Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

15 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що їй на підставі договору дарування від 10.06.2005 року на праві власності належить домоволодіння за адресою: вул. Командира Юніна, 18 в м. Дніпропетровськ. У належному їй домоволодінні зареєстровані вона, її мати [PERSON], донька [PERSON] та брат [PERSON] Останній не проживає у належному їй домоволодінні з 2006 року. Позивач вважає, що відповідач втратив право користування належним їй домоволодінням, оскільки більше року не проживає в ньому без поважних причин, просила ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Командира Юніна, 18. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не зявилася, причини неявки суду невідомі, повідомлялася належним чином, шляхом опублікування оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» від 04.06.2015 року №43, у звязку з чим, суд вважає за можливе застосувати положення ст.ст. 224-225 ЦПК України, розглянути справу заочно. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було, що позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 10.06.2005 року, посвідченому приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованим у реєстрі №2829, належить домоволодіння №18 по вул. Командира Юніна в м. Дніпропетровську (а.с.6). У спірному домоволодінні №18 по вул. Командира Юніна в м. Дніпропетровську, окрім позивача, також зареєстровані її мати [PERSON], її донька [PERSON] та її брат [PERSON] (а.с. 8). Відповідач [PERSON] не проживає у вищезазначеному домоволодінні з 2006 року, що підтверджується актом про не проживання від 14.04.2015 року (а.с. 7). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матірю позивача та відповідача. Раніше відповідач заходив до них у гості, зараз не приходить взагалі, за її відомостями проживає за іншою адресою з жінкою. В свій час відповідач пішов сам, та його речей в домоволодінні не залишилося. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є родичем позивача, знає відповідача стосунків не підтримує, йому відомо, що відповідач з 2006 року не проживає у будинку позивача адресою, пішов сам. Свідок часто буває у будинку і його речей він не бачив. Згідно положень ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає у домоволодінні №18 по вул. Командира Юніна в м. Дніпропетровську більше одного року. Факт реєстрації відповідача у вказаному домоволодінні перешкоджає позивачу в повному обсязі здійснювати своє право на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, у звязку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими, отже підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved