Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

15.01.2018 року [PERSON] звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача - стягнення на його користь пені в розмірі- 222064.40 грн. Ухвалою суду від 17.01.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 31.01.2018 року. Ухвалою суду від 31.01.2018 року підготовче засідання відкладено та за клопотанням представника відповідача [PERSON], яка представляє інтереси відповідача на підставі довіреності № 119-К-О від 03.01.2017 року, справу призначено до розгляду в режимі відео конференції на 16.02.1018 року. За заявою позивача підготовче засідання 16.02.2018 року по справі відкладено. 27.02.2018 року до суду надійшло заперечення проти позову. 27.02.2018 року по справі проведено підготовче засідання і справу призначено до розгляду на 15.03.2018 року. Ухвалою суду від 15.03.2018 року справу призначено до розгляду в режимі відео конференції. Обгрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] вказує, що 27.07. 2012 року відповідач відповідно до анкети-заяви видав йому платіжну картку для отримання заробітної плати, строк дії якої закінчився 30 жовтня 2015 року. 08 жовтня 2016 року припинив трудові відносини із Камянець-Подільською міською радою, при цьому з ним було проведено розрахунок. Станом на 25.11.2016 року на його банківському рахунку знаходилось 48698.17 грн., проте отримати їх не зміг, так як відповідач відмовив видати йому нову картку, мотивуючи необхідністю уточнення персональних даних, що не було передбачено жодним нормативним актом України. І лише після звернення до судових інстанцій, 25.04.2017 року він отримав належні йому кошти, які знаходились на рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк». У звязку з чим, відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» має право на одержання пені за період з 25.11.2016 року по 24.04.2017 року включно за неналежне надання послуг в розмірі 222064.40 грн., які просить стягнути з відповідача. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала і пояснила, що кошти, які перебувають на рахунку клієнта не можуть розглядатися, як «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення» у сенсі ст.. Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, відсутні підстави для стягнення з банку пені, що передбачено вказаною нормою права. Крім того заперечують проти задоволення позову і по строкам, так як щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] при прийнятті на роботу в департамент правового супроводу та контролю Камянець-Подільської міської ради для отримання заробітної плати, 27 липня 2012 року, відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав платіжну картку, строк дії якої закінчився 30.10.2015 року. 08 жовтня 2016 року [PERSON] припинив трудові відносини із Камянець-Подільською міською радою, при цьому з ним було проведено розрахунок. Станом на 25.11.2016 року на банківському рахунку [PERSON] знаходилось 48698.17 грн., проте отримати їх останній не зміг, так як відповідач відмовив видати йому нову картку, мотивуючи необхідністю уточнення персональних даних. Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду від 18.04.2016 року по справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобовязання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, позов задоволено частково, - зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати [PERSON] картку для виплат заробітної плати без проведення додаткових анкетувань та витребування додаткових документів та видати йому заробітну плату, перераховану виконавчим комітетом Кам»янець-Подільської міської ради на рахунок, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк». Дане рішення було скасовано апеляційним судом Хмельницької області 25.06.2016 року. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.02.2017 року, рішення апеляційної інстанції скасовано, а рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду залишено в силі. Відповідно до виписки з карткового рахунку [PERSON] станом на 25.04.2017 року було проведено часткове зняття готівки,сума коштів на рахунку становила-48698,17 грн. За період з 25 листопада 2016 року по 24 квітня 2017 року позивач не міг отримати свої кошти. Посилання представника відповідача на те,що позивач не надав доказів про неможливість отримати вказані кошти не заслуговують на увагу,оскільки відповідач оскаржував рішення Кам»янець-Подільського міськрайонного суду від 18.04.2016 року в апеляційному порядку і в своїй апеляційній скарзі ясно вказував,що вони не мають змогу видати [PERSON] кошти у зв»язку із відсутністю документа,що посвідчує його особу. Позивач не мав доступу до коштів на рахунку. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року було скасовано рішення Кам»янець-Подільського міськрайонного суду,а тому відповідач також не видав позивачу картку для отримання коштів. Касаційним судом,а саме ухвалою від 08.02.2017 року, встановлено,що оскільки договір банківського рахунку є публічним,банк не мав підстав відмовити [PERSON] у перевиданні картки,як засобу користування картковим рахунком відповідно до Умов та правил надання банківських послуг,залишив в силі рішення Кам»янець-Подільського міськрайонного суду від 18.04.2016 року. Після повернення цивільної справи за позовом [PERSON]до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобов»язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди ,позивач зміг отримати картку та зняти кошти. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 08 лютого 2017 року виніс ухвалу,якою залишив в силі рішення Кам»янець-Подільського міськрайонного суду. [PERSON]Я звернувся в Кам»янець-Подільський міськрайонний суд з даним позовом 15 січня 2018 року, тобто в межах однорічного строку давності про стягнення пені за неналежне виконання послуг банком. А тому період з 25.11.2016 року по 24.04.2017 року є терміном, за який відповідач повинен був виплатити [PERSON] належні йому кошти,а за невиконання такої послуги несе відповідальність за неналежне надання цих послуг,що передбачено частино п»ятою ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»,а саме сплату пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочки. Позивач вимагає стягнути з відповідача згідно розрахунку: кількість днів прострочки*/сума коштів ,які перебували на рахунку *3%/,152*/48698,17*3% = 222064,40 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України пенею є неустойка,що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду,якщо він значно перевищує розмір збитків,та за наявності інших обставин,які мають істотне значення. Враховуючи, що позивач не міг зняти кошти в розмірі-48698,17 грн.,а просить стягнути пеню в розмірі-222064,40 грн,що є значно вищою ніж розмір коштів,які не зміг отримати позивач [PERSON],суд вважає за можливим стягнути пеню в розмірі суми основного зобов»язання,а саме-48698,17 грн. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов»язується приймати і зараховувати на рахунок,відкритий клієнтові /володільцеві рахунка/,грошові кошти,що йому надходять,виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта,гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини пятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною пятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобовязання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення являє собою міру відповідальності. Враховуючи вищезазначене, можна дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносин. Позивач [PERSON] є споживачем саме фінансової послуги,яку повинен надати відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк»,що дає йому право на стягнення пені в розмірі 3% від неповернутої суми за кожен день неповернення.

Outcome: partial