Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

16.06.2016 року та уточнено 05.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Центрально-Міської районної у місті Кривий Ріг ради про надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька. В обґрунтування позову вказує, що 11 червня 1993 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану Центрально-Міського відділу реєстрації районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, було зроблено запис за № 293. Від шлюбу вони мають повнолітню доньку - [PERSON] та малолітнього сина - [PERSON] [INFO]. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18.12.2015р. шлюб між ними розірвано. Їх син - [PERSON], після розірвання шлюбу проживає разом з нею. Вже досить давно, вона самостійно несе усі витрати по утриманню сина. Вона неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні спільного сина, однак її звернення залишено відповідачем без задоволення. Ні матеріально, ні духовно батько участі у вихованні не приймає. Вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, задля підвищення рівня світогляду сина, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. [PERSON] має намір разом із сином [PERSON] в період з 15 січня по 10 лютого 2017 р. виїхати до Республіки Білорусь та до Російської Федерації з 15 лютого 2017р. по 05 березня 2017 р., але, її колишній чоловік, безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, в зв'язку з чим вона змушена звернутися в суд. Позивач і її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, 29.12.2016 року представник позивача надав суду заяву, згідно якої позов підтримує, просить розгляд справи проводити в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи на стороні позивача - служби у справах дітей Центрально-Міської районної у місті Кривий Ріг ради в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України у випадку неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого і від якого не надходила заява про розгляд справи у його відсутність або якщо вказані ним підстави неявки визнано неповажними, суд може прийняти заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Дослідивши матеріли справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.05.2003 року - а.с.10. Рішенням Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 18.12.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано - а.с.7-8. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15.03.2016 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним повноліття на користь матері дитини [PERSON], у розмірі ? частини від заробітку відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - а.с.9. На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини і зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити дитині фізичний, культурний, духовний і соціальний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31.03.1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта /проїзного документа/ здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що [PERSON] та її син [PERSON] є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, на теперішній час [PERSON] має намір разом із дитиною відвідати родичів в Білорусії. Крім того виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України для тимчасового перебування, а у позивача є складності в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. Оскільки за ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved