Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

16 вересня 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа: Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог послалася на наступне.9 січня 2010 року померла [PERSON], яка є бабкою позивачки. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина яка складається з ? частки квартири розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська (колишня Леніна) [ADDRESS]. За життя [PERSON] було складено заповіт від 27.09.2008 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим 2-5474. Згідно вказаного заповіту, заповідач заповів належну їй ? часку квартири м. Дніпро, вул. Воскресенська (колишня Леніна) [ADDRESS] [PERSON], позивачці по справі. У встановлений законом строк позивачка [PERSON]Ю звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі в порядку спадкування за заповітом. В підсумку позивачка отримала свідоцтво про право власності на 1/3 частину квартири № 10 що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська (колишня Леніна) 34 кв. 10. яка належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 02.06.2006 року. У червні 2016 року позивачка, переглядаючи документи на вказане нерухоме майно зясувала, що право власності на 1/6 частку вказаної квартири право власності на яку мала померла [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом виданого від 29 травня 2009 року , зареєстрованого в реєстрі за № 2-2558 на неї нотаріусом не оформлено. Після цього позивачка через представника повторно звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини у вигляду 1/6 частини вказаної квартири. Однак 13.09.2016 року позивачкою було отримано постанову нотаріуса про відмову у посвідченні нотаріальної дії. Вказане рішення нотаріуса вмотивоване тим, що право власності на 1/6 частку вказаної квартири яке належало померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом виданого від 29 травня 2009 року , зареєстрованого в реєстрі за № 2-2558 не було нею зареєстровано у встановленому державою порядку (на той момент КП «ДМБТІ»). Зазначає, що спадкодавець померла у віці 70 років, та останні роки життя страждала на чисельні хронічні захворювання, потребувала постійної медичної допомоги та стороннього догляду. Окрім цього спадкодавець не мала юридичної освіти, а під час отримання спадщини їй не було належним чином розяснено про необхідність державної реєстрації отриманого нею свідоцтва про право на спадщину, відтак вона не зверталась за державною реєстрацією права власності на 1/6 частину квартиру, хибно вважаючи, що з отриманням свідоцтва про право власності в порядку спадкування право власності на вказану 1/6 частку спірного майна нею набувається автоматично і ніяких додаткових дій з її боку вчиняти їй не потрібно. \~З урахуванням викладеного, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська (колишня Леніна) [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] померлої 19 січня 2010 року. Позивачка в судове засідання не зявилась, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином, представник позивачки надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позов визнала у повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. Третя особа в судове засідання не зявилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.\~Статтею 60 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 9 січня 2010 року померла [PERSON], про що 25 січня 2010 року Відділом реєстрації смерті ДМУЮ зроблено відповідний актовий запис. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з ? частки квартири розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська (колишня Леніна) [ADDRESS]. За життя [PERSON] було складено заповіт від 27.09.2008 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим 2-5474. Згідно вказаного заповіту, заповідач заповів належну їй ? часку квартири м. Дніпро, вул. Воскресенська (колишня Леніна) [ADDRESS] [PERSON], позивачці по справі. У встановлений законом строк позивачка [PERSON] звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі в порядку спадкування за заповітом. В підсумку позивачка отримала свідоцтво про право власності на 1/3 частину квартири № 10 що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Воскресенська (кол Леніна) 34 кв. 10. яка належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 02.06.2006 року. В подальшому позивачка зясувала, що право власності на 1/6 частку вказаної квартири право власності на яку мала померла [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом виданого від 29 травня 2009 року , зареєстрованого в реєстрі за № 2-2558 на неї нотаріусом не оформлено. Після цього позивачка через представника повторно звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини у вигляду 1/6 частини вказаної квартири. Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 13 вересня 2016 року відмовлено у посвідченні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки відсутня державна реєстрація свідоцтва про право на спадщину, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29 травня 2009 року , за реєстром № 2-2558. За твердженням позивачки, останні роки життя [PERSON] страждала на чисельні хронічні захворювання, потребувала постійної медичної допомоги та стороннього догляду. Окрім цього спадкодавець не мала юридичної освіти, а під час отримання спадщини їй не було належним чином розяснено про необхідність державної реєстрації отриманого нею свідоцтва про право на спадщину, відтак вона не зверталась за державною реєстрацією права власності на 1/6 частину квартиру, хибно вважаючи, що з отриманням свідоцтва про право власності в порядку спадкування право власності на вказану 1/6 частку спірного майна нею набувається автоматично і ніяких додаткових дій з її боку вчиняти їй не потрібно. У відповідності до положень ст.ст.1216-1217 Цивільного Кодексу України- спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. (ст.1222 Цивільного Кодексу України) Статтею1223 ЦК України\~зазначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч.1,3\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами 1, 3\~статті 1296 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до\~ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За нормами\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1\~ст.182 ЦК України\~право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, та відповідно до ч.4\~ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно зі\~ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам. Відповідно до ч.1\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав проводиться на підставі, серед іншого: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п.23\~Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту. Тому суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved