Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

15.04.2015 року позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення суми позики та спричинених збитків посилаючись на те, що відповідач звернувся до неї в серпні 2014 року з проханням надати позику в сумі 2250,00грн. 29.08.2014 року вона передала відповідачу гроші в сумі 2250,00грн., про що останній написав розписку та обіцяв повернути гроші: в вересні 2014 року - 500грн., в жовтні 2014 року - 500,00грн., в листопаді 2014 року - 500,00грн., в грудні 2014року - 500,00грн. та в січні 2015року - 250грн. Відповідач не виконує свої зобов'язання, лише 17.10.2014 року він повернув 500,00грн., чим порушує її права, тому вона просить суд стягнути з відповідача суму позики - 1750,00грн., судовий збір - 243,60грн., а також витрати за складання позовної заяви - 200,00грн., а всього грошові кошти в сумі 2193,60грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] на позові наполягала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України за наявності для того законних підстав про задоволення позову. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] 29.08.2014 року надала відповідачу [PERSON] у позику гроші в сумі 2250,00грн., про що відповідач написав розписку (а.с.30), відповідно до якої зобов'язався повертати гроші частинами, а саме: в вересні 2014 року - 500,00грн., в жовтні 2014 року - 500,00грн., в листопаді 2014 року - 500,00грн., в грудні 500,00грн., в січні 2015 року -250,00грн. Відповідач [PERSON] 17.10.2014 року повернув позивачу [PERSON] 500,00грн. (а.с.3). Таким чином, заборгованість у відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] складає 1750,00грн. Частиною 2 ст.1047 Ц України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі - 243,60 грн., згідно до ст. 88 ЦПК України та витрати на правову допомогу, згідно ст.84 ЦПК України в сумі 200,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved