Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

15.07.2019 [PERSON] подала до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у шлюбі, що зареєстрований 21.10.2011. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] .. Шлюбні відносини з відповідачем припинили у березні 2019 року у зв`язку із тим, що в них різні погляди на подружнє життя. Відсутність взаєморозуміння призводила до того, що між ними часто виникали сварки, які відбувалися в присутності їхньої дитини, що негативно впливає на її психологічний стан. Спілкування з відповідачем перетворилося на з`ясування стосунків, в результаті вони втратили один до одного почуття любові та взаємоповаги. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини. З метою визначення підсудності та встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача у справі, відповідно до ст. 187 ЦПК України, 16.07.2019 було зроблено запити до відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради та відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. Остання відповідь надійшла до суду 16.08.2019. Ухвалою від 27.08.2019 відкрито провадження по вищевказаній справі та визначено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, призначено проведення підготовчого судового засідання на 23.09.2020. Ухвалою від 23.09.2019 розгляд справи у підготовчому засіданні був відкладений на 28.10.2019 у зв`язку з неявкою сторін та відсутністю у суду відомостей про вручення їм повідомлень про дату, час і місце судового засідання. У судове засідання 28.10.2019 сторони повторно не з`явились. Відповідач подав відзив на позов, в якому проти розірвання шлюбу заперечує та просить надати строк для примирення (вх.№18613 від 08.10.2019, а.с.26-28). Ухвалою від 28.10.2019 розгляд справи у підготовчому засіданні був відкладений на 12.12.2019 у зв`язку з неявкою сторін та відсутністю у суду відомостей про вручення їм повідомлень про дату, час і місце судового засідання. 29.10.2019 до суду надійшла заява відповідача, в якій він проти задоволення позовних вимог заперечує, просить надати строк для примирення та зупинити розгляд справи до 30.01.2020 (вх.№20076, а.с.34). 12.12.2019 справу знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Наступне судове засідання призначено на 05.02.2020. 27.01.2020 до суду надійшла заява позивача, в якій вона просить розглянути справу за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає, просить строк для примирення не надавати. (вх.№1538, а.с.46). 05.02.2020 справу знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Наступне судове засідання призначено на 12.03.2020. 12.03.2020 до суду надійшла заява представника позивача, в якій вона просить проводити судове засідання без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (вх.№4903, а.с.59) Ухвалою від 12.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 13.04.2020 із викликом сторін. 13.04.2020 відповідач у судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив. Судова повістка, надіслана за місцем реєстрації відповідача повернута суду із зазначенням причини її невручення: адресат відсутній. Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 21 жовтня 2011 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.10.2011 Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №388 (а.с.9). Сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 10.10.2012 Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №730 (а.с.13). Як зазначено в позовній заяві, фактичні шлюбні відносини сторін припинені з березня 2019 року з тих причин, що в них різні погляди на подружнє життя. Відсутність взаєморозуміння призводить до того, що між ними часто виникають сварки, які відбуваються в присутності їхньої дитини, що негативно впливає на її психологічний стан. Спілкування з відповідачем перетворилося на з`ясування стосунків, в результаті вони втратили один до одного почуття любові та взаємоповаги. Подальше спільне життя як подружжя, як і примирення, є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та інтересам їхньої дитини. Відповідач у відзиві на позов заперечував проти розірвання шлюбу, вважає, що позовна заява є проявом ситуативної реакції на тимчасові дрібні сімейні негаразди та життєві проблеми. Зазначає, що розірвання шлюбу не відповідатиме інтересам їхньої 7-річної доньки, яка перебуває у шкільному віці, стикається з постійними стресовими ситуаціями, пов`язаними зі шкільною адаптацією. Переживання стосовно розлучення батьків буде серйозним стресом та загрозою для нормального психічного розвитку їхньої дитини. З огляду на те, що з моменту подачі позовної заяви - 15.07.2019 пройшло більше ніж шість місяців і за цей період примирення між сторонами не відбулось, про що свідчить заява представника позивача від 12.03.2020 про підтримку позовних вимог (а.с.59), та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, суд дійшов до висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим і свідомим; причини, з якої позивач наполягає на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову у розмірі 768 грн. 40 коп.. Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved