Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

17.07.2017 р. позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому, а саме 07.12.2017 р., був ним уточнений та просить передати йому право власності [PERSON] на нежиле приміщення (магазин) загальною площею 96 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 73, та належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності САЕ № 753804 від 22.12.2011 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради; нежилі приміщення магазина загальною площею 30,1 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 13, та належать позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за № 738; нежиле приміщення салону-магазину загальною площею 88,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 55, та належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за № 1805; домоволодіння, яке складається з одного жилого будинку під літ. «А», загальною площею 346,5 кв.м., житловою площею 73,7 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, 2-й провулок Амундсена, 20, та яке належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності ЯЯЯ № 076675 від 09.02.2005 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, а також земельної ділянки площею 0,0992 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, 2-й провулок Амундсена, 20, та належить позичальнику на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 № 470786, виданого 03.07.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів про право приватної власності на землю під № 646/5447; житловий будинок з господарчими будівлями, який складається з «А» - жилого черепашкового будинку житловою площею 16,8 кв.м., загальною площею 42,0 кв.м., «Б», «В» - сарай; 1-3 огорода; И цистерна, розташований на земельній ділянці площею 1125 кв.м., що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Естафетна, 11, який належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за № 1505, стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 21.07.2013 року в розмірі 300000 Євро, що за курсом НБУ еквівалентно 9600000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 21.07.2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого він передав позичальнику 600000 Євро, а позичальник зобов'язався повернути вказану суму протягом шести місяців, але не пізніше 20.02.2015 року. Виконання зобовязань [PERSON] за договором позики було забезпечено порукою [PERSON], яка зобов'язалась відповідати солідарно в межах 300000 Євро. Крім цього, згідно п. 5 договору позики від 21.07.2013 року в разі невиконання зобов'язання з повернення повної суми позики в термін до 20.02.2015 року, позичальник в рахунок погашення заборгованості передає позикодавцю право власності на майно, вказане в п. 2 договору позики, протягом 30 календарних днів, в іншому разі позикодавець вправі перевести на своє ім'я майно в судовому порядку. Оскільки [PERSON] гроші за договором позики повернути не були, позивач просив передати йому право власності на майно, вказане в п. 2 договору позики та стягнути з [PERSON] 300000 Євро. Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи судом повідомлялася належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] 600000 Євро, а вона зобов'язалась повернути вказану суму протягом шести місяців, але не пізніше 20.02.2015 року. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за вказаним договором позики 21.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язалась солідарно в межах 300000 Євро відповідати за виконання [PERSON] її зобов'язань за договором позики від 21.07.2013 року. Відповідно до п. 5 договору позики від 21.07.2013 року, сторони домовились, що в разі невиконання зобов'язання з повернення повної суми позики в термін до 20.02.2015 року, позичальник в рахунок погашення заборгованості передає позикодавцю право власності на майно, вказане в п. 2 договору позики, протягом 30 календарних днів, в іншому разі позикодавець вправі перевести на своє ім'я майно в судовому порядку. Згаданим майном, відповідно до п. 2 договору є: - нежиле приміщення (магазин) загальною площею 96 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 73, та належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності САЕ № 753804 від 22.12.2011 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради; - нежилі приміщення магазина загальною площею 30,1 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 13, та належать позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за № 738; - нежиле приміщення салону-магазину загальною площею 88,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 55, та належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за № 1805; - домоволодіння, яке складається з одного жилого будинку під літ. «А», загальною площею 346,5 кв.м., житловою площею 73,7 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, 2-й провулок Амундсена, 20, та яке належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності ЯЯЯ № 076675 від 09.02.2005 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, а також земельної ділянки площею 0,0992 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, 2-й провулок Амундсена, 20, та належить позичальнику на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 № 470786, виданого 03.07.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів про право приватної власності на землю під № 646/5447; - житловий будинок з господарчими будівлями, який складається з «А» - жилого черепашкового будинку житловою площею 16,8 кв.м., загальною площею 42,0 кв.м., «Б», «В» - сарай; 1-3 огорода; И цистерна, розташований на земельній ділянці площею 1125 кв.м., що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Естафетна, 11, який належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] за № 1505. Згідно висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України за № 4836 від 20.10.2017 року, підпис від імені [PERSON], розташований у графі: «Заемщик», після слова: «[PERSON]В.» на договорі позики від 21.07.2013 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON], - виконаний самою [PERSON] Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Грошові кошти за договором позики від 21.07.2013 року [PERSON] повернуті позивачу не були. Згідно ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). У разі настання цієї обставини (яка передбачена п. 5 договору позики), а саме неповернення позичальником повної суми позики до 20.02.2015 року, виникають відповідні правові наслідки для сторін договору. Водночас, згідно вказаного пункту договору, у разі настання обставин, які ним передбачені, позичальник наділений правом вчинити інші ніж повернення суми позики дії, які також є належним виконанням, тобто виконати альтернативне зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 539 ЦК України, альтернативним є зобов'язання, в якому боржник зобов'язаний вчинити одну з двох або кількох дій. Боржник має право вибору предмета зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Отже, згідно умов договору позики від 21.07.2013 року позичальник наділений правом виконати зобов'язання двома способами: 1. шляхом повернення повної суми позики в розмірі 600000 Євро в термін до 20.02.2015 року. 2. шляхом передачі права власності на вищевказане нерухоме майно у разі неповернення суми позики в строк до 20.02.2015 року (настання відкладальної обставини). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтями 6, 627 ЦК України встановлена свобода договору, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору. В п. 3.2. рішення у справі N 1-26/2011 від 10.11.2011 року N 15-рп/2011, Конституційний Суд України вказав, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється самостійно їх сторонами, і одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 Кодексу. Відповідно до ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Передача майна в рахунок погашення боргу за договором позики в добровільному порядку (протягом 30 календарних днів починаючи з 20.02.2015 року), як передбачено п. 5 договору не відбулась. При цьому, в позикодавця виникло право вимоги передачі права власності на вищевказане майно. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», право вимоги є майновим правом. Згідно ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Разом з тим, захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права. Отже, відповідно до п. 5 договору та положень чинного законодавства, позикодавець набув право на звернення до суду за захистом своїх прав. Як зазначено в ч. 1 ст. 628 ЦК України, договір складає собою сукупність пунктів, погоджених сторонами, кожен з яких є обов'язковим для сторін договору відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України. Оскільки п. 5 договору передбачає передачу права власності позичальника на певне нерухоме майно, зокрема і в судовому порядку, то захист прав в судовому порядку має відбутися у той же спосіб шляхом передачі права власності, як передбачено ч. 2 ст. 16 та ч. 1 ст. 611 ЦК України. Отже, позовні вимоги [PERSON] про передачу права власності на нерухоме майно в порядку виконання зобовязання за договором позики є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 300000 Євро задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно частині 2 цієї статті, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Обраний позивачем спосіб захисту, який передбачає передачу йому права власності на нерухоме майно вказане в п. 2 договору позики від 21.07.2013 року є достатнім для задоволення його вимог, які випливають з вказаного договору позики. Задоволення цих позовних вимог одночасно із задоволенням вимог про стягнення з [PERSON] 300000 Євро призведе до стягнення на користь позикодавця однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з поручителя. Таким чином, відбувається подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати позикодавцеві, а відтак ці позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: partial