Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

16.06.2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів, додаткових витрат та визначення способу участі батька у догляді за повнолітньою непрацездатною недієздатною донькою. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що до 28.08.2003 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного подружнього життя у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], яка являється інвалідом з дитинства першої групи «А», внаслідок захворювання визначеного впливом аварії на ЧАЕС. Крім того, вона перебуває під диспансерним спостереженням у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м. Луцьк з 2009 року з діагнозом: «Помірна розумова відсталість зумовлена хромосомною патологією» та потребує постійного стороннього догляду. Внаслідок того, що [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, вона за рішенням суду визнана недієздатною, позивача призначено її опікуном. Вказує, що відповідач до досягнення дочкою повноліття сплачував аліменти на її утримання за рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 08.09.2006 року. Після досягнення дитиною повноліття, виплата аліментів відповідачем була припинена, будь-якої іншої допомоги відповідач не надає. Також зазначає, що відповідач не бере жодної участі у догляді за повнолітньою непрацездатною донькою, він не допомагає позивачу у процесах догляду, медичних обстежень, лікування, оздоровлення та реабілітації його доньки. Дочка проживає разом з позивачем та знаходяться на її повному утриманні. Позивач просить суд з врахуванням уточнених позовних вимог, стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. на місяць, починаючи з моменту подання позовної заяви до суду, тобто з 16.06.2017 року. Зобовязати відповідача приймати участь у догляді за донькою у будь-який зручний час за місцем проживання матері, в громадських місцях та культурно-розважальних закладах м. Луцька, з урахуванням стану здоровя дитини та її перебування на відпочинку та оздоровленні з матірю. Ухвалою суду від 03.10.2017 року залучено до участі у справі в якостітретьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] опіки та піклування - управління охорони здоров'я Луцької міської ради. Ухвалою суду від 15.11.2017 року позов в частині вимог щодо стягнення з [PERSON] витрат на лікування доньки в розмірі 2191,35 грн. залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що згідний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки [PERSON] розмірі 700,00 грн. на місяць. Крім того, вказував, що не заперечує та має бажання приймати участь в догляді за донькою. Представник органу опіки та піклування управління охорони здоровя Луцької міської ради [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони до 28.08.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 08.09.2006 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.08.2006 року до її повноліття (а.с. 7). В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що після досягнення дитиною повноліття, виплата аліментів відповідачем була припинена, будь-якої іншої допомоги відповідач не надає. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до положень п. 17 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно до ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другими з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. [PERSON] являється інвалідом з дитинства першої групи «А», внаслідок захворювання визначеного впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії ВЛН № 0110851 (а.с. 19). Крім того, [PERSON] перебуває під диспансерним спостереженням у Волинській обласній психіатричній лікарні №1 м. Луцьк з 2009 року з діагнозом: «Помірна розумова відсталість зумовлена хромосомною патологією» та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповіддю ВОПЛ № 1 м. Луцька від 17.01.2017 року № 195/2.06.17 (А.С. 18). Внаслідок того, що [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, вона за рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.12.2011 року визнана недієздатною, позивача [PERSON] призначено її опікуном (а.с. 39). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не приймає участі в утриманні повнолітньої дитини, хоча спроможний надавати матеріальну допомогу дочці, яка потребує його матеріальної допомоги. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує стан здоровя, матеріальне становище платника аліментів, відсутність інших неповнолітніх дітей, утриманців, його реальну спроможність сплачувати аліменти на утримання дочки. Тому, суд вважає, що [PERSON] спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки в розмірі 800 грн. щомісячно. Крім того, вимога позивача щодо зобовязання відповідача приймати участь у догляді за донькою не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод і інтересів. За змістом ст.ст. 11, 27 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобовязана надати суду усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з приписами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 15 даного Закону дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Посилаючись на ст. 159 СК України, позивач просить суд визначити та встановити спосіб участі відповідача [PERSON] у догляді за повнолітньою непрацездатною донькою [PERSON] Однак, стаття 159 СК України встановлює право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Разом з тим, як встановлено судом, [PERSON] є повнолітньою, за рішенням суду визнана судом недієздатною та її опікуном призначено матір [PERSON] Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України (ч. 3 ст. 243). Ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Разом з тим, в судовому засіданні позивачем не доведено, що відповідач відмовляється та не бажає приймати участь у догляді за дочкою. Тому, з огляду на вищенаведене, в задоволенні вимоги позивача щодо зобовязання [PERSON] приймати участь у догляді за донькою слід відмовити. При цьому, слід зауважити, що відповідач в судовому засіданні зазначив, що бажає приймати участь у вихованні дочки, тому за його письмовою заявою він може бути призначений одним з її опікунів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивач звернулася до суду з даним позовом про стягнення аліментів 16.06.2017 року. Таким чином аліменти на користь позивача підлягають стягненню починаючи з дня звернення до суду (16.06.2017 року) та до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач в силу пункту 3 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~була звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за цю вимогу слід стягнути з відповідача на користь держави. Ставка судового збору за дану вимогу становить 640,00 грн., а тому вказаний розмір судового збору суд стягує з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial