Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

15 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення. В обгрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] у (нині пр.Свободи) м.Маріуполі (надалі спірна квартира). Разом з нею, у спірній квартирі проживає її син, [PERSON], який ніде не працюю, зловживає спиртними напоями, ображає її. У 2012 році, [PERSON], без її дозволу, привів проживати до спірної квартири свою співмешканку [PERSON], яка також зловживає спиртними напоями. Такий образ життя [PERSON] та [PERSON], робить для позивачки неможливе подальше спільне проживання з відповідачами. На її прохання залишити спірну квартиру добровільно, відповідачі не погоджуються. Посилаючись, зокрема на ст.ст.116, 150, 156 ЖК України, ст.319, 383 ЦК України, просила суд виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] письмових заперечень проти позову до суду не подавали. В судовому засіданні, позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], що діє на підставі договору, підтримали позовні вимогу у повному обсязі, та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечували, в їх задоволенні просили відмовити. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що з позивачем [PERSON] вона знайома з дитинства та є подругою. Була свідком постійних сварок між [PERSON] та її сином [PERSON] Проте, памятає лише сварку, які відбулася весною 2013 року та літом 2016 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що з позивачем [PERSON] вона є подругою. Їй відомо, що між [PERSON] та її сином [PERSON] постійно виникають сварки. Проте, на пропозицію головуючого навести приклади конкретних сварок, відповіла, що не памятає їх. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідачів та показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] у (до цього пр.Ленінградському) м.Маріуполі. У спірній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], її син [PERSON], а також проживає без реєстрації співмешканка сина [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1 ст.156 ЖК України передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому, частина 2 цієї статті встановлює, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Доказів того, що [PERSON] вселилася до спірної квартири за згодою [PERSON] суду не надано. Частина 3 ст.116 ЖК України передбачає, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, суд робить висновок, що [PERSON] проживає у спірній квартирі без згоди її власника [PERSON] Відповідно до ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Зі змісту ч.1 ст.116 ЖК України вбачається, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 05.04.2016 року та 16.09.2016 року притягався до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені чч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, а саме за вчинення насильства в сім'ї відносно [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд приходить до висновку, що вчинення [PERSON] насилля в сімї відносно своєї матері [PERSON], порушує правила співжиття та робить неможливим спільне проживання [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved