Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

15 вересня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 94\~920,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] обіцяючи допомогу в придбанні автомобіля та повідомляючи про необхідність сплати для цього певних сум змусив [PERSON] сплатити йому 94\~920 грн. Позивач вказує, що всі суми були отримані особисто відповідачем про що видано відповідні квитанції. 26 червня 2015 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення коштів, яка була залишена відповідачем поза увагою, у звязку з чим він і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 08.07.2015 року, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач по справі в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 15 липня 2013 року [PERSON] на користь ФЛП [PERSON] було сплачено 24\~450 грн. за надання послуг з замовлення автомобіля DAF, бортовий, червоного кольору, без номеру. 26 вересня 2013 року [PERSON] на користь ФЛП [PERSON] було сплачено 40 500 грн. за надання послуг з брокерського внеску. 04 жовтня 2013 року [PERSON] на користь ФЛП [PERSON] було сплачено 29 970 грн. за надання послуг з брокерського внеску. Зазначені обставини підтверджуються Квитанціями №041520, №041537, та №041545, які видані ФЛП [PERSON], та які містять підпис [PERSON] та скріплені печатками СПД ФЛП [PERSON] (а.с. 5) Позивач в тексті позову вказує, що не дочекавшись жодної компенсації здійснених ним видатків з боку відповідача, та розуміючи неправдивий характер обіцянок відповідача, 26.06.2015 року він звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення безпідставно сплачених коштів, на що не отримав жодної відповіді. Розглядаючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України щодо способів захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони є визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). З урахуванням наведеного важливого значення набуває необхідність належного зясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд зясовує характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Позивачем обрано спосіб захисту свого права у вигляді стягнення безпідставно одержаних коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Суд зазначає, що відносини, які виникли між сторонами не можливо віднести до жодного інституту цивільного права, оскільки між сторонами фактично відсутні договірні правовідносини в розумінні ЦК України, у зв'язку з чим грошові кошти в сумі 94\~920 грн. передані [PERSON] на користь [PERSON] є безпідставно набутим майном. Отже, виходячи з характеру спірних правовідносин, належним способом захисту прав [PERSON] в даному випадку є повернення в натурі безпідставно набутого майна, що передбачено Главою 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Частина друга даної статті вказує, що положення Глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. (ч. 1 ст. 1213 ЦК України) За таких обставин, спосіб захисту, обраний позивачем (стягнення безпідставно набутого майна), в даному випадку відповідає змісту порушеного права, характеру порушення, та наслідкам спричиненим порушенням. З огляду на вищевикладене позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved