Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

16.04.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні позивача. Відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] , проте він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Не сплачує аліменти, як було присуджено судом. На підставі вищевикладеного позивач вважає, що є всі достатні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до доньки. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що надана позивачем довідка про розмір заборгованості не є дійсною, заборгованість по аліментам сплачена, доказів ухилення від виконання батьківських обов`язків відсутні, відповідач намагався налагодити сімейні стосунки, але позивач та члени її родини чинили перешкоди, на даний час відповідач бажає спілкуватися з дитиною, бажає налагодити зв`язок з дитиною, відсутні докази, що це є неможлиим. Тому просив у задоволенні позову відмовити. Представник районного органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Просили долучити до матеріалів справи висновок районного органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації № 28-908/0/268-19 від 13.05.2019 року, згідно якого орган опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.32-34). Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, малолітню [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.04.2007 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.04.2007 року (а.с.21). 27.10.2009 року позивач та відповідач розірвали шлюб, після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 27.10.2009 року (а.с.12). Зі свідоцтва про народження видане Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 18.12.2007 року встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої вказаний [PERSON] , матір`ю вказана [PERSON] (а.с. 13). 18.07.2014 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , у результаті чого нею було змінено прізвище на « [PERSON] », що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб від 18.07.2014 року (а.с. 14). З характеристики учениці 4-Б класу Опорного навчального закладу «Апостолівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Апостолівської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області» [PERSON] , 2007 року народження, вбачається, що [PERSON] навчається в школі з 5 класу, мати цікавиться навчанням та приділяє належну увагу вихованню доньки. Батько не цікавиться успіхами у навчанні, нехтує вихованням та ігнорує дитину, батьківські збори не відвідує (а.с.15, 20). Рішенням виконавчого комітету Апостолівської міської ради № 112 від 20.09.2018 року затверджено висновок опікунської ради при виконавчому комітеті Апостолівської міської ради від 17.04.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Відповідно до висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Апостолівської міської ради № 112 від 20.09.2018 року, опікунська рада виконавчого комітету Апостолівської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.17). З довідки № 315 від 06.12.2018 року вбачається, що [PERSON] навчається в опорному навчальному закладі «Апостолівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 1» у 5-Б класі (а.с.18). З розрахунку заборгованості, виданої Апостолівським районним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що [PERSON] станом на 01.02.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 50365 грн. (а.с.19). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є мамою позивача по справі, відповідач по справі не має ніякого відношення до дитини, аліменти сплачує у розмірі 50 - 100 грн., останні місяці по 300 грн. Відповідач ніколи не з`являвся до дитини у дитячий садок та до школи. Дитина з батьком не знайома, ніколи його не бачила. Її донька - позивач по справі та відповідач [PERSON] припинили спілкуватися ще до народження дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що позивач по справі є його дружиною, перебувають у шлюбі з 2014 року. Відповідача по справі бачив один раз, при зустрічі відповідач не звернув ніякої уваги на дитину, більше його не бачив. Відповідач [PERSON] , будучи допитаним по правилам допиту свідка, пояснив суду, що 28.04.2007 року він одружився з позивачем по справі, фактично разом не проживали, позивач проживала в гуртожитку, а він працював в м.Кривий Ріг. [INFO] у них народилася донька, про те що дружина перебуває у пологовому будинку ніхто його не повідомив, дізнався від третіх осіб, в цей час він знаходився у м.Харкові на сесії. Після народження дитини бачив її один раз в пологовому будинку та один раз вдома. Намагався примиритися з дружиною, однак позивач відмовлялася, не пояснюючи причини. Бажав зустрітися з дитиною, однак його не пускали до неї. Батько та мати позивача не дозволяли бачити дитину, мати говорила, що це не його дитина. Після офіційного працевлаштування подав до відділу ДВС всі необхідні документи для стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Пояснив, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв`язку з тим, що він не був офіційно працевлаштований та в нього хворіли батьки. Крім доньки [PERSON] , має ще двох дітей, з якими спілкується та сплачує аліменти на їх утримання. На даний час він розуміє, що донька [PERSON] на нього схожа, вона його дитина, він бажає налагодити зв`язок з дитиною, дійсно бачив біля магазину позивача з чоловіком та його донькою, не підходив до дитини, але вважає, що якби він підійшов на вулиці до дитини та почав пояснювати, що він її батько, це був не кращий спосіб налагодити зв`язок з донькою. На даний час працевлаштувався, має намір налагодити зв`язок з дитиною, проти позбавлення батьківських прав заперечує. Свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідача знає з дитинства, це його однокласник. Йому відомо, що позивач та відповідач перебували у шлюбі. Деякий час вони жили разом в гуртожитку, а потім розійшлися. Два чи три рази особисто привозив відповідача до позивача миритися, [PERSON] розмовляв з дружиною, з дитиною він не бачився. Йому відомо, що дитину після народження відповідач бачив один раз. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що згідно документів [PERSON] є її батьком, однак він її життям не цікавиться та особисто вони не знайомі. В школу не з`являвся та ніколи з ним не спілкувалася. В соціальних мережах та по телефону також ніколи не спілкувалися. ЇЇ вихованням займається мати та [PERSON] , якого вона називає своїм батьком. Таким чином спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. З урахуванням встановлених по справі обставин, суд вважає висновок органу опіки та піклування Апостолівської районної державної адміністрації таким, що є передчасним, суперечить інтересам малолітньої дитини, у зв`язку з чим не приймає його в якості доказу доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, сам факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , свідчить про його інтерес до дитини, свідчить про можливість встановлення зв`язку дитини з батьком та позбавляє можливості прийти до висновку про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав до відповідача. З думкою дитини [PERSON] про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, суд не може погодитись, оскільки сама [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що бажала встановити контакт з батьком через соціальні мережі, але за пропозицією матері не стала цього робити. Враховуючи встановлені обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, з метою забезпечення основних інтересів дитини, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен арґумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed