Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

15 грудня 2014 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки та третьої особи про звернення стягнення на предмет іпотеки. В позові зазначив, що 29 лютого 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником прав та обов'язків якого є він та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав йому кредит в розмірі 49980 грн. строком до 28 лютого 2018 року зі сплатою відсоткової ставки, в розмірі 16,5 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01 березня 2008 року між банком та відповідачкою було укладено договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] Березнегуватського району Миколаївської області, який належав їй на праві приватної власності. [PERSON] зобов'язань по сплаті кредиту, з урахуванням розміру відсотків, не виконав, платежі у визначеному розмірі і у встановлений термін не вносив, в зв'язку з чим, станом на 21 липня 2014 року у нього утворилася заборгованість, в розмірі 43288,95 грн. Через прострочення грошового зобов'язання банк направив відповідачці та третій особі листи-вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, відсотків та пені, однак його вимога залишилася без задоволення. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду за зверненням стягнення на предмет іпотеки, який належить відповідачці. У судове засідання представник позивача не з'явився, направив заяву про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка та третя особа в судове засідання також не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про що в матеріалах справи є відповідні докази, про причини неявки суд не повідомили. Судом, зі згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (надалі ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником прав та обов'язків якого є позивач та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0023/82/75733 про надання кредиту під заставу нерухомого майна, в розмірі 49980 грн., строком до 28 лютого 2018 року зі сплатою відсоткової ставки, в розмірі 16,5 % річних (а.с.18-26). Як спосіб забезпечення виконання зобов'язань за договором 01 березня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачкою було укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] Березнегуватського району Миколаївської області, загальною площею 101,7 кв.м., житловою площею - 80,9 кв.м., що належав їй на праві власності за договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області 12 листопада 1998 року (а.с.27-32). ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» виконало зобов'язання за кредитним договором, передавши [PERSON] кредитні кошти, однак останній зобов'язань не виконав, платежі у встановлений строк та у встановленому розмірі не вносив (а.с.17). Станом на 21 липня 2014 року заборгованість третьої особи перед позивачем склала 43288,95 грн., з яких 29757,39 - заборгованість за кредитом, 2050,86 - заборгованість за відсотками та 11480,70 - пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків (а.с.10-13). Відповідно до п.9.1. кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником в повному обсязі разом зі сплатою всіх сум належних до сплати на дату пред'явлення вимоги. Крім того, згідно п.16.3. договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до сплати суми за кожен календарний день прострочення. 05 серпня 2014 року позивач звернувся до відповідачів з вимогами про погашення заборгованості за кредитом, однак його вимоги залишилися без задоволення (а.с.39-40). Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов'язального права по кредитному договору забезпеченого іпотекою. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1054 зазначеного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язуються надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 2 ст.1054 Кодексу передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення ст.ст.1046 - 1053 цього Кодексу якщо інше не випливає з суті кредитного договору. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Згідно ч.ч.1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріусу або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] порушив умови кредитного договору, суму боргу з урахуванням відсотків у встановлений строк не сплатив, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими i підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідачку обов'язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved