Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

16 липня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування»» про відшкодування майнової та моральної шкоди, посилаючись на те, що 15 січня 2015 року з вини водія [PERSON] , який керував транспортним засобом ЗІЛ номерний знак [NUMBER] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивачки «Рено» номерний знак [NUMBER] . Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа Страхування»», з останньої на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 07 жовтня 2017 року зміненого рішенням Апеляційного суду Хмельницької області було стягнуто страхове відшкодування в сумі 30 269 грн 58 коп. Страхове відшкодування позивачці було сплачено тільки 29 жовтня 2019 року. Позивачка вважає, що пошкодженням належного їй автомобіля вона перебувала у шоковому стані, депресії, морально страждала, була позбавлена можливості користуватися ним, у зв`язку із чим порушився нормальний ритим життя, а тому просила стягнути з відповідача 2 000 грн моральної шкоди. Також позивачка просила стягнути з ПрАТ СК «Альфа Страхування» згідно ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пеню в розмірі 50 068 грн 25 коп. та згідно ст.625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 15 928 грн 45 коп., 3 відсотка річних в сумі 4 109 грн 36 коп. 27 березня 2021 року представником ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» до суду було направлено відзив на позов, в якому відповідач просив у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовити з тих підстав, що страховик відшкодовує моральну шкоду тільки у випадку ушкодження здоров`я, смерті фізичної особи. Що стосується відповідальності за несвоєчасну сплату страхового відшкодування, то представник відповідача зазначив, що позивачем не вірно визначено дату, з якої така відповідальність настала, зокрема обов`язок сплати страхового відшкодування у позивача виникло не з 26 січня 2015 року, а з 27 квітня 2015 року, після спливу 90 днів з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши наявні у ній докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні 19.01.2015 року о 12 год. 50 хв. в м. Хмельницькому на перехресті вулиць Купріна-Березнева, [PERSON] керуючи автомобілем «ЗІЛ» номерний знак [NUMBER] виконуючи об`їзд автомобіля «Рено» номерний знак [NUMBER] не дотримався бокового інтервалу, допустив зіткнення з ним, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.13. Правил дорожнього руху України. Зазначені обставини встановлено постановою Хмельницького міськрайонного суду від 3 лютого 2015 року у справі №686/2173/15, якою встановлено вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та доказуванню не підлягають з огляду на положення ч.4 ст.82 ЦПК України. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗІЛ» номерний знак [NUMBER] [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Альфа Страхування»», що підтверджується копією рішення Хмельницького міськрайонного суду від 07 жовтня 2016 року (справа №686/6047/16-ц), яким із страховика на користь [PERSON] було стягнуто страхове відшкодування в сумі 38 027 грн 40 коп. та судові витрати в сумі 551 грн 20 коп. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року суму страхового відшкодування було зменшено до 30 269 грн 58 коп. З виписки по рахунку [PERSON] від 13 січня 2020 року вбачається, що кошти в сумі 32 162 грн 50 коп. було зараховано на картковий рахунок позивачки. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон 1961-IV) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Пунктом 22.1 статті 22 Закону 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно п.36.5 за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування звернулася 26 січня 2015 року, про що свідчить вхідний штамп на заяві. Отже обов`язок ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування»» здійснити виплату страхового відшкодування настав 27 квітня 2015 року. Фактично кошти в сумі 30 269 грн 58 коп. на підставі платіжного доручення №1407 від 15 січня 2019 року було перераховано у Дніпровський РВ ДВС м. Києва на відшкодування страхової виплати за виконавчим листом 686/6047/16. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що: «оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, суди дійшли обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України. За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Таким чином період, за який у позивача виникло право на стягнення неустойки, 3 відсотків річних та інфляційних втрат слід рахувати з 27 квітня 2015 року по 14 січня 2019 року. У зв`язку із чим суд погоджується із доводами представника відповідача щодо періоду розрахунку, а також самого розрахунку, наведеного у відзиві на позов, згідно якого інфляційне збільшення суми боргу становить 14 084 грн 18 коп., 3 відсотка річних 3 381 грн 07 коп. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивачкою розрахунок пені здійснено за період з 19 квітня 2015 року по 25 жовтня 2019 року, однак із позовом вона звернулася до суду 16 липня 2021 року, пропустивши річних строк, клопотання про застосування кого було подано представником відповідача. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене у задоволенні вимог про стягнення пені слід відмовити в повному обсязі. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. П. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 2005 року № 4 (зі змінами та доповненнями) звернуто увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до Закону 1961-IV страховик відшкодовує моральну шкоду у випадку визначеному ст.261цього Закону, потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю; п.27.3 ст.27, яким передбачено відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Закон 1961-IV, який є спеціальним не покладає обов`язку на страховика здійснення відшкодування завданої моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, у зв`язку із чим в цій частині вимоги також задоволеними бути не можуть. Судові витрати по справі складаються із суми судового збору 908 грн, однак враховуючи, що позов задоволено на суму 17 465 грн 25 коп., що становить 24,22% від ціни позову 72 106 грн, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 219 грн 92 коп. = 908 грн х 24,22%/100%.

Outcome: partial