Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

15 серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири від 29 березня 2001 року. У зазначеній квартирі зареєстрований за місцем проживання син позивачів - [PERSON], [INFO]. З серпня 2014 року, син у вищезазначеній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей у квартирі немає і взагалі квартирою він не цікавиться, добровільно з реєстрації за місцем проживання відповідач не знімається. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням (а.с. 6-7). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 23.08.2018 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 19). В судове засідання позивачі не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надіслав суду заяву в якій позовні вимоги визнає повністю та просить слухати справу без його участі (а.с. 29). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] (копія договору дарування квартири від 29.03.2001 - а.с. 8). Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області № 17091 від 13.08.2018 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] - як власники та [PERSON] - як син власників (а.с. 13). З акту про встановлення фактичного місця проживання від 14.08.2018 вбачається, що у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], мешкають власники квартири - [PERSON] та [PERSON] Їх син [PERSON] у даній квартирі не мешкає з серпня 2014 року, його особистих речей у квартирі немає (а.с. 14). Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частина 4 ст. 206 ЦПК України встановлює, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі (а.с. 29). На підставі викладеного, з урахуванням того, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає можливим задовольнити позов повністю. Отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved