Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

16.10.2014 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання правочину недійсним(а.с.3-5), мотивуючи свої вимоги наступним. Вона з чоловіком [PERSON] шляхом приватизації набули у власність в 1994 р. [ADDRESS]. Син та дочка проживали окремо. Після розлучення син в 2010 р. зареєструвався в їх квартирі. 13.09.2013 р. вони з чоловіком підписали договір дарування квартири на користь сина, який обіцяв їх доглядати (надсилати кошти) до смерті. Обіцянки висилати кошти на лікування чоловіка та її не виконав, ніякої допомоги не надає. [INFO] її чоловік помер. Вона просила сина вислати їй хоч деякі кошти на лікування та утримання квартири, але він відмовив, посилаючись на те, що за по тому договору, що вона з покійним батьком підписали, у нього немає перед ними ніяких зобов'язань. Вона і її покійний чоловік помилились в правовій природі правочину, прав та обов'язків сторін та його правових наслідків щодо договору, який підписали. Посилаючись на ст.ст. 203, 215-216, 229, 233, 1216, 1218 ЦК України, просила визнати недійсним договір дарування [ADDRESS] від 13.09.2013 р., укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2973. В ході розгляду справи було уточнено, що вказана в позові третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача; до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Другу Чернігівську державну нотаріальну контору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов(а.с.3-5) підтримала та допитана як свідок показала, що на сімейній нараді було вирішено, хто буде допомагати їй і чоловіку, тому і «відпишемо» квартиру; «відпишемо» - це подаруємо; вона та чоловік були у нотаріуса; вона договір не читали, але підписали; в листопаді 2013 р. вона зрозуміла, що подарувала квартиру. Представник позивачки [PERSON] позов підтримала та пояснила, що за спірним правочином дарувальників двоє, але правочин підлягає визнанню недійсним повністю згідно ст.ст. 229, 215 ЦК України, оскільки позивачка має право на обов'язкову частку у спадщині іншого дарувальника - чоловіка (має право на половину частки спадщини). Свідок [PERSON] показала, що зареєстрована і проживає у [ADDRESS]; позивачка її мати; відповідач її брат; батьки підписали договір; квартиру «відписали» брату; вона була впевнена, що договір довічного утримання, а не договір дарування. Відповідач [PERSON], представник третьої особи - Другої Чернігівської державної нотаріальної контори і третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явились. Про час і місце судового розгляду були повідомлялись у встановленому порядку. Від третьої особи - приватного нотаріуса [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Причини неявки відповідача не відомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд визнає причини неявки відповідача неповажними, вирішує справу у їх відсутність та на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання [PERSON] та свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.09.2013 р. був укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] та позивачка [PERSON] (як власники 1/2 частини кожен) передали безоплатно у власність відповідачу [PERSON] [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO](а.с.8), - батьки [PERSON] і свідка [PERSON] Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У п. 4 спірного правочину вказано, що дарувальники ([PERSON] та [PERSON].) стверджують, що вони ознайомлені з правовою природою договору дарування як договору безоплатного, а тому не мають права вимагати від обдаровуваного ([PERSON]) вчинення на свою користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру; у п. 9, зокрема, що дарування здійснено дарувальниками за доброю волею; при укладанні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; правочин вчинявся з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним)(а.с.6-7). В своїх запереченнях на позовну заяву від 10.11.2014 р. приватний нотаріус [PERSON] вказує, що сторонам спірного правочину було роз'яснено правову природу договору дарування, його правові наслідки, той факт, що з моменту підписання та нотаріального посвідчення договору дарування вони вже не будуть являтись власниками квартири і обдаровуваний зможе в будь-який час розпорядитися дарунком за своїм власним розсудом; за результатами проведеної розмови з [PERSON], [PERSON] нею було з'ясовано їх дійсні наміри щодо посвідчення договору дарування належної подружжю квартири, роз'яснено їм повторно наслідки вчинення даного правочину, у неї не виникло сумнівів щодо здатності [PERSON], [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій і можливості керувати ними; останні перебували у нормальному психологічному та фізичному стані, на всі її питання давали адекватні відповіді, чітко визначили своє бажання подарувати своєму рідному сину [PERSON] квартиру і пояснили, чому вони це роблять. Спірний правочин не підлягає визнанню недійсним, оскільки його недійсність не встановлена законом та суду не доведено правових підстав для визнання його недійсним. [PERSON], [PERSON], укладаючи спірний правочин від 13.09.2013 р., розуміли, що укладається саме договір дарування квартири, не помилялись стосовно всіх істотних умов цього договору і правильно їх сприймали. Також сама позивачка у судовому засіданні вказала, що до укладання спірного правочину на сімейній нараді було вирішено, хто буде допомагати їй і чоловіку, тому і «відпишемо» квартиру; «відпишемо» - це подаруємо. Крім того: - позивачка до укладання спірного правочину була власником лише 1/2 частини вказаної квартири, тому не ґрунтується на законі заявлення позовної вимоги про визнання спірного правочину недійсним повністю, а не частково; - згідно копії спадкової справи № 1391 [PERSON] 04.09.2014 р. звернулась до Другої Чернігівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON], який проживав і був зареєстрований в [ADDRESS]; а враховуючи, що заявлена позовна вимога про визнання спірного правочину недійсним повністю, а не частково, тому в разі не прийняття відповідачем і [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] відповідачем по даній справі мала обов'язкового бути і Чернігівська міська рада, а якщо [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], то відповідачем по даній справі мала обов'язкового бути і [PERSON] При звернення до суду з даним позовом позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 2012,48 грн. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» при звернення до суду з даним позовом необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 243,60 грн., як за вимогу немайнового характеру, тому [PERSON] (ІПН [NUMBER]) необхідно повернути зайво сплачений нею судовий збір у розмірі 1768,88 грн. (2012,48-243,60), відповідно до квитанції № 252 від 13.10.2014 р.(а.с.1). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглянув справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів.

Outcome: dismissed