Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

15 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він являється власником житлового будинку по [ADDRESS] , який належить йому згідно Договору дарування житлового будинку, укладеного між ним та його батьком [INFO] , посвідченого приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Мартинюк С.А. Однак, до укладення даного договору дарування, в даному будинку буза зареєстрована [PERSON] , як член сім`ї. Хоча вона не проживає в ньому починаючи із 2003 року. Даний факт підтверджується рішенням Хотинського районного суду про розірвання шлюбу, в якому було зазначено, що подружні відносини між сторонами припинені з 2003 року й по даний час вони проживають окремо. Вказує, що на даний час речей [PERSON] в будинку немає. Крім того, остання, в порушення вимог ч. 3 ст. 64 ЖК України не виконувала жодних обов`язків з утримання житлового будинку, проведення поточного ремонту, сплати комунальних платежів. При цьому зазначає, що факт реєстрації [PERSON] за даною адресою, створює йому великі незручності. У випадку продажу будинку, в нього ніхто не хоче його придбати з будь-якими обтяженнями. Так як, відповідач не клала із ним ніяких угод, не бере участі в утриманні будинку, не проживає в ньому і не користується ним без поважних причин більше одного року, тому вважає, що вона втратила право на користування цим будинком і повинна бути знята з реєстрації за вказаною адресою. Крім того, вказує, що восени 2019 року він має намір оформити державну субсидію на комунальні послуги. При оформленні субсидії йому необхідно подати довідку сільської ради про зареєстрованих осіб в його будинку та представити довідки про їхні доходи, в протилежному разі в наданні субсидії буде відмовлено. Таким чином, реєстрації відповідача за місцем проживання в його будинку створює йому перешкоди в отриманні допомоги на комунальні послуги. Підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати [PERSON] , 1949 року народження такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що розташоване в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій просить проводити слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі,\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач\~ [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, про причини неявки не повідомила, відзив на позов та заяви про розгляд справи у її відсутності суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~\~\~\~ Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6). Відповідно до довідки виконкому Шировецької сільської ради Хотинського району № 1176 від 17.09.2019 року, [PERSON] , 1949 року народження, зареєстрована в [ADDRESS] , проте зі слів родичів, більше року в даному господарстві не проживає (а.с. 7). Із Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 1190 від 17.09.2019 року вбачається, що в господарстві по [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована, однак не проживає (а.с. 8). Крім того, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Хотинського районного суду 16 серпня 2013 року, при цьому із рішення вбачається, що сторони починаючи з 2003 року проживають окремо (а.с. 9). Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Також ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає більше одного року. На підставі ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені докази підтверджують те, що відповідач [PERSON] не проживає у вказаному будинку більше одного року, без поважних причин, тому суд вважає, що вона втратила право користування вказаним житлом. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. на користь позивача.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved