Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

15 червня 2017 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Крім позивача у даній квартирі також зареєстровані його дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] та онук [PERSON] Відповідач [PERSON] починаючи з кінця березня 2016 року не проживає у даній квартирі, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги. Крім того, з позивачем проживає син [PERSON], якого вона також не навідує. Даний факт можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON], які являються сусідами. Місце проживання [PERSON] позивачу невідоме, на зв'язок вона не виходить. У зв'язку з цим, [PERSON] 15 березня 2017 року звертався до Бориспільського відділу поліції із заявою про розшук дочки [PERSON], проте результатів ніяких немає. Зважаючи на те, що відповідач понад рік не проживає в квартирі [ADDRESS] представник позивача просить суд визнати її такою, що втратила право на проживання у вказаній квартирі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити в повному обсязі, крім того просила розгляд справи проводити у її відсутність, без фіксації технічними засобами. Проти заочного рішення не заперечувала (а.с. 29). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи вона повідомлялась належним чином, що підтверджується поштовим конвертом, що повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.19) та оголошенням в газеті «Урядовий кур'єр» № 148 від 10 серпня 2017 року (а.с. 31). На підставі ч.2 ст.77 ЦПК України [PERSON] вважається такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи. На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні оголосив протокольну ухвалу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] що підтверджується копією ордеру № 606 від 12 липня 1989 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської Ради Народних депутатів від 11 липня 1989 року № 91/4 (а.с. 5). У вищезазначеній квартирі разом з позивачем також зареєстровані його дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] та онук [PERSON], що підтверджується довідкою № 579 від 03 квітня 2017 року, виданої Комунальним підприємством «ЖЕК -1» (а.с.6). З довідки, наданої адресно-довідковим підрозділом територіального органу ДМС України в Київській області №15479 від 08 серпня 2017 року вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як роз'яснив Верховний Суд України, право члена сім'ї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) згідно зі ст.156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сім'ї останнього і перейшла проживати в інше місце. Крім того, згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач, починаючи з кінця березня 2016 року не проживає у даній квартирі, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги. З позивачем проживає син [PERSON], якого вона також не навідує. Місце проживання [PERSON] позивачу невідоме, на зв'язок вона не виходить. Крім того, 15 березня 2017 року [PERSON] звертався до Бориспільського відділу поліції із заявою про розшук дочки [PERSON], що підтверджується копією талону-повідомлення № 5555 від 15.03.2017 року про прийняття заяви (а.с. 8). Проте, станом на сьогоднішній день результатів щодо розшуку відповідача немає. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] у спірному житлі. Враховуючи викладене, суд вважає допустимим визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ч.1, п.6 ч. 3 ст. 79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом. До витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції № 119 від 13 червня 2017 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 640,00 гривень, а також згідно квитанції № 96 від 04 серпня 2017 року (а.с.30 на звороті) сплатив витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 420,00 гривень. Пред'явлений ним позов задоволений. З огляду на це, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 640,00 гривень та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 420,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved