112 Сімейного кодексу України вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 24.07.1993 року, згідно свідоцтва про одруження, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 652, від якого народилась донька - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, у зв'язку з різни поглядами на життя та взаємним непорозумінням. Сторони припинили шлюбні відносини більше десяти років і проживають окремо одне від одного. Подальше примирення сторін між собою та збереження шлюбу не представляється можливим. Як встановлено судом, спору між сторонами про проживання спільної дитини та поділ майна на час розгляду цієї справи немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

15 січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відповідач не цікавиться сім»єю. Останні роки подружнього життя подружжя не знаходило спільної мови, між ними постійно виникали сварки через абсолютно різні погляди на життя. Відповідач зловживає спиртними напоями та ніде не працює. Ніякої підтримки та фінансової допомоги не надає. Такі відносини призвели до того, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей : син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги та їх мотиви підтримує повністю, просить їх задоволити, а справу розглянути у її відсутності.Судовий збір стягнути з відповідача на її користь. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надіслав до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 грудня 1991 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], про що зроблений відповідний актовий запис за № 21. Вимоги статті 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України передбачають, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З матеріалів справи вбачається, що даний шлюб у сторін виявився невдалим, шлюбних відносини не підтримують, намірів їх поновити не мають, фактично сім'я існує тільки формально, а тому суд вважає, що цей шлюб слід розірвати. Майнового спору та спору про дітей немає. Судові витрати, пов»язані з розглядом справи у суді покласти на відповідача у користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

15 січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 29.10.2012 року. Від шлюбу мають дитину: малолітню доньку [PERSON], [INFO], дитина проживає з нею. Відповідач на утримання дитини матеріальну (грошову) допомогу не надає, тому змушена звернутися до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час та місце слухання справи булла належним чином повідомлена, але від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення повноліття. Сторони є батьками малолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO]. Договір про утримання дитини не укладено, сторони проживають окремо, непрацездатних батьків та інших осіб на утриманні не мають. Враховуючи майнове становище відповідача [PERSON], який не працює та з врахуванням вимог ст. 182 СК України, суд визначає розмір аліментів, які має сплачувати відповідач на утримання однієї малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] належить стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст. ст. 88, 180-183, 191 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

15 січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, просила розірвати шлюб між нею (позивачем) та відповідачем, який зареєстрований 02.10.2010 року відділом ДРАЦС Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 26, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, внаслідок зловживання останнім алкогольними напоями та постійними образами з його боку, відповідач застосовує до неї фізичне насильство, що привело до припинення шлюбних відносин. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини та пояснила, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї не можливе. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалює рішення при розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2010 року. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні матері (позивача). Шлюбні відносини подружжя припинились, сумісне життя останніх не склалось. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

15 січня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення яким визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі за [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому, на підставі договору дарування від 19 серпня 2003 року, належить на праві власності трикімнатна квартира [ADDRESS]. В даній квартирі окрім позивача зареєстрована його мати [PERSON] та відповідач [PERSON] - колишній співмешканець його матері. Позивач зазначає, що в березні 2011 року [PERSON], забравши свої речі, переїхав проживати до своєї першої дружини за невідомою йому адресою, але з квартири не виписався. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомляв, заяви про розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до будинкової книги квартири [ADDRESS] з 05 серпня 2008 року за зазначеною адресою зареєстрований [PERSON] (а.с.10,11). Згідно з актами складеними за участю голови та членів вуличного комітету [ADDRESS] від 22 березня 2012 року та 23 грудня 2013 року - в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з березня 2011 року( а.с. 7,8). Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], оскільки як доведено в суді відповідач понад шість місяців у спірній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла. Оскільки суд задовольняє позов, з відповідача на користь позивачів підлягає стягнення сплаченого останніми судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Таким чином, відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статтей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

15 січня 2014 року позивач звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO]р. померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у виді земельної ділянки та іншого майна. Протягом шести місяців він до нотаріальної контори не звертався через юридичну необізнаність та скрутне матеріальне становище, а відтак в теперішній час не має можливості прийняти спадщину померлої через пропуск вказаного строку. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутності. Представник Новофастівської сільської ради до суду не з'явився також, подав заяву в якій позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що позивач є спадкоємцем за законом померлої [INFO]р. [PERSON], однак не подав у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори через скрутне матеріальне становище та юридичну необізнаність, що суд визнає поважною причиною пропуску строку на подання цієї заяви. Дані правовідносини регулюються ч.3 ст.1272 ЦК України, у відповідності до якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, то з метою захисту його майнових прав, необхідно визначити йому додатковий строк, достатній для подання вказаної заяви до нотаріальної контори.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

15 січня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки посилаючись на те, що вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2000 року. У зв'язку з реєстрацією шлюбу відповідачка змінила своє прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка «[PERSON]». Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові один до одного, спільне господарство не ведуть, подружні відносини припинені з листопада 2012 року, оскільки відповідачка знаходиться в місцях позбавлення волі, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. За таких підстав позивач просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, у адресованій суду письмовій заяві просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав, на розірвання шлюбу наполягав. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, у адресованій суду письмовій заяві заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутність сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам не повнолітніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2000 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 квітня 2013 року засуджено [PERSON] за ч. 1 ст. 115 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На теперішній час шлюбних стосунків сторони не підтримують, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливо. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім'ї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітніх дітей. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

15 січня 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з неї боргу в сумі 25 832 грн. 15 коп. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення у газеті «Ріднє Прибужжя». Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 12 лютого 2008 року між сторонами був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір, підтверджується підписом у заяві. Згідно з п.8.6 Умов, при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 120 днів, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.9.12 Умов, договір дії протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про закінчення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.. Дотепер відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, заборгованість за кредитом - 6743 грн.18 коп., заборгованість по процентам - 13334 грн. 59 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 4048 грн. 09 коп.,штраф (фіксована частина) -500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 1206 грн. 29 коп.-станом на 30.11.2013 року. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 25 832 грн. 15 коп. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договором, у зв'язку з чим з неї необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за договором в сумі 25 832 грн. 15 коп. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 258 грн. 32 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

15 січня 2014 року позивач звернувся із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2004 року, від шлюбу сторони мають двох дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Разом з чим зазначає, що шлюбні відносини між сторонами припинені у жовтні 2012 року. Більше року не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства, а примирення між ними вважав за неможливе. У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд розірвати шлюб. Відповідач у судовому засіданні позов визнала та проти розірвання шлюбу не заперечувала, їй було роз'яснено судом наслідки визнання позову, передбачені ст. 174 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 23 січня 2004 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м.Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 26 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають двох дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с. 4,5). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

15 січня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явилась, надіслала заяву відповідно до якої вимоги підтримала повністю , просить шлюб розірвати. Зазначила в позовній заяві, що 20 квітня 1991 року виконкомом Йосипівської сільської ради Малинського району зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Позивач до примирення не прагне, між сторонами припинились шлюбні відносини. Відповідач в судове засідання не з'явився , направив до суду заяву про розгляд справи без його участі , з позовом згоден. Суд, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про укладення шлюбу підтверджується те, що сторони перебувають у шлюбі. ( арк.с. 4) Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає , що сім'я розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved