Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

15.01.2020 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті. Свої вимоги обґрунтовує тим, що до недавнього часу він проживав в м. Шахтарськ, Донецької області. Проте був змушений переїхати проживати в інше місто. Наразі проживає за адресою: [ADDRESS] . Його мати - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Шахтарськ, Донецької області, про що видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30.12.2019 року. Однак зареєструвати її смерть у встановленому законом порядку він не може, оскільки свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30.12.2019 року, видане Шахтарським відділом запису актів цивільного стану державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, не відповідає вимогам чинного законодавства України. У зв`язку з цим він не може зареєструвати смерть матері та реалізувати спадкові права. Враховуючи наведені обставини просить суд, встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, уродженки Кіровоградської області, Олександрівського р-ну, с. Іванівка, яка померла [INFO] та проживала по день смерті за адресою: [ADDRESS] , місце смерті м. Шахтарськ, Донецької області, Україна. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, але до його початку надав заяву, якою просить розглядати справу без його участі, просить вимоги викладені у заяві задовольнити. У судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, але надав заяву якою просить розглянути заяву за його відсутністю, проти задоволення вимог заявника не заперечує. Таким чином суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 30.12.2019 року, виданого на російській мові «отдел ЗАГС Шахтерского горрайонного управления юстиции Министерства юстиции Донецкой Народной Республики», [PERSON] дійсно померла [INFO] у місті Шахтарськ, Донецької області на тимчасово окупованій території України. Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 04.10.1966 року підтверджується, факт того, що померла [PERSON] є матір`ю заявника [PERSON] , [INFO] . Довідка № 1251-547 від 05.07.2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи свідчить, що померла [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п.8 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.2ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами померлого, їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до вимог ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду є підставою для державної реєстрації смерті. Згідно з вимогами ч.4 ст.257-1 ЦПК України судове рішення підлягає негайному виконанню. У зв`язку з вищевикладеним, не можливістю зареєструвати смерть [PERSON] на підставі наявного свідоцтва про смерть у заявника, оскільки останнє видане установою, яка знаходяться на тимчасово окупованій території України, з метою захисту законних прав та інтересів заявника, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих та досліджених судом доказів, суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] , заінтересована особа: Синельниківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), встановивши факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, уродженки України, Кіровоградської області, Олександрівського р-ну, с. Іванівка, яка померла [INFO] та проживала по день смерті за адресою: [ADDRESS] , місце смерті м. Шахтарськ, Донецької області, Україна.

Outcome: approved