Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

17.01.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] разом із [PERSON] , який померла [INFO] , з травня 2005 року по день її смерті - [INFO] включно; визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на: квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0407 га, яка розташована на території м. Ізмаїл Одеської області, садового товариства №7, передана для ведення садівництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД-28-№034042, виданий 28.10.1998 року), мотивуючи тим, що вищевказане майно належить [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. Заповіту спадкодавець не залишив. Спадкоємці першої, другої та третьої черги відсутні. Спадкоємцем за законом четвертої черги являється [PERSON] . Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволенні позовних вимог. Вислухавши думку представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0407 га, яка розташована на території м. Ізмаїл Одеської області, садового товариства №7, передана для ведення садівництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД-28-№034042, виданий 28.10.1998 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.07.2008 року, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 0,0407 га, яка розташована на території м. Ізмаїл Одеської області, садового товариства №7, передана для ведення садівництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД-28-№034042, виданий 28.10.1998 року. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.18.1975 року. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.10.2011 року, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить квартира [ADDRESS] , яка належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24.02.2009 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Богдан О.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-774; земельна ділянка площею 0,0407 га, яка розташована на території м. Ізмаїл Одеської області, садового товариства №7, передана для ведення садівництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД-28-№034042, виданий 28.10.1998 року). Згідно до ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги відповідно до ст. 1261 - 1263 ЦК України після смерті [PERSON] , немає. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Досліджуючи показання свідків [PERSON] , та [PERSON] судом було встановлено, що [PERSON] з травня 2005 року й по день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проживали разом, вели спільне господарство, були пов`язані взаємними правами та обов`язками, відносини які склались між ними є сімейними, як між дочкою та матір`ю. Отже [PERSON] має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, тобто вона вважається такою, яка прийняла спадщину. Письмовою відповіддю нотаріуса, [PERSON] було роз`яснено про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Проаналізувавши докази, що є в матеріалах справи, показання свідків, суд дійшов до висновку, що стосунки, які склались між [PERSON] та [PERSON] були сімейними, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, отже [PERSON] є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , тому підлягає задоволенню позов [PERSON] про встановлення факту її проживання однією сім`єю разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , з травня 2005 року по день її смерті - [INFO] включнота визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на: квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0407 га, яка розташована на території м. Ізмаїл Одеської області, садового товариства №7, передана для ведення садівництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ОД-28-№034042, виданий 28.10.1998 року). Також, приймаючи до уваги, що у зв`язку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved