Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

16 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що з 29 лютого 1992 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], в якому у них народилось троє дітей, одна з яких є на даний час є неповнолітньою, а саме: донька [PERSON] (27.11.2004 р.н.). Відповідач проживає окремо від дитини, має змогу для надання їй матеріального забезпечення, оскільки працює екологом на Закарпатській митниці ДФС, отримує зарплату в розмірі 10 000 грн. та інших утриманців не має. У зв'язку з цим позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подання позову. В судове засідання позивачка та її представник не зявились, однак подали письмову заяву, в якій зменшили свої позовні вимоги про стягнення аліментів до ? частини від заробітку відповідача, в іншій частині заявлені вимоги підтримали, обставини справи підтвердили. Відповідач в судове засідання не зявився, однак надав письмову заяву в якій уточнені позовні вимоги визнав, просив слухати справу у його відсутність. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позову [PERSON] Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Під час судового слідства встановлено, що дійсно [PERSON] та [PERSON] 29 лютого 1992 року зареєстрували шлюб, який на даний час не розірваний, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Виноградівським районним відділом ЗАГС Закарпатської області від 29.02.1992 року серія ІІ-ФМ №264970 (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають одну спільну неповнолітню дитину, а саме: доньку [PERSON] (27.11.2004 р.н.), що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Виноградівського РУЮ Закарпатської області від 19.04.2005 року серії 1-ФМ №2008631 (а.с.7). Відповідно до довідки виконкому Виноградівської міської ради Закарпатської області №1992 від 09.08.2018 року, позивачка проживає в [INFO] разом із двома дочками та чоловіком. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання малолітньої дитини відповідно до ст. 183 СК України з визначенням їх розміру у частці заробітку батька. При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, розмір аліментів зазначений позивачкою та відповідачем. Так, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року №2246-VІІІ, прожитковий мінімум на дітей віком з 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, а саме: доньки [PERSON] (27.11.2004 р.н.), слід визначити в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, - слід стягнути з [PERSON] на користь держави, оскільки позивачка звільнена від їх оплати. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч.1 ст.191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved