Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

16 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] у розмірі 2500,00 грн. щомісячно. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 жовтня 2018 року позовна заява залишена без руху з наданням строку для усунення її недоліків у пятиденний строк з моменту отримання ухвали. 29.10.2018 р. у встановлений судом строк позивачем подана заява, що відповідає вимогам ЦПК України, внаслідок чого, суд на підставі ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця поживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) останнього. 06.11.2018 р. до суду надійшла інформація начальника відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про відсутність інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, оскільки на даний час триває процедура приймання-передачі картотек. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику осіб. 15.11.2018 р. від [PERSON] та її представника адвоката [PERSON] надійшли заява про зміну позовних вимог та клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження. Відповідно до уточненої позовної заяви позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення повноліття. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 листопада 2018 року прийнята заява про уточнення позовних вимог, відмовлено у задоволені клопотання щодо розгляду справи в порядку загального провадження на підставі ч.6 ст. 279 ЦПК України. 23.11.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, яку він визнав частково та вважав, що аліменти повинні бути стягнуті з нього в розмірі 941,00 грн., до відзиву додав копію розписки позивача про отримання нею 4350,00 грн., як аліменти за період з 16.10.2018 року по 10.01.2019 р. Зазначив також, що він отримує нерегулярний заробіток, навчається у учбовому закладі. Копія відзиву направлена позивачеві. 30.11.2018 р. від позивача [PERSON] та її адвоката [PERSON] надійшло клопотання про прийняття відповіді на відзив позивача, копія яких не направлена позивачем відповідачу. 05.12.2018р. від відповідача [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву позивача щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку, яку він не визнає також та вважає, що з нього можливо стягнути аліменти в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та врахувати сплачені ним суми. Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та позивача [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17.09.2016 року Суворовським районним у м.Херсоні відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №347 від 17.09.2016 р, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-КГ № 110274 (арк. справи 7). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], який народився 17 жовтня 2016 року, про що складено відповідний актовий запис № 835 від 19.10.2016 р. Корабельним районним у м.Херсоні відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-КГ № 227115 (арк справи 8). Малолітній [PERSON], [INFO] проживає з матірю [PERSON] за адресою: м.Херсон, вулиця Робоча, 142а, що підтверджено довідкою голови квартального комітету № 27 (арк справи 6). Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, СК України визначає можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою одержувача аліментів та не повязує це з заявою платника аліментів та мінливості його доходу. Матеріали справи не містять доказів наявності передбачених частиною першою статті 184 СК України обставин для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, позивач наполягає саме на стягненні аліментів відповідно до ст. 183 СК України, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у частці від усіх видів його заробітку (доходів). Щодо заявленого розміру, то позивачем визначений мінімальний розмір аліментів, який стягується у безспірному порядку, оскільки ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наданих суду відповідачем доказів, суд не знаходить підстав для зменшення розміру аліментів з 1/4 частки від заробітку (доходу), довідка про навчання на заочній формі свідчить лише про те, що відповідач навчається заочно на платній формі навчання, але вказане є його свідомим вибором. Вказана довідка не підтверджує витрати відповідача, при цьому суд звертає увагу, що за ч.3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Інших істотних обставин, що мають значення при визначенні розміру аліментів, які приймаються судом за приписами ст. 182 СК України сторонами не надано. Докази, додані позивачем до позовної заяви (кредитний договір, лист УПСЗН арк. справи 10-14) не встановлюють обставин, передбачених ст. 182 СК України, які враховуються при визначенні розміру аліментів. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 16 жовтня 2018 р., заперечення відповідача щодо дати з якої повинні стягуватися аліменти судом не приймаються з огляду на те, що встановити щомісячний розмір аліментів можливо в даному випадку виконавцем (державним або приватним) в ході виконавчого провадження. Взагалі розписка про отримання позивачем грошових коштів від відповідача не містить призначення вказаних коштів, а тому не є належним та допустимим доказом. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 11 грудня 2018 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved