Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

15 лютого 2018 року до Радехівського районного суду Львівської області з заявою про встановлення факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем звернулася [PERSON]. Вимоги позову мотивував тим, що 11 серпня 2015 року померла її мама [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, спадкоємцем за заповітом є заявниця. Позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса, відтак 23.01.2018 року відкрито спадкову справу №50643877. Окрім цього, померла, як спадкоємець четвертої черги за законом має право на спадкування майна [PERSON], яка померла 09.04.2009 року і, яка тіткою позивача. Нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як спадкодавець - [PERSON] не була зареєстрована за адресою, де проживав разом із спадкоємцем [PERSON]. Заявник у судовому засіданні вимоги підтримала в повній мірі та виклала суду свої покази аналогічно, зазначеним у заяві (а.с.2-3). Позов просить задоволити. Представник відповідача, надавши суду заяву із визнанням вимог, просив розгляд справи здійснити за його відсутності (а.с.30). Вислухавши пояснення позивача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадокємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У контексті вимог статті 315 ЦПК України та рекомендацій, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд справи №451/1606/17 про встановлення факту, що має юридичне значення проведено у позовному провадження. Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Згідно фабули позовної заяви, встановлення факту позивачу необхідне для оформлення спадкових прав (а.с.2). Судом встановлено, що 09 серпня 2017 року померла [PERSON] (а.с.4), яка є мамою заявниці (а.с.9). Окрім цього, 09.04.2009 року померла [PERSON], яка була рідною сестрою [PERSON] батька позивача (а.с.78) і спадкоємцем четвертої черги за законом майна якої є [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а також майно на яке остання набула право за життя, як спадкоємець пчетвертої черги, однак не оформила правовстановлюючих документів у встановленому законом порядку (а.с.12-16). Заявник, як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса, відтак 23.01.2018 року відкрито спадкову справу №50643877 (а.с.23). Із довідки Пиратинської сільської ради Радехівського району №101 від 09.02.2018 року вбачається, що [PERSON] постійно до дня своєї смерті проживала із [PERSON] у с.Пиратин по вулиці Сонячна,26 (а.с.18). Окрім цього, факт проживання [PERSON] із [PERSON] до дня її смерті однією сім'єю у с.Пиратин по вулиці Сонячна,26 Радехівського району, ствердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], недовіряти показам яких у суду підстав не має. Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймаються до уваги визнання вимог представником відповідача і така позиція учасника справи, із врахуванням обставин констатованих судом, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (а.с.30). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У розумінні вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача на користь позивача стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved