Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

16.04.2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області (далі по тексту позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про стягнення надміру виплаченої пенсії (а.с.1-3). Так, позивач просить суд стягнути з [PERSON]на користь УПФ України в м. Б-Дністровському та Б-Дністровському р-ні Одеської області надміру виплачену пенсію у розмірі 938 грн. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2015 року відкрито провадження по справі № 495/2553/15-ц за позовом УПФ України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області до [PERSON]про стягнення надміру виплаченої пенсії. Справу призначено до розгляду (а.с.12). У судові засідання представник позивача не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.48). Відповідач [PERSON], відзив або заперечення на позов УПФ України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області до суду не надала та в судові засідання не з'явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС щодо доступу до персональних даних [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [INFO]з метою розгляду цивільної справи за позовом УПФ України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області до [PERSON]про стягнення надміру виплаченої пенсії (а.с.15). Згідно відповіді № 23/2688, що надійшла від Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС, [PERSON], [INFO], зареєстрований 30.10.2001 за адресою: [ADDRESS](а.с.17-18). Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви УПФ України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області з додатками до неї були надіслані на адресу [PERSON] ([ADDRESS]), яка наявна в матеріалах справи та за якою вона зареєстрована. Ухвала суду про призначення слухання справи на 21.05.2015 року та копія позовної заяви УПФ України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області з додатками до неї отримані [PERSON] 05.05.2015 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи відповідне поштове повідомлення (а.с.19). Повістка суду про призначення слухання справи на 16.07.2015 року з зазначеної адреси була повернута до суду без вручення адресату у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.23-24). Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в жодне судове засідання не зявився, будь-яких пояснень не надав та клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, позивач в судове засідання не з'явився, але просив розглянути справу за його відсутності та проти винесення заочного рішення не заперечував, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги УПФ України в м. Б-Дністровському та Б-Дністровському р-ні Одеської області є правомірними, обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, з 29.04.2004 року [PERSON]перебуває на обліку в УПФ України в м. Б-Дністровському та Б-Дністровському р-ні Одеської області як отримувач пенсії по втраті годувальника. У зв'язку із досягненням 18 років, 26.03.2012 року [PERSON]звернулася до УПФ України в м. Б-Дністровському та Б-Дністровському р-ні Одеської області з заявою про переведення пенсії по втраті годувальника на її ім'я, відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.6). Згідно положень ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Відповідно до абз.2 п.2 ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними членами сім'ї вважаються: діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах, до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. Положеннями ч.1 ст.38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія по втраті годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним. На підтвердження свого права на пенсію як непрацездатного члена сім'ї померлого годувальника згідно положень п.2 ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», [PERSON]надала до управління ПФУ довідку №26 від 24.02.2012 року про те, що вона є студентом денної форми навчання Білгород-Дністровського економіко-правового коледжу з 01.09.2010 року, та зазначена дата закінчення навчання - 30.06.2012 року (а.с.8). З метою уточнення періоду та форми навчання [PERSON], спеціалістом відділу призначення пенсій УПФ України в м. Б-Дністровському та Б-Дністровському р-ні Одеської області було зроблено запит до Білгород-Дністровського економіко-правового коледжу. Згідно листа Білгород-Дністровського економіко-правового коледжу № 24 від 29.01.2015 року, на підставі наказу № 22-к від 28.08.2009 року [PERSON] була зарахована на денне відділення до Білгород-Дністровського кооперативного технікуму за спеціальністю «Товарознавство та комерційна діяльність» і закінчила повний курс навчання 31.05.2012 року (наказ № 20-к від 31.05.2012 року) з присвоєнням кваліфікації «товарознавець-комерсант». На підставі постанов Правління Одеської облспоживспілки (протоколи № 16 від 28.12.2009 року та № 132 від 16.08.2010 року) Білгород-Дністровський кооперативний технікум реорганізовано в Білгород-Дністровський економіко-правовий коледж (а.с.9). Таким чином, в період з 01.06.2012 року по 31.06.2012 року пенсія відповідачеві виплачувалась надміру, у зв'язку із відрахуванням [PERSON] від складу студентів та, відповідно, зазначенням в довідці невірного періоду навчання її на денному відділенні навчального закладу. Розмір виплаченої надміру пенсії в період з 01.06.2012 року по 31.06.2012 року складає 938 грн. Згідно із ч.2 ст.38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зміна розміру пенсії або припинення її виплати пенсії членам сім'ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили припинення виплати пенсії. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Спроби позивача вирішити спір у позасудовому порядку підтверджуються наявним в матеріалах справи листом УПФ України в м. Б-Дністровському та Б-Дністровському р-ні Одеської області № 2145/06 від 27.02.2015 року на ім'я [PERSON] з проханням відшкодувати надмір отриманої нею пенсії, однак пропозиція позивача відповідачем була проігнорована (а.с.10). Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог УПФ України в м. Б-Дністровському та Б-Дністровському р-ні Одеської області до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню. Згідно із ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати за розгляд позовної заяви.

Outcome: approved