Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

16.09.2015 року представник позивачів [PERSON] звернувся до суду з позовом до Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області про визнання за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,44 га, яка розташована та території Олександрівської селищної ради Олександрійського району Донецької області (кадастровий № 1420355100010000359), по ? частині земельної ділянки за кожною зі спадкоємців. В обгрунтування позову зазначив, що 29 червня 2014 року помер батько позивачів [PERSON] В звязку з його смертю відкрилася спадщина, яка складається в тому числі з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий № 1420355100010000359), загальною площею 4,44 га, в межах згідно з планом, визначеним Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 723180, виданим на підставі розпорядження Олександрівської РДА за № 371 від 21.11.2005 року на імя [PERSON], яка є матірю позивачів. Зазначена земельна ділянка була успадкована [PERSON] після смерті дружини, яка померла 20 квітня 2011 року. 17 липня 2012 року на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, але він не зареєстрував своє право власності в відділі Держземагенства в Олександрівському районі до своєї смерті. В звязку з чим, державний нотаріус відмовила позивачам в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку. Позивачі в попереднє судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Представник позивачів, в попередньому судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в попередньому судовому засіданні, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Суд роз'яснив сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, відповідно до вимог ч. 4 ст. 130 та ст. 174 ЦПК України, та дійшов до висновку про можливість ухвалення рішення в попередньому судовому засіданні, оскільки представник відповідача, що визнала позов не обмежена у виданому їй доручені на вчинення цих дій. Суд, вислухавши представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, с падкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.. 1217 ЦК). До складу спадщини, відповідно до ст.. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ст.. 1269 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. \~Відповідно до\~ст. 125 ЗК\~ЦУкраїни право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Судом, в судовому засіданні встановлено, що на підставі розпорядження Олександрівської райдержадміністрації від 21.11.2005 року за № 371, 20 березня 2006 року [PERSON] був виданий [PERSON] на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 723180, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01061650751 (а.с.13). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 липня 2012 року спадкоємцем земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,44 гектарів, що належала спадкодавцю [PERSON] є її чоловік [PERSON] (а.с.12,14,15). Про перехід права власності до [PERSON] нотаріус зробила відповідний запис на [PERSON] (а.с. 13). Вартість земельної частки, відповідно до листа відділу Держгеокадастру в Олександрівському районі Донецької області від 16 вересня 2015 року за № 100-02/44, з урахуванням коефіцієнтів індексації грошової оцінки земель на 2015 рік становить 137995,62 грн. (а.с.30). [PERSON] помер 29 червня 2014 року (а.с.11), після його смерті відкрилася спадщина (а.с.16) на частину якої позивачі отримали свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.17-19). Постановою державного нотаріуса Олександрівської державної нотаріальної контори від 07 вересня 2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] після смерті її батька [PERSON], який помер 29 червня 2014 року, на земельну ділянку площею 4,44 га, на підставі відсутності у спадкоємців правовстановлюючого документа щодо належності спадкодавцю земельної ділянки (а.с.21). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними доньками спадкодавця [PERSON] (а.с.5-10) та спадкоємцями за законом першої черги. Розглянувши вимоги позивачів про визнання права власності, суд вважає, що вони підлягають задоволенню, оскільки спадкодавець [PERSON], відповідно до вимог глави 87 ЦК України, здійснив своє право на спадкування після смерті своєї дружини [PERSON], виконавши свій обовязок, передбачений ст.. 1297 ЦК України, та звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, отримавши Свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.15). Про перехід права на спадкове майно, нотаріусом зроблено відповідний надпис в [PERSON] на право власності на земельну ділянку (а.с.13.). Вимоги ст.. 1299 ЦК України, яка діяла на момент отримання [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за законом (17.07.2012 р.), про обовязок зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, не передбачають обовязкові строки такої реєстрації та будь яких санкцій в вигляді позбавлення права на спадкове майно. З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що не зважаючи на те, що [PERSON] не зареєстрував на момент своєї смерті право на спадщину отриману після [PERSON] в відділі Держкомзему Олександрівського району, це не позбавило його права на спадщину отриману відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.07.2012 року, яке відповідно до вимог ст.. 1218 ЦК України входить до складу спадщини яка відкрилася після його смерті і позивачі мають право на успадкування після смерті [PERSON] земельної ділянки, що на цей час зареєстрована за [PERSON]

Outcome: approved