Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

16 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання його втратившим право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.04.2011 року. У вказаній квартирі зареєстрований з 31.08.2011 року її син. В грудні 2013 року відповідач виїхав з квартири, де він проживає, їй невідомо, його особистих речей у квартирі немає, комунальні платежі він не здійснює. Просила позов задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивачка у відкрите судове засідання не з'явилася, надіславши заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] на підставі ст.405 ЦК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, судова повістка про виклик його до суду була направлена житлово-експлуатаційній організації - ЖКП «Азовжитлокомплекс», для вручення [PERSON], за правилами ч. 3 ст. 76 ЦПК України. Однак повістка була повернута до суду з поміткою про неможливість її вручення адресату, оскільки останній у квартирі [ADDRESS] не проживає. Представник третьої особи: ЖКП «Азовжитлокомплекс» до судового засідання не з'явилася, надавши суду лист з проханням розглянути справу у її відсутність, в якому зазначила, що рішенням суду згідні. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачці по справі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.04.2011 року, засвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Никоненко Т.В., реєстр № 1090, зареєстрованого в БТІ м.Маріуполя 20.04.2011 року № 29735449. З копії особистого рахунку № [NUMBER] вбачається, що в квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] та іі син [PERSON]. З акту ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 15 квітня 2015 року вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає з кінця 2013 року, про що свідчать сусіди. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника квартири, який не є її співвласником, на користування цим жилим приміщенням обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому жилому приміщенні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником квартири або законом. У судовому засіданні встановлено, що позивачка прописала у належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] сина - відповідача по справі, який не проживає в зазначеній квартирі понад рік, не використовує зазначене жиле приміщення за його призначенням, не сплачує комунальні платежі, а тому суд вважає, що він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилою площею у спірній квартирі. Аналізуючи вищевикладене суд приходе до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуванні квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved