Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

15.07.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована його дружина [PERSON] , відповідач по справі. 22.05.2019 року відповідач забрала свої речі та виїхала з будинку. 13.08.2019 року шлюб між ними було розірвано. Витрат по утриманню вказаного будинку відповідач не здійснює, її речі в будинку відсутні. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період її не проживання не існує. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 21.08.2020 року, через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому просила в позові відмовити, посилаючись на те, що за час спільного проживання, разом побудували будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , а тому будинок є їхньою спільною сумісною власністю. Як зазначає відповідач вона має право на Ѕ частину вказаного будинку і її як співвласника за законом не можна позбавити права користування своєю власністю, а сам факт не проживання в будинку має вимушений характер, оскільки вона постійно отримує погрози від відповідача, який вигнав її з будинку. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.08.2020 року, за клопотанням відповідача, здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження, зі стадії підготовчого судового засідання. 19.10.2020 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що всі обставини викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву не відповідають дійсності та є надуманими. 28.10.2020 року, через канцелярію суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину спільно нажитого майна. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину спільного майна повернуто позивачу. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Постановою Київського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 15.01.2021 року, ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2020 року про повернення зустрічної позовної заяви залишено без змін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи в їх відсутність, чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило. В ході розгляду справи відповідач та її представник позовні вимоги не визнали та в їх задоволенні просили відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи, судом встановлено, що [PERSON] , позивач по справі та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2002 року. Від спільного подружнього життя мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.08.2019 року шлюб\~зареєстрований 31 серпня 2002 року Великошкарівською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №4 розірвано. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №87524401 від 19.05.2017 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] . Підставою виникнення права власності є декларація про готовність до експлуатації об`єкта серії КС № 142171300138 виданий 10.05.2017 року. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Шепетівським МРВ УМВС України в Хмельницькій області від 25 березня 2000 року на ім`я [PERSON] , місце реєстрації зазначено: [ADDRESS] . Місце проживання зареєстровано з 25.05.2017 року. Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Паляниченської сільської ради Фастівського району Київської області від 25.05.2017 року за № 117, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25.05.2017 року. Як вбачається з довідки виданої Паляниченським старостинським округом № 7 Фастівського району Київської області від 01.07.2020 року № 90. [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично за місцем реєстрації не проживає з 22.05.2019 року. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316, 317, 319 ЦК України аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Правові позиції Європейського Суду з прав людини Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобовязання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав. При цьому такий загальний захист поширюється як на власника житла, так і на наймача. В ході підготовчого судового засідання відповідач зазначила, що житловий будинок було збудовано під час шлюбу але позивач зареєстрував право власності на житловий будинок лише на себе. Відповідно до частини першої статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). \~\~\~\~\~\~ Конструкція\~статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певній об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), 22 травня 2019 року у справі № 523/8319/14-ц (провадження № 61-38040 св 18). \~\~\~\~\~\~ Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. \~\~\~\~\~\~ Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. \~\~\~\~\~\~ Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. \~\~\~\~\~\~ Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. \~\~\~\~\~\~ Таким чином, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, але позивачем [PERSON] не ставилося питання про спростування презумпції права спільної власності подружжя та докази на її спростування суду не надавалися. \~\~\~\~\~\~ Разом з цим згідно\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. \~\~\~\~\~\~ Згідно ст. ст.\~269,\~270,\~310,\~311 ЦК України\~право на місце проживання відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, якими вона володіє довічно. Вона не може бути примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. \~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що житловий будинок набутий позивачем за час шлюбу з відповідачем, і хоча між ними припинені сімейні відносини та вони проживають окремо це не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя, тобто таке майно залишається їх спільною сумісною власністю і лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Оскільки під час судового розгляду про визнання квартири особистою приватною власністю позивачем не ставилося, то відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно позивачу. \~\~\~\~\~\~ За змістом положень\~ст. 156 ЖК України\~співвласники житлового будинку, квартири, які одночасно є членами сім`ї іншого співвласника, в тому числі і колишні, користуються цим житловим приміщенням нарівні з іншим співвласником. \~\~\~\~\~\~ Їх право користування житловим приміщенням, згідно з приписами ч. 3\~ст. 9 ЖК України, урегульовано житловим законодавством, згідно з нормами якого, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. \~\~\~\~\~\~ Діюче законодавство не передбачає підстав позбавлення співвласника права користування належним йому житлового приміщення на тій підставі, що він не проживає в ньому. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: dismissed