Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

15.06.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНЖЕНЕРНО-ТЕХНІЧНИХ РОЗВІДУВАНЬ ДЛЯ БУДІВНИЦТВА» (далі - ДП «УКРІІНТР») про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просить суд визнати незаконними та скасувати накази № 23-к від 16.04.2020 та № 24-к від 17.04.2020 ДП «УКРІІНТР», поновити [PERSON] на посаді інспектора з кадрів ДП «УКРІІНТР», стягнути з ДП «УКРІІНТР» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 18.04.2020 по 15.06.2020 у розмірі 28 242,63 гривень та середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 16.06.2020 по дату ухвалення судового рішення. Свої вимоги обгрунтовує тим, що накази відповідача № 23-к від 16.04.2020 та № 24-к від 17.04.2020 є незаконними та підлягають скасуванню. В обгрунтування позову зазначає, що [PERSON] була звільнена з посади на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за систематичні прогули без поважних причин наказом відповідача № 24-к від 17.04.2020. У відповідності до наказу відповідача в період з 16.03.2020 по 08.04.2020 позивач перебувала у щорічній відпустці. Наголошує, що згідно з Постановою КМУ від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» на території України встановлено карантин починаючи з 12.03.2020 по 22.06.2020. При цьому, у відповідності до розпорядження Київського міського голови починаючи з 23.03.2020 рух пасажирського транспорту в місті Києві був зупинений, перевезення пасажирів здійснювалось виключно на підставі спеціальних пропусків, виданий Київською міською державною адміністрацією медичним працівникам, рятувальникам, правоохоронцям, працівникам сфери ЖКГ, особам, які працюють в продуктових магазинах і аптеках, а також працівникам стратегічних підприємств». Позивач вказує, що працівники ДП «УКРІІНТР» не входять до переліку категорій осіб, яким на період обмеження руху пасажирського транспорту були видані спеціальні пропуски. А тому, відсутність позивача в період, зазначений відповідачем в оскаржуваному наказі, на роботі, а саме 13.04.2020, 14.04.2020, 15.04.2020, відбувалось з поважних причин, про що відповідачу, як стверджує позивач, було достеменно відомо з заяви [PERSON] про надання відпустки без збереження заробітної плати від 06.04.2020, яка була надіслана останньою 07.04.2020 на електронну адресу відповідача та рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 0303710369138 від 07.04.2020 на ім`я керівника ДП «УКРІІНТР», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 08.04.2020. Про своє звільнення відповідно до оскаржуваних наказів № 23-к від 16.04.2020 та № 24-к від 17.04.2020, [PERSON] дізналась 25.05.2020, після виходу на роботу, у зв`язку з послабленням карантину та відновленням руху пасажирського транспорту в місті Києві, про що свідчить підпис позивача в оскаржуваних наказах від 25.05.2020. Позивач також зазначає, що вона є членом первинної профспілкової організації відповідача, і питання її звільнення на профспілковому комітеті не розглядалось, з керівною профспілкою не погоджувалось. Ухвалою суду від 22.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до ДП «УКРІІНТР» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 13.08.2020 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з правовою позицією [PERSON] , викладеною у позові, не погоджується. Посилається на те, що позивач не перебувала у відпустці без збереження заробітної плати у вказаний час, з огляду на те, що відповідачем не було надано згоди на надання такої відпустки. Позивач не мала правових підстав вважати, що вона знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати, а отже, була відсутня на робочому місці без поважних причин, про що складені акти відсутності на робочому місці. Стверджує, що 25.03.2020 до Міністерства розвитку громад та територій України, до сфери управління якого входить ДП «УКРІІНТР», подано клопотання про надання спеціальних квитків для проїзду в громадському транспорті, у томі числі і на ім`я позивача - [PERSON] . А тому, позивач мала безперешкодну можливість користуватись громадським транспортом з 25.03.2020, що спростовує її доводи про поважність причин відсутності на роботі за відсутністю транспортного сполучення. Відповідач не заперечує тверджень щодо перебування позивача у вказаний термін у щорічній відпустці, але звертає увагу суду, що відсутність на робочому місці, яка підтверджена Актами про відсутність на роботі від 13.04.2020, 14.04,2020 та 15.04.2020 позивача, відбулася поза періодом знаходження позивача у щорічній відпустці. Відповідач також наголошує, що за його клопотанням від 25.03.2020 до Міністерства розвитку громад та територій України відповідачу були надані спеціальні квитки для проїзду в громадському транспорті, у томі числі і на ім`я позивача - [PERSON] . Також звертає увагу суду на те, що відпустка без збереження заробітної плати відповідачем позивачу не надавалася та відповідний наказ не видавався. Відповідач зазначає, що звертався до позивача за наданням пояснень з приводу відсутності її на роботі 13.04.2020 та 14.04.2020 у письмовій формі засобами поштового зв`язку. Вказаний факт підтверджується копіями листа відповідача позивачу від 14.04.2020, Вих. № 14/04/20-01 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 0318901087288. Повідомляє, що 14.04.2020 ним було подане до Профспілкової організації ДП «УКРІІНТР» подання про застосування до позивача дисциплінарного стягнення за грубе порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення. Копія подання за Вих. № 14/04/20-02 додається відповідачем до відзиву на позов. 16.04.2020 вказане подання було розглянуте на засіданні профкому первинної профспілкової організації ДП «УКРІІНТР», звільнення позивача за відсутність на робочому місці без поважних причин - погоджене. Копія протоколу засідання додається відповідачем. На спростування твердження позивача, що про своє звільнення позивач дізналася лише 25.05.2020 після виходу на роботу, відповідач посилається на те, що лист з повідомленням [PERSON] про її звільнення було направлено відповідачем на адресу позивача 17.04.2020 за Вих. № 17/04/20-02, та отримано нею, згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення 22.04.2020. Відповідач вважає, що ним дотримано вимог щодо порядку звільнення позивача з роботи з підстав грубого порушення трудової дисципліни, та він мав на це законні підстави, виходячи з того, що позивач мала можливість прибувати на робоче місце, використовуючи спеціальний квиток на проїзд у громадському транспорті, замовлений на її ім`я відповідачем; термін щорічної відпустки позивача закінчився 08.04.2020; заява позивача про надання їй відпустки без збереження заробітної плати керівником ДП «УКРІІНТР» не погоджувалася, та така відпустка їй не надавалася; факти відсутності позивача на робочому місці зафіксовані Актами про відсутність на роботі; позивачу була надана можливість надання письмових пояснень шляхом надсилання їй листа з пропозицією про надання таких пояснень; попередня згода на розірвання трудового договору з працівником від первинної профспілкової організації відповідачем була отримана. А тому, на думку відповідача, підстави для поновлення [PERSON] на посаді інспектора з кадрів ДП «УКРІІНТР» та підстави для стягнення з ДП «УКРІІНТР» на користь позивача середнього заробітку з 18.04.2020 по дату ухвалення судового рішення відсутні. 01.09.2020 позивач надала відповідь на відзив, в якому виклала свої заперечення щодо викладених доводів відповідача. Зокрема, вважає, що відповідач визнав обставину звернення позивача до нього із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати, однак не надав доказів того, що ним було відмовлено позивачу у наданні відпустки без збереження заробітної плати на підставі заяви позивача від 07.04.2020. Позивач вважає, що відповідач не надав доказів дати отримання ним спеціальних пропусків, та не підтвердив ту обставину, що відповідачем на адресу позивача був направлений спеціальний пропуск. Звертає увагу суду на те, що у відповідності до офіційної інформації про відновлення руху громадського транспорту в місті Києві, яка міститься на офіційному веб-сайті КМДА, рух наземного громадського транспорту в місті Києві був відновлений 23.05.2020, через що позивач не мав можливості прибути на роботу в дні, зазначені відповідачем в Актах від 13.04.2020, 14.04.2020, 15.04.2020. Зазначає, що рекомендоване повідомлення від 14.04.2020 № 0318901087288 не містить інформації про вручення позивачу. Позивач стверджує, що на засідання профспілкової організації, яке відбулось, зі слів відповідача, 16.04.2020, протокол засідання якого наданий відповідачем до відзиву в якості доказу, позивач не запрошувалася. 22.09.2020 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі, аргументуючи свої вимоги наступним. Відповідач заперечує щодо необхідності доказування ним факту відмови в наданні відпустки позивачу, виходячи з того, що обов`язковим етапом надання відпустки працівнику, у відповідності до норм чинного законодавства, є складання та видання керівником наказу про надання відпустки. Наказ про надання відпустки позивачу на період її відсутності на робочому місті - не складався та не видавався, тому позивач не знаходилася у відпустці у вказаний період часу. Вказує, що відповідачем було отримано спеціальний квиток для проїзду у громадському транспорті на ім`я позивача, і у позивача була можливість користуватися громадським транспортом у зазначений період. Відповідач наголошує, що ПАТ «Укрпошта» з 12.03.2020 до закінчення карантинних обмежень був встановлений особливий порядок вручення поштових відправлень, відповідно до якого, «рекомендовані поштові відправлення (крім листів з позначкою «Судова повістка») будуть вкладатись до абонентських скриньок адресатів. Якщо абонентська скринька несправна, адресатів інформуватимуть про надходження рекомендованих листів повідомленнями або через мережу інтернет, або через засоби зв`язку - домашні чи мобільні телефони.» Таким чином, на час надсилання відповідачем листів позивачу, іншого порядку ніж вкладення до абонентської скриньки адресату - не існувало, а тому, направлені відповідачем листи повинні вважатися такими, що вручені позивачу належним чином. Додатково відповідач зазначає, що про факт звільнення позивача було повідомлено засобами телефонного зв`язку - дзвінком тривалістю 107 секунд з міського телефону відповідача на мобільний телефон позивача, який було здійснено 17.04.2020 о 13 год. 06 хв. Вказаний факт відповідач підтверджує копією відомості розшифровок розмов по особовому рахунку [NUMBER] ДП «УКІІНТР» за період 01.04.2020-30.04.2020, яка надана Київською філією ПАТ «Укртелеком». Відповідач наполягає, що розірвання трудового договору з позивачем відбулося у відповідності до норм чинного КЗпП України. Отже, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Сторони у судове засідання не викликались, оскільки справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги ст. 5-1 КЗпП України, в якій зазначається, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Судом встановлено, що у відповідності до наказу № 9-к від 01.10.2013 позивач була прийнята на посаду начальника адміністративно - господарського відділу ДП «УКІІНТР», що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці, виданої на ім`я позивача. Згідно з наказом відповідача № 24-к від 01.04.2014 позивач була переведена на посаду інженера І категорії у адміністративно - інформаційний відділ, про що свідчить відповідний запис в трудовій книжці, виданої на ім`я позивача. У відповідності до наказу відповідача № 46-к від 31.08.2015 позивач була переведена на посаду начальника адміністративно - інформаційного відділу, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці, виданої на ім`я позивача. Згідно з наказом відповідача № 56-к від 11.05.2017 позивач була переведена на посаду інспектора з кадрів у адміністрацію, про що свідчить відповідний запис в трудовій книжці, виданої на ім`я позивача. Наказом відповідача № 23-к від 16.04.2020 до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення за грубе порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення за систематичні прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Наказом відповідача № 24-к від 17.04.2020 позивач була звільнена з посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за систематичні прогули без поважних причин. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відсутність позивача на робочому місці підтверджується Актом № 1 від 13.04.2020 про відсутність [PERSON] на роботі 13 квітня 2020 року з 10 год. 30 хв. до 14 год. 30 хв., Актом № 1 від 14.04.2020 про відсутність [PERSON] на роботі 14 квітня 2020 року з 09 год. 00 хв. до 12 год. 15 хв., Актом № 1 від 15.04.2020 про відсутність [PERSON] на роботі 15 квітня 2020 року з 09 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., що містяться у матеріалах справи. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати надається в обов`язковому порядку лише обмеженому колу працівників, перелік яких визначений законодавцем у даній статті. Доказів належності [PERSON] до зазначеного у ст. 25 Закону України «Про відпустки» переліку осіб позивачем не надано. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано згоди на надання такої відпустки та відповідний наказ про надання відпустки відповідачем не видавався. За таких обставин, позивач не мала правових підстав вважати, що вона знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати, а отже, була відсутня на робочому місці без поважних причин, про що відповідачем були складені зазначені вище акти відсутності на робочому місці. Посилання позивача на неможливість дістатись до робочого місця до 25.05.2020 у зв`язку із запровадженням обмеження функціювання міського та пасажирського транспорту в місті Києві не заслуговує на увагу, адже відповідно до п. 3 Протоколу Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій КМДА № 18 від 25.03.2020 доручено Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), комунальному підприємству «Київпастранс», яке здійснює перевезення пасажирів на наземному транспорті (трамвай, тролейбус, автобус), забезпечити перевезення за окремо визначеними маршрутами виключно тих осіб, які мають відповідні спеціальні квитки, посвідчення особи та засоби індивідуального засобу згідно укладених договорів з підприємствами, установами, організаціями, які забезпечують життєдіяльність міста Києва. Відповідно до зазначеного Протоколу, з 25.03.2020 пересуватись громадським транспортом мали змогу особи, що мали відповідні спеціальні квитки, якими були забезпечені працівники підприємств, установ та організацій, які забезпечують життєдіяльність міста Києва. Твердження позивача щодо відсутності відповідача у переліку організацій, яким надані спеціальні пропуски для користування громадським транспортом у період карантину не підтверджується позивачем жодними доказами. 25.03.2020 до Міністерства розвитку громад та територій України, до сфери управління якого входить ДП «УКРІІНТР», подано клопотання про надання спеціальних квитків для проїзду в громадському транспорті на ім`я позивача. Факт отримання спеціальних квитків для проїзду у громадському транспорті для працівників ДП «УКРІІНТР» підтверджується копією переліку «Видача перепусток для проїзду у міському транспорті», складеного Міністерством розвитку громад та територій України та копією спеціального квитка для проїзду в громадському транспорті, що виданий також на ім`я позивача, які міститься у матеріалах справи. На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивач мала безперешкодну можливість користуватись громадським транспортом в період обмежувальних заходів, що спростовує її доводи про поважність причин відсутності на роботі з 13.04.2020 по 15.04.2020 за відсутністю транспортного сполучення. Посилання позивача на порушення відповідачем положень ст. 43 КЗпП України не є обгрунтованими, оскільки 14.04.2020 відповідачем було подане до Профспілкової організації ДП «УКРІІНТР» подання про застосування до позивача дисциплінарного стягнення за грубе порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення, що підтверджується копією Подання за Вих. № 14/04/20-02 наявною у матеріалах справи. Як вбачається з копії протоколу засідання профкому первинної профспілкової організації ДП «УКРІІНТР» від 16.04.2020, вказане подання було розглянуте на засіданні профкому первинної профспілкової організації ДП «УКРІІНТР», звільнення позивача за відсутність на робочому місці без поважних причин - погоджене. На спростування тверджень про те, що про звільнення позивач дізналася 25.05.2020 після її виходу на роботу, суд зазначає, що лист з повідомленням [PERSON] про її звільнення було направлено відповідачем на адресу позивача 17.04.2020 за Вих. № 17/04/20-02, та отримано останньою, згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення 22.04.2020. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до позивача за наданням пояснень з приводу відсутності позивача на роботі 13.04.2020 та 14.04.2020 у письмовій формі, засобами поштового зв`язку. Вказаний факт підтверджується копіями листа відповідача позивачу від 14.04.2020, Вих. № 14/04/20-01 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 0318901087288. Суд звертає увагу на те, що ПАТ «Укрпошта» з 12.03.2020 до закінчення карантинних обмежень був встановлений особливий порядок вручення поштових відправлень, відповідно до якого рекомендовані поштові відправлення (крім листів з позначкою «Судова повістка») будуть вкладатись до абонентських скриньок адресатів. Якщо абонентська скринька несправна, адресатів інформуватимуть про надходження рекомендованих листів повідомленнями або через мережу інтернет, або через засоби зв`язку - домашні чи мобільні телефони. За вказаних вище обставин, суд вважає, що направлені відповідачем листи вважаються такими, що вручені позивачу належним чином. З огляду на викладене вище, суд вважає, що вимога позивача про визнання незаконними наказів № 23-к від 16.04.2020 та № 24-к від 17.04.2020, поновлення її на посаді інспектора з кадрів ДП «УКРІІНТР» та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку з 18.04.2020 по дати ухвалення судового рішення не підлягає задоволенню, оскільки позивач мала можливість прибувати на робоче місце, використовуючи спеціальний квиток на проїзд у громадському транспорті, замовлений на її ім`я відповідачем; заява позивача про надання їй відпустки без збереження заробітної плати керівником відповідача не погоджувалася, та така відпустка їй не надавалася; факти відсутності позивача на робочому місці зафіксовані Актами про відсутність на роботі; позивачу була надана можливість надання письмових пояснень шляхом надсилання їй листа з пропозицією про надання таких пояснень; відповідачем була отримана попередня згода на розірвання трудового договору з працівником від первинної профспілкової організації. З огляду на викладене вище, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про поважні причини відсутності позивача на роботі 13.04.2020,14.04.2020 та 15.04.2020, а тому розірвання трудового договору з позивачем відбулося у відповідності до норм чинного КЗпП України. Враховуючи наведене вище та оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення Позивача з підстав, передбаченої п.4 ст.40 КЗпП України відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача про визнання наказу №23 -к від 16.04.2020 та №24-к від 17.04.2020 незаконними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволенню не підлягають. Крім того, в своїх вимогах Позивач просив скасувати спірні накази . Однак, виходячи з того, що з точки зору трудового законодавства видавати та скасовувати накази віднесено до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до компетенції суду належить їх перевірка на предмет законності чи незаконності та зобов`язання до вчинення певних дій, а тому підстави для задоволення вимог позивача щодо скасування наказу про дисциплінарне стягнення та звільнення, відсутні також з даних підстав.

Outcome: dismissed