Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

16 жовтня 2014 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,55 га, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП 00009 №222.Після звернення до Куйбишевської державної нотаріальної контори позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок та оформив на себе право власності, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, через невідповідність державного акту до вимог чинного законодавства. Таким чином, на даний час позивач не може скористатися своїм законним правом на отримання спадщини за законом і змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. У судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про слухання справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, заперечень проти позову та будь-яких заяв не надав, про день розгляду справи повідомлений належним чином, в зв'язку з чим суд вважає можливим згідно ч.1 ст.224 ЦПК України ухвати заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області від 11 вересня 2012 року , спадкодавець [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,55 га, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії ЗП 00009№ 222. Після смерті спадкодавця [PERSON] позивач [PERSON], який є рідним сином померлого, як спадкоємець першої черги за законом після смерті свого батька звернувся до державного нотаріуса, для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] та оформив на себе право власності, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 01.04.2013 року серії ВТС № 887435 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.04.2013 року серії ЕАА № 266081. Однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку через те, що позивачем не надано витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку. Як вбачається з відповіді, наданої заступником начальника відділу Держземагенства у Куйбишевському районі, відділ немає змоги надати витяг про відсутність обмежень на земельну ділянку загальною площею, 055 га тому, що на момент реєстрації державного акту на право приватної власності на землю ЗП 00009 № 222 від 26 липня 1994 року виданий на ім'я [PERSON], Поземельна книга не відкривалась. Отже, у зв'язку з тим, що на спірній земельній ділянці розташовано житловий будинок, необхідно привести у відповідність до вимог чинного законодавства державний акт, а саме змінити цільове призначення для частини земельної ділянки з цільового призначення зазначеного в державному акті - «для ведення особистого підсобного господарства», на цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка)», але звернутися з таким клопотанням до сільської ради має право лише власник земельної ділянки. Згідно ст.ст.125, 126 Земельного Кодексу України право власності виникає з моменту одержання державного акту на земельну ділянку. Відповідно до ст.1268, 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.328 Цивільного Кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved