Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

16 cічня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною віку трьох років , вказавши, що з грудня 2011 р. позивач проживала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем . В зв'язку зі зміною міста та умов праці відповідач виїхав у інше місце та з 13.06.2012 р. шлюбні відносини перервалися. 06.09.2012 р. позивач зверталася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією родиною з відповідачем для подальшої реалізації права щодо утримання позивача иа при необхідності до встановлення батьківства.Рішенням суду від 31 жовтня 2012 р. дана заява залишена без розгляду та позивачу роз»яснене право звернення до суду після народження дитини на загальних підставах. У лютому 2013 р. позивач звернулася до суду з позовом по встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини . За ухвалою суду була проведена експертиза крові відповідача та дитини ,за результатом якої батьківство практично доведене.У даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років, у зв'язку з чим позивач ніде не працює.Відповідач працює на шахті «Чайкіне» ДП «Макіїввугілля», отримує заробітну плату та також отримує пенсійні виплати щомісяця.Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів доходів,але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму ,починаючи стягувати від дня народження дитини , тобто з 11.01.2013 р. і до досягнення сином [PERSON], трьох років (а.с.4-5). У ході судового розгляду позивач доповнила свої позовні вимоги , додатково зазначивши, що позивач після припинення шлюбних відносин після 13.06.2012 р. зверталася до відповідача шляхом направлення телеграми, які відповідач отримав особисто, з проханням надання матеріальної допомоги під час вагітності.Відповідач надав позивачу матеріальну допомогу ,пов'язану з пологами в розмірі 3000 грн.,пообіцяв приїхати та зареєструвати дитину на своє ім'я ,чим визнавав себе як батько,але потім цього не зробив.Матеріальний обов'язок на утримання позивача під час вагітності передбачений ст.. 84 СК України , та з боку відповідача повинен надаватися систематично щомісяця ,навіть у мінімальному розмірі , що його вимагає чинне законодавство.З боку відповідача таких платежів у добровільному порядку не надходило, хоча йому добре відомо, що позивачу потрібна така допомога .За вищевказаний період часу позивач змушена була вести застережливий спосіб життя , додаткових доходів ,за які позивач могла би проживати ,та покращити свій рівень життя позивач не мала, в деяких випадках позивач була змушена позичати гроші у знайомих, щоби зберегти належний рівень свого життя та дитини. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача кошти на її утримання під час вагітності в розмірі ? частки всіх видів його доходу за період з 13.06.2012 р. по 11.01.2013 р., стягнути з відповідача на корись позивача аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів його доходу ,але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму ,починаючи стягувати від дня народження дитини, тобто з 11.01.2013 р. до досягнення сином [PERSON], трьох років (а.с.70-72). Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав , про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 38),надав заперечення проти позову (а.с.59-61). Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши , що Сімейний кодекс України регулює відносини між фізичними особами , які виникають із фактору шлюбу та приналежності до сім'ї , а також визначає коло суб'єктів сімейного права - подружжя,батьків , дитину. Факт постійного перебування відповідача у м.Красноармійську у період з грудня 2011 р. по 13.06.2012 р., тобто у час фактичних шлюбних відносин ,як зазначає позивач, не підтверджений жодним доказом.Відповідач постійно проживав в м.Макіївка та з 11.03.1978 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується його паспортом.Тобто, факт існування зареєстрованого шлюбу виключає можливість набуття [PERSON] статусу дружини [PERSON] та висувати вимоги щодо її утримання до досягнення дитиною повноліття.Позивач свідомо не використала своє право повторного звернення до суду з заявою про встановлення факту проживання однією родиною з [PERSON],оскільки була обізнана , що останній перебуває у зареєстрованому шлюбі.Позивач є суб'єктом підприємницької діяльності та здійснює нотаріальну та іншу юридичну діяльність, відомостей щодо припинення позивачем підприємницької діяльності у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутні.Подана позивачем як доказ експертиза № 3193 є неналежним доказом як така , що проведена у порушення вимог ст.. 44 Основ законодавства України про охорону здоров'я та ґрунтується на методичних рекомендаціях ,а не на методиці ,затвердженій МОЗ.Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача,представника відповідача , з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2014 р. по справі №235/803/13-ц (провадження 2/235/2/14) за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини встановлено , що з грудня 2011 р. позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, мешкали у орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS], планували народження дитини, від спільного життя мають дитину [PERSON] ,[INFO](а.с.13). У ході розгляду вищезазначеної цивільної справи, матеріали якої були досліджені судом у ході розгляду даної справи, експертами відділення судово-медичної імунології Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи була проведена судово-медична експертиза методом молекулярно генетичного аналізу геномної ДНК людини- висновок № 3193 від 05.12.2013 р., вірогідність батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON],[INFO], складає 99,99 % , що за даними K.Hummel відповідає формулюванню «батьківство практично доведено» (а.с.6-8) . Зазначеним рішенням суду позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено, визнано [PERSON] батьком дитини [PERSON],[INFO], зобов'язано Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м.Красноармійськ реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області внести зміни до актового запису № 40,складеного 22.01.2013 р. про народження [PERSON] ,[INFO],зазначити [PERSON]. батьком дитини,залишивши прізвище дитини,ім'я, по-батькові ,дату народження та місце народження без змін;стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON],[INFO] , аліменти у розмірі ? частини всіх видів його доходів,але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ,щомісячно, починаючи з 12.02.2013 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с.13,39). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 березня 2014 р. рішення Красно армійського міськрайонного суду Донецької області від 16.01.2014 р. залишено без змін (а.с. 34,40-42). Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили , обов'язкові для всіх органів державної влади,органів місцевого самоврядування ,підприємств ,установ ,організацій, посадових чи службових осіб та громадян та підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ст.. 61 ч.3 ЦПК України обставини ,встановлені судовим рішенням у цивільній справі,що набрало законної сили ,не доказується при розгляді інших справ ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлені ці обставини. Тому доводи представника позивача про відсутність спільного проживання позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] за період з грудня 2011 р. по 13.06.2012 р. та необхідність проведення повторної судової експертизи відносно батьківства [PERSON] по відношенні до дитини [PERSON],[INFO], безпідставні, т.я. ці обставини встановлені рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2014 р. по справі №235/803/13-ц (провадження 2/235/2/14) за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на підставі ст.. 61 ч.3 ЦПК України доказуванню не підлягають . Крім того , у відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданими відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі. Відповідачем [PERSON] позовних вимог про оспорювання батьківства відносно дитини не заявлялося, оспорювання чи встановлення батьківства не є предметом даного спору, тому суд розглядає даний спір у межах заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог про стягнення аліментів на її утримання. Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на її утримання під час вагітності в розмірі ? частки всіх видів його доходу за період з 13.06.2012 р. по 11.01.2013 р., суд зазначає наступне. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 квітня 2014 р. по справі №235/224/14-ц (провадження 2/235/443/14) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів (аліментів) під час вагітності за період з 13.06.2012 р. по 11.01.2013 р. ,у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с. 113). Суд вважає безпідставними нові доводи позивача про те, що вона зверталася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON] ,який їй був потрібен для подальших реалізацій своїх прав на утримання, яка залишена без розгляду ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 31.10.2012 р., [PERSON] одноразово надавав їй матеріальну допомогу у розмірі 3000 грн., в наслідок чого позивач має право на утримання з боку позивача на час вагітності (а.с.115,116). Відповідно до вимог ст.91 ч.2 ,84 ч.4 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружина ,а також дружина ,з якою проживає дитина , має незалежно від її матеріального становища ,за умови ,що чоловік може надавати матеріальну допомогу . Суд зазначає, що з позовом по стягнення коштів на утримання під час вагітності позивач звернулася вже після народження дитини [PERSON],[INFO] Тобто ,позивач , після залишення її заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON] без розгляду ухвалою суду від 31 жовтня 2012 р.(а.с.116), в якій [PERSON] судом було роз'яснено право на подання позову на загальних підставах , не скористалася своїм правом звернення до суду з позовом про стягнення коштів на утримання під час вагітності , хоча мала таку можливість та доказів неможливості звернення позивача під час вагітності до народження дитини позивачем не надано та судом не добуто. Відносно вимог позивача про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною віку трьох років суд зазначає наступне. Відповідно до ст.91 ч.2 Сімейного кодексу України жінка та чоловік ,які не перебувають у шлюбі між собою,мають право на утримання у разі проживання з нею,ним їхньої дитини ,відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу України. Відповідно до ст. 84 ч.4 Сімейного кодексу України право на утримання дружина , з якою проживає дитина , має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища , за умови , що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На підставі викладеного ,суд приходить до висновку, що той факт, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець та відсутні докази припинення її діяльності , не є підставою для відмови у призначенні утримання від батька дитини, т.я. законом передбачена тільки одна умова - можливість батька дитини надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] працює на шахті «Чайкіно» ДП «Макіїввугілля» , а також отримує пенсію ,розмір якої складає 4598,90 грн. (а.с.118) Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2014 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON],[INFO] , аліменти у розмірі ? частини всіх видів його доходів,але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ,щомісячно, починаючи з 12.02.2013 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с.13,39,40-42). На підставі викладеного ,суд приходить до висновку , що відповідач [PERSON] може надавати позивачу матеріальну допомогу до досягнення дитиною віку трьох років. В судовому засіданні , з урахуванням того, що відповідач сплачує на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку , позивач та відповідач погодилися на стягнення розміру аліментів на утримання позивача до досягнення віку трьох років у 1/6 частці заробітку відповідача щомісячно З урахуванням вимог ст. ст. 79, 84,91 Сімейного Кодексу України, а також того, що відповідачем до суду не надано доказів неможливості виплати аліментів на утримання матері дитини , ураховуючи матеріальне становище та стан здоров'я відповідача - працює, не є інвалідом, отримує пенсію,сплачує аліменти на утримання сина [PERSON],[INFO], у розмірі ? частини доходу, має дружину [PERSON],1955 р.н., яка має вік 59 років та досягла пенсійного віку (а.с.9,59-61,113), ураховуючи матеріальне становище позивача,суд вважає, що відповідач може виплачувати на утримання матері дитини аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною трирічного віку. Відносно клопотання позивача про те, щоби часом звернення з позовом до суду з моменту здачі позивачем позовної заяви на пошту ,а саме, з 09.01.2014 р.(а.с.17) , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 118 ЦПК України позов проявляється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється з дотриманням порядку , встановленого ч.ч.2,3 ст. 111 ЦПК України та не пізніше наступного дня передається визначеному судді. Відповідно до ст.122 ч.3 ЦПК України питання про відкриття провадження у справі суддя вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження заяви до суду. Відповідно до ст.79 ЦПК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На підставі викладеного ,суд приходить до висновку , що вимоги позивача про визначення часу звернення до суду з моменту здачі позову на пошту не ґрунтуються на вимогах закону та стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною віку трьох років. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial