Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

16 березня 2020 року [PERSON] в особі свого представника звернулася до суду з позовом до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, посилаючись на наступні обставини. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.06.2019 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.01.2020 р., позовні вимоги [PERSON] до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання проти- правним розпорядження та поновлення на роботі задоволено. Вказане рішення апеляційної інстан- ції відповідачем було оскаржено до касаційної інстанції, проте, ухвалою Верховного Суду від 18. 02.2020 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження. Отже, [PERSON] поновлено на посаді директора КЗ Тузлівський НВК (загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня-ліцей) та стягнуто з Тузлівської сільської ради на користь останньої середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 116486,50 грн та присудження виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Розпорядження про поновлення [PERSON] на посаді на виконання рішення су- ду Тузлівською сільською радою винесено лише 28.02.2020 р., а тому позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 21.06.2019 р. по 28.02.2020 р., який складає 174 робочих днів, що становить 155912,70 грн. 07.05.2020 р. [PERSON] звернулася до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Татарбунарського районного суду від 20.06.2020 р. у справі № 515/1722/18 в частині по- новлення на роботі за період з 21.06.2019 по 28.02.2020 р. у розмірі 170778, 94 грн, оскільки з ура- хуванням коефіцієнта підвищення згідно тарифікаційної сітки прожиткового мінімуму, середньо- денна заробітна плата директора загальноосвітнього закладу за єдиною тарифною сіткою 15 розря- ду з 21.06.2019 р складала 976,69 грн, а з 01.01.2020 р. по 28.02.2020 р. складала 1068 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.27-30) Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґру- нтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 20.08.2020 р. подав до суду відзив на позов, в якому просив звернути увагу на те, що після звільнення позивача з посади директора КЗ Тузлів- ський НВК (загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей), та з урахування рішення Татарбунарсько- го районного суду від 20.06.2019 р. останній були виплачені присуджені судом кошти у розмірі 116486,50 грн., як середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підтверджується меморіаль- ним ордером № 3 від 16.04.2020 р. Крім того, позивач не була звільнена з роботи, а лише звільнена з посади директора та по теперішній час продовжує працювати у зазначеному навчальному закладі на посаді вчителя, де щомісячно отримує заробітню плату. З урахуванням викладеного вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення та доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.06.2019 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.01.2020 р., позовні вимоги [PERSON] до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, третя особа - відділ освіти Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання проти- правним розпорядження та поновлення на роботі задоволено. Визнано незаконним та скасовано рі- шення сесії Тузлівської сільської ради № 428-І від 05.10.2018 р. в частині скасування розпорядже- ння сільського голови від 12.1.2016 р. № 4 «Про призначення на посаду директора Тузлівського НВК (загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня-ліцей) [PERSON] ». Поновлено на посаді директо- ра КЗ «Тузлівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня-ліцей» Татарбунарського району Одеської області. Стягнуто з Тузлівської сільської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.10.2018 р. по 20.06.2018 р. в розмірі 116486 грн з відрахування із зазначеної суми податків та обов`язкових платежів та су- довий збір в дохід держави до спеціального бюджету у розмірі 2819,20 грн. Допущено негайне ви- конання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати за один місяць (а.с.4-7. 8-10). Ухвалою Верховного Суду від 18.2.2020 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області на рі- шення Татарбунарського районного суду від 20.06.2019 р. та постанову Одеського апеляційного суду від 16.01.2020 р. (а.с.11-13). Розпорядженням Тузлівської сільської ради від 28.02.2020 р. за № 1 скасовано розпорядження № 1 від 05.10.2018 р. Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про звільнення [PERSON] з посади директора КЗ Тузлівський НВК (загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей) на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України та поновлено її на посаді директора КЗ Ту- злівський НВК з виплатою середньої зарплати за час вимушеного прогулу за період з 05.10.2018 р. по 20.06.2029 р. в розмірі 116486,50 грн. (а.с.14). З копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я позивача (а.с.15), слідує, що 05. 10.2028 р. [PERSON] звільнена з посади директора КЗ Тузлівського НВК (загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня) згідно розпорядження № 1 від 05.10.2018 р. в.о. сільського голови [PERSON] , підстава звільнення п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, а 28.02.2020 р. була поновлена на по- передній посаді, на підставі розпорядження № 1 від 28.02.2020 р. В силу ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі ор- ган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові серед- нього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеопла- чуваної роботи, але не більш як за один рік. За правилами ч.5 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільнено- го або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно ч.7 ст.235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого пра- цівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язко- вості, і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його ого- лошення в судовому засіданні. Проте, позивача [PERSON] 21.06.2019 р. поновлено на роботі не було, запис в трудовій книжкі про поновлення на роботі позивача був внесений лише 28.02.2020 р. За приписами ст.236 КЗпП України, в разі затримки власником або уповноваженим ним орга- ном виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробі- ток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли та- ка затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробі- ток за час затримки поновлення на роботі не повинен йому виплачуватися. У відповідності до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду належних, до- пустимих, достатніх та достовірних доказів того, що ним видано наказ про поновлення на роботі позивача директором КЗ Тузлівський НВК (загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня-ліцей) 21.06.2019 р. та фактично допущено до цієї роботи, або що невиконання судового рішення про поновлення на роботі сталося з вини самого працівника. Враховуючи наведені обставини та положення закону, суд вважає, що наявність рішення суду про поновлення позивача на роботі, яке відповідачем виконано із затримкою, в силу ст.236 КЗпП України, є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідачем були порушені строки викона- ння рішення суду про негайне поновлення [PERSON] на роботі, тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст.236 КЗпП України є обґрунтованими. Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із серед- ньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоден- ного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним зако- нодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані про- тягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у ви- падках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У позовній заяві позивачем наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки виконан- ня рішення суду за період з 21.06.2019 р., в якому вказано, що середньоденна заробітна плата позивача складала 976,69 грн., а з 01.01.2020 р. по 28.02.2020 р. складає 1068 грн. Період невико- нання рішення суду від 20.06.2019 р. у справі № 515/1711/18 з 21.06.2019 р. по 28.02.2020 р. разом складає 171 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки виконання рішення за вказаний період становить 170778,94 грн. з розрахунку - 896,05 грн. х 130 днів та 1094 грн х41 де- нь. Посилання представника відповідача на те, що рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20.06.2019 р. вже стягнуто з Тузлівської сільської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 116486 грн.50 коп., суд не може взяти до уваги з підстав, про що вже йшлося. Враховуючи вищевказані обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до виснов- ку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затри- мки виконання рішення від 20.06.2019 р. у справі № 515/1711/18, за період з 21.06.2019 р. по 28. 02.2020 р., а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом ст.5 (п/п.1 п.1) Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звіль- няються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. З огляду на те, що позивач за законом при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, її позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд вважає, що на підставі ст.141 ЦПК Ук- раїнисудові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави у ро- змірі 1707,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved