Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

15.12.2015 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтувавши свої вимоги тим, що між нею та відповідачем [PERSON] 09.08.1997 був зареєстрований шлюб - Краснолиманським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 140. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З серпня місяця 2015 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були припинені. Дитина мешкає з позивачем, перебуває на її утриманні та потребує матеріальної допомоги. Відповідач фізично здоровий, офіційно працює, інших непрацездатних осіб на утриманні не має. Позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON], в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, суду пояснив наступне, що після припинення шлюбних відносин, він в добровільному порядку сплачує аліменти на відкритий картковий рахунок позивача [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини. 09.08.1997 між сторонами був зареєстрований шлюб Краснолиманським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 140 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. (а.с.10). Дитина знаходиться на ДО з діагнозом атопічний дерматит, проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні ( 11,13,14 ). Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів: 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин 3 і 4 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, встановив, що відповідач [PERSON] має задовільний стан здоров'я та матеріальне становище, офіційно працює лікарем Центральної районної лікарні м. Красний Лиман Донецької області, інших осіб на утриманні не має, тому суд приходить до висновку, що відповідач взмозі сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем [PERSON] позову, не суперечить закону, и не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача и вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням викладеного, беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, суд вважає, що заявлений позов [PERSON] з урахуванням матеріального положення обох сторін, стану здоров'я дитини, їх батьків, тієї обставини, що утримання дитини є обов'язком обох батьків - позов підлягає задоволенню повністю. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved