Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

16.07.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що 20.05.2015 сталася дорожньо-транспортна пригода в якій було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER] та у зв'язку з чим завдано збитків у розмірі 94590,07 грн. Особою відповідальною за завдані збитки є відповідач [PERSON], якого згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 08.06.2015 визнано винним у скоєнні ДТП. На час скоєння пошкодження відповідачем належного позивачеві автомобіля, відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-Авто» з лімітом відповідальності страховика за шкоду завдану майну - 50000,00 грн. та франшизою 510 грн. З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яка не покривається страховою сумою в розмірі 45100,07 грн. Крім того, зазначає, що в результаті пошкодження належного йому транспортного засобу, йому з боку відповідача завдано моральної шкоди, яка полягає у тривалому стресі із-за протиправної поведінки відповідача, позбавленні його можливості реалізації звичок та бажань, докладанні додаткових зусиль для організації життя, постійній напрузі та хвилюванні. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 10000,00 грн. та просить її стягнути з відповідача. Також на підставі ст. 22 ЦК України просить стягнути з відповідача інші витрати, понесені ним внаслідок ДТП, а саме: судові витрати 584 грн. 44 коп. - судовий збір, послуги з транспортування пошкодженого автомобіля - 1412 грн., витрати за діагностику КПП на СТО - 432 грн., 1500 грн. - надання базової юридичної допомоги та складання позовної заяви. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 45100,07 грн. Також не заперечував проти стягнення з нього витрат, пов'язаних з транспортуванням автомобіля після ДТП в розмірі 632,00 грн. В решті позовних вимог позов не визнав, та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За загальним правилом визначеним ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст. 1187 ЦК України діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним. Судом встановлено, що 20.05.2015 на перехресті проспекту Відрадного - вул. Героїв Севастополя в м. Києві з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем «Хюндай» д.н.з. [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER], належний на праві власності позивачу [PERSON] Протиправність та винність дій відповідача [PERSON], які полягали у порушенні п. 16.6 ПДР України, завданні механічних пошкоджень автомобілю «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER], причинно-наслідковий зв'язок між вказаними протиправними діями та завданням шкоди майну позивача встановлені постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 08.06.2015 року, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу. Згідно звіту по визначення матеріального збитку від 02.06.2015 №3909, виконаного оцінювачем СПД «[PERSON]», вартість матеріального збитку заподіяного позивачу в результаті пошкодження автомобіля «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER] станом на 02.06.2015 складає 94590,07 грн. Також встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «УСК «Грант-Авто» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.10.2014 №АІ/6956166. Відповідно до умов договору страхування встановлено ліміт відповідальності страховика в розмірі 50000,00 грн. з франшизою 510,00 грн. Таким чином різниця між лімітом відповідальності страховика та розміром матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER] складає 45100,07 грн. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що відповідачем не оспорюються наведені фактичні обставини справи, а також те, що відповідачем на час розгляду справи не відшкодовано позивачу завдану матеріальну шкоду, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 45100,07 грн. Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивачем понесено витрати на транспортування пошкодженого транспортного засобу: 20.05.2015 - в розмірі 270,00 грн.; 23.05.2015 - 362,00 грн., 11.06.2015 - в розмірі 390,00 грн. та 390 грн. (квитанції №№ 06497, 003648, 06496, 000445), а також витрати на діагностування КПК в розмірі 432,00 грн. В ході розгляду справи представник позивача пояснив, що 20.05.2015 пошкоджений автомобіль позивача було транспортовано з допомого евакуатора до найближчої стоянки, 23.05.2015 перевезено на СТО. 28.05.2015 огляд автомобіля було проведено оцінювачем про що складено протокол огляду транспортного засобу. В подальшому позивачем було виявлено, що його автомобіль має приховані дефекти, оскільки під час розгону набирає швидкість з відхиленнями від звичайного режиму роботи. У зв'язку з цим позивач 11.06.2015 знову звернувся до оцінювача який проводив попередній огляд. Останній повідомив позивачу, що несправності можуть бути пов'язані з пошкодженням КПП, однак не зміг цього підтвердити у зв'язку з неможливістю діагностування КПП в повному обсязі через пошкодження ходової частини. При цьому оцінювач рекомендував позивачу звернутись в спеціалізований центр обслуговування «Ніко-Центр». Того ж дня позивач транспортував пошкоджений автомобіль у зазначений центр, провів відповідну діагностику КПП та транспортував автомобіль назад на СТО. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом вказаної норми відшкодуванню підлягають прямі збитки, які перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з протиправним діянням, що порушує цивільне право особи. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки ДАІ про ДТП, а також згідно протоколу огляду від 28.05.2013 автомобіля «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER] серед пошкоджень останнього КПП пошкодженим не вказано. За результатами діагностування КПП на спеціалізованому СТО було встановлено, що КПП не має механічних пошкоджень. Таким чином згідно наданих суду доказів слідує, що витрати понесені позивачем на транспортування автомобіля в спеціалізований центр обслуговування «Ніко-Центр» та проведення в ньому діагностичних досліджень не перебувають у причинному зв'язку з протиправними діями відповідача, які полягали у порушенні ПДР та пошкодженні автомобіля позивача, тобто, є непрямими збитками, а тому не підлягають відшкодуванню в порядку ст. 22 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на транспортування автомобіля 11.06.2015 в сумі 780,00 грн. та витрат по діагностуванню КПП в розмірі 432,00 грн. не підлягаю задоволенню. Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат позивача на транспортування пошкодженого автомобіля 20.05.2015 та 23.05.2015 то суд знаходить їх обґрунтованими та вважає за необхідне задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 632,00 грн. Вирішуючи спір в частині вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що неправомірні, винні дії відповідача, які полягали у порушенні правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження автомобіля «Мітсубісі» д.н.з. [NUMBER], призвели до змін у життєвих стосунках позивача, оскільки останній був позбавлений можливості експлуатувати транспортний засіб, крім того внаслідок вказаних дії відповідача позивач був змушений витрачати свій час та докладати додаткові зусилля для відновлення попереднього стану, пов'язані із виплатою страхового відшкодування, ремонтом автомобіля та відстоювання своїх прав у суді. Таким чином суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, та згідно вимог ст. 1167 ЦК України вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, тривалість порушення та його наслідки, ступінь вини відповідача, та вважає, що характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті, у відповідності до вимог розумності і справедливості відповідає розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 2000,00 грн., у зв'язку з чим вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. У відповідності до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України). Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Згідно ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно наявних в матеріалах справи документів слідує, що 09.07.2015 між позивачем та ФОП [PERSON] укладено договір згідно якого останній зобов'язався надати позивачу юридичні послуги, а позивач зобов'язався їх оплачувати. На виконання умов зазначеного договору позивачем сплачено ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 1500 грн. Разом з цим доказів на підтвердження того, що [PERSON] є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. В той же час в порядку розподілу судових витрат на користь позивача підлягає стягненню з відповідача витрати на оплату судового збору в розмірі 477, 32 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial