overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

15 вересня 2014 року заявник [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області із заявою про визнання факту родинних відносин. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що він є сином [PERSON], який помер [INFO] та на день смерті постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. Звернувшись до нотаріальної контори після смерті батька із заявою про прийняття спадщини, оскільки заявник є спадкоємцем першої черги, йому було відмовлено в оформленні спадкових справ у зв'язку з тим, що наявні розбіжності у викладенні прізвища померлого та спадкоємців, а саме прізвищем померлого є «[PERSON]», а заявника «[PERSON]». У зв'язку з чим заявник змушений звернутися до суду з відповідною заявою для захисту своїх цивільних прав. Заявник в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, згідно якої просить розгляд адати справу по суті без його участі, вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.21). Від Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області надійшла заява з проханням розглядати справу за відсутності їх представника та винести рішення у відповідності з діючим законодавством України (а.с.24) Від встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема родинних відносин заявника та [PERSON] як батька та сина, залежить право заявника на оформлення спадщини після смерті останнього. Суд, дослідивши докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник є сином померлого [PERSON], підтверджується матеріалами справи, а саме копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 20.12.1974 року, Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе встановити факт родинних відносин між заявником [PERSON] та померлим [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

15 вересня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр [PERSON], 1962 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 13.09.2014р. о 13 год. 54 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 13.09.2014р. о 13 год. 54 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Чепіноги лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора відчуває слухові омани сприйняття, не спить, каже, що повинна стати дружиною Путіна, що її повинні здати на органи. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцінаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

15 вересня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1979 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 14.09.2014р. о 12 год. 30 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 14.09.2014р. о 12 год. 30 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Журавель Л.В. лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора напружена, негативістична, виказує маячні ідеї відношення. Мислення паралогічне. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

15 вересня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 13.09.2014р. о 00 год. 55 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 13.09.2014р. о 00 год. 55 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Авдєєва лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, подразлива, вимовляє маячні ідеї відношення, каже, що сховала усі документи. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервна. Галюцінаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

15 вересня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.09.2014р. о 10 год. 00 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 12.09.2014р. о 10 год. 00 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Баєр К.І. лікарні КЗ «НГПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що з хворою мовний контакт непродуктивний, не спить, виказує суіцідальні думки. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний шизофреноподібний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

15 вересня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Донецька обл.., [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 09.09.2014р. о 18 год. 16 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 09.09.2014р. о 18 год. 16 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора негативі стична, подразлива, вимовляє маячні ідеї відношення. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

15 вересня 2014 року заявник звернулася до суду з заявою, мотивуючи її тим, що вона з [PERSON] знайомі з дитинства. Виявилось, що у них багато спільного, їхні погляди на життя співпадають, вони покохали одне одного, і на протязі 1,5 року зустрічались як хлопець і дівчина. Їхні стосунки були інтимно близькими, в результаті чого вона завагітніла. Термін її вагітності становить 7 тижнів. Вони бажають офіційно зареєструвати шлюб і створити повноцінну сім'ю. На сьогоднішній день їй виповнилося 17 років і 9 місяців. На даний час вона не досягла шлюбного віку, передбаченого законодавством України, а тому просить суд надати їй право на шлюб. Заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, але подали до суду заяви про слухання справи без їх участі, заявлені вимоги визнають. З'ясувавши обставини, на які заявниця посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що заяву слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] бажають офіційно зареєструвати шлюб і створити повноцінну сім'ю, оскільки заявниця перебуває на 7 тижні вагітності, що підтверджується довідкою жіночої консультації м. Коломия № 217 від 10.09.2014р. /а.с.4/. Їй виповнилося 17 років і 9 місяців, що підтверджується копією паспорта /а.с. 6/. Відповідно до ст. 23 СК України за заявою особи, яка досягла 16 років, за рішенням суду, їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Оскільки [PERSON] не досягла шлюбного віку, але бажає створити повноцінну сім'ю, оскільки на даний час вагітна, то право на шлюб слід її надати за рішенням суду. На підставі ст.,ст. 22, 23 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

15 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій посилається на те, що 08.05.1988 року у виконавчому комітеті Чепоніської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, за актовим записом № 10, між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу у них народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми, спору про їх місце проживання немає. Сім'я розпалася у 2013 році, тому що у них з відповідачем різні характери, між ними відсутнє взаєморозуміння і довір'я. Подальше спільне життя та примирення буде суперечити їх інтересам. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстровано 08.05.1988 року у виконавчому комітеті Чепоніської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, за актовим записом № 10, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 08 травня 1988 року у виконавчому комітеті Чепоніської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, про що зроблено актовий запис за № 10, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Від вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER]), син - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER]). Суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки сім'я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім'я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

15 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у якому просила стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, але надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та просила задовольнити її позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність та вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. 23.02.1990 року сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 05.08.2005 року (а.с.2). Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини. Дитина проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від свого обов'язку, передбаченого ст. ст. 180, 185 Сімейного кодексу України, а саме від обов'язку по утриманню дитини та участі батьків у додаткових витратах на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

15 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з вищенаведеною позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 17 жовтня 1987 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, але останні п'ять років їх сімейне життя не склалося через різні погляди на життя та на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів, тому вважав, що їх сім'я розпалася і не може бути збережена. В судове засідання позивач не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву, якою просив позов розглянути за його відсутності. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення, хоча і вказала, що дійсні причини для розірвання шлюбу полягають у негативній поведінці позивача, яка виразилася в його частих зловживаннях алкоголю. Суд, вважаючи можливим розглянути справу за відсутності позивача, оскільки відповідачка проти цього не заперечує, заслухавши її пояснення, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого повторно 8 серпня 2014 року, 17 жовтня 1987 року виконавчим комітетом Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу в цей день був зроблений актовий запис за № 47. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.5). З пояснень відповідачки вбачається, що між сторонами дійсно склалися негативні відносини, які перешкоджають їх подальшому шлюбу існуванню сім'ї, тому згідно зі ст.ст.105,110,112 СК України шлюб між ними слід розірвати, оскільки їх сім'я розпалась остаточно і не може бути збережена, подальше існування шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачці слід залишити пришлюбне. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

15 вересня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 28 грудня 2011 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. З травня 2014 року сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття, загальне господарство не ведуть. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved