Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

16.12.2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «МАДОРАН», вимоги якої було змінено в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, в якій просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті праці в сумі 4 277,26грн.; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за не використану щорічну відпустку в сумі 425,25грн.; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки в сумі 2106,00грн. та судові витрати в сумі 9800,00грн. (т.1 а.с.2-7, т.2 а.с.78-79) В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.01.2013р. [PERSON] було прийнято на роботу в ТОВ «МАДОРАН» на посаду бармена, проте протягом усього періоду роботи позивач фактично працював на посаді офіціанта з погодинною оплатою роботи та бонусами відповідно до штатного розпису. 28.02.2013р. позивача було безпідставно звинувачено у присвоєнні грошових коштів на суму 255,00грн., що не відповідає дійсності. Після звинувачення позивача у злочині, якого він не вчиняв, його було звільнено за власним бажанням на підставі ст..38 КЗпП України Наказом №41-к від 27.05.2013р. Із зазначеним наказом позивача ознайомлено не було. Також в день звільнення з позивачем не було проведено належного розрахунку. Заява на звільнення була написана позивачем 13.03.2013р. без зазначення дати на вимогу відповідача. Фактичною датою звільнення позивача є 03.03.2013р. - день, з якого позивач не виконував своїх службових обов'язків. Проте, в трудовій книжці датою звільнення є 27.05.2013р. З наказом про прийняття на роботу позивача також не було ознайомлено. З приводу порушення прав позивача, як працівника, він звертався до інспекції з питань праці, однак за наслідками перевірки ніяких порушень трудового законодавства з боку відповідача не виявлено, з чим позивач не погоджується, що змусило його звернутися з даним позовом до суду. Внаслідок того, що відповідач не здійснив остаточного розрахунку після звільнення позивача з роботи, відповідач має заборгованість перед позивачем. Так, заборгованість по заробітній платі становить: за березень 2013р. - 1479,00грн.; за квітень 2013р. - 1410,00грн.; за травень 2013р. - 1388,26грн. Розмір заборгованості компенсації за невикористану щорічну відпустку становить 425,25грн. Крім того, позивачу в день звільнення не було видано трудову книжку, яку він отримав лише 10.07.2013р., отже час вимушеного прогулу позивача становить 1 місяць 14 днів, отже, за розрахунками позивача, заборгованість відповідача перед позивачем по компенсації по заробітній платі позивача у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки становить 2106,00грн. Крім того, розмір витрат позивача по оплаті за правову допомогу становить 9800,00грн. Стягнення зазначених коштів і є предметом позовних вимог. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача за наявними в матеріалах справи доказами. Представники відповідача ТОВ «МАДОРАН» в судове засідання неодноразово не з'явився, подав письмові заперечення на позовну заяву (т.1 а.с.68-71), в яких зазначив, що позивач дійсно працював на підприємстві відповідача з 21.01.2013р. по 27.05.2013р., за цей період позивачу кожного місяця своєчасно, в повному обсязі нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується підписами відповідача в індивідуальних відомостях. Позивач не справлявся з роботою та звільнився за власним бажанням. Територіальною державною інспекцією з питань праці у Харківській області була проведена позапланова перевірка щодо можливого порушення законодавства про працю позивача, були вивчені відомості, накази, акт про відмову підпису в книзі обліку руху трудових книжок тощо. За результатами перевірки позивачу надано лист, де вказано, що з боку ТОВ «МАДОРАН» порушень трудового законодавства не виявлено. Позивачем не надано належно оформлених доказів, що мають відношення до справи щодо заподіяння моральної шкоди. Крім того, відповідач в належний строк не заперечив результат перевірки інспекції з питань праці. До звернення позивача до суду з позовом, з дня видачі йому трудової книжки пройшло більше ніж півтора року, а з дня отримання ним висновку інспекції більше року, отже позивачем порушено строки звернення з позовом до суду, визначені ст..233 КЗпП України. Розрахунок з позивачем та компенсація за невикористану відпустку проведені з позивачем в день звільнення. Позивач був звільнений 27.05.2013р. позивач відмовився від підпису в книзі обліку руху трудових книжок, про що складено акт. Відповідач не має заборгованості по заробітній платі перед позивачем за березень 2013 року, також позивачу було нараховано та виплачено 425,25грн. компенсації за невикористану відпустку. Трудова книжка була видана позивачеві 27.05.2013р. в день його звільнення та був складений акт про відмову працівника від відпису в книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до нього, отже затримки видачі трудової книжки не було. Вимоги позову про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу є безпідставними та необґрунтованими. З наведених підстав представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань суду не подали. Судді Дніпровського районного суду м. Києва Гавриловій О.В. справу передано для розгляду згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2016 року (т.2 а.с.1-3). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, приходить наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч. 1 ст. 23 КЗпП України). Згідно частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Судом встановлено, що Наказом №34-к від 21.01.2013р. позивача [PERSON] з 21.01.2013р. було прийнято на роботу до ТОВ «МАДОРАН» та призначено на посаду бармена, з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, згідно посадовому окладу за штатним розкладом. (т.1 а.с.86), Наказом №41-к від 12.05.2013р. позивача звільнено з займаної посади бармена з 27.05.2013 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Також цим наказом видано розпорядження бухгалтерії здійснити виплату грошей компенсації за 9 календарних днів за невикористану щорічну відпустку, згідно чинного законодавства України, за відпрацьований період з 21.01.2013 - 27.05.2013р.р.(т.1 а.с.85). Як убачається з довідки про розрахунок заробітку для відпустки [PERSON] нараховано по основному заробітку у 2013 році: лютий - 1269,00грн.; березень - 1479,00грн.; квітень - 1410,00грн. Також нарахована компенсація за відпустку в сумі 425,25грн. (т.1 а.с.78). При цьому, за результатами перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області, встановлено, що заробітна плата [PERSON] нараховувалась та виплачувалась за фактично відпрацьований час: в січні 2013р. нараховано 636,00грн., до виплати - 521,13грн.; в лютому 2013р. нараховано 1269,00грн., до виплати - 1039,82грн.; в березні 2013р. нараховано 1479,00грн., до виплати - 1211,90грн.; в квітні 2013р. нараховано 1410,00грн., до виплати - 1155,35грн.; в травні 2013р. нараховано 1694,25грн. (в тому числі 425,25грн. компенсація за невикористану відпустку), до виплати - 1388,26грн. (т.1 а.с.24). Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативними актами роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. На підтвердження заперечень щодо вимог позовної заяви в частині стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та компенсації за не використану щорічну відпустку, стороною відповідача надані суду копії відомостей на виплату грошей №11 та №14 (т.1 а.с.79-82). Інших доказів на спростування вимог позовної заяви, стороною відповідача надано не було. За клопотанням сторони позивача ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.04.2015р. по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої, серед інших, були поставлені питання, чи виконані [PERSON] чи іншою особою підписи навпроти прізвища останнього у вставному аркуші до додатку №11 та у вставному аркуші до додатку №14 відомостей на виплату грошей №11 та №14 за березень 2013р. (т.1 а.с.147). Цією ухвалою було зобов'язано відповідача ТОВ «МАДОРАН», серед іншого, надати в розпорядження експертів оригінали відомостей на виплату грошей №11 та №14 зі вставними аркушами до додатків №11 та №14. 10.08.2015р. на адресу суду надійшло клопотання експертної установи про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, згідно якого в розпорядження експерта необхідно було надати оригінали казаних вище вставних аркушів до додатку (т.1 а.с.158, 159). Копія клопотання експерта 11.08.2015р. була направлена на адресу відповідача ТОВ «МАДОРАН» (т.1 а.с.161). Внаслідок невиконання вимог суду та експертної установи щодо надання оригіналів документів (предметів дослідження), повідомленням від 23.12.2015р. справу повернуто до суду без проведення судової почеркознавчої експертизи. В подальшому, після відновлення провадження у справі, листами від 20.04.2016р., 07.06.2016р., 04.07.2016р., 27.09.2016р. та 02.11.2016р. відповідача ТОВ «МАДОРАН» було зобов'язано надати в судове засідання оригінали відомостей №11 та №14 за березень 2013р. зі вставними аркушами до додатку №11 та №14 (т.2 а.с.12,28,39,72,87). Однак вказана вище вимога суду залишилась без відповіді та виконання з боку відповідача. Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що доказів, в розумінні ст.57-59 ЦПК України, отримання позивачем нарахованої йому заробітної плати за весь період працевлаштування [PERSON] та грошової компенсації за не використану щорічну відпустку стороною відповідача не надано, тому суд розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позову про стягнення з відповідача нарахованої але не виплаченої заробітної плати в сумі 4277,26грн. та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 425,25грн., без утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів при її виплаті. Що стосується вимоги позову про стягнення з відповідача компенсації за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки, в сумі 2106,00грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. При цьому, відповідно до п. 4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом № 54 від 29.07.1993р. Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Як вже зазначалось вище, позивача звільнено з підприємства відповідача з 27.05.2013 року, який був останнім робочим днем [PERSON], отже останньому роботодавцем саме в цей день повинна бути видана трудова книжка. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, 27.05.2013р. працівниками ТОВ «МАДОРАН»: виконавчим директором [PERSON], начальником служби безпеки підприємства [PERSON] та бухгалтером [PERSON] складено Акт про відмову працівника від підпису в книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до нього, з якого вбачається, що [PERSON] 27.05.2013р. отримав трудову книжку, але відмовився поставити підпис в книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до нього (т.1 а.с.77). На підтвердження вчасного не отримання трудової книжки на підприємстві відповідача, позивачем надано роздруківку СМС повідомлення від 05.07.2013р. наступного змісту «[PERSON], твоя трудовая на ресторане» (т.1 а.с.22). Оцінюючи зазначену роздруківку з точки зору належності та допустимості, як доказ, суд враховуючи неприпустимість ґрунтування рішення суду на припущеннях, приходить до висновку, що даний документ не може бути покладений в обґрунтування спростування Акту, складеного співробітниками ТОВ «Майоран» про отримання позивачем в день звільнення трудової книжки та його відмову проставити підпис на підтвердження її отримання. З огляду на викладене, враховуючи, що стороною позивача не доведено факт затримки видачі трудової книжки, а відповідні доводи спростовані наданими відповідачем доказами, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки. Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах не більше ніж за один місяць у сумі 1000,00грн. слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Між позивачем та ФОП [PERSON] 07.04.2014 року та 01.07.2014 року були укладені Договір доручення №03 та Договір доручення №01, предметом якого є надання комплексу юридичних послуг - правової допомоги в цивільній справі по трудовому спрору з ТОВ «МАДОРАН» (т.1 а.с.31, т.2 а.с.95). Крім того, позивачем надано довіреності 5-ти особам, серед яких [PERSON] та [PERSON], якою уповноважено останніх представляти інтереси позивача в суді (т.1 а.с.10, 200), згідно копії диплома [PERSON], ним здобута кваліфікація бакалавр права (т.2 а.с.97). Також матеріали справи містять Акт надання послуг на суму 8400,00грн. (т.2 а.с.96), а також квитанція, які підтверджують сплату позивачем за правову допомогу на загальну суму 98000,00грн (т.1 а.с.32, т.2 а.с.98-101). Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу, підтверджених документально, враховуючи, що представниками позивача надані послуги згідно договорам доручення та довіреностей, оплата правової допомоги підтверджена квитанціями, виходячи з розрахунку: 4 годин - за складання позовної заяви; 20 хвилин за складання заяви про призначення судової експертизи та доповнень до неї; 1 година за складання заяви про збільшення позовних вимог; загальної участі представника в 3 судових засіданнях; 1 година 25 хвилин - 4 ознайомлення представника з матеріалами справи, суд приходить до висновку, що загальна кількість часу по наданню правової допомоги, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, становить 9 голин 2 хвилин (виходячи з 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на відповідний рік), тому стягненню підлягає сума в розмірі 5410,24грн. Оскільки позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60грн. На підставі викладеного, ст.ст. 21, 24, 47, 83, 94, 115, 116, 233, КЗпП України, «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом № 54 від 29.07.1993р. Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України,

Outcome: partial