Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

15.09.2015 року до Савранського районного суду надійшов позов від [PERSON] до Публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк»про визнання договору іпотеки №ODSAGR0000000080 від 20.08.2008 року недійсним. Також, протягом розгляду справи, позивач збільшив свої позовні вимоги, у відповідній заяві та просив визнати недійсним п. 8.3 Кредитного договору №ODSAGR00000000284 від 24.09.2008 недійсним в частині зазначення у цьому пункті договору домовленості про забезпечення зобов'язань за ним іпотекою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №ODSAGR0000000080 від 22.08.2008 рокуна суму 20600 (двадцять тисяч шістсот) доларів США. Кредитний договір укладався на споживчі цілі, а саме купівля житла та строком на 10 років, до 28.08.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та позичальником 20.09.2008 року укладено договір іпотеки нерухомого майна, а саме будинку загальною площею 65,80 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська обл.., Савранський район, смт. Саврань, вул. Шелковнікова, буд. 21. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю, що є позивачем у справі, на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №923 від 25.07.2007 року. Позивач, в обґрунтування свого позову, посилається на те, що договір іпотеки №ODSAGR0000000080 від 20.08.2008 рокуне посвідчувався нотаріально. а до відповідних реєстрів заборон та іпотек не було внесено жодного запису про його наявність.Договір іпотеки № ODSAGR0000000080 від 20.08.2008 року містить Додаток №1, у якому надана згода співвласника на укладання такого договору [PERSON], але вказана згода також не посвідчувалась нотаріально. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, зазначивши, що договір іпотеки є недійсним з тих підстав, що при його укладені не було дотримано вимог щодо його оформлення, а саме не здійснено нотаріальне посвідчення як договору іпотеки так і згоди співвласника. Крім того представник позивача пояснив, що [PERSON] не ухилявся від нотаріального посвідчення договору та згоди співвласника. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнала, що договір іпотеки при його укладенні не був посвідчений нотаріально, але вважала його дійсним, оскільки сторони домовилися стосовно всіх істотних умов, відбулося часткове виконання договору, що виразилося в забезпеченні іпотекодавцем схоронності предмету іпотеки. Крім того представник відповідача просила суд застосувати строки позовної давності оскільки спірний договір сторонами був укладений в 2008 році, позивач звернувся з позовом до банку лише у 2015 році, тобто пройшло більше трьох років. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, заслухавши думки представників сторін, приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка в силу\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Судом встановлено. 20.08.208 року між [PERSON], надалі Позивач та Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк «Приватбанк», надалі Відповідач був укладений договір іпотеки №ODSAGR0000000080 (а. с. 6-8). 22.08.2015 року між Позивачем і Відповідачем було укладено кредитний договір №ODSAGR0000000080 на суму 20600 (двадцять тисяч шістсот) доларів США. Кредитний договір укладався на споживчі цілі, а саме купівля житла та строком на 10 років, до 28.08.2018 року (а. с. 9-10). Відповідно до п. 8.3. вищезазначеного договору, забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека будинку, загальною площею 65,80 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська обл.., Савранський район, смт. Саврань, вул. Шелковнікова, буд. 21. Вищезазначений будинок виступає предметом договору іпотеки №ODSAGR0000000080 відповідно до п. 33.3 договору іпотеки. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю, Позивачу у справі, на підставі договору купівлі-продажу №923 від 25.07.2007 року. Сторонами спірного договору було визначено, що вартість предмета іпотеки складає 40000, 00 (сорок тисяч доларів США, тоді як, кредитний договір №ODSAGR0000000080 від 22.08.2008 року укладався на суму 20600 (двадцять тисяч шістсот) доларів США. Спірний іпотечний договір містить Додаток №1, у якому надана згода співвласника на укладання такого договору [PERSON], але вказана згода не посвідчувалась нотаріально. Відповідно до редакції Цивільного кодексу України від 12.04.2008 року, діючої на момент укладання спірного договору іпотеки № ODSAGR0000000080 від 20.08.2008 року, ст. 572, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, в тій же редакції, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У ч. 1 ст. 577 ЦК України, зазначено, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1-2 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» в редакції від 12.05.2006, чинної на момент укладання спірного договору, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» в вищезазначеній редакції, майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Як сам спірний Договір іпотеки, так і Додаток №1 до нього (а. с. 6-7; 8), у якому надана згода співвласника на укладання такого договору [PERSON], не були нотаріально посвідченні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Державна реєстрація обтяження нерухомого майна, що є предметом спірного договору іпотеки, не проводилася. Конституцією України\~(ст.41) та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~закону №475/97-ВР від 17.07.97 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). \~\~\~\~ Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,\~386,\~391 ЦК України.\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~ Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~\~\~\~ Згідно із ст.ст.319,\~321 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 53857278 від 23.02.2016р. (а. с. 45-46) зареєстровано заборону на нерухоме майно від 20.08.2008 року за № 7777176, що вчинена Приватним нотаріусом [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» в редакції від 12.05.2006 року, іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», в редакції від 06.11.2014 року, чинної на момент подачі позову, містить такі ж положення, як і в редакції закону, чинної на момент укладання спірного договору, так зокрема, п. 3 ч. 1 є підстава для припинення іпотеки визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до ч. 1-2 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Вимога закону про нотаріальне посвідчення, встановлювалася ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» в редакції від 12.05.2006 року, чинної на момент укладання спірного договору іпотеки № ODSAGR0000000080 від 20.08.2008 року, дотримана не була. Ч. 4 ст. 203 ЦК України зазначає, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). \~ У відповідності з вимогами\~Закону України « Про право на справедливий суд» від 12.02.2015 року\~, який набув чинності 28.03.2015 року та яким внесені відповідні зміни до\~ЦПК України\~, суди при постановленні рішень зобовязані застосувати судову практику ,ураховуючи позицію Верховного Суду України та Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Стаття 360-7 ЦПК України\~\~передбачає : «Висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладені в його постанові, прийнятої за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1-2 частини першої\~ст..355 цього Кодексу, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень,які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять відповідну норму права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Висновок щодо\~\~застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України з одночасним наведенням відповідних мотивів. \~\~\~\~\~\~ Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом…….» Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідачем не було надано суду жодного доказу, що свідчив би про те, що позивач ухилявся від нотаріального посвідчення договору іпотеки № ODSAGR0000000080 від 20.08.2008 року. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про визнання договору іпотеки недійсним не підлягає задоволенню з тих підстав, що договір іпотеки є нікчемним оскільки його недійсність прямо встановлена нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язуються з його недійсністю. Згідно з ч.1\~ст.236 ЦК України\~нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про іпотеку»\~- іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього\~Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. З урахуванням викладеного, вимогу позивача про часткове визнання п. 8.3. Кредитного договору недійсним, суд вважає такою, що підлягає задоволенню. Також, суд вважає за необхідне розяснити, що це рішення суду, з моменту набрання ним законної сили може бути підставою для внесення уповноваженими державними органами чи органами нотаріату відповідних записів до державних реєстрів, щодо скасування будь-яких заборон чи іпотек, які були внесені до них, на підставі договорів та пунктів договорів, що встановленні судом нікчемними та визнанні недійсними.

Outcome: partial