Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

17.08.2020 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що відповідач є його батьком. Шлюб між батьками розірвано 09.08.2016 року. На теперішній час він є повнолітнім та з 01.09.2019 року навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Фахового коледжу бізнесу та харчових технологій» Запорізького національного університету, на денній формі навчання. Строк навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2022 року. У зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги, яку батько добровільно не надає. Вважає, що батько має можливість сплачувати на його користь аліменти в зв`язку з навчанням та уточнюючи позовні вимоги ( 02.10.2020 р.) просив стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Ухвалою від 04.09..2020 року по справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. 29.09.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач позов визнає частково та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/10 частини заробітку, оскільки обов`язок утримання дітей, які продовжують навчання, покладено діючим законодавством на обох батьків та за умови, що вони можуть таку допомогу надавати. 02.10.2020 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. У судове засідання позивач не з`явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без його участі ( а.с.28). Представник позивача [PERSON] - адвокат Біліченко О.О. у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Брагіна Т.В., у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимога згодна частково та не заперечує проти стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 1/10 частини заробітку. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин Повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11). На теперішній час позивач [PERSON] є повнолітнім та з 01.09.2019 року навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Фахового коледжу бізнесу та харчових технологій Запорізького національного університету, на денній формі навчання. Строк навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2022 року ( а.с.13). Позивач проживає разом з матір`ю, що не оспорюється відповідачем та його представником. Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком, повнолітніми дочкою, сином. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України ). Оцінивши обставини справи, надані суду докази в їх сукупності, суд вважає доведеною ту обставину, що [PERSON] у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги з боку батька, оскільки навчається на денному відділенні, що, в свою чергу, виключає можливість власного працевлаштування, стипендію не отримує, потребує матеріальних витрат. При визначенні розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд враховує матеріальне становище обох батьків та можливість надання такої допомоги, як аліменти на період навчання. Також суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне). Враховуючи той факт, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги батьків на час навчання, позивач проживає разом з матір`ю, яка є працездатною та має рівні обов`язки з відповідачем щодо надання допомоги повнолітній дитині, яка продовжує навчання, тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку ( доходу). На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial