Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

16 серпня 2019 року [PERSON] в особі представника адвоката Хворост Д.М. звернулася до суду з позовом до ПАТ «ПУМБ», треті особи: приватний нотаріус КМНО Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Юхименко О.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. № 1742 від 23 січня 2019 року про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості у розмірі 19 743 грн. 21 коп. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що виконавчий напис вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, незаконно і без підстав, за відсутності всіх необхідних документів, визначених Законом, якими підтверджується безспірність заборгованості. Також позивачка заперечує укладення кредитного договору із ПАТ «ПУМБ», звертає увагу на те, що документ №26258029417301 від 08.03.2016 є заявою на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Вказана заява не містить умов кредитування. Банком не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а приватним нотаріусом не перевірено наявність належним чином завідченої копії виписки з рахунку № [NUMBER] , безспірність вимог стягувача, інформацію щодо строку позовної давності, оскільки відсутня інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. Разом з позовною заявою представником позивачки адвокатом Хворост Д.М. було подано заяву про забезпечення позову в якій вона просила зупинити стягнення на підставі виконавчого листа № 1742 від вчиненого 23 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. з [PERSON] 20 243,21 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2019 року визначено головуючого суддю Корнілову Ж.О. 29.08.2019 представником позивачки адвокатом Хворост Д.М. через канцелярію суду подана заява про усунення недоліків. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2021, цивільну справу № 758/10579/19 (номер провадження 2/758/1356/21) передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., на підставі рішень зборів суддів Подільського районного суду м. Києва № 1 від 04.01.2021, № 2 від 12.01.2021 та № 3 від 14.01.2021. Ухвалою суду від 21.01.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання позивача [PERSON] задоволено, зобов`язано приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. надати належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких нею вчинено виконавчий напис № 1742 від 23 січня 2019 року, в якому запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № №26258029417301 від 08.03.2016, укладеним нею із АТ «Банк Ренесанс капітал», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «ПУМБ». Ухвалою суду від 21.01.2021 заява [PERSON] в особі представника адвоката Хворост Д.М. про забезпечення позову у справі задоволена. Зупинено стягнення грошових коштів у виконавчому провадженні №58483506, що здійснювалося приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. на підставі виконавчого напису нотаріуса КМНО Хари Н.С. № 1742 від 23.01.2019. 08.02.2021 представником [PERSON] адвокатом Хворост Д.М. подано клопотання про приєднання доказів, в якому просить приєднати до матеріалів справи в якості письмових доказів: копію акта приймання-передачі наданої правової допомоги №2 до Договору про надання правової допомоги № 28 від 08.08.2019; детальний опис робіт (наданих послуг) по справі № 758/10579/19 за договором про надання правової допомоги № 28 від 08.08.2019 станом на 06.02.2021 та копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 28 від 08.08.2019. 08.02.2021 представником [PERSON] адвокатом Хворост Д.М. подана заява про уточнення позовних вимог, в якій просила уточнити позовні вимоги в частині назви відповідача, а саме: АТ «ПУМБ», замість ПАТ «ПУМБ», яке було нею помилково вказано при подачі позовної заяви. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, відповідно до вимог закону подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, та відсутності її представника, просила позов задовольнити. Проти заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача АТ «ПУМБ» в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус КМНО Хара Н.С. в судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності з урахуванням фактичних відносин та постановити рішення згідно чинного законодавства. Вимоги ухвали суду від 21.01.2021 не виконала, не надала суду належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких нею вчинено виконавчий напис № 1742 від 23 січня 2019 року. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. в судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, причини неявки суду не повідомила. Направила на адресу суду постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 16.02.2021. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивачки не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 23 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1742, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] яка є Боржником за кредитним договором № 26258029417301 від 08.03.2016, укладеним із АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «ПУМБ», ідентифікаційний код юридичної особи 14282829, місцезнаходження: 04070, місто Київ, вул. Андріївська, 4, заборгованість на користь АТ «ПУМБ», за період з 11 січня 2018 року по 11 січня 2019 року, загальною сумою у розмірі 19 743,21 грн., яка складається з: 6 898,16 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту; 0 грн. простроченої заборгованості за комісією; 8 323,12 грн. простроченої заборгованості за процентами; 4 131,54 грн. строкової заборгованості за сумою кредиту; 390,39 грн. строкової заборгованості за процентами; та 500 грн. за вчинення виконавчого напису, а всього разом 20 243,21 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 23.01.2019 вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Згідно вказаного Переліку, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса Хари Н.С. від 23 січня 2019 року, пропонується звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 26258029417301 від 08.03.2016, укладеним між нею та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ». Строк платежу настав, стягнення заборгованості загальною сумою у розмірі 19 743,21 грн. провадиться за період з 11 січня 2018 року по 21 січня 2019 року. Даний виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 1742. Так, у виконавчому написі зазначено, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 26258029417301, укладеним між нею та АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», однак Заява № 26258029417301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 08.03.2016 підписана [PERSON] з АТ «АТ «ПУМБ». Таким чином, як вбачається із матеріалів справи заявник ПАТ «ПУМБ» не подав нотаріусу необхідний документ, яким має бути оригінал кредитного договору. Це явно не відповідає вимогам закону, який встановлює перелік необхідних документів, які мають бути подані нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Також заявником не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а нотаріусом на даний недолік не звернуто увагу і в порушення вимог закону вчинено виконавчий напис при відсутності необхідного документу (виписки з рахунку) чи іншого документу, який би був рівнозначний вказаному і доказував би безспірність заборгованості, її розмір та безспірність її стягнення. Крім того, у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача представником АТ «Перший український міжнародний банк» суду не надані. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов є обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.1435494853.1 від 14.08.2019 про сплату судового збору у сумі 768,40 грн. та квитанцією № 0.0.1435495478.1 від 14.08.2021 про сплату судового збору у сумі 384,20 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Частиною 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Частиною 1, 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно частини 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позовна заява містить орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та складається із витрат Позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 (три тисячі гривень 00 коп.) станом на дату подання позову. Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Правнича допомога Позивачу у справі № 758/10579/19 надавалась адвокатом Хворост Дарією Михайлівною. 08 серпня 2019 року [PERSON] (Клієнт) та Хворост Д.М. (Адвокат) уклали Договір № 28 про надання правової допомоги (надалі - «Договір»). Відповідно до п. 1.1. Договору Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку визначених Договором, а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надану правову допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору. Пунктом 3.4. Договору встановлено, що сплата узгодженої Сторонами суми гонорару (послуг) здійснюється Клієнтом в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми коштів на розрахунковий рахунок Адвоката. Згідно з квитанцією № 0.0.1431547822.1 від 09.08.2019 [PERSON] на рахунок Адвоката Хворост Д.М. було перераховано 3000,00 грн. Крім того, 12 серпня 2019 року сторони уклали акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 1, яким затвердили перелік та обсяг наданої правової допомоги (послуг). Згідно вказаного акту Адвокатське бюро надало Клієнту правову допомогу відповідно до умов Договору, а Клієнт прийняв таку правову допомогу (послуги), а саме: - надання усної консультації з приводу відповідності норм матеріального і процесуального права та можливості і перспектив визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. № 1742 від 23 січня 2019 року; - підготовка та написання позовної заяви [PERSON] до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус КМНО Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; - підготовка та написання заяви про забезпечення позову [PERSON] до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус КМНО Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Юхименко Ольга Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; - підготовка та написання клопотання про витребування доказів. Таким чином, витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу у справі № 758/10579/19 склали 3 000,00 (три тисячі грн. 00 коп.), а їх понесення підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На думку суду, у даній розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим, підтвердженим відповідними належними доказами, відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих послуг. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved