Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

16 квітня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 25 серпня 2010 року між ним та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terns/раges/70/, складає договір про надання банківських послуг. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 28.02.2018 р. її заборгованість перед банком становить 97531,68 грн., з яких: 2510,77 грн. - заборгованость за тілом кредиту; 84976,21 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4924,14 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 4620,56 грн. - штраф (процентна складова). З наведених підстав позивач просив стягнути з відповідача борг за кредитним договом 97 531 грн. 68 коп. та витрати зі сплати судового збору 1762 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши до свого позову письмове клопотання, в якому позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 4 ст.223, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України просив суд слухати справу за його відсутності. (а.с. 41-42) Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити з підстав пропущення банком строку позовної давності, порушення банком при укладанні договору вимог ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що підписанням заяви-анкети відповідач не погоджувала з позивачем суттєві умови кредитного договору, а саме: розмір відсотків, комісії, пені та штрафів і не визнає ці умови. Дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 25 серпня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 4000 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. (а.с. 7) До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з користування кредитами «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті http:|//privatbank.ua/terns/раges/70/. (а.с.8-33) Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 28.02.2018 р. перед банком становить 97531,68 грн., з яких: 2510,77 грн. - заборгованость за тілом кредиту; 84976,21 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4924,14 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 4620,56 грн. - штраф (процентна складова). (а.с.5-6) Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК україни). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 25 серпня 2010 року процентна ставка не зазначена. (а.с. 7) Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату відповідачем банку комісії за користування кредитом, а також встановлення відповідальності відповідача у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами та комісії. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.08.2010 р., посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:http:|//privatbank.ua/terns/раges/70/,як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:http:|//privatbank.ua/terns/раges/70/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.(а.с. 7) При цьому, не надано будь-яких допустимих доказів на підтвердження того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідний правовий висновок про це зроблено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року в аналогічній справі (справа №342/180/17) за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом зробила правовий висновок про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав лише шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд з наведених підстав та урахуванням зазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду вважає, що АТ «КБ «Приватбанк» має право виключно на повернення відповідачем суми фактично отриманих коштів, тобто тіла кредиту. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту, суд враховує наступне. Отримання грошових коштів у розмірі 4000 грн. від банку не заперечується відповідачкою. З позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що борг відповідачки за тілом кредиту станом на 28.02.2018 р. становить 2510 грн. 77 коп. Тобто позивачем визнано, що з отриманих від банку грошових коштів відповідачка добровільно погасила борг у розмірі 1489 грн. 23 коп. (4000 - 2510,77 = 1489,23) Згідно наданого банком розрахунку заборгованості відповідачем за період з 02.02.2011 р. по 12.12.2013 р. позивачу були сплачені відсотки за користування грошима на загальну суму 2378 грн. 22 коп., зокрема: 02.02.2011 р. - 100,51 грн.; 11.05.2011 р. - 126,27 грн.; 08.08.2011 р. - 194,22 грн.; 16.09.2011 р. - 73,72 грн.; 23.10.2011 р. - 63,33 грн.; 13.12.2011 р. - 150,18 грн.; 31.01.2012 р. - 19,04 грн.; 04.02.2012 р. - 115,48 грн.; 30.03.2012 р. - 54,96 грн.; 26.04.2012 р. - 55,99 грн.; 01.05.2012 р. - 29,48 грн.; 27.11.2012 р. - 240,76 грн.; 22.01.2013 р. - 186,98 грн.; 04.02.2013 р. - 69.65 грн.; 28.10.2013 р. - 125,33 грн.; 29.10.2013 р. - 294,33 грн.; 30.10.2013 р. - 276,54 грн.; 07.11.2013 р. - 17,44 грн.; 08.11.2013 р. - 29.36 грн.; 26.11.2013 р. - 53,94 грн.; 12.12.2013 р. - 100,71 грн. (а.с. 6-7) Будь-яких доказів щодо сплати банку інших грошових коштів відповідачка суду не надала. Оскільки сплата відсотків відповідачем банку не була обумовлена у встановленому законом порядку у анкеті-заяві, суд вважає, що сплачені відповідачкою та зараховані банком у якості відсотків грошові кошти підлягагають зарахуванню як погашення тіла кредиту. Загальна сума погашеного відповідачкою позивачу тіла кредиту становить 3867 грн. 45 коп. (1489,23 + 2378,22 = 3867,45) Залишок непогашеного відповідачкою банку тіла кредиту становить 132 грн. 55 коп. (4000 - 3867,45 = 132,55) З наведених підстав суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, тобто на суму 132 грн. 55 коп. В ішній частині позовні вимоги банку суд вважає безпідставними, а тому задоволенню вони не підлягають. При подачі позову банк сплатив судовий збір у розмірі 1762 грн. (а.с. 39) Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню лише у розмірі 132 грн. 55 коп. із завлених 97531 грн. 68 коп., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 грн. 39 коп. ( 132,55 х 1762 = 233553,1; 233553,1 : 97531,68 = 2,39) Заперечення представника відповідача про те, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, суд до уваги не приймає, вважає їх безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність- це строку, у межах якого особа у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.(ст. 257 ЦК України) Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. У передбаченому ЦК України порядку відповідачка своїм підписом не посвідчила домовленість на збільшення строку позовної давності до 50 років. Укладений між сторонами 25.08.2010 р. кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Тому суд вважає, що сторони не встановили строк виконання відповідачкою обов`язку повернення банку грошових коштів. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За таких обставин банк вправі був у будь-який час пред`явити вимогу до відповідачки про погашення боргу у вигляді тіла кредиту, що він і зробив 16.04.2018 р. (а.с. 1) Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в розмірі 1762.00 грн. (а.с 39), суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1762.00 грн.

Outcome: partial