Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

15.06.2017 до Шполянського районного суду Черкаської області поштою надійшов даний позов, у якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 11883,87 грн. за кредитним договором №б/н від 29.08.2014. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 29.08.2014 відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але порушив умови договору, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 11883,87 грн. станом на 30.04.2017, яку відповідач добровільно погашати не бажає. Тому позивач і пред'явив даний позов. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у суд не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») відповідно до статуту є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с.34). Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809 ПАТ КБ «ПриватБанк» замінив свідоцтво про державну реєстрацію 17.07.2009 у звязку зі зміною найменування юридичної особи. Дата проведення державної реєстрації 19.03.1992 (а.с.33). Згідно з банківською ліцензією № 22 від 05.10.2011 ПАТ КБ «ПриватБанк» має право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність»(а.с.33). У суді встановлено, що 29.08.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем був укладений кредитний договір №б/н, згідно з яким банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-29).Даний договір укладався шляхом приєднання відповідно до ст.634 ЦК України. Згідно з анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку дана заява разом із памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг,а також тарифами становлять договір про надання банківських послуг (а.с.4). Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, який слідує за звітним, базова процентна ставка в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, становить 2,5 %. Пеня за невчасне погашення заборгованості становить пеня(1) + пеня (2), де пеня (1) (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. (а.с.6). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.08.2014, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 30.04.2017 за даним кредитним договором платежі не сплачувались (а.с.3). Згідно з ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, \~зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк \~(термін) \~його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого \~визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частини 1-2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Ст.1054 цього Кодексу визначено, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа надає кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем суми кредиту не сплачувалися в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості станом на 30.04.2017 в розмірі 11883,87 грн., яка складається з наступного: 497,83 грн. - заборгованість за кредитом; 7643,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії 2700,00 грн., а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 542,09 грн. штраф (процентна складова). Статтями 256 - 257 ЦК України встановлюється загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність) \~тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 27.05.2014 року (справа №6-127цс14) у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається, як пеня та штраф, і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, заяви про застосування строку позовної давності від відповідача до суду не надходили, а тому суд розглянув цивільну справу в межах предявлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. При задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Outcome: approved