Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

15 червня 2021 року [PERSON] звернулася до Іршавського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позов зазначила, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2015 року. Відповідач проживає окремо та відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Діти знаходяться на повному утриманні матері. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей, матеріальної допомоги не надає, офіційно не працює, періодично виїжджає на заробітки, отримує нерегулярний, мінливий дохід, просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 2500,00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 18.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 9-10). Позивач [PERSON] , представника позивача - адвокат Зейкан Г.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з мотивів, що викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Представник відповідача - адвокат Микита М.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, так як відповідач не має постійного місця роботи, подала суду довідку виконкому Іршавської міської ради №457 від 06.07.2021 року, про те, що [PERSON] дійсно ніде не працює, не навчається, підприємницькою діяльністю не займається, нерухомого майна не має, відповідач отримав депортацію та не може виїжджати за кордон на заробітки, в зв`язку з чим не в змозі сплачувати суму заявлену позивачкою, визнає позов в частині стягнення аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, зареєстрований 30 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іршавського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №65, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іршавського районного управління юстиції у Закарпатській області 30 липня 2015 року ( а.с. 3). Від спільного проживання сторони мають двох неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Малораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області 19 лютого 2016 року ( а.с. 8) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Іршавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 14 липня 2017 року (а.с. 8). В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її повному утриманні, що стверджується довідкою виданою виконкомом Білківської сільської ради Закарпатської області від 10.06.2021 року ( а.с. 6). Згідно довідки виконкому Іршавської міської ради №457 від 06.07.2021 року встановлено, що [PERSON] дійсно ніде не працює, не навчається, підприємницькою діяльністю не займається, нерухомого майна не має. Відповідач має нерегулярний, мінливий заробіток. Добровільної домовленості про сплату аліментів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 12 даного Закону передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року - 1921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Відповідно до ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене, з урахуванням всіх обставин справи, беручи до уваги те, що на даний час діти поживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні, відповідач офіційно не працює, дохід відповідача є мінливим, однак відповідач є молодою працездатною особою і має можливість працевлаштуватись, враховуючи розумний розмір витрат на харчування, одяг та загальний розвиток дітей, суд вважає, що з відповідача слід стягувати по 1700 гривень аліментів на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Пунктом 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що у справі позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial