Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

16 грудня 2014 року позивач звернувся до відповідача із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня позову і до повноліття дитини; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня позову і до повноліття дитини; стягнути з відповідача на її користь аліменти на минулий час, а саме з 10 грудня 2011 року по 09 грудня 2014 року на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідача на її користь аліменти на минулий час, а саме з 10 грудня 2011 року по 09 грудня 2014 року на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 50 % фактично понесених додаткових витрат на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] в сумі 17 867,74 грн. Пізніше позовні вимоги були уточнені, а саме позивач просив залишити без розгляду позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей за минулий час. Крім того, позивач збільшив суму, що підлягає стягненню з відповідача в якості 50 % фактично понесених додаткових витрат на утримання дітей, а саме просив стягнути 28 641,84 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 вересня 2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського районного управління юстиції у м. Києві, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 397. Після розірвання шлюбу діти - [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, згоди між батьками про добровільне виконання свого обов`язку з приводу утримання дітей до досягнення нею повноліття не досягнуто. За таких обставин позивач звернувся до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував частково, а саме просив стягнути аліменти на користь позивача у твердій грошовій сумі 1 500 грн. щомісячно. При цьому, проти задоволення вимог позивача в частині стягнення додаткових витрат заперечував у повному обсязі, зазначивши, що регулярно надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов є таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 15 вересня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 397. У шлюбі народились діти - [PERSON], [INFO] року (Свідоцтво про народження [NUMBER]) та [PERSON], [INFO] року (Свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 02 грудня 2008 року). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Як встановлено у судовому засіданні, після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом із матір'ю та знаходяться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте, згоди щодо добровільного порядку здійснення свого обов`язку між позивачем та відповідачем не досягнуто. За ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом під час розгляду справи не встановлено, що платник аліментів має проблеми зі здоров'ям, наявності у останнього інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, доньки, сина, або інших обставин, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що зареєстрований, як фізична особа-підприємець, здійснює роздрібну торгівлю побутових товарів, а отже має нерегулярний, мінливий дохід. За таких обставин просив стягнути на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. Так, згідно Свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи 22 липня 2002 року [PERSON] зареєстрований у якості фізичної особи -підприємця. Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на влас\-ний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одер\-жання прибутку. З урахуванням ризикового характеру підприємницької діяльності доходи від неї з більшим ступенем імовірності можуть бути нерегуляр\-ними, ніж при виконанні праці за трудовим договором (контрактом). Однак при успішному її веденні доходи підприємця, навпаки, відрізняються стабільністю. Тому сам факт здійснення особою підприємницької діяльності не свідчить про нерегулярність і мінливість її доходів. Таким чином, вид діяльності платника аліментів не може бути єдиним і достатнім доказом нерегулярності або мінливо\-сті його доходів на користь прийняття судом рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Нерегулярним вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Мінливим дохід вважається у тому випадку, якщо його розмір коливається, при цьому дохід може бути регулярним. Як вбачається із звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік щомісячний дохід відповідача становить 1 218 грн., а за мінусом розміру єдиного внеску усього щомісячно [PERSON] отримує 422,65 грн. Таким чином, не можна стверджувати, що дохід відповідача є нерегулярним або мінливим, а відтак положення ч. 1 ст. 184 СК застосуванню не підлягають. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи, що судом не встановлено наявність обставин, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 182 СК України, є правомірною та законною вимога щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання кожного з дітей у розмірі ? частки доходу щомісячно. Згідно положень ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню ? частина заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] Відповідності до ч. 1 ст. 199 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 50 % фактично понесених додаткових витрат на утримання дітей у розмірі 28 641,84 грн. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До додаткових витрат позивачем віднесено витрати на навчання [PERSON] за системою раннього розвитку «Фундамент Переможця» з 01 жовтня 2013 року по 01 липня 2014 року, за що сплачено 8 623 грн. (відповідно до Договору № 078); витрати на профілактичні медичні послуги у розмірі 555 грн. (згідно квитанцій від 24 липня 2014 року та від 29 вересня 2014 року); витрати на оплату послуг у студії танцю «RED project КРІ» на суму 1 166 грн. (відповідно до квитанції від 13 січня 2014 року); витрати на заняття музикою на суму 7 430 грн., на оплату послуг у музичній школі, а також придбання музичних інструментів (гітари), необхідних для занять музикою (згідно квитанцій від 11 жовтня 2014 року, 27 жовтня 2014 року, 01 листопада 2014 року та 28 жовтня 2014 року); витрати на вивчання мов [PERSON] у сумі 30 129,80 грн. (згідно квитанцій від 01 вересня 2014 року, 10 жовтня 2014 року, 14 листопада 2014 року, 05 січня 2015 року, 09 вересня 2014 року, 16 січня 2015 року); витрати на оздоровчий відпочинок для дітей у сумі 9 379, 88 грн. (у відповідності до копії путівки з відміткою до табору «Гуцулія», Туристичного договору № 394/30 від 11 липня 2013 року). Так, ч. 1 ст. 60 ЦПК України на кожну із сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). У відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, документи, що надані позивачем на підтвердження понесення додаткових витрат на дітей, підтверджують лише саму обставину наявності таких витрат, проте жодним чином не доводять, що відповідач участі у таких витратах не приймав. Таким чином, позивачем не доведено, що додаткові витрати понесені нею самостійно, а не разом із відповідачем, а відтак позовна вимога щодо стягнення із відповідача на користь позивача 50 % від розміру додаткових витрат на дітей не підлягає задоволенню. Варто зазначити, що у відповідності до Довідки вих. № 1-1104 від 24 лютого 2015 року, виданої дошкільним навчальним закладом № 169, протягом відвідування [PERSON] ДНЗ № 169 відповідач постійно сплачує у повному обсязі за харчування, а також допомагав добровільними внесками у покращення матеріально-технічної бази групи та садочку. Крім того, у судовому засіданні відповідач зазначив, що допомагає матеріально дітям, а відтак, не можна стверджувати, що відповідач у додаткових витратах на дітей участі не приймає. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial