Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

15 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з вказаною позовною заявою. В обґрунтування вимог посилається на те, що 04 жовтня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу позивачка стала власником житлового будинку [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці площею 0,23 га за цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту. Згідно зі ст. 30 Земельного кодексу України, який діяв на час укладання договору купівлі-продажу, у разі набуття права власності на жилий будинок, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Позивачка правомірно володіє та користується земельною ділянкою, однак у зв'язку зі змінами в законодавстві, на теперішній час позбавлена можливості зареєструвати право власності на земельну ділянку на своє ім'я. Посилаючись на викладені обставини, просила визнати за позивачкою право власності на вказану земельну ділянку. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить про їх задоволення та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини не явки суд не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення Дмитрівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області № 3 від 26 січня 1993 року [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,23 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 02 лютого 1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER]. З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 квітня 2000 року, виданого державним нотаріусом Другої Очаківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 468, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частинах цілий житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Також з копії вказаного свідоцтва вбачається, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,23 га, яка належала [PERSON] на підставі зазначеного вище державного акту. Відповідно до копії договору купівлі-продажу №469 від 07 квітня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] цілий житловий будинок [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці площею 0,23 га за цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На підставі договору купівлі-продажу № 3017 від 04 жовтня 2001 року посвідченого універсальною біржею «Південь», [PERSON] продала [PERSON] цілий житловий будинок [ADDRESS]. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 01 листопада 2016 року, визнано дійсним договір № 3017 купівлі-продажу будинку № [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 04 жовтня 2001 року універсальною біржею «Південь». У відповідності зі ст. 30 Земельного кодексу України, який діяв на час видачі свідоцтва про право спадщину на ім'я [PERSON], [PERSON], договорів купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, при переході права власності на побудови, разом з цими об'єктами в розмірах, передбачених ст. 67 даного Кодексу, переходить і право власності та користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Також, відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України в редакції, яка діє на теперішній час, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (яка діяла на час реєстрації права власності на будинок) до особи, що набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку), право власності та право користування на земельну ділянку виникало після отримання державного акту, який видавався і реєструвався сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. При ухваленні рішення щодо набуття у приватну власність спірної земельної ділянки, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-81 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] після набуття права власності на зазначений житловий будинок також набула право власності на спірну земельну в порядку передбаченому ст. 30 ЗК України (в редакції, що діяла на час укладення договорів купівлі-продажу), а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved