Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

17.10.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 68974 гривні 64 копійки, вказавши, що 13 грудня 2013 року між ТОВ «Фінансова компанія Центр Фінансових Рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №588433069. 14.07.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія Центр Фінансових Рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія Центр Фінансових Рішень» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія Центр Фінансових Рішень» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржником портфель заборгованості. Згідно п.1.2 договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» замінює ТОВ «ФК Фінансова компанія Центр Фінансових Рішень» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників - додатку №1 до договору відступлення права вимоги від 14.07.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 68974, 64, з яких: 21665, 29 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4527, 13 грн. сума заборгованості за відсотками; 29282,22 грн. сума заборгованості за платою управління кредитом; 13500 грн. сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 14.07.2017 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином [PERSON] має непогашену заборгованість за кредитним договором №588433069 від 13 грудня 2013 року в сумі 68974, 64 грн. Представник позивача направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, підтримання позову, проти постановлення заочного рішення суду не заперечує. Представник відповідача направив до суду заяву про застосування строку позовної давності та письмові пояснення, в яких вказав, що вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 17709,30грн., з яких 15942,68 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 1766,62 грн. сума заборгованості за відсотками. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 13 грудня 2013 року між ТОВ «Фінансова компанія Центр Фінансових Рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №588433069, відповідно до якого товариство надає відповідачу кредит на суму 27000 гривень, строком на 48 місяців, річна відсоткова ставка 9,99%. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу, відповідно до графіку платежів (додаток до договору). 14.07.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія Центр Фінансових Рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20170714, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія Центр Фінансових Рішень» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія Центр Фінансових Рішень» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржником портфель заборгованості. Згідно п.1.2 договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» замінює ТОВ «ФК Фінансова компанія Центр Фінансових Рішень» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників - додатку №1 до договору відступлення права вимоги від 14.07.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 68974, 64, з яких: 21665, 29 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4527, 13 грн. сума заборгованості за відсотками; 29282,22 грн. сума заборгованості за платою управління кредитом; 13500 грн. сума заборгованості за пенею. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, позовна давність до вимог про стягнення пені встановлюється тривалістю в один рік. На підставі ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Таким чином, виходячи з того, що у ТОВ «ФК Фінансова компанія Центр Фінансових Рішень» 14.07.2017 року існувало право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яке в порядку відступлення права вимоги 14.07.2017 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» однак останнє у відведений Законом строк не скористалось своїм правом на звернення до суду, а натомість подав позов після спливу строку позовної давності, щодо стягнення щомісячних платежів, процентів та пені, про застосування якого заявлено стороною відповідача. Крім того Велика Палата Верховного Суду Постановою від 28 березня 2018 року, відступивши від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №6-249 цс 15 від 02 грудня 2015 року, зазначила, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача: 21665, 29 грн. заборгованості за основною сумою боргу; 4527, 13 грн. заборгованості за відсотками; 13500 грн заборгованості за пенею підлягають частковому задоволенню, в межах строку позовної давності за період з 11.11.2015 року по 11.12.2017 року в розмірі 15942,68 грн. заборгованості за основною сумою боргу. Також суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 29282,22 грн. суми заборгованості за платою управління кредитом задоволенню не підлягають, виходячи з наступного: у пункті 6 кредитного договору встановлено, що до складу плати за кредитом входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів. Разова плата за кредитом справляється за рахунок наданого кредиту відразу після його надання. Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за управління (обслуговування) кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). На підставі викладеного,

Outcome: approved