Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

16 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], та з урахуванням його уточнення у частині розміру аліментів, просила розірвати шлюбу, в якому сторони перебувають з 08 вересня 2007 року, та стягувати на її користь аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] та доньок [PERSON], [PERSON], 2008, 2010 та 2013 років народження відповідно, у розмірі ? частин від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Майборода». В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] указує, що спільне проживання та ведення спільного господарства припинено у лютому 2017 року, поновлювати яке в майбутньому вони не бажають. У них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, що і привело до розпаду сімї. Подружжя дійшло спільного висновку про формальність існування сімї та шлюбу, що породжує для кожного з них негативні наслідки. В шлюбі у подружжя народилося троє дітей, 2008, 2010 та 2013 років народження відповідно, котрі на час розгляду справи у суді залишаються малолітніми, проживають з матірю і знаходяться на її утриманні. [PERSON] є батьком дітей, але матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дітей не надає. Позивач уважала, що останній має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, зважаючи на те, що інвалідом або особою з обмеженим здібностями не являється, інших утриманців не має. Сторони на судове засідання не прибули, згідно поданих заяв Позивач уточнені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач визнає позовні вимоги у повному обсязі /ас 30-31/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з приписами з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору щодо розірвання шлюбу сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Згідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях Цивільного Кодексу України /далі ЦК України/,за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами статті 16 ЦК України» зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. За матеріалами справи Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання припинення шлюбу та обовязку батьків утримувати дитину, і врегульовані нормами Сімейного Кодексу України /далі СК України/. Зі змісту викладених у позові та визнаних сторонами обставин суд встановив, що сторони у справі зареєстрували шлюб 08 вересня 2007, проживали однією сім'єю, проте як зазначає позивач з лютого 2017 року не ведуть спільного господарства, як подружжя не підтримують відносин, проживають окремо. В сімї 01 лютого 2008 року народився син [PERSON], 13 грудня 2010 року донька [PERSON], та 18 січня 2013 року донька [PERSON], котрі зареєстровані за місцем проживання матері, батьком дітей записаний [PERSON] / копії ас 8-11, ас 12-13/. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейних відносин не існує. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, частина перша якої передбачає право подачі позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтями 181,182, (частина друга статті 182 СКУ із змінами згідно ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017), 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншими, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 01.05.2017 становить 1426 грн, віком від 6 до 18 років 1777 грн. Таким чином, станом на день розгляду справи у суді мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років становить не менше 713 грн / 50 % від 1426 грн /, віком від 6 до 18 років - не менше 888,50 грн / 50 % від 1777 грн /. Згідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд встановив, що з часу знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось. Кожна зі сторін не вважає можливим збереження сім'ї, знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; доводи позивача відповідачем не спростовані, тому наявні підстави для розірвання шлюбу. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно зі статтею 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд залишає [PERSON] прізвище «Майборода». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Питання визначення місця проживання неповнолітніх дітей судом не вирішувалось. Спір про майно на час розгляду справи у суді відсутній. Оскільки малолітні діти сторін проживають разом з позивачем і потребують коштів на утримання, відповідач записаний їх батьком, суд знаходить, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], у розмірі половини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Визначений судом розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Згідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову з 16.05.2017. Згідно з п.1 частини першої статті 367 ЦПК Українирішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним для задоволення у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за позовну заяву про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн та 640,00 грн в доход Державного бюджету України за позовну вимогу про стягнення аліментів на дітей.

Outcome: approved