Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

16 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 13 січня 2007 року він перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини та спільне проживання між позивачем і відповідачкою були фактично припинені у лютому 2015 року. Син [PERSON] [PERSON] по сьогоднішній день проживає разом із ним. Відповідачка участі у вихованні сина не бере, а тільки безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивач має постійне місце проживання, регулярний та стабільний заробіток, займається вихованням та утриманням дитини. Син відвідує дитячий садок. Відповідачка [PERSON] власного житла не має, отримує соціальну допомогу на малолітню дитину [PERSON], [INFO], та не може забезпечити дитині належні умови для виховання та розвитку, тоді як він повністю забезпечує дитину, контролює процес її виховання, створює належні умови для повноцінного розвитку дитини, ставиться до сина з любовю та повагою. За адресою постійного проживання позивача в с. Кіндратівка, по вул. Заборського, 40, Костянтинівського району, для малолітнього [PERSON] облаштована окрема кімната для ігор і відпочинку. З приводу визначення місця проживання дитина позивач звертався до заінтересованої особи органу опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації, згідно з висновком якого також було встановлено за доцільне визначити місце проживання дитини разом із позивачем. Але відповідачка не погоджується з цим висновком, тому він вимушений звернутись до суду із цим позовом. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги та просив суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із батьком за адресою його постійного місця проживання [INFO]. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі посилаючись на наступні обставини. Так, відповідачка пояснила суду, що дійсно син з лютого 2015 року проживає разом із позивачем та його батьками. Позивач приводить їй сина на вихідні, але декілька разів перешкоджав їй зустрічатися із сином і з цього приводу вона зверталась до правоохоронних органів. Вона проти того, щоб син постійно жив із батьком. Зараз вона знаходиться у відпустці по догляду за меншою дитиною і проживає з нею у своїх батьків у двокімнатній квартирі у с.м.т. Олексієво-Дружківка м.Дружківка. Представник відповідачки [PERSON] також заперечував проти задоволення позову, оскільки, на його думку, відсутній взагалі предмет спору у справі, оскільки як позивач, так і відповідачка та їх діти зареєстровані за тією ж адресою с. Кіндратівка, Костянтинівського району Донецької області, вул. Заборського, 40. Представник заінтересованої особи\~- органу опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації, вимоги позивача підтримала та просила позов задовольнити, надав суду висновок про доцільність встановлення місця проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON]. Зясувавши вищенаведену позицію сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 13 січня 2007 року сторони перебувають з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі (а.с. 13). Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 14, 15). Усі перелічені особи зареєстровані за місцем проживання позивача у с. Кіндратівка, Костянтинівського району Донецької області, вул. Заборського, 40 (а.с. 16). Сімейні відносини та спільне проживання між позивачем і відповідачкою були фактично припинені у лютому 2015 року, що визнається сторонами і у відповідності до ст. 61 ЦПК України не потребує додаткового доказування. Із вказаної дати син [PERSON] - [PERSON], проживає разом із батьком. Менша донька [PERSON] проживає разом із матірю у двокімнатній квартирі батьків відповідачки у с.м.т. Олексієво-Дружківка м.Дружківка, вул. Бабушкіна, 18/6 (а.с. 76-77). Свідки, допитані у судовому засіданні за клопотанням позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та за відмову від дачі показань, підтвердили у судовому засіданні твердження позивача щодо його дбайливого ставлення до сина та меншої доньки. У той же час свідки з боку відповідачки [PERSON] та [PERSON] наполягали на тому, що відповідачка є дбайливою матірю і виходили з того, що малолітня дитина повинна мешкати виключно разом із матірю. З урахуванням положень ст. 161 СК України та за клопотанням сторін судом оголошувалась перерва у судовому засіданні для мирного врегулювання даного спору, але сторони не змогли дійти обопільної згоди. На час розгляду справи вказаний шлюб не розірвано. На розгляді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (а.с. 58-63). Судом встановлено, що позивач має постійне місце проживання, регулярний та стабільний дохід, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, займається вихованням та утриманням дитини (а.с. 10-12). Син відвідує дитячий садок. Згідно наданої характеристики від 08.12.2015 року [PERSON] здорова, контактна дитина. У сімї користується достатньою увагою. Претензій до батька та бабусі у вихователів дитячого садка не має. Виходячи із поведінки дитини, ніяких конфліктів у сімї немає (а.с. 75). У відповідності з ч. 4, 5\~ст. 19 Сімейного кодексу України\~при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З приводу визначення місця проживання дитина позивач звертався до заінтересованої особи органу опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації, згідно з висновком якого від 02.07.2015 року також було встановлено за доцільне визначити місце проживання дитини разом із позивачем (а.с. 20-21). Згідно даного акту та акту обстеження умов проживання від 11.06.2015 року в будинку позивача є всі необхідні для проживання дитини речі. Для малолітнього [PERSON] облаштована окрема кімната для ігор і відпочинку (а.с. 19). На час розгляду цього питання органом опіки відповідачка [PERSON] із меншою дитиною проживала у орендованому житлі у м.Костянтинівка Донецької області про що було складено акт обстеження умов проживання від 03.07.2015 року (а.с. 83). На цей час відповідачка [PERSON] із донькою проживає разом із своїми батьками у двокімнатній квартирі загальною площею 46,9 кв.м, житловою 26,7 кв. метрів за адресою: с.м.т. Олексієво-Дружківка м.Дружківка, вул. Бабушкіна, 18/6, отримує соціальну допомогу на малолітню дитину [PERSON], [INFO], позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи (а.с. 41,42). Відповідно до ч.1\~ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Стаття 161 СК України\~передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11\~Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя\~при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Також, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами,\~адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матірю. Однак, принцип ст. 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матірю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі\~ст. 141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Саме таким чином скористався цим правом батько дітей позивач [PERSON], який повторно звернувся до органу опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації з приводу визначення часу спілкування із меншою донькою [PERSON], та цей час було встановлено висновком органу опіки від 05.10.2015 року (а.с. 52-53). Враховуючи усі наведені вище встановлені обставини, а також виходячи з того, що наявність на утриманні у відповідачки [PERSON] меншої доньки [PERSON], [INFO], догляд за якою потребує значного часу, що може негативно вплинути на відношення та приділення уваги до старшої дитини сина [PERSON], суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги [PERSON], так як це відповідає інтересам дитини. \~\~\~\~\~\~

Outcome: approved