Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

17.03.2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, пояснивши, що з 11.04.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання народився син - [PERSON], [INFO]. Враховуючи, що відповідач добровільно матеріально не допомагає, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дитини - 1/3 частини доходу останнього, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач заяву підтримала і просила її задовольнити в повному обсязі, пояснила, що на утриманні у неї знаходиться неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Вона працює неофіційно, отримує заробітну плату в розмірі 1400 гривень, яку витрачає на оплату комунальних послуг, харчування, тому самостійне утримання дитини ставить її у тяжке матеріальне становище. Відповідач позов визнав, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, зазначив, що не працює, інших доходів не отримує, на утриманні осіб не має, медичні застереження щодо працевлаштування відсутні. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11.04.2009 року сторони зареєстрували шлюб, про що Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 11.04.2009 року видано Свідоцтво про шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER], виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (актовий запис №930) (а.с. 2). Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.191 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, приймаючи до уваги інтереси дитини і позивача, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, відповідача, відсутність у [PERSON] інших осіб на утриманні, при цьому, визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], що підлягають щомісячному стягненню з [PERSON] повинен складати 1/3 частину його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позовної заяви. Так як, задоволені вимоги позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений судовий збір у дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved