Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

16 квітня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], Управління Держгеокадастру у м. Вінниці Вінницької області, мотивуючи його тим, що він та [PERSON] перебували у шлюбі в період з 20 вересня 2003 року по 25 листопада 2011 року, під час якого ними було набуто в спільну сумісну власність майно, а саме: автомобіль марки «Опель Астра», земельну ділянку площею 0,0800 га, розташовану по вул. Белінського, 115 у м. Вінниці, а також незавершений будівництвом будинок, розташований на зазначеній земельній ділянці. Оскільки добровільно поділити спірне майно відповідачка відмовляється, позивач, із врахуванням змінених позовних вимог, просив суд визнати за ним право власності на автомобіль марки «Опель Астра» та стягнути із нього на користь відповідачки вартість 1/2 частини автомобіля, визнати за ним право власності та виділити в натурі 0,0096 га із земельної ділянки площею 0,0800 га, яка розташована по вул. Белінського, 115 у м. Вінниці, відповідно до варіанту № 1 висновку № 1388 судової будівельно-технічної експертизи, складеного ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 07 жовтня 2013 року, визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку площею 0,0208 га із частини земельної ділянки площею 0,0800 га, визнати спільною сумісною власністю подружжя 1/2 ідеальну частину незавершеного будівництвом будинку, розташованого по вул. Белінського, 115 у м. Вінниці. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4 лютого 2014 року позов [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Опель Астра», державний номерний знак [NUMBER], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини автомобіля в розмірі 4690 грн. 90 коп., визнано за [PERSON] право власності та виділено йому в натурі 96 кв. м земельної ділянки із земельної ділянки площею 800 кв. м, розташованої по вул. Белінського, 115 у м. Вінниці, згідно з варіантом № 1 висновку № 1388 судової будівельно-технічної експертизи, складеного ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 07 жовтня 2013 року, визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та залишено в спільному користуванні земельну ділянку площею 208 кв. м із земельної ділянки площею 800 кв. м., відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи, визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] 1/2 ідеальну частку незакінченого будівництвом будинку, розташованого по вул. Белінського, 115 у м. Вінниці, а також вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24 березня 2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 лютого 2014 року змінено. Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Опель Астра», державний номерний знак [NUMBER], стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини автомобіля в розмірі 4690 грн. 90 коп., повернуто [PERSON] попередньо внесені ним на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 4690 грн. 90 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 лютого 2014 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24 березня 2014 року в частині визнання за [PERSON] права власності, поділу та виділення в натурі частини земельної ділянки. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В інших частинах рішення суду першої та апеляційної інстанції залишено без змін. Підставою для скасування вищевказаних рішень щодо поділу та виділення в натурі частини земельної ділянки слугувало те, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. [PERSON] із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Вищезазначені положення норм матеріального права судами залишено поза увагою, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині виділу в натурі частини земельної ділянки суди не звернули уваги, що позов предявлено лише до [PERSON], на порушення вимог ст. ст. 10, 32, 33 ЦПК України судом першої інстанції не залучено до участі у справі в якості відповідача іншого співвласника земельної ділянки [PERSON] Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2015 року [PERSON] залучено до участі в справі в якості співвідповідача. 14 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Держгеокадастру у м. Вінниці Вінницької області, про поділ спільного майна подружжя та припинення права на частку у спільному майні, який мотивувала тим, що з 20 вересня 2003 року вона перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 14 жовтня 2011 року. Однак, ще задовго до офіційного розлучення, а саме в травні 2010 року шлюбні стосунки між сторонами було припинено і вони не проживали однією сімєю, не вели спільного господарства, мали різні бюджети. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 липня 2006 року [PERSON] та відповідач [PERSON] придбали в рівних частках по 1/2 частці вищезазначеної спірної земельної ділянки площею 0,0800 га. Продаж вказаної земельної ділянки вчинено за 105545 грн., відповідно [PERSON] внесла 52772 грн. 50 коп. Зважаючи на те, що у них з чоловіком не було на той час власних коштів, 19 липня 2006 року на імя [PERSON] було оформлено кредит в АКБ «Райфайзен банк [PERSON]» на суму 15000 доларів США, який вона погашала сама та з допомогою своїх батьків. На придбання земельної ділянки було витрачено 10000 доларів США, а залишок коштів в сумі 5000 доларів США були витрачені на оформлення дозволів на будівництво (2007р.), робочий проект (2008р.) та безпосередньо на будівництво фундаменту. З моменту припинення шлюбних стосунків з [PERSON] [PERSON] особисто внесла у банківську установу 4618, 77 доларів США, що становить половину вартості земельної ділянки, а відтак спільною сумісною власністю подружжя є не 1/2 її частина, а 1/4. Таким чином, частка [PERSON] у спільному майні подружжя складає 1/8 частину спірної земельної ділянки. Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на положення ст. 365 ЦК України, [PERSON] просила поділити земельну ділянку, площею 0,0800 га, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Бєлінського, 115, між нею та [PERSON], згідно з варіантом № 6 (додаток 7) висновку судової будівельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 767 від 01 березня 2016 року; припинити право [PERSON] на 1/4 частину земельної ділянки з площі 0,0400 га, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Бєлінського, 115, виділеної [PERSON] згідно з варіантом № 6 (додаток 7) висновку судової будівельно-технічної та оціночно-земельної експертизи № 767, складеного 01 березня 2016 року зі сплатою відповідної вартості її частини в розмірі 56 350 грн.; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину земельної ділянки, з площі 0, 0400 га, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Бєлінського, 115. 14 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON]М, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], про поділ земельної ділянки, який мотивував тим, що він є співвласником 1/2 частки спірної земельної ділянки. Решта 1/2 частки належить відповідачці [PERSON] Враховуючи необхідність облаштування прибудинкової території та оформлення необхідних документів для введення в експлуатацію збудованого житлового будинку виникла необхідність у визначенні конкретного порядку користування земельною ділянкою та її поділу. У зв'язку з викладеним просив поділити земельну ділянку № 53, площею 0,0800 га, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Бєлінського, 115 між ним та [PERSON] відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалами суду від 02 червня 2015 року вищезазначені зустрічні позови прийняті до спільного розгляду з первісним позовом. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом і відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] вимоги первісного позову з відповідними змінами підтримав в повному обсязі, просив суд визнати за [PERSON] право власності та виділити в натурі 96 кв.м. земельної ділянки із земельної ділянки площею 800 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: вул. Белінського, 115 в м. Вінниці, кадастровий номер 0510136600:02:002:0119, згідно з варіантом № 1 висновку № 1388 судової будівельно-технічної експертизи, складеного ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 07 жовтня 2013 року, позначену темно-рожевим кольором (додаток №1); визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] та залишити в спільному користуванні земельну ділянку площею 208 кв. м. із земельної ділянки площею 800 кв. м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: вул. Белінського, 115 в м. Вінниці, кадастровий номер 0510136600:02:002:0119, згідно з варіантом № 1 висновку № 1388 судової будівельно-технічної експертизи, складеного ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 07 жовтня 2013 року, позначену жовтим кольором (додаток №1). Представник відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнала, просила у його задоволенні відмовити, посилаючись на його необґрунтованість. Зустрічний позов з відповідними уточненнями підтримала в повному обсязі, просила суд припинити право [PERSON] на частину земельної ділянки, з земельної ділянки площею 0,0800 га, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Бєлінського, 115, застосувати варіант 6 (додаток 7) поділу земельної ділянки за висновком експерта від 01.03.2016 року та стягнути з неї на користь [PERSON] компенсацію в розмірі 56350 грн., які внесені на депозитний рахунок суду 22 квітня 2016 року (квитанція знаходиться в матеріалах справи). Також зазначила, що в 2006 році на її імя було отримано кредит під заставу для купівлі спірної земельної ділянки. Після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON], що відбулось у травні 2010 року, вона особисто з власних коштів сплатила 4618 доларів США, (залишок за кредитним зобовязанням), і таким чином вона вважає, що виплатила ? частину в земельній ділянці, яка мала б належати [PERSON] На запитання суду повідомила, що в кредит було отримано 15\~000 доларів США, на той час це було еквівалентно 115\~000 грн. Коштувала земельна ділянка 20000 доларів США (з урахуванням частини [PERSON], тобто 10000 доларів платив [PERSON] а ще 10\~000 платила вона). Кредит було повністю погашено в вересні 2011 року а шлюб розірвали в жовтні 2011 року. Також на запитання суду повідомила, що кредит брався на споживчі цілі, тобто на купівлю земельної ділянки, на якій вона з [PERSON] планували збудувати будинок, в якому вони планували проживати з [PERSON] Вона визнає, що кредит отримувався в інтересах сім»ї. Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні вимоги своєї позовної заяви підтримав. Просив застосувати при вирішенні спору варіант 6 додаток 7 висновку експерта від 01.03.2016 року, оскільки згідно його доводів його інтересам відповідає те, щоб у нього було менше сусідів. На запитання суду повідомив, що він одружений з сестрою [PERSON] та будинок будувався на дві сім»ї, а саме для його сім»ї та сім»ї [PERSON] - [PERSON] Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у м. Вінниці Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просив справу у його відсутності, стосовно позовних вимог поклався на розсуд суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є подругою [PERSON] [PERSON] проживала з [PERSON] до травня 2010 року. А з травня 2010 року [PERSON] проживала [INFO] у своїх батьків. Вона (свідок) також живе по [PERSON], а [PERSON] нижче кварталом від неї. В квартирі у [PERSON] вона ніколи не була та в гості до неї вона також не приходила. Джерелом її обізнаності є сама [PERSON] Вона для себе зробила висновки, що [PERSON] розійшлась з [PERSON] по тому, що на зустрічі випускників, що відбувалась у травні 2010 року [PERSON] була без [PERSON] Також їй відомо, що [PERSON] брала кредит, бо вона з [PERSON] планували разом жити, будувати будинок, та будувати сім»ю. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] це знайома її сестри. Вона колись спілкувалась з [PERSON] і та шукала місце проживання. Це було на початку літа, десь червень 2010 року. Свідок запропонувала [PERSON] свою квартиру для проживання, бо вона на літо їде жити у село. [PERSON] в цей період платила лише за комунальні послуги. Щодо періодичності її зустрічей з [PERSON], повідомила, що бачаться вони один раз на рік на святах дітей. Де саме живе зараз [PERSON] вона не знає. Заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності та системному взаємозвязку, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення в повному обсязі, а зустрічні позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 вересня 2003 року у міському відділі реєстрації громадянського стану управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис за № 2173, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-БВ від 20 вересня 2003 року (т. 1, а.с. 6). Зазначений шлюб розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 14.10.2011 року, яке набрало законної сили 25.10.2011 року (т. 1 а.с. 7). Оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2003 року по 25.10.2011 року. Як встановлено в судовому засіданні, що не заперечується сторонами, від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] дітей не мають. Під час спільного проживання у шлюбі [PERSON] та [PERSON], на імя останньої та спільно з [PERSON] придбано по 1/2 частці в праві спільної часткової власності на земельну ділянку, площею 0,0800 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: вул. Кобилянської, 53 в м. Вінниці, кадастровий номер 0510136600:02:002:0119, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 липня 2006 року, посвідченим того ж дня приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 3287 (т. 1, 10, 11). Як вбачається з листа першого заступника начальника управління містобудування і архітектури Вінницької міської ради від 10.06.2006 року № Т-1727, назва частини вулиці [PERSON] на продовження вул. Белінського змінена згідно з рішенням 21 ї сесії 23 го скликання Вінницької міської ради від 08.11.2000 року. Земельна ділянка № 53(б) по вул. Кобилянської розташована за адресою: вул. Белінського, 115 (т. 1, а.с.242). 10 січня 2007 року на ім'я [PERSON] Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів видано державний акт серії ЯБ № 706089 на право власності на земельну ділянку, що становить 1/2 частку від 0,0800 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: вул. Белінського, 115 в м. Вінниці, кадастровий номер 0510136600:02:002:0119 (т. 1, а.с. 9). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 травня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 липня 2012 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання її особистою власністю 1/2 частки вищевказаної спірної земельної ділянки. З Ухвали апеляційного суду Вінницької області вбачається, що при перегляді рішення суду першої інстанції встановлено те, що спірну земельну ділянку було придбано на другий день після отримання кредитних коштів [PERSON], причому [PERSON] був поручителем за вказаним кредитним зобовязанням перед АКБ «Райффайзен банк Україна» та вказаним договором [PERSON] взяв на себе солідарний з боржником обовязок відповідати за виконання вказаного грошового зобовязання. (т. 1 а.с. 12-15). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Нормами СК України встановлено два правових режими майна, яке може належати подружжю. Таке майно може належати кожному з подружжя на праві особистої приватної власності (Глава 7 СК України) або ж на праві спільної сумісної власності (Глава 8 СК України). У зв'язку з тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 травня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10 липня 2012 року, по справі № 2-4926/11, встановлено, що 1/2 частка вищевказаної спірної земельної ділянки не є особистою приватною власністю [PERSON], з огляду на приписи СК України, зазначене майно належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Зазначений висновок в повній мірі підтверджується обставинами справи. Так, судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки був укладений [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 1-3 ст. 61 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] посилається на те, що з травня 2010 року шлюбні стосунки між нею та [PERSON] були припинені і вони не проживали однією сімєю, не вели спільного господарства, мали різні бюджети. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 липня 2006 року [PERSON] та відповідач [PERSON] придбали в рівних частках по 1/2 частці вищезазначеної спірної земельної ділянки площею 0,0800 га. Продаж вказаної земельної ділянки вчинено за 105545 грн., відповідно [PERSON] внесла 52772 грн. 50 коп. Зважаючи на те, що у них з чоловіком не було на той час власних коштів, 19 липня 2006 року на імя [PERSON] було оформлено кредит в АКБ «Райффайзен банк [PERSON]» на суму 15000 доларів США, який вона погашала сама та з допомогою своїх батьків. З моменту припинення шлюбних стосунків з [PERSON] [PERSON] особисто внесла у банківську установу 4618, 77 доларів США (відповідні квитанції містяться в матеріалах справи т.2, а.с. 207-217), що становить половину вартості земельної ділянки, а відтак, на її думку, спільною сумісною власністю подружжя є не 1/2 її частина, а 1/4. Таким чином, частка [PERSON] у спільному майні подружжя має складати 1/8 частину спірної земельної ділянки. Верховний Суд України у своїй Постанові від 27.04.2016 року, переглядаючи в порядку визначеному ч. 1 ст. 360- 7 ЦПК України справу № 6-488цс16 про поділ майна подружжя зазначив, що для правильного вирішення справи необхідно встановити за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносились відповідачкою її особисті кошти в рахунок погашення кредитного зобовязань, чи не зміниться розмір компенсації внаслідок відчуження спільного сумісного майна внаслідок врахування внесених у рахунок виконання спільного боргу іншим із подружжя особистих коштів. Також Верховний Суд України у цій Постанові зазначив, що праву на спільну сумісну власність, яка виникла внаслідок отримання кредитних коштів в інтересах сім»ї для її придбання, кореспондується боргове зобовязання повернення кредитних коштів, отриманих на придбання спірного транспортного засобу. Разом з тим, описані вище твердження [PERSON] суд вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що [PERSON] 20 липня 2006 року уклала з АКБ «Райффайзен банк [PERSON]» кредитний договір № CNL-B00/145/2006, відповідно до якого отримала в кредит 15000 доларів США. [PERSON], отримані за вказаним договором, були використані подружжям для купівлі спірної земельної ділянки з метою подальшого будівництва на ній житлового будинку для власного проживання, отже були використані в інтересах сім'ї. За вищевказаних обставин у разі встановлення того факту, що певні платежі за вищевказаним кредитним договором були внесені [PERSON] за рахунок своїх особистих коштів, саме по собі не змінює правову природу режиму спільної сумісної власності майна, яке набуте подружжям під час шлюбу, а в силу положень ч. 4 ст. 65 СК України створює обов'язки для іншого з подружжя сплачувати відповідну частку грошових коштів з метою погашення кредиту. При цьому, [PERSON] не надала суду належних і достовірних доказів того, що вищевказані платежі були здійснені з її особистих коштів. Висновок Верховного Суду України, який висловлений у Постанові від 20.02.2013 року у справі №163 цс12, який в силу приписів, наведених в ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковим в тому числі для усіх судів України, зводиться до того, що при вирішенні справ даної категорії суд має керуватись ст. 65 СК України, згідно якої при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Окрім того, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя лише у випадках, передбачених ч. 2, 3 ст. 70 СК України, однак [PERSON] таких вимог не заявляла та не надала жодних доказів, які могли б їх підтверджувати. Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що 1/2 частка у праві спільної часткової власності на земельну ділянку по вул. Белінського, 115 в м. Вінниці, кадастровий номер 0510136600:02:002:0119, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а тому має бути поділена між ними, виходячи з засад рівності часток. Також [PERSON] не надала суду належних і допустимих доказів в обґрунтування позовної вимоги щодо припинення на підставі ст. 365 ЦК України права [PERSON] на відповідну частину спірної земельної ділянки. Так, статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Враховуючи те, що частки [PERSON] і [PERSON] в праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку є рівними та можуть бути виділені в натурі, земельна ділянка є подільною річчю, а будь-яких доказів того, що спільне володіння і користування спірною земельною ділянкою є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] - [PERSON] не надала, суд вважає що в задоволенні вказаної позовної вимоги необхідно відмовити. Приймаючи вказане рішення суд зважає також на те, що на даний час рішеннями судів визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] 1/2 ідеальну частку незакінченого будівництвом будинку, розташованого по вул. Белінського, 115 у м. Вінниці (на спірній земельній ділянці). Отже вимоги [PERSON] про припинення права [PERSON] на відповідну частину земельної ділянки завдасть йому значної шкоди, оскільки за таких обставин він позбавляється права проходу, проїзду, обслуговування та головним чином користування власністю. Покази свідків [PERSON] та [PERSON], судом до уваги не приймаються, оскільки джерелом обізнаності [PERSON] є сама [PERSON], а свідок [PERSON] не повідомила суду, будь яких фактичних обставин, які могли би бути сприйняті судом для достовірного підтвердження тих обставин, на яких наголошувала [PERSON] Співвласником іншої 1/2 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку по вул. Белінського, 115 в м. Вінниці, кадастровий номер 0510136600:02:002:0119, є [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч. 1 , 2 ст. 367 ЦК України). Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації (ч. 3 ст. 88 ЗК України). З висновку № 1388 судової будівельно-технічної експертизи від 07 жовтня 2013 року, виготовленого Подільським центром судових експертиз (т. 1., а.с. 112-147) вбачається, що можливо встановити 5 варіантів виділення в натурі по 1/4 частини спірної земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] та 1/2 частину - [PERSON] Дослідивши зазначені варіанти поділу з додатками до висновку № 1388 судової будівельно-технічної експертизи від 07 жовтня 2013 року, суд дійшов висновку, що варіант 1 (додаток 1) виділення в натурі відповідних частин земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою м. Вінниця, вул. Бєлінського, 115, є найбільш оптимальним та прийнятним, так як найбільш відповідає ідеальним часткам сторін. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності та виділити в натурі 96 кв.м земельної ділянки із земельної ділянки площею 800 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Бєлінського, 115 в м. Вінниці, згідно з варіантом № 1 висновку № 1388 судової будівельно-технічної експертизи, позначену темно-рожевим кольором (додаток №1); визнати за [PERSON] право власності та виділити в натурі 96 кв.м земельної ділянки із земельної ділянки площею 800 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Бєлінського, 115 в м. Вінниці, згідно з варіантом № 1 висновку № 1388 судової будівельно-технічної експертизи, позначену зеленим кольором (додаток №1); визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та залишити в їхньому спільному користуванні земельну ділянку площею 208 кв. м із земельної ділянки площею 800 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вищевказаною адресою, згідно з варіантом № 1 висновку № 1388 судової будівельно-технічної експертизи, позначену жовтим кольором (додаток № 1); визнати за [PERSON] право власності та виділити в натурі 400 кв. м земельної ділянки із земельної ділянки площею 800 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вул. Бєлінського, 115 в м. Вінниці, згідно з варіантом № 1 висновку № 1388 судової будівельно-технічної експертизи, позначену світло-рожевим кольором (додаток №1). При цьому суд не бере до уваги висновок земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи, складної 01 березня 2016 року ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» (т.3 а.с. 80-115), оскільки у вказаній експертизі досліджувалось питання щодо можливого поділу вищевказаної земельної ділянки з урахуванням того, що [PERSON] належить 1/8 частка у праві власності на спірну земельну ділянку, однак під час судового розгляду справи було встановлено, що останньому належить 1/4 частка у праві власності на дану земельну ділянку. Грошові кошти, що внесені на депозитний рахунок суду [PERSON] в рахунок компенсації вартості частки [PERSON] у праві власності на частку у земельній ділянці в розмірі 56350 грн., які внесені на депозитний рахунок суду 22 квітня 2016 року (квитанція знаходиться в матеріалах справи) слід повернути [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 лютого 2014 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24 березня 2014 року в частині визнання за [PERSON] права власності, поділу та виділення в натурі частини земельної ділянки. Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В інших частинах рішення суду першої та апеляційної інстанції залишено без змін. За таких обставин рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 лютого 2014 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24 березня 2014 року в частині розподілу між сторонами судових витрат набрало законної сили, а тому суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які понесені сторонами в наступний період часу. Так, при зверненні до суду із зустрічною позовною заявою [PERSON] сплатила 243,60 грн. судового збору, а також 3993,60 грн. витрат по проведенню земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 01 березня 2016 року. Оскільки зустрічний позов [PERSON] задоволено на 50 %, з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] в рівних частках підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2118,60 грн., тобто по 1059,30 грн. з кожного. Також представник [PERSON] [PERSON] просила стягнути з відповідачів за позовом [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 6338, 80 грн., які складаються з консультування [PERSON] на протязі 2 год., ознайомлення з документами на протязі 3 год., вивчення нормативної бази та судової практики з підготовкою зустрічного позову 4 год. 30 хв., участь у судових засіданнях 2 год. Разом тим, як зазначалось вище, суд розраховує розмір судових витрат за наступний період, тобто з 18.02.2015 року (з часу прийняття справи до провадження після рішення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ), оскільки рішення судів в частині розподілу судових витрат при першому розгляді справи набули законної сили. Таким чином суд враховує, що на підготовку зустрічного позову [PERSON], який подано 14.05.2015 року загалом, враховуючи складність справи представник [PERSON] затратила не більше 2 год., що дорівнює 974,4 грн. (487,2 х 2 = 974,4 грн.). В судових засіданнях до 01.09.2015 року представником [PERSON] [PERSON] згідно журналів судових засідань затрачено 6 год. 49 хв., що дорівнює 3321,08 грн. (6 год. 49 хв. х 487,2 = 3321,08 грн.); з 01.09.2015 року по 01.05.2016 року [PERSON] в судових засіданнях затрачено 2 год. 23 хв., що дорівнює 1313, 49 грн. (2 год. 23 хв. х 551,2 = 1313,49 грн.); з 01.05.2016 року [PERSON] затрачено 43 хв., що дорівнює 415, 67 коп. (із розрахунку 580 грн. за 1 год. участі). Таким чином загальний розмір судових витрат [PERSON] складає 6024,64 грн. (сумуючи наведені вище витрати). Оскільки зустрічний позов [PERSON] задоволено на 50 %, з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] в рівних частках підлягають стягненню судові витрати на правому допомогу в розмірі 3012,32 грн., тобто по 1506,16 грн. з кожного, а загалом (з урахуванням судового збору та витрат на експертизу) по 2565,46 грн. з кожного. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] також просив стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 2756 грн., які складаються з наступного: 1 год. складання документів, та 4 год. за прийняття участі у судових засіданнях. Враховуючи те, що тільки згідно журналів судових засідань представник [PERSON] [PERSON] приймав участь в судових засіданнях більше 6 год., відповідно вимоги про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу за 5 год. участі у судових засіданнях в розмірі 2756 грн., по 1378 грн. з [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення. [PERSON] при зверненні до суду із зустрічною позовною заявою сплатив 243,60 грн. судового збору, а також 1996,80 грн. витрат по проведенню земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 01 березня 2016 року. Оскільки зустрічний позов [PERSON] задоволено фактично на 100 % (змінено лише конфігурацію поділу земельної ділянки), з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2240,40 грн. (з [PERSON] судові витрати не стягуються, оскільки в зазначеному зустрічному позові він заявлений третьою особою). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial