overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

15 травня 2014 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною віку повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 14 жовтня 2006 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 477 було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем у справі. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, відповідач відмовляється щомісячно в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON], яка проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, тому [PERSON] вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просила справу розглядати без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, вивчивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14 жовтня 2006 Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 477 (л.с. 7) було зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем у справі. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач згідно свідоцтва про народження (л.с. 6), виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 216. Як зазначила позивачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і відповідач перестав щомісячно у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON], яка проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, тому [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок з утримання неповнолітньої дитини покладається як на матір, так і на батька дитини, як вбачається з письмової заяви відповідача (л.с. 16) він позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 травня 2014 року і до досягнення дитиною віку повноліття, тому суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

15 травня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення про розірвання шлюбу, що був зареєстрований між ними 06 травня 2006 року у міському відділі РАЦС Львівського міського управління юстиції. В обгрунтування своїх вимог зазначала, що від даного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], однак подружнє життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на життя та різні характери. Три роки вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше збереження шлюбу вважає неможливим. В даний час відповідач вдруге притягується до кримінальної відповідальності, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві, та додатково пояснила, що наданий судом термін для примирення позитивних наслідків не дав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, оскільки перебуває в місцях попереднього ув'язнення. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони понад три роки не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

15 травня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що знаходиться у шлюбі з відповідачем з 26 листопада 2003 року. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач з родиною не проживає, на утримання дитини матеріально не допомагає, тому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття сина. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, подав заяву, в якій позов визнав повністю, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини його доходу, та просить розглянути справу за його відсутності. З'ясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 26 листопада 2003 року. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Відповідач з родиною не проживає, та не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності зі ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів повинен складати 1/4 частину від його доходу. Визначаючи такий розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, відповідача, а також те, що відповідач не має інших дітей, непрацездатних батьків. На підставі ст.ст.180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

15 травня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 1 листопада 1998 року в Карасинській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Син позивачки [PERSON], [INFO], був усиновлений відповідачем за рішенням Камінь-Каширського районного суду від 12 лютого 2009 року. Діти є неповнолітніми. Подружнє життя не склалося з причини несумісності характерів та різних поглядів на життя. Відповідач зловживає спиртними напоями, що є причиною частих суперечок та конфліктів, в ході яких чоловік застосовує фізичну силу. Шлюбні відносини припинились, через що дальше збереження сім'ї стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просить шлюб з відповідачем розірвати та залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з мотивів, викладених у заяві, підтримала повністю. Вважає, що дальше збереження сім'ї з відповідачем неможливе, шлюб носить формальний характер, а тому просить його розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Заперечує щодо розірвання шлюбу, але оскільки позивачка наполягає на його розірванні, тому він із цим погоджується. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не бажають зберегти сім'ю і для цього не приймають ніяких заходів, що вони в даний час не підтримують сімейних відносин, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що сім'я розпалась, відповідач не заперечує проти цього, що свідчить про його байдужість та небажання зберегти сім'ю, а тому суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей, а тому є всі підстави шлюб розірвати. Згідно із ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вибором позивача суд залишає їй шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу та судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

15 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що знаходиться з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 24 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 41. Причину розірвання шлюбу [PERSON] у позові зазначила - постійні сварки на побутовому ґрунті, відсутність у відповідача постійної роботи, тому вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновити шлюбні стосунки не можливо, дітей від шлюбу не має. У судове засідання від позивача надійшла заява про підтримання позову, розгляд справі за його відсутності. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не доповів, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. За таких обставин, відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 224 ч. 1 ЦПК України, суд визнає причину неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, - неповажною, і вирішує справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачем жодних заперечень до позову не надано. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Матеріалами справи встановлено, що спільного господарства подружжя тривалий час не ведуть, родина фактично розпалася, майнова суперечка не виникла, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв'язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо їх примирення. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи обставини, на які позивач посилався у позові, як на підстави своїх вимог, - обґрунтовані, тому позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

15 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 12 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №671; прізвище «[PERSON]» залишити після розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 12 липня 2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Сімейні стосунки між ними припинилися, сумісне господарство не ведеться, вони втратили почуття взаємної поваги та любові. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу. Також, вказала, що разом з чоловіком не проживають з червня 2012 року. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції міста Харкова, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 671. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Зазначені факти підтверджуються дослідженими у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб (а.с. 5) та копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Враховуючи той факт, що позивачка наполягала на розірванні шлюбу з тих підстав, що цей шлюб фактично розпався ще в червні 2012 року та що подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, вимоги позивачки про розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243 гривень 60 коп. (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

15 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем є батьками неповнолітнього - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання сина відповідач в добровільному порядку не надає. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивачка до початку судового засідання звернулася із письмовою заявою, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила справу слухати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 09 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO]. Неповнолітня дитина мешкає разом з матір'ю. Відповідач у добровільному порядку матеріально допомогу на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ст. 183 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду, кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. Згідно зі ст. 182, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також відсутність в матеріалах справи жодних відомостей щодо особи відповідача, які б вказували на неможливість виконання нею свого обов'язку щодо утримання дитини або були підставою для зміни розміру аліментів в сторону їх зменшення, а тому дійшов висновку, що останній може щомісячно сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

15 травня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва вказана справа була розглянута та було ухвалено рішення, відповідно до якого позовні вимоги задоволено. Оскільки, при постановленні рішення не було вирішено питання щодо судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, по даній справі має бути постановлено додаткове рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., дана сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 220 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

15 травня 2014 року заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про визнання своєї матері [PERSON], [INFO] недієздатною, оскільки вона періодично перебуває на лікуванні в Запорізькій обласній психіатричній лікарні, хворіє на хронічне психічне захворювання, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала та суду пояснила, що всі доводи викладені у її заяві, її мати періодично перебуває на лікуванні в Запорізькому обласному психоневрологічному диспансері у зв`язку з хронічним психічним захворюванням. Визнання [PERSON] недієздатною заявниці необхідно для визначення опікунства над матір'ю. Представник заінтересованої особи Шеєнко Н.І. в судовому засіданні просить заяву задовольнити. Розглянувши заяву, докази по справі, вислухавши пояснення заявника, прокурора, який вважає необхідним заяву задовольнити, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Ст. 39 ЦК України встановлює, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона, внаслідок хронічного, психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з актом первинної амбулаторної судово-психіатричної експертизи за № 366 від 19 червня 2014 року [PERSON], [INFO] (мовою оригіналу): «обнаруживает признаки атеросклеротической деменции. В силу чего она не может понимать значение своїх действий и руководить ими».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

15 травня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 14.05.2014р. о 16 год. 52 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 14.05.14р. о 16 год. 52 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Живодер лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого агресивна поведінка, слухові галюцинації, маячні ідеї переслідування. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved