Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

15.04.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи сектор громадянства та реєстрації фізичних осіб Нікопольського МВ УМВС України у Дніпропетровської області, Комунального підприємства «Міська житлово-експлуатаційна інспекція» Нікопольської міської ради про вселення, зобовязання вчинити певні дії, визначення порядку користування житловим приміщенням (а.с.2,3 том 1). Протягом розгляду справи [PERSON] позов уточнював, третіми особами вказав Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Службу у справах дітей Нікопольської міської ради (а.с.39,40 том 1) та просив: вселити [PERSON], [INFO], у квартиру [ADDRESS]; визначити порядок користування квартирою № 39 у будинку № 48а по вулиці Героїв Чорнобиля в м. Нікополі Дніпропетровської області наступним чином: надати у користування його неповнолітній дочці [PERSON] житлове приміщення № 7 площею 8,1 кв.м., йому- Масленникову [PERSON] - житлове приміщення № 5 площею 11 кв.м., відповідачам [PERSON] та [PERSON] - житлове приміщення № 4 площею 17,4 кв.м., а решту приміщень залишити в загальному користуванні; виселити зі спірної квартири осіб, які в ній проживають незаконно без реєстрації; стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати. 19.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання [PERSON] та [PERSON] особами, які самовільно, в порушення вимог ЖК України вселились у квартиру [ADDRESS], та виселити їх без надання іншого житлового приміщення (а.с.206,207 том 1). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.06.2015 року, цивільну справу № 182/3479/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про вселення, визначення порядку користування жилим приміщенням та виселення та цивільну справу № 182/871/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про виселення було обєднано в одне провадження за єдиним №182/3479/13-ц (а.с.204 том 1). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.07.2015 року було замінено відповідача [PERSON] на [PERSON] (а.с.8 том 2). 02.12.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з у уточненою позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та просив: визнати [PERSON] та [PERSON], як осіб, які самовільно, в порушення вимог ЖК України вселились у квартиру [ADDRESS], та виселити їх без надання іншого житлового приміщення (а.с.15,16 том 2). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.03.2016 року було замінено відповідача [PERSON] на [PERSON] (а.с.39 том 2). Позивач неодноразово звертався до суду з заявами про залишення частини позовних вимог без розгляду (а.с.1,35 том 2). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.07.2015 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про вселення, визначення порядку користування жилим приміщенням та виселення в частині вимог щодо вселення у [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [INFO]; про зобовязання сектор громадянства та реєстрації фізичних осіб Нікопольського МВ УМВС України в Дніпропетровській області зареєструвати [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у спірну квартиру залишено без розгляду (а.с.6,7 том 2). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.03.2016 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про виселення залишено без розгляду (а.с.40 том 2). Таким чином, позивач [PERSON] остаточно просив: вселити [PERSON], [INFO], у квартиру [ADDRESS]; визначити порядок користування квартирою № 39 у будинку № 48а по вулиці Героїв Чорнобиля в м. Нікополі Дніпропетровської області наступним чином: неповнолітній дочці [PERSON] надати у користування кімнату № 7 площею 8,10 кв.м., йому - [PERSON] надати у користування кімнату № 5 площею 11,10 кв.м., відповідачам [PERSON] та [PERSON] надати у користування кімнату № 4 площею 17,4 кв.м., а решту приміщень залишити в загальному користуванні; стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступні обставини. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2012 року його було вселено у квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.12.2012 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2012 року було залишено без змін. У нього є дочка [PERSON], [INFO]. Відповідачі дозволу на вселення його дочки [PERSON] у спірну квартиру не дають та усіляко перешкоджають її вселенню. Відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Спірна квартира [ADDRESS] є трикімнатною. У вказаній квартирі зареєстровані: він-позивач, його неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], його батько - відповідач [PERSON] та дружина батька - відповідач [PERSON]. Відповідно до ст.50 ЖК України, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за девять років, крім подружжя. За даних обставин, вважає, що є можливість для визначення порядку користування спірним житловим приміщенням, а саме: його неповнолітній дочці надати в користування кімнату № 7 площею 8,10 кв.м.; йому надати у користування кімнату № 5 площею 11,10 кв.м., відповідачам [PERSON] та [PERSON] надати у користування кімнату № 4 площею 17,4 кв.м. Представники позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та остаточні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні повністю. Пояснила, що відповідачі не чинять перешкод щодо вселення дочки позивача, а тому відсутні підстави для її примусового вселення. Зазначила, що визначити порядок користування спірною квартирою неможливо, так як це буде суперечити діючому законодавству. Відповідачі шлюб розірвали, а тому не можуть проживати в одній кімнаті. Площа кімнат менша ніж передбачено законодавством для виділення у користування на одну особу. Представник служби у справах дітей [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Вважає, що для захисту прав дитини необхідно вселити її у спірну квартиру та виділити у її користування кімнату, яку просить позивач. Представник Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.20-22 том 2). Вислухавши представників позивача [PERSON] [PERSON], [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON] [PERSON], представника служби у справах дітей [PERSON], допитавши свідків заявлених позивачем: [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2012 року [PERSON] було вселено у квартиру [ADDRESS] (а.с.5-7 том 1). Позивач [PERSON] на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2012 року фактично вселився у спірну квартиру, що підтверджується матеріалами справи (а.с.68-72 том1). Вказаним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2012 року було встановлено, що згідно ордеру на житлове приміщення № 2168 від 30.12.1986 року, [PERSON] на родину з чотирьох осіб: його, дружину [PERSON], доньку [PERSON] та сина [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету № 641 від 19.12.1986 року була виділена квартира [ADDRESS] (раніше 40 Років Жовтня) в м. Нікополі, що складається з трьох кімнат, житловою площею 37 кв.м. З довідки КП «НМБТІ» № 2986 від 08.06.2010 року вбачається, що станом на 08.06.2010 року на квартиру [ADDRESS] правоустановчі документи на обєкти нерухомості в КП «НМБТІ» не зареєстровані. За адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (з 11.01.1990 року), [PERSON] (з 30.01.1987 року), [PERSON] (з 29.03.2001 року). Головним квартиронаймачем є [PERSON]. Викладене підтверджується поясненнями сторін та матеріалами справи (а.с.8,13,17,18,67,102 том 1). [PERSON], [INFO] дочка позивача (а.с.11) з 15.10.2013 року зареєстрована за адресою: [INFO], оскільки виявила бажання проживати разом з батьком, позивачем по справі, у спірній квартирі (а.с.42 том 1). Відповідачі перешкоджають [PERSON] у проживанні та користуванні спірною квартирою, що підтвердилось в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON], які кожна окремо підтвердили, що відповідачі не бажають, щоб у спірній квартирі проживала дочка позивача [PERSON], та усіляко перешкоджають цьому. З заяви-повідомлення позивача від 11.03.2016 року до начальника Нікопольського міського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області (а.с.32 том2) вбачається, що між сторонами на даний час виникає спір щодо проживання у спірній квартирі позивача та його неповнолітньої дочки. Як пояснили представники позивача у судовому засіданні, на даний час відповіді на заяву позивач не отримав. Відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що дочка позивача - [PERSON], [INFO] є неповнолітньою та досягла 17 років, вона має на вселення до спірної квартири для проживання разом з батьком позивачем по справі, якого рішенням суду від 04.10.2012 року було вселено у спірну квартиру. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. А тому, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині вселення [PERSON], [INFO], у квартиру [ADDRESS] задовольнити. Позовні вимоги в частині визначення порядку користування квартирою № 39 у будинку № 48а по вулиці Героїв Чорнобиля в м. Нікополі Дніпропетровської області задоволенню не підлягає з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що загальна площа спірної трьохкімнатної квартири складає 59 кв.м., житлова площа - 36,3 кв.м, кімната № 7 площею 8,10 кв.м, кімната № 5 площею 11,10 кв.м, кімната № 4 площею 17,4 кв.м., кухня 8,4 кв.м., ванна кімната 2,1 кв.м., вбиральня 1,30 кв.м., коридор 8,6 кв.м., комори 0,7 кв.м. та 0,5 кв.м. Квартира обладнана балконом, вихід на який здійснюється з кімнати № 4 та лоджією, вихід на яку здійснюється з кімнати № 5. (а.с.4 том 1). У вказаній спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] (а.с.8,13,17,18,42 том 1). Головним квартиронаймачем є [PERSON] (а.с.8 том 1). З наданих пояснень сторін вбачається, що між ними склались недоброзичливі відносини, між ними постійно виникають сварки та конфлікти. Відповідно до ст.46 ЖК України, норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Таким чином, надання у користування неповнолітній [PERSON] кімнати № 7 площею 8,1 кв.м., [PERSON] кімнати № 5 площею 11 кв.м., [PERSON] та [PERSON] кімнати № 4 площею 17,4 кв.м., із залишенням решти приміщень в загальному користуванні призведе до порушень житлових прав сторін та неповнолітньої дитини, з урахуванням того що на кожного з них приходиться 9,15 кв.м. жилої площі. Крім того, у спірній квартирі фактично проживає 3 сімї, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, однак 19.11.2013 року шлюб між ними було розірвано (а.с.73 том 1). Заселення в одну кімнату осіб, які не є членами однієї сімї, є порушенням їх житлових прав. Окрім того, відповідно до ст.50 ЖК України, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за девять років, крім подружжя. Беручі до уваги все вищевикладене, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити частково, вселити [PERSON], [INFO], у квартиру [ADDRESS]. В іншому слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене та у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», судові витрати зі сторін повинні бути стягнуті таким чином. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 115 грн. 00 коп. (а.с.1 том 1), та після уточнення позовних вимог суло додатково сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.205 том 1). Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на час звернення до суду з позовом), за подання до суду позовної заяви немайнового характеру було встановлено ставку судового збору у розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати (0,1 х 1147 грн. мінімальна заробітна плата, встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» = 114 грн. 70 коп.). Беручи до уваги положення ч.1 ст.88 ЦПК України та те, що позов [PERSON] задоволено частково, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 114 грн. 70 коп. в рівних частках, з кожного по 57 грн. 35 коп.

Outcome: partial