Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

16 березня 2021 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 03 травня 2018 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, оформлений розпискою, за умовами якої відповідач отримав в борг від нього грошові кошти у розмірі 2000 євро, які зобов`язався повернути до 22 травня 2018 року. В той же день, ним було надано відповідачу в борг ще грошові кошти у розмірі 25 000 грн., про що також відповідачем було складено власноручно написану розписку. Борг відповідач зобов`язався повернути у строк до 18 травня 2018 року. В подальшому, 05 червня 2018 року відповідач взяв у нього в борг ще 45 000 грн., про що також було складно розписку, які зобов`язався повернути до 04 липня 2018 року. Всього відповідачем було взято у нього в борг за трьома розписками 70000 грн. та 2000 євро. Однак, в порушення договірних зобов`язань, після настання строку виконання, грошові кошти не були повернуті. Станом на момент звернення до суду сума боргу за договорами позики від 03.05.2018, 03.05.2018 та 05.06.2018 не повернута. Також позивачем на прострочену суму основної позики нараховані 3 % річних, за договорами позики від 03.05.2018 ( 2000 євро) - за період з 22.05.2018 по 15.03.2021 - 5183,06 грн.; від 03.05.2018 (25 000 грн.) за період з 18.05.2018 по 15.03.2021 - 2120,55 грн.; від 05.06.2018 (45 000 грн) за період з 04.07.2018 по 15.03.2021 - 3643,15 грн. Інфляційні збитки, за підрахунком позивача за борговими розписками від 03.05.2018 (2000 євро) - за період з травня 2018 року по березень 2021 року становлять 10753,50 грн.; від 03.05.2018 (25 000 грн.) за період з травня 2018 року по березень 2021 року - 4382,50 грн.; від 05.06.2018 (45 000 грн) за період з липня 2018 року по березень 2021 - 7888,50 грн. З урахуванням викладеного, указані грошові кошти та сплачений судовий збір позивач просив стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, та призначено розгляд справи. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений судом строк не надіслав відзив на позов. Позивач в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи, 15.07.2021 скерував до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Заявлені вимоги підтримав. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Також, 31.08.2021 позивач скерував до суду заяву, в якій з урахуванням позиції Верховного суду України просив не стягувати інфляційні втрати за борговою розпискою, відповідно до якої кошти надавалися в іноземній валюті. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 284 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи убачається що 03 травня 2018 року між [PERSON] , як позикодавцем та [PERSON] , як Позичальником, було укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав безпосередньо від позикодавця грошові кошти в сумі 2000 євро, які зобов`язався повернути в строк до 22 травня 2018 року. Факт отримання грошових коштів стверджується власноручно написаною розпискою [PERSON] від 03.05.2018. Того ж дня, [PERSON] була складена власноручно написана розписка про отримання в борг від [PERSON] грошових коштів в сумі 25 000 грн. Строк повернення до 18 травня 2018 року. Факт отримання грошових коштів стверджується власноручно написаною розпискою [PERSON] від 03.05.2018. В подальшому, 05 червня 2018 року між [PERSON] , як позикодавцем та [PERSON] , як Позичальником, було укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав безпосередньо від позикодавця грошові кошти в сумі 45 000 грн., які зобов`язався повернути в строк до 04 липня 2018 року. Факт отримання грошових коштів стверджується власноручно написаною розпискою [PERSON] від 05.06.2018. Судом встановлено, що з часу укладення договорів позики відповідач не здійснив жодного платежу на погашення боргу. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Таким чином суд вважає, що складені відповідачем розписки є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошових сум позичальнику. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 02.03.2020 року у справі № 355/1301/18. Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача основної суми за договором позики від 03.05.2018 у розмірі 2000 євро, за договором позики від 03.05.2018 у розмірі 25000 грн. та за договором позики від 05.06.2018 у розмірі 45 000 грн. Крім того, відповідно до змісту ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. В даному випадку, на прострочену суму боргу за договором позики від 03.05.2018 (валюта отримання євро) за період з 22.05.2018 по 15.03.2021позивачем нараховано 3 % річних, які складають 5183,06 грн.; за договором позики від 03.05.2018 ( валюта отримання гривня) за період 18.05.2018 по 15.03.2021 три проценти річних складають 2120,55 грн., інфляційні втрати за період з травня 2018 року по березень 2021 року - 4382,50 грн.; за договором позики від 05.06.2018 ( валюта отримання гривня) за період 04.07.2018 по 15.03.2021 три проценти річних - 3643,15 грн., інфляційні втрати за період з липня 2018 року по березень 2021 року - 7888,50 грн.; Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат та трьох процентів річних, вважає його вірним, доказів на спростування розрахунків позивача відповідачем в розпорядження суду не надано. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1653,20 грн.

Outcome: approved