Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

17.07.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. При цьому, з моменту придбання квартири та до теперішнього часу в ній значиться зареєстрованою мати попередньої власниці [PERSON], яка без поважних причин більше дев'яти років в ній фактично не проживає, з реєстрації в добровільному порядку не знімається, витрати по квартирній платі та платі за комунальні послуги не несе, у зв'язку з чим позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 20.08.2018 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак через канцелярію суду подала письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що остання позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, свого представника до суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомила та відзиву не подала. Враховуючи, що позивачка не заперечила проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання не з'явилась, відзиву не подала, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26.06.2018 року між позивачкою та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом КМНО Франчук А.І., зареєстрованого в реєстрі за № 486. З довідки Ф-3 від 25.06.2018 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] з 1997 року значаться зареєстрованими [PERSON] (власниця) та [PERSON] (мати власниці). Разом з тим, судом встановлено, що відповідачка зареєстрована, але без поважних причин більше дев'яти років не проживає у даній квартирі, що підтверджується письмовими поясненнями сусідки [PERSON] та доньки відповідачки [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно до вимогами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідачка більше дев'яти років без поважних причин не проживає у квартирі [ADDRESS] у якій вона зареєстрована, при цьому витрат на утримання вказаної квартири не несе, суд приходить до висновку, що остання втратила право користування вказаним жилим приміщенням, у зв'язку з чим вважає за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]

Outcome: approved