Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

16.09.2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява вмотивована тим, що 17.12.2013 року з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву №б/н, згідно якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дав свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і дає право Банку в будь який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом в договорі. Відповідач зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 15.06.2020 року виникла заборгованість в сумі 40420,60 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 15867,74 грн, та пені в розмірі 24552,86 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаній сумі, вирішити питання про судові витрати. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 22.09.2020 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено її розгляд. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання неодноразово не з`явився, будучи повідомлений про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, відзив не подав. За таких обставин суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, на що позивач надав згоду. При цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положеннямч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.12.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10000,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що підписавши заяву, [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що він разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом п.1 ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 цього Кодексу регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому у ст.599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України). Відповідальність за порушення боржником зобов`язання визначена ст.549 ЦК України, яка визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Вказуючи на те, що [PERSON] неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, у нього перед банком виникла заборгованість в розмірі 40420,60 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 15867,74 грн, та пені в розмірі 24552,86 грн, і яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Вирішуючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд зазначає. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Як вбачається з матеріалів справи, ані Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані «Умови та правила надання банківських послуг», відповідачем [PERSON] не підписані. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. У анкеті-заяві позичальника, яка додана до позовної заяви та підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Наведене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження №14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. При цьому, встановивши, що відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 15867,74 грн, що підтверджується заявою позичальника та розрахунком заборгованості, проте зобов`язання по поверненню кредиту в повному обсязі не виконав, чим заборгував позивачу 15867,74 грн - заборгованість за тілом кредиту, суд прийшов до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15867,74 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Банком сплачено судовий збір при зверненні до суду з даним позовом в сумі 2102,00 грн, які він просив стягнути із відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 39,26% (від заявленої суми позовних вимог 40420,60 грн), то підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача і судовий збір. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у зв`язку з розглядом справи пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 825,25 грн. (2102,00 : 39,62%).

Outcome: partial