Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

16 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові [PERSON] зазначає, що 13 жовтня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинив виконавчий напис № 15716 про стягнення з позивача на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором між сторонами без номеру від 04.10.2011 року в сумі 113935 грн. 96 коп. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав. В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, вимога банку пред`явлена за спливом вказаного строку, в тому числі строку пред`явлення вимог про сплату неустойки, на які простирається скорочена позовна давність, тому виконавчий напис не підлягає виконанню з цих підстав. Відповідачем не дотриманий порядок досудового врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, свідченням чого є неотримання ним цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли з його доходів почали відраховувати грошові кошти у погашення заборгованості. За вказаних обставин фінансовій установі належало б діяти у відповідності до умов кредитного договору між сторонами та вимог закону, відповідно до яких спори та суперечки між сторонами за договором передаються на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України. У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса від 13.10.2017 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 21.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22 вересня 2020 року судом застосований захід забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за виконавчим написом у виконавчому провадженні, що перебуває в провадженні державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Хупавченко Н.В. В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник відповідача звернувся з аналогічною заявою в частині прохання про розгляд справи у його відсутність. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися; клопотання про відкладення судового розгляду, прохання про вирішення справи без їх участі суду не надали. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили розгляд справи у відсутність її учасників. З відзиву відповідача випливає, що 4 жовтня 2011 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк і позивачем укладено кредитний договір без номеру, за яким позивачем отриманий кредит, зобов`язання з повернення якого позивач виконував неналежним чином, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 31 серпня 2017 року дорівнювала сумі в 113935 грн., з яких 5208 грн. 51 коп. складала заборгованість за кредитом, 98327 грн. 41 коп. - заборгованість за процентами, 4498 грн. 33 коп. - заборгованість з пені та комісії, заборгованість по штрафам - 5901 грн. 71 коп. (500 грн. - як фіксована складова штрафу + 5401 грн. 71 коп. як питома вага від вартості заборгованості в цілому). Через ухилення позивача від виконання зобов`язань за договором відповідачем було прийнято рішення стягнути її на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис, що оспорюється позивачем, вчинений у відповідності до вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», на підставі документів, що відповідно до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, підтверджують безспірність заборгованості, а також з дотриманням процедури щодо направлення та отримання письмової вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором. Твердження про пропуск строку вчинення виконавчого напису є неспроможними, зазначає представник, оскільки сам позивач вчиненням дій щодо визнання заборгованості переривав позовну давність, тому не можна вважати пропущеним цей строк (а. с. 33-36). У зв`язку з викладним відповідач просить про залишення позову без задоволення. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 4 жовтня 2011 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було укладено кредитний договір без номеру (а. с. 10). 13 жовтня 2017 року приватним нотаріусом виконавцем виконавчого округу міста Києва Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за вказаним договором в сумі 113935 грн. 96 коп. (а. с. 10). Вчинення виконавчих написів нотаріусами внормовано ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до яких для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З наведеної норми Закону України «Про нотаріат» витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. З семантики прикметника «безспірна» випливає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється. Між тим твердження позивача полягають в тому, що він оспорює розмір заборгованості, вважаючи, що давність висування вимог про її стягнення є порушеною, а безспірне стягнення означеної суми позбавило його права, захищаючи свої інтереси в суді, заявити клопотання про застосування позовної давності. Розрахунок заборгованості, як витікає із змісту оспорюваного виконавчого напису, охоплює період майже в шість років (з 4 жовтня 2011 року по 31 серпня 2017 року), що означає підстави для пред,явлення вимоги про застосування давності як для основного зобов,язання, так і для неустойки, для покладання якої на боржника встановлена скорочена позовна давність. За таких обставин суд не може констатувати безспірність заборгованості як однієї з передумов для звернення до нотаріуса для отримання виконавчого напису. Заборона вчинення виконавчого напису за спливом трирічного строку після виникнення права вимоги прямо встановлена наведеною статтею 88 Закону України «Про нотаріат». Вирішуючи спір на користь позивача, враховує суд і доводи позову про недотримання вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» в частині спливу строку, на який простирається право стягувача звернутися до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, про що свідчить отримання кредиту на картковий рахунок позивача, давність пред`явлення вимог по всім складовим якого обмежується строком дії банківської карти. Твердження відповідача про те, що позивач своїми діями з визнання боргу переривав позовну давність, суд до уваги не приймає, оскільки вказані твердження є по суті запереченням проти застосування давності пред`явлення вимог про стягнення заборгованості, які за своїм змістом є виявом певної позиції в спорі, що виключає кваліфікацію означеної заборгованості як безспірної. До того ж в законі встановлений строк, який не можна порушувати нотаріусам при вчиненні виконавчого напису ( якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років), який (строк) не є позовною давністю в розумінні ст. 256 ЦК України. Між тим вказаний строк є вочевидь пропущеним. Як випливає із змісту правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Вирішуючи позов на користь позивача, суд погоджується з його твердженнями про відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: ненаправлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень. Невиконання цього положення закону не спростовує представник відповідача, який хоча і заявляє про звернення до позивача із вказаною вимогою, проте не надає доказів не лише отримання її позивачем, а навіть її направлення на адресу [PERSON] . Таким чином, суд доходить висновку, що сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог. У відповідності до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1261 грн. (840 грн. 80 коп. за подання позовної заяви + 420 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову). Вирішуючи клопотання про покладення на відповідача видатків зі сплати професійної правничої допомоги, суд виходить з такого. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як випливає з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до наданої суду угоди про надання правової допомоги від 01.09.2020 року адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту допомогу по захисту його прав та законних інтересів у цивільних, адміністративних, кримінальних, господарських справах або з будь-яких питань в судових органах України будь-якого рівня. З акту прийому-передачі виконаних робіт від 01.12.2020 року слідує, що вартість послуг, наданих адвокатом, до яких входить опрацювання існуючої судової практики з аналогічних правових питань, підготовка процесуальних документів до суду (позовна заява, заява про забезпечення позову, відповідь на відзив, представництво у суді, подання заяв, клопотань тощо), становить 3000 грн. Означену суму сплатив позивач у відповідності до квитанції до прибуткового касового ордера (а. с. 58). Вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу, який належить покласти на відповідача, суд у відповідності до ст. 137 ЦПК України бере до уваги, не весь оплачений позивачем обсяг робіт, що зазначений в акті приймання-передачі, виконаний адвокатом, яка не здійснювала представництво в суді, обмежившись поданням заяви про розгляд справи у її відсутність. І так як сплачена [PERSON] сума охоплює послугу, яку фактично він не отримав, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на отримання професійної правничої допомоги до 1500 грн.

Outcome: approved