Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

16 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до Управління освіти, молоді та спорту Хотинської райдержадміністрації про скасування наказів, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що наказом заступника начальника управління - начальника відділу освіти управління освіти, молоді та спорту Хотинської райдержадміністрації [PERSON] № 211-к від 19.05.2015 року її звільнено з роботи з посади спеціаліста по харчуванню господарської групи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. Зазначає, що 19.03.2015 року під час попередження її під особистий підпис про звільнення через 2 місяці в зв'язку із скороченням штату, їй стало відомо про існування наказу № 36 від 16.02.2015р. «Про персональне попередження працівників освіти, молоді та спорту райдержадміністрації про майбутнє звільнення» та наказу № 11 від 19.01.2015р. «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників». Вважаю, що вказані накази щодо скорочення її посади з наступним звільненням з роботи видано з грубим порушенням моїх трудових прав та ігноруванням вимог трудового законодавства з боку відповідача. Зазначає, що всі перелічені вище накази відповідача видано не уповноваженою особою, тобто не начальником управління, не виконуючим обов'язки начальника управління, а заступником начальника управління -начальником відділу освіти управління освіти, молоді та спорту Хотинської РДА [PERSON] Крім того, згідно ч. 8 ст. 43 Кодексу законів про працю України власник має право розірвати трудовий договір не пізніше як через місяць з дня одержання згоди виборчого органу первинної профспілкової організації. Разом з тим, профком управління освіти, молоді та спорту райдержадміністрації дав згоду на її звільнення 03.04.2015 року (протокол №2), а 08.04.2015 року за вих. № 01-1 надав відповідачу офіційного листа про прийняте рішення, але цей строк відповідачем було порушено, оскільки наказ № 211-к про моє звільнення було видано лише 19.05. 2015 року. Крім того, також відповідачу перш ніж направляти 20.03.2015 року подання профкому на отримання згоди на звільнення працівників з роботи за скороченням штату, необхідно було виконати вимоги ч.2 ст.49-4 КЗпП України та ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо обов'язку роботодавцем завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати профспілкам інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Відповідачем вказані норми закону також не були виконані. Крім того, позивач зазначає, що у відповідності до вимог частини 3 ст. 49-2 КЗпП України відповідач зобов'язаний був одночасно з попередженням про її звільнення у зв'язку із скороченням штату запропонувати іншу роботу в установі. Вимоги чинного законодавства у цій частині відповідачем було грубо порушено, іншу роботу після 19.03.2015 року позивачу не було запропоновано. Крім цього, за наявності вакантної посади інженера по обслуговуванню комп'ютерного обладнання господарської групи управління і, не пропонуючи цю посаду їй після попередження про скорочення посади, відповідач 06.04.2015 року видав наказ № 158-к про прийняття на роботу на вказану посаду [PERSON], яка має диплом бакалавра за спеціальністю «облік і аудит». Після попередження про її звільнення за скороченням штату конкретної пропозиції про працевлаштування на іншу посаду не було. Заяву про відмову від запропонованої іншої роботи вона не писала, також відповідач не пропонував їй підписати відмову від будь-яких запропонованих посад, а тому вважаю, що відповідач грубо порушив її трудові права. Крім того, відповідачем при виданні наказу № 211-к від 19.05.2015 року було порушено вимоги частини 2 ст. 49-2 та ст. 42 КЗпП України щодо обов'язковості врахування переважного права на залишені на роботі працівника. Відповідач надав перевагу у залишені на посаді головного спеціаліста по харчуванню управління освіти, молоді та спорту [PERSON], яка з квітня 2013 року перебуває на пенсійному обліку і отримує пенсію за віком. Відповідач не врахував, що на утриманні позивача перебуває неповнолітня дочка та мати [PERSON], пенсіонерка, яка за станом свого здоров'я потребує уваги і допомоги. Тому вважає, що її звільнення з управління освіти, молоді та спорту Хотинської РДА за скороченням штату є незаконним, оскільки воно відбулося з грубими порушеннями чинного трудового законодавства, яким врегульовано процедуру звільнення працівників. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлений позов, просить його задовольнити. Представник позивача [PERSON] також підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала суду заперечення в якому зазначили, що наведені доводи позивачки не відповідають дійсним обставинам та є хибними, оскільки право прийому та звільнення працівників в Управлінні, згідно посадових обов'язків, відноситься до компетенції начальника Управління, згідно н. 2.20 Посадової інструкції заступника начальника Управління заступник начальника Управління за відсутності начальника Управління виконує його обов'язки. Крім того, листом від 08 квітня 2015 року профком надав попередню згоду на звільнення працівників у зв'язку із скороченням штату та 05 травня 2015 року відбулося чергове засідання профкому, за результатами якого дано остаточне погодження на звільнення працівників у зв'язку із скороченням штату. Позивачка була звільнена 19 травня 2015 року, тобто порушення вимог ч. 8 ст. 43 КЗпП України відсутні. Крім того, на апаратній нараді Хотинської райдержадміністрації, яка відбулася 19 січня 2015 року, було прийнято рішення та доручено заступнику начальника Управління [PERSON] при формуванні бюджету на 2015 р. вжити заходів щодо оптимізації структурних підрозділів Управління та скорочення до 20% їх чисельності. За результатами наданих доручень 19 січня 2015 р. було видано наказ № 11 про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників, згідно пункту 1 вказаного наказу прийнято рішення з 02.02.2015р. скоротити штат працівників у штатному розписі на 11.25 одиниць. Згідно списку одиниць, які підлягають скороченню, визначена посада позивачки, спеціаліста по харчуванню в кількості 1 одиниці. 16 лютого 2015 року Управлінням було видано наказ № 36 «Про персональне попередження працівників управління освіти, молоді та спорту райдержадміністрації про майбутнє звільнення», згідно списку попередження працівників про майбутнє звільнення через два місяці у зв'язку з скороченням штату. Позивачку було попереджено про звільнення 19 березня 2015 року. У цей же день, 19 березня 2015 р., одночасно із попередженням про звільнення позивачці була запропонована інша робота в Управлінні, а саме: 0,5 ставки бібліотекаря та 0,5 ставки завідуючої складом. Від запропонованих посад вона відмовилася, мотивуючи це тим, що їй буде важко поєднувати функціональні обов'язки запропонованих посад, окрім того оплата праці за вказаними посадами вкрай низька, близько 1200 грн. в місяць. Щодо вказаної пропозиції та відмови позивачки від запропонованої роботи складено відповідний [PERSON] від 19.03.2015 року, в присутності та за підписами трьох працівників Управління. Посилання позивачки на той факт, що 06 квітня 2015 року за наказом № 158-К було прийнято на роботу [PERSON] на посаду інженера по обслуговуванню комп'ютерного обладнання господарської групи Управління, а їй цю посаду не запропонували, вважають черговою неправдою, оскільки вказану посаду в усній формі пропонували позивачці, вказана пропозиція була здійснена заступником начальника Управління [PERSON], в присутності голови профспілкового комітету - [PERSON] Позивачка від вказаної посади відмовилася, мотивуючи свою відмову низькою оплатою праці та відсутністю навиків роботи з спеціальними комп'ютерними програмами та створенням і оформленням сайтів. Посилання позивачки на порушення вимог ст. 42 та ч.2 ст. 49-2 КЗпП України, при прийнятті оскаржуваних наказів, також є безпідставним, оскільки при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Враховуючи, що [PERSON] спеціаліст з організації дитячого харчування Управління, мас стаж роботи 21 рік, продуктивність її праці є значно вищою, до її посадових обов'язків входить значно більший перелік обов'язків, ніж виконувала позивачка, було прийнято цілком законне та обґрунтоване рішення скоротити посаду саме Позивачки. З огляду на все вищенаведене, вважають, що поданий позов є необґрунтованим та безпідставним, таким, що не підлягає задоволенню. Свідок [PERSON]Д пояснила суду, що при звільненні [PERSON] було дотримано норм трудового законодавства, [PERSON] було попереджено за два місяці про звільнення, одночасно із попередженням про звільнення позивачці була запропонована інша робота в Управлінні, а саме: 0,5 ставки бібліотекаря та 0,5 ставки завідуючої складом. Від запропонованих посад вона відмовилася, у звязку із низькою заробітною платою. Свідок [PERSON] пояснила суду, що в її присутності було запропоновано [PERSON] інші посади, однак вона відмовилася, мотивуючи низькою заробітною платою. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст. 58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Згідно із ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). В силу ст. 43 Конституції України громадянину гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у вказаних випадках, зокрема: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства. Установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно із ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу. За умовами ст. 49-2 цього ж Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджаються не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Пленум Верховного Суду України в п.19 своєї постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 роз'яснив, що, розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням за ст. 40 п.1 КЗпП України, суд мав з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють звільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався звільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне звільнення. Судом встановлено, що згідно наказу 311 від 19.01.2015 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників», виданого управлінням освіти, молоді та спорту Хотинської РДА, затверджено список виключених одиниць зі штатного розпису управління освіти, молоді та спорту райдержадміністрації посад і професій у звязку із скороченням штатів. У вказаному списку зазначено, що підлягає скороченню посада спеціаліста по харчуванню. (а.с.7-8). Наказом № 36 від 16.02.2015 року «Про персональне попередження працівників управління освіти, молоді та спорту райдержадміністрації про майбутнє звільнення» виданого управлінням освіти, молоді та спорту Хотинської РДА, затверджено список працівників, які підлягають звільненню та попереджено їх про майбутнє звільнення (а.с.9-11). Як вбачається із вказаного списку позивач [PERSON] в графі «підпис» зазначила, що заперечує щодо скорочення (а.с.11). Наказом № 211-к від 19.05.2015 року, виданого управлінням освіти, молоді та спорту Хотинської РДА, [PERSON], спеціаліста з харчування господарської групи управління освіти, молоді та спорту РДА звільнено із роботи у звязку із скороченням штату працівників (а.с.12). Вказаний наказ підписаний заступником начальника управління - начальника відділу освіти управління освіти, молоді та спорту Хотинської райдержадміністрації [PERSON] Наказом № 158 к від 06.04.2015 року виданого управлінням освіти, молоді та спорту Хотинської РДА призначено [PERSON] на посаду інженера по обслуговування компютерного обладнання господарської групи (а.с.14). Згідно до листа профспілкового комітету управління освіти, молоді та спорту райдержадміністрації № 01-1 від 08.04.2015 року, профспілка дала згоду на скорочення штатів господарської групи на 11,25 штатних одиниць (8 працівників) (а.с.16). Відповідно до листа профспілкового комітету управління освіти, молоді та спорту райдержадміністрації № 01-02 від 07.05.2015 року, профспілкою було проведено профспілкове засідання, згідно якого вирішено надати остаточну згоду на звільнення працівників, в тому числі [PERSON] (а.с.46). Із акта про відмову працівника від переведення на іншу роботу від 19.03.2015 року, вбачається, що комісія в складі заступника начальника начальника відділу освіти управління, молоді та спорту РДА [PERSON]Д, головного бухгалтера управління [PERSON], начальника господарської групи управління [PERSON] 19.03.2015 року запропонували [PERSON] вакантних 0,5 ставки бібліотекаря та 0,5 ставки завідуючої складом. Від даної пропозиції [PERSON] відмовилася. (а.с.51). Таким чином, оскільки відбулись зміни в організації виробництва і праці, що супроводжувало скорочення штатної посади позивача, попередивши [PERSON] відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне звільненні за 2 місяці, управління освіти, молоді та спорту Хотинської РДА, запропонували [PERSON] вакантну 0,5 ставки бібліотекаря та 0,5 ставки завідуючої складом. Від даної пропозиції [PERSON] відмовилася, мотивуючи низькою зарплатою. При цьому, суд вважає безпідставними доводи позивача на порушення відповідачем вимог ст.49-2 КЗпП України, а саме те що їй не пропонувалася інша робота у даній установі. Крім того, суду не бере до уваги доводи позивача про те, що заступник начальника начальник відділу освіти управління, молоді та спорту РДА [PERSON] перевищила свої посадові повноваження, оскільки у відповідності до п. 2.41 посадової інструкції начальника управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації, на період відсутності начальника управління його обовязки виконує заступник начальника управління начальник відділу освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації [PERSON] (а.с.42-43). А, відповідно до п. 2.20 посадової інструкції заступника начальника управління - начальника відділу освіти управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації, за відсутності начальника управління освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації виконує його обовязки (а.с.44-45). Суд також не бере до уваги доводи позивача щодо порушення відповідачем ч. 8 ст. 43 КЗпП України, оскільки як вбачається із листа профспілкового комітету управління освіти, молоді та спорту райдержадміністрації № 01-1 від 08.04.2015 року, профспілка дала згоду на скорочення штатів господарської групи на 11,25 штатних одиниць (8 працівників) (а.с.16). Згодом профспілковий комітет 07.05.2015 року надав остаточну згоду на звільнення працівників із зазначенням їх прізвищ, в тому числі [PERSON] (а.с.46). Крім того, суд не бере до уваги доводи позивача щодо порушення вимог ч. 2 ст. 49-2 та ст. 42 КЗпП України, оскільки як випливає із вимог ст. 42 ч. 2 КЗпП України перевага в залишенні на роботі надається при рівних умовах продуктивності і кваліфікації із зазначенням підстав. Як вбачається із характеристики [PERSON] наданої Хотинською РДА від 05.05.2015 року, остання працює на посаді головного спеціаліста по харчуванню в управлінні освіти, молоді та спорту райдержадміністрації з 1994 року, протягом вказаного періоду зарекомендувала себе гарним фахівцем (а.с.52). Як вбачається із характеристики [PERSON] наданої Хотинською РДА від 05.05.2015 року, остання працювала на посаді спеціаліста по харчуванню в управлінні освіти, молоді та спорту райдержадміністрації з 2013 року. За цей період зарекомендувала себе не з кращої сторони, обовязки виконувала не завжди вчасно та якісно, іноді їй не вистачало професійних знань, тому допускалися помилки при організації та виконання її безпосередніх обовязків (а.с.53). Крім того, як вбачається із відповіді №К-89 від 07.05.2015 року наданої Хотинською РДА, згідно посадової інструкції спеціаліста по харчуванню, освіта має бути економічна (технологічна) та стаж роботи не менше 5 років (а.с.17). Із копії трудової книжки [PERSON] серії АТ № 886693, вбачається, що в неї стаж роботи на посаді спеціаліста з харчування господарської групи становить два роки і три місяці (а.с.22). Із копії диплома [PERSON] вбачається, що вона закінчила у 2011 році Подільський державний аграрно-технічний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Облік і аудит» (а.с.23). Тобто, аналізуючи вказані характеристики, суд прийшов до висновку, що продуктивність та кваліфікація [PERSON] вища за продуктивність та кваліфікацію [PERSON], а тому суд вважає, що відповідачем не порушено вимоги ч.2 ст.49-2 та ст.42 КЗпП України. У зв'язку з цим, відповідачем правомірно звільнено позивача із займаної посади з підстав п.1 ч.1ст.40 КЗпП України. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то вони задоволенню не підлягають, оскільки суд не виявив жодних порушень з боку відповідача при звільненні позивача та правових підстав для поновлення останньої на роботі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено підстав для задоволення позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. У зв'язку із відмовою у позовних вимогах, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed