Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

15 січня 2021 року адвокат Гостренко С.Д., яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 14 квітня 2020 року належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , у якому зареєстровані [PERSON] , яка є колишнім власником будинку, та її син - [PERSON] . У вказаному домоволодінні відповідачі не проживають з квітня 2020 року, участі у сплаті комунальних послуг не приймають. З причин формальної реєстрації відповідачів у будинку позивач позбавлений вільно розпоряджатись своєю власністю на свій розсуд, оскільки ніяких зобов`язань щодо користування цим приміщенням та його збереження за відповідачами [PERSON] на себе не брав, з огляду на що вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 09 годину 00 хвилин 18 лютого 2021 року та визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. До судового засідання позивач [PERSON] та його представник Гостренко С.Д. не з`явились, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. До початку судового засідання представник позивача направила на електронну пошту суду заяву, у якій зазначила, що просить розглядати справу без її та позивача участі, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явились за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачами також не поданий. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 14 квітня 2020 року (а.с. 5-6), що підтверджується також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 14 квітня 2020 року за № 206813327 (а.с. 9). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 18 лютого 2021 року за № 244914496, власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 25-27). Згідно копії довідки № 47, виданої 08 січня 2021 року головою квартального комітету № 15 [PERSON] , відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з квітня 2020 року не проживають, оскільки виїхали за межі України (а.с. 8). З копії акту про не проживання від 08 січня 2021 року, складеного комісією у складі: голови квартального комітету № 15 [PERSON] , мешканки будинку [ADDRESS] , [PERSON] та мешканки будинку [ADDRESS] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] з квітня 2020 року (а.с. 7). Згідно відповідей першого заступника міського голови Бахмутської міської ради Суткового М.В. за вх. №№ 1542, 1543 від 20 січня 2021 року, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16, 17). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника та членів його сім`ї такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останніх з реєстрації. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. При розгляді справи судом встановлено, що відповідачі до квітня 2020 року користувались житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , але не є членом сім`ї власника вказаного будинку, і тому у відповідності до норм статті 71 ЖК УРСР за ними не зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідачів у вищезазначеному будинку без поважних на те причин знайшов своє підтвердження при розгляді справи, у зв`язку з чим за [PERSON] та [PERSON] не може бути збережено право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved