Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

16 травня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виключення з опису, належного їй майна - 40/100 часток будинку по вул. Грушевського,112 м. Малина та зняття арешту. Судом за згодою позивача залучено до участі в розгляді справи в якості співвідповідачів: [PERSON] та Малинську міську раду, а також третю особу на стороні відповідачів - відділ державної виконавчої служби Малинського районного управління юстиції. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та пояснила , що 06 березня 2014 року Малинським районним судом ухвалено вирок, яким засуджено її колишнього чоловіка [PERSON]. За вироком суду стягнуто з останнього на користь [PERSON], завданої шкоди в розмірі 42,5 тис. грн. та на користь Малинської міської ради витрати в розмірі 8434,04 грн. В межах виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 283/326/14-к державним виконавцем 12 листопада 2014 року було винесено постанову про арешт майна [PERSON] та накладено арешт на все нерухоме майно, належне боржнику в тому числі і на 40/100 часток будинку № 112 по вул. Грушевського м. Малина. Рішенням Малинського районного суду від 23 квітня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання спірного будинку особистою приватною власністю задоволено повністю. Позивач просить виключити 40/100 частку будинку з опису та зняти арешт з даної частки будинку , оскільки будинок є її особистою власністю. [PERSON] в судове засідання не зявився, в заяві, яку направив до суду позов визнав повністю , просить вимоги позивача задовольнити. В судове засідання [PERSON] , представники Малинської міської ради та третьої особи відділу ДВС не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Представник третьої особи [PERSON] надала заперечила по суті позову, вважає позов безпідставним. Арешт на нерухоме майно [PERSON] був накладений до моменту ухвалення судом рішення про визнання спірного будинку особистою приватною власністю позивача , а тому підстави для задоволення позову відсутні. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями від 01 жовтня 2010 року [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] придбали 40/100 часток житлового будинку № 112 по вул. Грушевського м. Малина ( а.с. 79). 12 листопада 2014 року проведена державна реєстрація права власності на спірний будинок за [PERSON] та [PERSON] ( а.с.77). Постановами відділу державної виконавчої служби Малинського районного управління юстиції Житомирської області від 08 травня 2014 року та 15 травня 2014 року відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №283/326/14-к, виданого Малинським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], завданої шкоди в розмірі 42,5 тис. грн.. та на користь Малинського МРТМО в особі Малинської міської ради витрати на лікування потерпілого від злочину в розмірі 8434,04 грн. (а.с. 73-75). Постановою відділу ДВС від 12.11.2014 року накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] (а.с. 78). 23 квітня 2015 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області визнано 40/100 часток житлового будинку № 112 по вул. Грушевського м. Малина особистою приватною власністю [PERSON] ( а.с.5-6). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, придбаною в законному порядку. Положеннями ст. 321, ч.ч. 1,2 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу ст. 6 Закону України « Про виконавче провадження », державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у відповідності до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст.60 Закону України « Про виконавче провадження » особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки як встановлено судом спірний житловий будинок перебуває у спільній власності позивача та [PERSON], тому суд вважає, що позов позивача підлягає частковому задоволенню, а саме в частині зняття арешту з ? частки ( 42/200 ) належній [PERSON] Рішення Малинського районного суду від 23 квітня 2015 року не може свідчить про набуття [PERSON] права особистої приватної власності на спірний будинок, так як даний будинок придбаний позивачем та [PERSON] відповідно до договору купівлі продажу частки житлового будинку від 01 жовтня 2010 року і кожен з них за договором набув права власності на 40/200 часток будинку. Тому в даному випадку перехід права власності від одного співвласника до іншого може відбуватись лише на підставі ст. 328 ЦК України , а не за рішенням суду. Також суд відмовляє в частині вимог про виключення спірного майна з опису, оскільки як встановлено в ході розгляду справи, опис майна державним виконавцем не складався. З [PERSON] та [PERSON] на користь позивача в дольовому порядку підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн. по 121,80 грн. з кожного.

Outcome: partial