Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

15.06.2017 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду із вищезазначеним позовом про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобовязання виплатити середньомісячний заробіток за час змушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що з 04 жовтня 2016 року працював на посаді заступника начальника відділення з розвитку мережі АГЗП, робочим місцем було визначене «Відділення експлуатації АЗС Філії УПГГК» по вул. Чугуївський буд. №76 в м. Харкові. 06.06.2017 року за телефоном начальника Філії УПГГК [PERSON] був викликаний на 08.06.2017 року о 10-30 год на робочу нараду з розгляду питань стану справ із проведення ребредингу АЗС до Філії УПГГК за адресою: Полтавська область, Машівський район, село Базилівщина, вул. Польова, буд. 6. Під час наради розглядалися робочі питання, а саме: зменшення обсягів реалізації порівняно із минулим роком, відсутність відповідних подань на заохочення/догану відносно лінійного персоналу АЗС, порядок візування документів на відстані, тощо. Нарада під протокол не фіксувалася. Після закінчення виробничої наради начальник Філії УПГГК [PERSON] запропонував залишитися для індивідуальної розмови, в ході якої він вимагав написати заяву про звільнення з роботи за угодою сторін, обґрунтувавши свою вимогу тим, що таке рішення прийняте у головному офісі підприємства, оскільки багато хто не задоволений його роботою та тим, що знизилися обсяги реалізації пального порівняно з минулим роком. Одночасно [PERSON] зазначив, що дату звільнення необхідно визначити з 23.06.2017 року для того, щоб підприємство мало можливість оформити необхідні документи, виплатити заробітну плату та інше. Також, [PERSON] зазначив, що питання про звільнення вже вирішено і у разі, якщо буде відповідна заява то він гарантує виплату премії у розмірі двох заробітних плат, а також відсутність будь-яких негативних наслідків щодо недоліків у роботі. Далі, позивач зазначив, що під тиском начальника [PERSON] написав заяву, яку від нього вимагало керівництво та поїхав на своє робоче місце в місто Харків. Будь-якого наказу за поданою заявою від 08.06.2017 року йому не надавали ні для ознайомлення, ні для підписання. Трудову книжку не повернули та відповідний розрахунок, у зв'язку із прийнятим рішенням про звільнення не провели. Також, позивач зазначив, що внаслідок нервового перенапруження, що мало місце за фактом примушення його до звільнення, 10.06.2017 року у нього стався серцевий напад і він змушений був викликати невідкладну швидку допомогу, лікарі якої здійснили відповідні маніпулювання та рекомендували негайно звернутися до стаціонарного лікувального закладу. 12.06.2017 року [PERSON] був госпіталізований для проходження стаціонарного лікування до Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №5, про що телеграмою було проінформовано безпосереднього керівника Філії УПГГК. 06.07.2017 року після закінчення стаціонарного лікування у медичному закладі, відповідачу було передано листок непрацездатності для здійснення оплати, а з 06.07.2017 року був відкритий новий лікарняний на якому перебував [PERSON] аж до 26.07.2017року. Далі, позивач зазначив, що 06.07.2017року йому було вручено наказ про його звільнення з роботи з 23 червня 2017 року за №193-к, датований 08 червня 2017 року та підписаний начальником управління [PERSON] Трудову книжку видано не було та не передано і до цього часу. З врахуванням викладеного, позивач вважає, що наказ про його звільнення є незаконним, а отже підлягає скасуванню, оскільки 08.06.2017 року під моральним тиском змушений був написати заяву про своє звільнення за змістом, який йому був зазначений безпосередньо начальником управління [PERSON] Ніякої угоди між ним та відповідачем щодо способу, порядку та строку припинення трудових відносин фактично не відбулося, а звільнення здійснено відповідачем всупереч приписам закону, що регулює трудові відносини. Власного бажання припиняти трудові відносини не мав, оскільки на цій посаді працює лише 9 місяців. Недоліків у роботі, та будь - яких стягнень за цей період адміністрацією підприємства до нього не застосовувалось. Має на своєму утримання двох неповнолітніх дітей, для чого потрібні кошти щомісяця, тобто подана заява про звільнення є результатом примусу щодо нього, що стало наслідком його хвороби в подальшому. Також, позивач у обґрунтування моральної шкоди зазначив, що протиправні дії відповідача стали наслідком його хвороби та душевного стресу. Він нервував, що внаслідок психологічного впливу був змушений написати відповідну заяву та у подальшому втратив роботу. На даний час у нього відсутні кошти для існування, оскільки в період лікування придбавав значну кількість дорогих медичних препаратів. Потрібно годувати сім'ю та дітей. До своєї роботи ставився завжди охайно та відповідально, ніколи не мав суттєвих виробничих нарікань, а отже з невідомих причин та необґрунтованих звинувачень його змусили подати заяву про звільнення, а тому свої моральні страждання оцінює у сумі 200 000,00 гривень. 20.09.2017 року позивач [PERSON] у судовому засіданні позов уточнив (а.с. 153-154) та прохав: 1. Визнати протиправним та скасувати наказ №193-к від 08 червня 2017 року Філії управління з переробки газу та газового конденсату ПАТ «Укргазвидобування» про його звільнення з посади заступника начальника відділення розвитку мережі АГЗП керівництва, апарату управління відділення експлуатації автомобільних заправних станцій з 23 червня 2017 року за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України. 2. Поновити його на посаді заступника начальника відділення розвитку мережі АГЗП керівництва, апарату управління відділення експлуатації автомобільних заправних станцій Філії управління з переробки газу та газового конденсату ПАТ «Укргазвидобування». 3. Зобов'язати Філію управління з переробки газу та газового конденсату ПАТ «Укргазвидобування» виплатити йому середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27 липня 2017 року по день винесення рішення судом. 4. Стягнути з Філії управління з переробки газу та газового конденсату ПАТ «Укргазвидобування» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 200\~000,00 (двісті тисяч)гривень. 5. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення та роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один календарний місяць. 6. Всі судові витрати покласти на Філію управління з переробки газу та газового конденсату ПАТ «Укргазвидобування». У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовну заяву, а також уточнюючу заяву підтримали повністю та прохали її задовольнити. Також, надали пояснення, що на протязі 9 місяців позивач працював на посаді заступника начальника відділення з розвитку мережі АГЗП у м. Харкові. Будь - яких стягнень відповідачем до позивача у період його роботи не застосовувалися.. Між позивачем та відповідачем не відбулася угода щодо способу, порядку і строку припинення трудових відносин. Звільнення позивача здійснено відповідачем у результаті морального тиску. Заяву про звільнення за власним бажанням позивач написав під моральним тиском у кабінеті начальника управління - [PERSON] З наказом про звільнення позивач ознайомився 06.07.2017 року під час перебування на робочому місці в м. Харків по вул. Чугуївська, 76. Відповідач безпідставно затримував у видачі трудової книжки. Трудову книжку було отримано позивачем по пошті Представник відповідача [PERSON] позовну заяву, а також уточнюючу заяву позивача не визнав. Прохав суд, відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки звільнення позивача здійснено відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за його письмовою заявою. Керівник філії на позивача тиск не здійснював. Позивач у разі здійснення тиску на нього з боку керівника підприємства мав можливість протягом двох неділь звернутися до керівника підприємства про анулювання заяви, але останній з такою заявою не звертався. Позивач на адресу підприємства направив лише телеграму про перебування на лікарняному. Посилання позивача, що з наказом про його звільнення в день видачі наказу не ознайомлювався є безпідставним, оскільки жодною нормою чинного законодавства не встановлено обовязок власника або уповноваженого ним орган ознайомлювати працівника з наказом про звільнення за угодою сторін. Підприємством вчасно здійснило позивачу виплату всіх коштів, зокрема і по лікарняним листам. Затримки у видачі позивачу трудової книжки не було, оскільки трудова книжка була повернута позивачу відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Отже, представник відповідача, вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях. Також, представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення із позовом до суду, оскільки з наказом про звільнення ознайомився 06.07.2017 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази по справі, прийшов\~\~до висновку, що позов\~позивача \~не обґрунтований та не підлягає\~\~задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 212 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що з 04.10.2016 року позивач [PERSON] відповідно до наказу в.о. начальника філії управління з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» с. Базилівщина за № 356-к від 03.10.2016 року прийнятий на роботу заступником начальника відділення з розвитку мережі АГЗП керівництва апарату управління відділення з експлуатації автомобільних заправних станцій м. Харків, вул. Чугуївська, 76 (а.с. 193, 214). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. П. 1.4 положенням філії управління з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» визначено, що місце знаходження управління є Полтавська область, Машівський район, с. Базилівщина, вул. Польова, 6. П. 4.2 положення визначено, що начальник управління організовує і керує виробничою діяльністю Управління, забезпечує виконання виробничих завдань, використовуючи надані йому права зокрема укладає трудові договори та припиняти їх дію згідно з чинним законодавством та в межах компетенції. Згідно до заяви позивача від 08.06.2017 року вбачається, що останній з 23 червня 2017 року прохає начальника філії управління з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» звільнити його за угодою сторін (а.с. 45). П. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно до наказу начальника філії управління з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» с. Базилівщина за № 193-к від 08.06.2017 року вбачається, що з 23 червня 2017 року позивач звільнений за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 46). Суд, не приймає до уваги доводи позивача, що заява про звільнення за угодою сторін написана ним власноручно під тиском начальника філії управління з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», оскільки як встановлено у судовому засіданні позивач на протязі з 08.06.2017 року по 23.06.2017 року не звертався із заявою до начальника філії управління про анулювання заяви про звільнення від 08.06.2017 року за згодою сторін. Позивач направив за місцем знаходження управління, а саме за адресою Полтавська область, Машівський район, с. Базилівщина, вул. Польова, 6 лише телеграму про перебування останнього на лікуванні з 12.06.2017 року(а.с. 6). Також, позивач у подальшому направляв лише лікарняні по яким відповідачем у повному обсязі проведено розрахунок (а.с. 49- 53). Також, суд не приймає до уваги медичну документацію позивача про перебування останнього на лікуванні в період часу з 12.06.2017 року по 22.07.2017 року, оскільки з наданих документів не вбачається, що хвороба позивача повязана з тиском керівника філії під час написання 08.06.2017 року ним заяви про звільнення за угодою сторін (а.с. 8-10, 12,152). Відповідно до ст. 233 КЗпП, працівник має право звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Суд, вважає, що не ознайомлення позивача з наказом начальника філії про звільнення його за згодою сторін від 08.06.2017 року, а ознайомленням з ним 06.07.2017 року під час перебування позивача на робочому місці по вул. Чугуївська, 76 м. Харків є лише підставою для визначення строку з якого починається відлік для позивача на право звернення із позовом до суду. Згідно поштового конверту, зокрема з почтового штемпеля вбачається, що 04.08.2017 року позивач направив до суду вищезазначену позовну заяву. Отже, позивачем не пропущений строк позовної давності на право звернутися із заявою про вирішення трудового спору, оскільки останній в місячний строк з дня вручення копії наказу звернувся із позовом до суду. Далі, судом встановлено, що позивач у день звільнення був відсутній на робочому місці що також не заперечували сторони по справі. П. 4.2 «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників» передбачено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Як встановлено у судовому засіданні місце проживання позивача є [ADDRESS], а місцем реєстрації проживання є селище Козельщина, вул. Фрунзе,4. Згідно особового лиска з обліку кадрів вбачається, що позивачем власноручно відображено домашня адреса проживання [INFO] (а.с. 54-55). Відповідно до особової картки працівника вбачається, що адреса проживання позивача є [ADDRESS], адреса реєстрації є селище Козельщина, вул.. Фрунзе,4 (а.с. 192). Згідно письмових повідомлень щодо отримання трудової книжки вбачається що 05.07.2017 року та 09.08.2017 року відповідачем направлялися позивачу повідомлення за місцем проживання, а саме: [ADDRESS]. Повідомлення поверталися на адресу відповідача за терміном зберігання (а.с. 56-59, 155-160). 31.08.2017 року відповідачем направлено позивачу повідомлення за місцем реєстрації, а саме: селище Козельщина, вул.. Фрунзе,4 (а.с. 60). Згідно заяви позивача від 07.09.2017 року, яка надійшла на адресу відповідача 13.09.2017 року вбачається, що останній звернувся до відповідача із заявою про внесення виправлення у трудовій книжці та направлення її за адресою: селище Козельщина, вул.. Фрунзе,4 (а.с. 62-63). 15.09.2017 року відповідач направив трудову книжку на адресу яка була зазначена позивачем у заяві (а.с.64-65). Отже, суд вважає, що вина відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу відсутня, оскільки останній в день звільнення не зявився за місцем знаходження управління,а саме за адресою: Полтавська область, Машівський район, с. Базилівщина, вул. Польова, 6. Відповідач застосовував заходи щодо зясування позиції позивача в частині повернення трудової книжки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed