Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

16 квітня 2015 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулося Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачі є користувачами теплової енергії, яку виробляє позивач. Зазначені правовідносини виникли з дій відповідача та позивача, які спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків. Правовідносини оформлювались шляхом видачі абонентської книжки, відкриттям на ім'я відповідача особового рахунку. За адресою зареєстровані 4 мешканці, опалювальна площа відповідачів складає 49,50 м2. Оплата за отримані послуги вносилась несвоєчасно, що призвело до утворення заборгованості за теплову енергію за період з 01.02.2009 року по 28.02.2014 року у розмірі 5923,92 грн. 07.04.2014 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення даної заборгованості. 30.04.2014 року судом було видано судовий наказ про стягнення заборгованості з відповідачів, який було скасовано ухвалою суду від 08.07.2014 року. Відповідачем періодично проводилась оплата за отримані послуги, а саме 18.11.2011 року 500 грн., що фактично є визнання ним свого боргу та обов'язку щодо сплати за теплову енергію. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.02.2009 року по 28.02.2014 року в сумі 5923,92 грн. та судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив позовну заяву задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, а саме до вимог позивача щодо заборгованості, яка виникла станом на 01.05.2011 рокупросила застосувати позовну давність, про що надала відповідну заяву підписана всіма відповідачами (а.с. 34). Відповідачі - [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали до суду заперечення, заяву про застосування позовної давності та заяву про розгляд справи без їхньої участі (а.с. 31-34). Вислухавши доводи та пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року скасовано судовий наказ, виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська 30 квітня 2014 року за заявою про видачу судового наказу ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення заборгованості солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] у справі № 2-н/206/375/14 (а.с. 4). Згідно довідки № 1178 від 04 серпня 2014 року КП «ЖГСР» ДМР за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно розрахунку суми заборгованості, по особовому рахунку на ім'я [PERSON], борг з березня 2009 року по березень 2011 року враховуючи перерахунок на суму 24,07 грн. та оплату на суму 150,53 грн. складає 2638,48 грн., а з квітня 2011 року по лютий 2014 року борг враховуючи перерахунок на суму 46,38 грн. та оплату на суму 564,30 грн. складає 3285,44 грн., а всього 5923,92 грн. (а.с. 6-7). Відповідно до картки квартиронаймача [PERSON] за період з січня 2003 року по серпень 2014 року, останні сплати за опалення проводилась 18 листопада 2011 року в сумі 500 грн. та 15 лютого 2012 року в сумі 1000 грн. (а.с. 6-12). Відповідно до ст. 68 ЖК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 572 від 08 вересня 1992 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 5), споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану теплову енергію, водопостачання та водовідведення. Пунктом 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або згідно затверджених нормативів споживання на підставі платіжного документа (абонентської книжки). Відповідно до п.21 вже вказаних Правил, у разі відсутності у квартирі засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання: з централізованого опалення - з розрахунку на 1 кв. метр опалюваної площі квартири. Рішенням Дніпропетровської міської Ради № 2569 від 19.10.2000 року встановлені такі тарифи для підприємств усіх форм власності, що надають населенню послуги, - з опалення 1 кв. м. загальної площі в місяць протягом року - 0,78 грн. (з ПДВ). Рішенням Дніпропетровської міської ради № 3712 від 16.10.2006 р. встановлений тариф для ВАТ «Дніпроенерго» на відпуск теплової енергії населенню - 171,00 грн. за 1 Гкал (з ПДВ). Відповідно до порядку оплати населенням за послуги з теплопостачанням, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2016 від 16.05.2005 року оплата за теплопостачання, тобто за опалення не протягом року, а лише в опалювальний період. Таким чином, 0,144 Гкал х 171,00 грн.= 24,62 грн. на рік за опалення 1 м. кв., де 0,144 Гкал - це питома норма витрат теплоенергії на опалення 1 м. кв. житла (затверджена рішенням Дніпропетровської міської ради № 2569 від 19.10.2000року). 24,62/175 х 30,4 = 4,28 грн. вартість опалення 1 м. кв. житла у місяць. Вартість підігріву холодної води з 16.10.2006 року складає 26,91 грн. на одну особу. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 27.10.2008 року № 3363 встановлені такі тарифи на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії та послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання, що надаються Придніпровською ТЕС ПАТ «Дніпроенерго» споживачам міста: для населення, яке отримує теплову енергію через мережі ДМКПТМ «Дніпротепломережа» 240,08 грн. З ПДВ. При цьому середньомісячна вартість опалення складає 6,01 грн. опалювальний сезон, а вартість підігріву води 37,78 грн. на 1 особу або 11,81 грн. за 1 м 3. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно положення ч. 1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Так, у відповідності до картки квартиронаймача та розрахунку суми заборгованості за спожиті відповідачами послуги, на рахунок позивача відповідачем було здійснено оплату послуг 18 листопаді 2011 року в сумі 500 грн. та 15 лютого 2012 року 1000 грн., що свідчить про визнання свого боргу по сплаті за послуги надані позивачем, як наслідок - переривання перебігу строку позовної давності, який після кожної сплати починав свій перебіг спочатку. Отже, заява відповідачів щодо застосування позовної давності до вимоги позивача щодо стягнення заборгованості, яка виникла станом на 01 травня 2011 року не підлягає задоволенню, оскільки перебіг позовної давності було перервано, тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом роз'яснювалось учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved