Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

15 вересня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Полонський гірничий комбінат» (надалі - ПАТ «Полонський гірничий комбінат») та просив постановити судове рішення, яким стягнути із відповідача на його користь невиплачені при звільненні заробітну плату у розмірі 24 580 грн. 37 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16 січня 2014 року по 31 серпня 2015 року у розмірі 147760 грн. 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 06.10.2008 року по 15.01.2014 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем - ПАТ «Полонський гірничий комбінат». Наказом №5-К лс від 15.01.2015 року він був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Однак, на порушення ст.116 КЗпП України, при звільненні роботодавець не здійснив остаточний розрахунок із ним. У відповідності до ст.117 КЗпП України йому повинна бути виплачена середня заробітна плата за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день подачі позовної заяви сума невиплаченої заробітної плати становить - 24580 грн.37 коп. Позивач вважав, що у відповідності до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі не проведення відповідачем розрахунку з ним, як працівником, до розгляду справи, суд на підставі ст.117 КЗпП України повинен стягнути на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судом рішення. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп. посилаючись на те, що не виплата відповідачем сум, що належали йому при звільненні поставили його у скрутне матеріальне становище, яке вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, унеможливлює забезпечення нормального існування його та членів його сім'ї, що принижує його та призводить до моральних страждань. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, ствердивши обставини, на які посилається в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, голова правління ПАТ «Полонський гірничий комбінат» Мазур М.М. подав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без участі представника комбінату. позов визнав. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 116 КЗпП України, передбачено що при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У судовому засіданні судом із дослідженої копії трудової книжки позивача безспірно встановлено, що [PERSON] дійсно з 06.10.2008 року по 15.01.2014 року включно перебував у трудових відносинах з ПАТ «Полонський гірничий комбінат» та наказом №5-К від 15.01.2014 року звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Як пояснив позивач в судовому засіданні, що відповідач після звільнення перерахував в рахунок сум, що належали йому при звільненні погосив частину заборгованості по заробітній платі в сумі 52636 грн. 63 коп., у зв'язку із чим загальна заборгованість відповідача перед позивачем по зазначеним сумам на день постановки судового рішення зменшилася та складає 24 580 грн. 37 коп., що підтверджується довідкою ПАТ «Полонський гірничий комбінат» №257 від 17.08.2015 року. Крім того, судом встановлено, що остаточний розрахунок із позивачем відповідач на день постановки судового рішення не здійснив. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, з ПАТ «Полонський гірничий комбінат» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 16.01.2014 року по 31.08.2015 року включно, виходячи із наступного розрахунку. З матеріалів справи та довідок ПАТ «Полонський гірничий комбінат» вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи складала 15688,29 грн. Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 405 робочих днів. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 147760 грн. 20 коп. (15688,364 грн. /середньоденна заробітна плата позивача ( фактична заробітна плата за останні два місяці роботи:листопад-8953,39 грн., грудень 2013 року - 6734,90 грн./:43/кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи:листопад 2013 р.-21 роб.день,грудень 2013 р.-22 роб.дні/=364 грн.84 коп. х 405 днів /кількість робочих днів затримки розрахунку). Саме така сума має бути стягнена з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачеві спричинена, оскільки останній, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточний розрахунок, змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата йому заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків. Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України щодо підстав стягнення моральної шкодита ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 2000 грн., що менше ніж просив позивач. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК Українита Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 1720 грн. 34 коп. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди слід стягнути 487 грн. 20 коп., а всього розмір судового збору складає 2207 грн. 54 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial