Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

15 жовтня 2020 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області звернулась з позовною заявою [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), в якій просила: -визнати житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , як на частку в спільній сумісній власності подружжя; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , як на частку в спільній сумісній власності подружжя; -визнати земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5323455100:30:006:0229, площею 0,0700 га, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5.323455100:30:006:0229, площею 0.0700 га, як на частку в спільній сумісній власності подружжя; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5323455100:30:006:0229, площею 0,0700 га, як на частку в спільній сумісній власності подружжя; -визнати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5323455100:30:006:0230, площею 0,0918 га, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5323455100:30:006:0230, площею 0,0918 га, як на частку в спільній сумісній власності подружжя; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5323455100:30:006:0230, площею 0,0918 га, як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року вказана позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 39-40). 28\~жовтня 2020\~року позивач\~усунула недоліки\~позовної заяви,\~надавши до\~суду позовну\~заяву (а.с.\~43-50),\~в якій уточнила позовні вимоги та просила: - визнати житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , як на частку в спільній сумісній власності подружжя; - визнати земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5323455100:30:006:0229, площею 0,0700 га, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5323455100:30:006:0229, площею 0,0700 га, як на частку в спільній сумісній власності подружжя; - визнати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5323455100:30:006:0230, площею 0,0918 га, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5323455100:30:006:0230, площею 0,0918 га, як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 54-55). Аргументи учасників справи В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] зазначала, що за час її шлюбу зі [PERSON] , останнім було придбано наступне майно: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,0700 га, кадастровий номер 5323455100:30:006:0229, земельна ділянка площею 0,0918 га, кадастровий номер № 5323455100:30:006:0230. Відповідач, перебуваючи у шлюбі з позивачем, набув у власність вказане майно на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 31.10.2013 у справі № 542/2187/13-ц, яким визнано договір купівлі-продажу вказаного майна дійсним, та визнано право власності на таке майно за [PERSON] . Право власності на вказані об`єкти нерухомості також зареєстровані за відповідачем. [PERSON] вважала, що у зв`язку з перебуванням у шлюбі зі [PERSON] , набуті ним у власність житловий будинок й земельні ділянки площею 0,0700 га та площею 0,0918 га, які придбані за спільні кошти, являються спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на викладене, оскільки їх сімейно-шлюбні відносини припинились, виникла необхідність поділити спільно нажите майно. У зв`язку з викладеним вона звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просила визнати відповідне нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати в порядку поділу майна подружжя права власності на Ѕ ідеальну частку в праві власності на житловий будинок та на Ѕ ідеальну частку в праві власності на земельні ділянки, як на частки в спільній сумісній власності подружжя, оскільки це відповідає її інтересам. Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для надання до суду відзиву на позов разом із усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача (а.с. 54-55). Відповідач [PERSON] правом надати до суду відзив на позовну заяву не скористався, однак 21 грудня 2020 року надав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги в частині поділу майна подружжя він визнає, але заперечує проти стягнення з нього завищених судових витрат (а.с. 69). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, (а.с. 66), про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання не надсилала. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила їх задовольнити. Також представником позивача було зауважено, що у зв`язку з тим, що відповідач визнав позовні вимоги в частині поділу майна подружжя, сума витрат на правову допомогу, яку вона просить стягнути з відповідача на користь позивача, складає 3500 грн, з них: 2000 грн це витрати на послуги правової допомоги щодо складення проекту позову, та 1500 грн витрати на послуги правової допомоги, пов`язані з представництвом інтересів в суді в одному судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином (а.с. 67), про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав. Із наявного в матеріалах справи клопотання [PERSON] від 21 грудня 2020 року (а.с. 69) вбачається, що останній просив проводити судове засідання без його участі, за участю його представника адвоката Головка І.І. Зазначив, що позовні вимоги в частині поділу майна подружжя він визнає, але заперечує проти стягнення завищених судових витрат. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, однак заперечував що стягнення зі [PERSON] витрат на правову допомогу, які на його думку, є завищеними. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 27 вересня 2019 року рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 15 грудня 2001 року у відділі реєстрації актів громадського стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 61 (а.с. 15-16). З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 04 вересня 2020 року виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що 04 вересня 2020 року складено відповідний актовий запис № 48, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 11). Прізвище позивачки після реєстрації шлюбу [PERSON] . Від спільного шлюбу, що тривав з 15 грудня 2001 року по 27 вересня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей [PERSON] , [INFO] (а.с. 30), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 31). Відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2013 року у справі № 542/2187/13-ц, визнано дійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку\~з господарськими\~будівлями та\~земельних ділянок\~площею 0,0700\~га в\~межах згідно\~з планом,\~призначеної для\~будівництва і\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~та площею\~0,0918\~га в\~межах згідно\~з планом,\~призначеної для\~ведення особистого\~селянського господарства,\~що розташовані\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Також відповідно до вказаного рішення, визнано право власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку площею 0,0700 га в межах згідно з планом, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,0918 га в межах згідно з планом, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-20). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 222140615 від 31.08.2020, власником земельної ділянки з кадастровим номером 5323455100:30:006:0229, площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, житлового будинку, А-2, загальною площею 126,6 кв.м., житловою площею 69,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 293745253234, та земельної ділянки з кадастровим номером 53234455100:30:006:0230, площею 0,0918 га для ведення особистого селянського господарства є [PERSON] , на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 31.10.2013 (а.с. 17-18). З витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.09.2020 вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належать: -земельна ділянка з кадастровим номером 5323455100:30:006:0229, площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21-23); -земельна ділянка з кадастровим номером 5323455100:30:006:0230, площею 0,0918 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24-26). У зв`язку із припиненням шлюбних відносин, у сторін виникла необхідність у поділі майна, яке, як зазначає [PERSON] і не заперечує [PERSON] , належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу у рівних часках, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду із відповідним позовом, а відповідач у вказаній частині позовних вимог не заперечував. Надаючи оцінку правовідносинам, що склались, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами частини 1 статті 264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Крім того, за правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України). Частина 3 статті 368\~ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу\~України (стаття 68 СК України). Відповідно до частини 2 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з частиною 3 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною 1 статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 5 статті 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За частиною другою статті 365\~ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та статтею 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 статті 325\~ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: житлові будинки, квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Висновок щодо правозастосування З наведених норм чинного законодавства судом зроблено висновок про те, що в сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 58, 59 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,0700 га, кадастровий номер 5323455100:30:006:0229, а також земельна ділянка площею 0,0918 га, кадастровий номер № 5323455100:30:006:0230, були придбані [PERSON] на підставі, договору купівлі-продажу, укладеного із [PERSON] , який рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2013 року визнаний дійсним, у зв`язку з чим також визнано право власності [PERSON] на вищезазначені об`єкти нерухомого майна. Отже, право власності на відповідні об`єкти нерухомого майна [PERSON] набуто під час шлюбу з [PERSON] . З огляду на викладене, враховуючи вимоги статті 60 СК України, вказане нерухоме майно є таким, що належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Заперечень про визнання вказаного майна спільною сумісної власність [PERSON] не надавав. У своїй заяві [PERSON] не заперечував того факту, що оскільки право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та на земельні ділянки виникло на підставі договору купівлі-продажу та рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2013 року, під час шлюбу, вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість визнання об`єктами права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,0700 га, кадастровий номер 5323455100:30:006:0229, а також земельної ділянки площею 0,0918 га, кадастровий номер № 5323455100:30:006:0230, що були придбані за час перебування вказаних осіб у шлюбі. Враховуючи висновок про те, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,0700 га, кадастровий номер 5323455100:30:006:0229, а також земельна ділянка площею 0,0918 га, кадастровий номер № 5323455100:30:006:0230, набуті подружжям\~за час\~шлюбу і є їх спільною сумісною власністю, кожному з колишнього подружжя належить право власності на 1/2 частину такого майна, що прямо передбачено частиною першою статті 70 СК України, якою встановлена рівність часток дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність визнання за [PERSON] права власності на 1/2 ідеальну частку в праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , як на частку в спільній сумісній власності подружжя, на 1/2 ідеальну частку в праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5323455100:30:006:0229, площею 0,0700 га, як на частку в спільній сумісній власності подружжя, а також на 1/2 ідеальну частку в праві власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5323455100:30:006:0230, площею 0,0918 га, як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Отже, позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи по\~суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що позивачем за подачу вказаного позову сплачено судовий збір в загальному розмірі 3688 грн 50 коп., враховуючи те, що відповідач позов про визнання майна спільної сумісної власністю подружжя та поділ майна подружжя визнав, про що вказав у поданій до суду заяві, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] має бути повернуто з державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 1844 грн 25 коп., сплаченого нею при поданні цього позову відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, та про стягнення з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору у сумі 1844 грн 25 коп. відповідно до статті 141 ЦПК України. В позовній заяві позивач просила стягнути на її користь витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 8000 гривень, яка складається з 2000 грн 00 коп. за підготовку проекту позову до суду та 6000 грн 00 коп. за участь адвоката в 4 судових засіданнях по справі. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що оскільки відповідач визнав позовні вимоги та відбулось лише одне судове засідання, сума витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, дорівнює - 3500 грн 00 коп., й складається з 2000 грн 00 коп. це вартість підготовки проекту позову до суду та 1500 грн 00 коп. вартість участі адвоката в одному судовому засіданні. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу надано: договір № 90 про надання правової допомоги (представництво інтересів у цивільній справі в першій інстанції) від 28.09.2020 (а.с. 34), квитанцію від 02.10.2020 до прибуткового касового ордера № 90 на загальну суму 2000 грн. У прохальній частині позовної заяви зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у зв`язку з розглядом справи, відповідно до якого загальна сума таких витрат складає 8000 грн, із розрахунку, що 2000 грн це вартість підготовки проекту позову, а 1500 грн це вартість участі адвоката в 1 судовому засіданні. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення Европейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Суд зазначає, що дана справа є справою незначної складності. З урахуванням вищенаведеного, а також положень статті 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що обсяг наданої адвокатом правничої допомоги позивачу, витраченого часу на її надання є неспівмірним з вартістю послуг, визначених договором. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] , до 1750 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved