Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

15.03.2020 представник позивача адвокат Якименко О.В. звернувся до суду із вказаним вище позовом в інтересах [PERSON] . В обґрунтування поданого позову вказує, що 28 лютого 2020 року на адресу [PERSON] (позивача) надійшла постанова приватного виконавця Лабчука Р.М. від 24 лютого 2020 року про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису від 21 січня 2020 року № 13, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. Вважає, що відповідач АТ «Райффазен Банк Аваль» при зверненні до приватного нотаріуса Шевченко О.В. були порушені вимоги Закону України «Про нотаріат» щодо вчинення виконавчого напису, оскільки банк не повідомив нотаріусу про обставини, які унеможливлюють вчинення такого виконавчого напису. Зокрема про те, що відповідачем було пропущено усі строки на стягнення боргу за кредитним договором, а також строк для вчинення виконавчого напису. Крім того, на момент вчинення виконавчого напису заборгованість боржника (позивача) перед стягувачем (відповідачем) не була безспірною. Отже, відповідач при зверненні до приватного нотаріуса Шевченко О.В, були порушені вимоги Закону України «Про нотаріат» щодо вчинення виконавчого напису, оскільки банк не повідомив нотаріусу про обставини, які унеможливлюють вчинення такого виконавчого напису. У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до суду та просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу Шевченко О.В. від 21 січня 2020 року № 13 таким, що не підлягає виконанню. 06.03.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від АТ «Райффазен Банк Аваль», у якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що сплив позовної давності не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Крім того, позивач не надав доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості перед відповідачем, або про те, що розмір заборгованості був іншим (тобто заборгованість була спірною). Також представник відповідача у відзиві заперечує щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у вказаній справі. 10.04.2020 судом отримано відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] , в якому останній просить залишити відзив без задоволення, оскільки такий ніяким чином не спростовує обґрунтування позовних вимог, які викладені у позові. 21 березня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом третьої особи із самостійними вимогами. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.04.2020 у прийнятті вказаної позовної заяви до розгляду було відмовлено, оскільки позов, заявлений третьою особою, містить інший предмет спору ніж той, що заявлений позивачем. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2020 року задоволено клопотання позивача про витребування від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. нотаріальну справу із вчинення виконавчого напису від 21 січня 2020 року № 13. Однак станом день розгляду справи від [PERSON] матеріали нотаріальної справи не надходили. Під час судового засідання представник позивача відмовився від заявленого клопотання та не заперечував проти розгляду справи за відсутності витребуваних документів. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених в ньому підстав. Вказав, що спірний виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки АТ «Райффазен Банк Аваль» пропустив встановлений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трирічний строк з дня виникнення права вимоги на підставі рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2010 року. Крім того, представник позивача наголошував на відсутності підстав вважати, що заборгованість була безспірною, та вказував на неузгодженість суми боргу. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Вказував, що посилання представника позивача на пропуск відповідачем строків позовної давності є необґрунтованим, оскільки виходячи із змісту ст. 256 ЦК України, позовна давність не поширюється на випадки позасудового врегулювання, в тому числі щодо звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Також представник відповідача посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 р. у справі № 305/2082/14-ц, згідно з якою сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, оскільки спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Крім того, представник відповідача звертав увагу на те, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу є необґрунтованою, оскільки до позовної заяви позивачем не долучено обґрунтованого розрахунку судових витрат, які позивач очікував понести у зв`язку із розглядом справи. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні матеріали, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що приватним виконавцем Лабчуком Р.М. 24.02.2020 відкрито виконавче провадження №61362159 щодо [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса № 13 від 21.01.2020 про звернення стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS] , частина якої належить [PERSON] , для задоволення вимог АТ «Райффазен Банк Аваль» за період з 17.12.2016 по 16.12.2019 за кредитним договором 014/2325/82/1811 від 25.08.2008. (а.с. 11-14, 15-17). [PERSON] був повідомлений про відкриття виконавчого провадження щодо нього 28.02.2020 (а.с. 14). Згідно рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 червня 2010 року задоволено позов ВАТ «Райффазен Банк Аваль» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором (а.с. 19). Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області АТ «Райфайзен Банк Аваль» відмолено у задоволенні позову до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку із спливом строків позовної давності (а.с. 20-24). 17.12.2019 на адресу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Департаментом проблемної заборгованості АТ «Райффайзен Банк Аваль» було надіслано вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, згідно з якими Банк вимагав протягом не більше ніж 30 календарних днів з дати направлення даних вимог, здійснити погашення суми заборгованості шляхом переказу коштів на рахунки банку. Також боржників повідомлено, що у разі невиконання вказаних вимог банком буде звернуте стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним із способів, передбачених у договорі, зокрема, на підставі вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с. 33). У відповідь на вказану вище вимогу [PERSON] надав заяву АТ «Райффазен Банк Аваль», Національному Банку України, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні боргової вимоги та недопущення порушення конституційних прав і свобод фізичної особи, згідно з якою позивач вказав, що банк втратив право примусового судового та позасудового звернення стягнення на житлове приміщення (а.с. 34-35). 14.11.2019 АТ представник «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, в задоволенні якої Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2020 було відмовлено (а.с. 55). Відповідачем до відзиву на позовну заяву було долучено копію кредитного договору № 014/2325/82/1811 від 25 червня 2008, укладеного між позичальником, [PERSON] (по справі третя особа), та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно з яким виконання зобов`язання позичальника за договором забезпечується іпотекою об`єкта нерухомості житловою квартирою за адресою: [ADDRESS] . На момент укладення договору предмет іпотеки належить [PERSON] на праві власності, який є майновим поручителем (а.с. 92). 25 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є іпотекодавцями та майновими поручителями позичальника за кредитним договором [PERSON] , укладено договір Іпотеки (а.с. 98). Відповідно до розділу 5 вказаного договору, у разі порушення основного зобов`язання, умов кредитного договору або договору іпотеки, іпотеко держатель надсилає іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимогу іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно розділу 6 договору іпотеки, право іпотеки та цей договір припиняють свою чинність у разі: припинення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотеко давці не замінили або не відновили предмет іпотеки; реалізації предмета іпотеки: набуття іпотеко держателем на підставах, передбачених чинних законодавством України та цим договором, права власності на предмет іпотеки; в інших випадках, передбачених законодавством. На виконання Ухвали Славутського міськрайонного суду Хмельницької області приватний виконавець Хмельницького виконавчого округу Лабчук Р.М. надіслав матеріали виконавчого провадження № 61362159 щодо примусового виконання виконавчого напису від 21 січня 2020 року № 13, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. Згідно вказаних матеріалів, 31.01.2020 АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до приватного виконавця Лабчука Р.М. із заявою про відкриття виконавчого провадження, в якому просив прийняти до примусового виконання виконавчий напис № 13, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., яким встановлено звернути стягнення на квартиру, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 60,9 кв.м., що знаходить за адресою: [ADDRESS] , частка якої належить [PERSON] (а.с. 161). В матеріалах виконавчого провадження наявна копія оспорюваного Виконавчого напису нотаріуса Шевченко О.В. від 21.01.2020 № 13, згідно з яким пропонується звернути стягнення на загадану вище квартиру (а.с. 162) Надаючи правову оцінку вказаним відносинам, суд враховує наступне. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Пунктом 1 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Порядком встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Згідно пункту 3, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Пунктом 1-1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості на підставі іпотечних договорів,\~що передбачають\~право звернення\~стягнення на\~предмет іпотеки\~у разі\~прострочення платежів\~за основним\~зобов`язанням до\~закінчення строку\~виконання основного\~зобов`язання,\~подаються:\~а)\~оригінал нотаріально\~посвідченого іпотечного\~договору;\~б)\~оригінал чи\~належним чином\~засвідчена копія\~договору,\~що встановлює\~основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.92, при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У пункті 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5.07.2017 №6-887цс17. Як вбачається із Заяви [PERSON] про відмову у задоволенні боргової вимоги та недопущення порушення конституційних прав і свобод фізичної особи, надісланої на адреси Ат «Райффазен Банк Аваль», Національного банку України, Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції, позивач вказував на невідповідність та неузгодженість суми заборгованості перед банком. Згідно рішення Славутського міськрайонного суду від 16 червня 2010 року, з [PERSON] підлягає стягненню 284000 грн. 80 коп. заборгованості за кредитним договором за період з 25.06.2008 по 07.07.2009 року, який включено до розрахунку заборгованості, доданого до матеріалів справи. Наведеним підтверджується, що заборгованість за кредитним договором не є безспірною, оскільки питання щодо стягнення наявної заборгованості вже було предметом судового розгляду і оспорювалось позивачем. Крім того, суд звертає увагу на те, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» та встановлено, що кредитор, звернувшись із позовом про дострокове повернення кредиту на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Тобто наведене спростовує чинність укладеного договору та встановлений строк кредитування до 25.06.2018. З викладеного слідує, що в АТ «Райффайзен Банк Аваль» право вимоги до [PERSON] на підставі рішення Славутського міськрайонного суду від 16 червня 2010 року. Оскільки, згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису поза межами вказаного строку було неправомірним. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису не переконалась належним чином у дійсності права вимоги кредитора, а також у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат у повному обсязі, суд враховує наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В позовній заяві позивач вказує, що витрати на професійну правничу допомогу по справі складають 5000 грн. Однак всупереч наведеним вимогам закону позивачем не надано розрахунку вказаних в позові витрат, в тому числі витрат на гонорар адвоката, детальний опис наданих ним послуг. У зв`язку з наведеним суд позбавлений можливості встановити співмірність витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Крім того, позивачем не наведено, які «інші непередбачувані витрати» були понесені ним у зв`язку із розглядом справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача лише судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial