Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

16.06.2015 р. [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, у якій просила визначити, що частка померлої 10.04.2014 р. [PERSON] в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], що є обєктом права спільної сумісної власності, становить 1/3 частину та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на зазначену частку в квартирі, загальною площею 43,30 кв.м. та житловою площею 26,30 кв.м. В судовому засіданні позивач підтримала зазначені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала. Представник третьої особи Сьомої одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про дату та місце позгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що наявні підстави для задоволення позовної заяви. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. 01.12.1949 р. укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], в звязку з чим прізвище дружини стало «Чукаліна» та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ЯР № 578060. (а.с. 17) У зазначеній сімї 13.05.1951 р. народилася [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯВ № 293827. (а.с. 14, 34, 61) Відповідно до запису акта про припинення одруження № 221 від 04.07.1964 р., подружжя [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб та прізвище дружини змінено на «Боброва». (а.с. 57) [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.02.1980 р., про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖД № 475358, внаслідок чого прізвище дружини стало «Повілей». (а.с. 16, 70) У шлюбі з [PERSON] [PERSON] народила доньку [PERSON], яка внаслідок укладення шлюбу з [PERSON] отримала прізвище «Шевченко». (а.с. 34) Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.03.2094 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням органу приватизації від 14.03.1994 р. № 34330, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 3-4059, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на правах спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 8-9, 66) З технічного паспорту на [ADDRESS] вбачається, що вона розташована на 5 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 26,3 кв.м., загальною площею 43,3 кв.м. (а.с. 10-11) 01.11.1999 р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], у якому на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй частину квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] та усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі усе те, що на день її смерті буде їй належати та на що вона за законом матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] Вказаний заповіт на бланку серії АВЕ № 431407 було зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій № 2504 та у спадковому реєстрі за № 2227236. (а.с. 13, 50, 69) З відповіді КП «БТІ» ОМР від 12.11.2014 р. № 448565.67 вбачається, що станом на 31.12.2012 р. квартира під № 45 по вул. Щорса, 125 в комунальному підприємстві нерухоме майно не зареєстрована. (а.с. 55) Відповідно до ст. 112 ЦК Української РСР (ред.1963 р.) майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Статтею 115 ЦК Української РСР (ред.1963 р.) встановлено, що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Аналогічні положення встановлюються ЦК України від 16.01.2003 № 435-IV. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Суд виходить із рівності часток [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], тому, що інше не встановлено домовленістю між ними або законом, в тому числі ЦК Української РСР і ЦК України або рішенням суду. Тому, частки кожного із названих співвласників становлять по 1/3. Таким чином, це рішення суду визначає частки померлої [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. 10.04.2014 р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 375475, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (актовий запис № 3909). (а.с. 12) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частку у праві власності на [ADDRESS]. Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Ч. 1 ст. 1270 ЦК України наголошує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. До складу спадщини, як встановлено ч. 1 ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 09.10.2014 р. [PERSON] зверталася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого було заведено спадкову справу № 617/2014, номер у спадковому реєстрі 56679104. (а.с. 48 звор.) Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 38690779 від 21.10.2014 р. було встановлено наявність заповіту № 1322899, бланк АВЕ 431407, номер в реєстрі нотаріальних дій 2504, посвідчений 01.11.1999 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], заповідач [PERSON], [INFO] (а.с. 51) Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 16.03.2015 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири під № 45 в буд. № 125 по вул. Щорса у м. Одесі у звязку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи, а саме відсутня державна реєстрація свідоцтва про право власності на житло та не визначені частки [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 7) Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] набула право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», прийнятого 19 червня 1992 року з наступними змінами. Відповідно до ч. 5 ст. 8 названого Закону передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Цей закон не передбачає обовязковості державної реєстрації права власності і встановлює інший момент (підставу) набуття права власності - оформлення свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації. Таке свідоцтво оформлено Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням органу приватизації від 14.03.1994 р. № 34330, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 3-4059, відповідно до якого квартира [ADDRESS], що складає 43,3 кв.м. дійсно належить на праві спільної сумісної власності власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, зважаючи на ту обставину, що [PERSON] склала на користь [PERSON] заповіт, інші спадкоємці, крім [PERSON], відсутні, позивач успадкувала після смерті своєї матері 1/3 частину квартири [ADDRESS] і ця частина квартири їй належить з часу відкриття спадщини. Тому, суд визнає за [PERSON] право приватної власності на зазначену частку.

Outcome: approved