Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

16 серпня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надіслало на адресу суду засобами поштового звязку позовну заяву до [PERSON], в якому просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON], РНОКПП: [NUMBER] (за Договором про надання споживчого кредиту № 11057325000 від 13.10.2006 р., укладеним з АТ «УкрСиббанк») перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» в розмірі 104 163,42 (сто чотири тисячі сто шістдесят три) гривень 42 копійок (з яких: 43 728,80 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 11 837,88 грн. - заборгованість по відсоткам; 4 119,00 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу; 44 477,74 грн. - збитки від інфляції, за період з 11.09.2014 року по 01.03.2017 року), звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними побудовами, загальною площею 68,9 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою місто Донецьк, вулиця Дальня, будинок 40, та є власністю Іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13 жовтня 2006 року, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за ціною 115 859,00 (сто п'ятнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят дев'ять гривень) 00 копійок. Позов мотивовано тим, що 13 жовтня 2006 року між АКБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11057325000 (далі по тексту - «Кредитний договір»). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору банк зобовязався надати відповідачу кредитні кошти в національній валюті в сумі 76 000,00 (сімдесят шість тисяч) гривень 00 копійок, а відповідач зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. З метою забезпечення виконання зобовязань сторін банком було укладено договір іпотеки від 13 жовтня 2006 року з [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № Д-1740, в реєстрі заборон за № 4155 за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: житловий будинок з надвірними побудовами, загальною площею 68,9 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою місто Донецьк, вулиця Дальня, будинок 40, та є власністю відповідача на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13 жовтня 2006 року [PERSON] приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, за реєстром № Д- 1379. Договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 13 жовтня 2006 року за № 3019637. Предмет іпотеки немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких відповідач отримав право власності на предмет іпотеки. За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 15,00% річних. Проценти нараховуються та сплачуються в порядку, передбаченому п.1.3. кредитного договору. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № 20 від 13.10.2006 року, проте, всупечер умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам з вересня 2014 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання. 21.09.2015 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмежною відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11057325000 від 13.10.2006 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 22 вересня 2015 року між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення прав вимоги №1 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу №27 від 21 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за номером 5002 (далі по тексту - «Договір відступлення»), яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 13 жовтня 2006 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON], приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № Д- 1740, в реєстрі заборон за № 4155. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, та у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи. Відповідач повторно у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що13 жовтня 2006 року між АКБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11057325000 (далі по тексту - «Кредитний договір»). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору банк зобовязався надати відповідачу кредитні кошти в національній валюті в сумі 76 000,00 (сімдесят шість тисяч) гривень 00 копійок, а відповідач зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. З метою забезпечення виконання зобовязань сторін банком було укладено договір іпотеки від 13 жовтня 2006 року з [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № Д-1740, в реєстрі заборон за № 4155 за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: житловий будинок з надвірними побудовами, загальною площею 68,9 кв.м., житловою площею 42,9 кв.м., що знаходиться за адресою місто Донецьк, вулиця Дальня, будинок 40, та є власністю відповідача на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13 жовтня 2006 року [PERSON] приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, за реєстром № Д- 1379. Договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 13 жовтня 2006 року за № 3019637. Предмет іпотеки немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких відповідач отримав право власності на предмет іпотеки. За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 15,00% річних. Проценти нараховуються та сплачуються в порядку, передбаченому п.1.3. кредитного договору. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № 20 від 13.10.2006 року, проте, всупечер умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам з вересня 2014 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання. 21.09.2015 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11057325000 від 13.10.2006 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Відтак, заборгованість Позичальника перед Позивачем за Кредитним договором по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів станом на 01 березня 2017 року становить 104 163,42 (сто чотири тисячі сто шістдесят три) гривень 42 копійок, з яких: 47 152,15 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 8 414,53 грн. - заборгованість по відсоткам; 4 119,00 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу; 44 477,74 грн. - збитки від інфляції, за період з 11.09.2014 року по 01.03.2017 року. Зазначений розмір заборгованості підтверджується витягом з реєстру боржників до Договору факторингу № 27 від 21 вересня 2015 року та випискою по кредитному договору [PERSON] № 11057325000. 22 вересня 2015 року між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення прав вимоги №1 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу №27 від 21 вересня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за номером 5002 (далі по тексту - «Договір відступлення»), яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 13 жовтня 2006 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON], приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № Д- 1740, в реєстрі заборон за № 4155. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. За умовами Розділу 4 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим Договором. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого законом, покладається на іпотекодержателя. Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону України «Про іпотеку». Статтею 33 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки встановлені договором або законом. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України наслідки порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення публічних торгів; або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави/іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч.1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іподекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). На виконання ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням позивача в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, оскільки згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання по сплаті заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь сплачений судовий збір, що підтверджується платіжним дорученням № Т18395038 від 31 липня 2017 року, та витрати на оголошення у газеті в сумі 420 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14456 від 31 жовтня 2017 року. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved