Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

16.11.2020 року [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Іваночко М.В., звернулася в суд з позовом до Першої Львівської державної нотаріальної контори про скасування арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон записів про арешт майна під реєстраційними номерами: №4394032, №4394043, №4394057, оскільки реєстратором Першою львівською державною нотаріальною конторою було допущено помилку в даті ухвали (замість 14.12.2000 року було внесено помилково дату 14.11.2000 року). В обґрунтування вимог покликається на те, що вона, [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.03.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Бояківським О.В. (реєстр.№2-315), реєстраційного посвідчення від 05.08.2002 року, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. Третя особа [PERSON] є її чоловіком, відтак квартира є їхньою спільною сумісною власністю. Протягом 2000-2002 років Шевченківським районним судом м.Львова розглядалась справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним вищевказаного договору купівлі-продажу квартири від 11.03.1999 року. За результатами розгляду справи Шевченківський районний суд м.Львова відмовив в задоволенні позовних вимог. За результатами апеляційного та касаційного розгляду, рішення суду першої інстанції було залишено без змін. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.07.2004 року, виданого Львівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції. Згодом, позивачка дізналася про те, що на квартиру [ADDRESS] накладений арешт. Згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є три обтяження (арешти), внесені в Єдиний реєстр 24.01.2007 року реєстратором Першою львівською державною нотаріальною конторою під реєстраційними номерами: №4394032, №4394043, №4394057. Підставою всіх обтяжень (арештів) є ухвала, б/н, від 14.11.2000 року Шевченківського районного суду м.Львова, вх.№2727. Згідно відповідей на звернення представника позивачки до Шевченківського районного суду м.Львова та Львівського державного нотаріального архіву стало відомо про відсутність ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 14.11.2000 року, запис про яку за вхідним №2727 вказано в Єдиному реєстрі як підставу всіх трьох обтяжень (арештів). Згідно даних нотаріального архіву за вхідним №2727 була зареєстрована ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 14.12.2000 року, що поступила в Першу львівську державну нотаріальну контору. Відтак, при внесенні записів 24.01.2007 року про обтяження (арешт) під реєстраційними №4394032, №4394043, №4394057 в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором (Першою львівською державною нотаріальною конторою) було допущено помилку в даті ухвали (замість 14.12.2000 року було внесено помилково дату 14.11.2000 року). Також, при внесенні запису про обтяження (арешт) під реєстраційним №4394057 було помилково вказано власником [PERSON] . На той час вона не могла бути власником, оскільки квартира перебувала у власності позивачки згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.03.1999 року. З метою\~виключення з\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна існуючих\~записів про\~обтяження,\~позивачка звернулась\~06.10.2020\~року до\~відповідача з\~заявою про\~виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна як помилково внесених записів про обтяження (арешти), внесені в Єдиний реєстр 24.01.2007 року реєстратором (Першою львівською державною нотаріальною конторою) під реєстраційними №4394032, №4394043, №4394057. Оскільки, відповідач відмовив в задоволенні цієї заяви, тому звернулася в суд з цим позовом. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні дав пояснення аналогічні тим, що викладені в позові, просить позов задовольнити. Представник Першої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі за відсутності представників відповідача та третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких мотивів. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.03.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Бояківським О.В. (реєстр.№2-315), реєстраційного посвідчення від 05.08.2002 року, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. Третя особа [PERSON] є її чоловіком, відтак квартира є їхньою спільною сумісною власністю. Протягом 2000-2002 років Шевченківським районним судом м.Львова розглядалась справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним вищевказаного договору купівлі-продажу квартири від 11.03.1999 року. З метою забезпечення позову 14.12.2000 рокуШевченківським районним судом м. Львова на квартиру [ADDRESS] накладений арешт. Згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є три обтяження (арешти), внесені в Єдиний реєстр 24.01.2007 року реєстратором Першою львівською державною нотаріальною конторою під реєстраційними номерами: №4394032, №4394043, №4394057. Підставою всіх обтяжень (арештів) є ухвала, б/н, від 14.11.2000 року Шевченківського районного суду м.Львова, вх.№2727. Згідно відповідей на звернення представника позивачки до Шевченківського районного суду м.Львова та Львівського державного нотаріального архіву ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 14.11.2000 року, запис про яку за вхідним №2727 вказано в Єдиному реєстрі як підставу всіх трьох обтяжень (арештів) не існує. Згідно даних нотаріального архіву за вхідним №2727 була зареєстрована ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 14.12.2000 року, що поступила в Першу львівську державну нотаріальну контору. Відтак, при внесенні записів 24.01.2007 року про обтяження (арешт) під реєстраційними №4394032, №4394043, №4394057 в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором (Першою львівською державною нотаріальною конторою) було допущено помилку в даті ухвали (замість 14.12.2000 року було внесено помилково дату 14.11.2000 року). Крім того, при внесенні запису про обтяження (арешт) під реєстраційним №4394057 було помилково вказано власником [PERSON] . На той час вона не могла бути власником, оскільки квартира перебувала у власності позивачки згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.03.1999 року. 06.10.2020 року позивачка звернулась до Першої львівської державної нотаріальною контори із заявою про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна помилково внесених записів про обтяження (арешти) під реєстраційними №4394032, №4394043, №4394057. Їй відмовлено. Згідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на ум:овах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки, існуючі в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна архівні записи про арешти внесені помилково та порушують право позивачки на вільне розпорядження своїм майном, ці обтяження слід скасувати та виключити з реєстру записи про арешт майна під реєстраційними номерами: №4394032, №4394043, №4394057. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved