Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

15.07.2014 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просив суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, - [PERSON], який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 37 від 06.09.2011 року; - неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] залишити на утриманні та вихованні матері. 21.07.2014 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 30.07.2014 року. В судовому засіданні, яке відбулося 30.07.2014 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі. На запитання суду позивач [PERSON] примиритися категорично не бажає, вважає, що подальше проживання спільно з відповідачкою в силу певних причин не можливе, а тому надання терміну на примирення є безперспективним. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивача [PERSON], який позов підтримав, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Що стосується фактичних обставин справи, то судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції у Київській області, з якого видно, що [PERSON], [INFO], уродженець селища Тазовське, Тюменської області, громадянин Українни, та [PERSON], [INFO], уродженка село Кузьмині Кагарлицького району Київської області, зареєстрували шлюб 06 вересня 2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 06 вересня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 37. Прізвище після реєстрації шлюбу: Чоловіка - [PERSON]. Дружини - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 18 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ржищівського міського управління юстиції у Київській області, з якого видно, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Ржищів Київської області, про що 18 грудня 2012 року складено відповідний актовий запис за № 62. В графі «батько» зазначений позивач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена відповідачка - [PERSON]. Станом на даний час малолітня дитина, - [PERSON] проживає спільно з матір»ю, відповідачкою по справі, - [PERSON]. Як встановлено судом в судовому засіданні з пояснень сторін, спільне життя у сторін не склалося, через протирічивість поглядів на життя, несумісність характерів. Часті сварки в сім'ї призвели до того, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам сторін по справі, та інтересам малолітньої дитини. В процесі спільного проживання сторони стали байдужими один до одного, утратили почуття любові, що є обтяжливим для них обох. Позивач [PERSON] з відповідачкою [PERSON]. на даний час, на протязі близько 10 місяців, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства та сімейного бюджету не мають, проживають окремо в різних населених пунктах. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді, примирення між сторонами, не зважаючи на зусилля суду, неможливе. Спору у сторін що до місця проживання дитини немає, за спільною згодою сторін вона залишиться проживати з відповідачкою, - [PERSON]. Норми матеріального права, застосовані судом при вирішенні спору. Згідно ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.. Суд у відповідності до ч. 2 статті 112 Сімейного Кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На даний час дитина постійно проживає з відповідачкою, у якої кращі умови для проживання дитини. У зв'язку з чим, суд вважає, визначення місця проживання дитини з матір'ю не буде суперечити інтересам дитини. Судові витрати. Що стосується судових витрат, то дане питання врегульовано ст. 88 ЦПК України, проте, зважаючи на ту обставину, що позивач [PERSON] в судовому засіданні просить суд не стягувати судові витрати з відповідачки [PERSON], тому судові витрати суд не стягує з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved