Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2005 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Харкова за актовим записом № 492. [INFO] року від шлюбу у них народився син - [PERSON]. Син на теперішній час мешкає разом з матір'ю. За час шлюбу у них з дружиною періодично виникали конфлікти та сварки, однак кожного разу вони знаходили порозуміння. Влітку 2010 року, вони з дружиною в черговий раз посварилися та з цього часу повністю припинили сімейні стосунки, господарство ведуть окремо. Дружина з сином переїхали жити у Донецьку область, а він залишився проживати в м. Харкові. Шлюбні відносини між ними припинені, примиритися вони не зможуть. Спору щодо визначення місця проживання сина та з приводу поділу спільного майна у них немає. Просить суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, засобами електронної пошти та поштою надіслав на адресу суду заяви про розгляд справи у його відсутності. У кожній з таких заяв наполягав на задоволенні позову, проти примирення з відповідачкою категорично заперечував. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов визнала у повному обсязі, просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Наслідки визнання позову їй зрозумілі. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено та зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], що шлюб між сторонами зареєстрований 09 вересня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції міста Харкова за актовим записом № 492 (а.с. 3). При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, подружжя має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Сімейні стосунки між сторонами не склалися, вони перестали розуміти один одного, виникли суттєві непорозуміння та різні погляди на життя, зникла любов та спільні інтереси. З 2010 року шлюбні відносини припинилися, вони не мешкають разом. Примирення між сторонами неможливе, оскільки позивач заперечує проти цього. Так, ухвалою суду від 29 жовтня 2015 року, судом сторонам був наданий строк на примирення у 3 (три) місяці (а.с. 16-17), однак, змін у стосунках між сторонами не відбулося. Позивач і досі наполягає на розірванні шлюбу. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. У зв'язку з цим, судом відповідно ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. Дитина залишається із відповідачкою, оскільки між сторонами існує про це домовленість. Відповідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі наведеного

Outcome: approved