Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

15 вересня 2015 року заявниця [PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту, обґрунтовуючи свої вимоги наступними обставинами. 22 травня 2000 року громадянином України [PERSON] було складено заповіт, згідно якого заявниця є спадкоємцем належного йому на день смерті майна. 23.03.2005 року заявниця уклала шлюб і її прізвище змінилось з [PERSON] на [PERSON]. 14 квітня 2015 року [PERSON] помер.Після його смерті відкрилась спадщина, але заявниця не може звернутись за її прийняттям, оскільки, в запровіті його прізвище зазначено як [PERSON], а в свідоцтві про смерть та паспорті - [PERSON]. Це створює для неї юридичні труднощі для прийняття та оформлення спадщини. Заінтересованою особою в даній справі є Костянтинівська міська рада оскільки, відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Встановлення даного факту потрібно для захисту свого цивільного права на оформлення спадщини. Встановити факт, що [PERSON], який помер 14 квітня 2015 року та [PERSON], який склав заповіт 22 травня 2000 року, який заповів все своє майно [PERSON], дійсно є однією й тією ж особою. Заявниця [PERSON] підтримала заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Костянтинівської міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримали в повному обсязі. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-НО № 902781, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області від 16 квітня 2015 року, вказано прізвище як [PERSON] (а.с.5); відповідно до паспорту , вказано прізвище як [PERSON] (а.с.4); відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-НО № 040907, виданого відділом реєстрації актів громадського стану м.Дзержинськ від 27 червня 1995 року, вказано прізвище як [PERSON] (а.с.9); згідно свідоцтва про народження серія ЯФ № 004992 прізвище вказано на російській мові «Ресиченко» (а.с.8); згідно водійського посвідчення серія АБЦ № 617239 виданого ДАІ МВД УВД Донецької області 12 грудня 1984 року, прізвище вказано на російській мові «Ресиченко» (а.с.8а). При написанні заповіту від 22 травня 200 року посвідченого [PERSON] державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі № 2-1304, в написанні прізвища було допущено помилку замість «Ресиченко» вказано прізвище «Ресіченко». На підставі викладеного суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки невідповідність прізвища заповідача у заповіті від 22 травня 200 року посвідченого [PERSON] державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі № 2-1304, перешкоджає заявниці розпорядитись майном після смерті [PERSON], тому слід встановити факт, що померлий 14.04.2015 року [PERSON] та [PERSON], який склав заповіт 22 травня 2000 року, який заповів все своє майно [PERSON], дійсно є однією й тією ж особою. Даний факт може бути встановлений тільки в судовому порядку і він має юридичне значення.

Outcome: approved