Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

15 квітня 2019 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до Корюківської міської ради Чернігівської області, третя особа на боці позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Корюківська районна державна нотаріальна контора Чернігівської області, про визнання права власності на спадкове майно та просить за нею право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серія [NUMBER] від 23 липня 1996 року на право власності на земельну частку (пай) орієнтовною площею 5,04 умовних кадастрових га, та спадкодавцеві [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серія [NUMBER] від 19 липня 1996 року на право власності на земельну частку (пай) орієнтовною площею 5,04 умовних кадастрових га. В судове засідання позивач не прибула, подала заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, позов підтримала. Від відповідача в судове засідання подано письмову заяву про слухання справи без їх участі, заперечень не мають. Від Корюківської районної державної нотаріальної контори заперечень не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. По справі встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] у віці 102 роки, про що Корюківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області видано свідоцтво (повторно) про смерть серія [NUMBER] та складено 28 грудня 1996 року відповідний актовий запис № 28. За життя її мати отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Гагаріна серії [NUMBER] , зареєстрований 23.071996 року за № 310 на площу 5,04 умовних кадастрових га на території Забарівської сільської ради. [INFO] померла рідна сестра позивача, [PERSON] у віці 78 років, про що Олександрівською сільською радою Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] та зроблено 23 лютого 2000 року відповідний актовий запис № 6. За життя її сестра отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Гагаріна серії [NUMBER] , зареєстрований 19.071996 року за № 175 на площу 5,04 умовних кадастрових га на території Забарівської сільської ради. Саме на дане майно після смерті матері та сестри відкрилась спадщина. Мати та сестра своїм майном не розпорядилися, заповіт не склали. На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна, що залишилось після смерті матері [PERSON] та сестри [PERSON] є позивач - [PERSON] , оскільки на момент смерті спадкодавців проживала разом з ними та вступила у користування та володінням майном останніх. Але, за відсутності правовстановлюючого документу нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, оскільки отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна померлого і має право успадкувати державний акт на право власності на земельну ділянку, так як відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких умов суд вважає, що за даних обставин справи, вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно, не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, тому позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 грн. 20 коп. Решту судового збору сплаченого позивачем залишити за ним.

Outcome: approved