Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

15.02.2018 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, вказуючи, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг 30.10.2010 року підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р., та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладені договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав і станом на 31.10.2017 р. має заборгованість у розмірі 106000,00 грн., яка складається з наступного: - заборгованість по кредиту в розмірі 25000,00 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 81000,00 грн.; Посилаючись на положення ст.ст.509, 526, 527, 530, 549, 610, 617, 1050, 1054 ЦК України, просить стягнути вказану заборгованість, а також відшкодувати судові витрати. 05.06.2018 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що жодних кредитних договорів вона не підписувала, заява від 30.10.2010 р. не містить жодних даних щодо оформлення кредитних карток, в тому числі карти GOLD із встановленим кредитним лімітом, не зазначено номер карткового рахунку, згоди відповідача з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». Твердження позивача про розміщення вказаних документів на сайті банку додатково свідчить про те, що відповідачу їх на ознайомлення при підписанні Анкети - заяви та інших документів на оформлення платіжної картки ніхто не надавав. Також відповідач зазначив, що жодних кредитних договорів з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вона не підписувала та на підставі таких договорів кредитні кошти у цій установі не отримувала. Підтвердження факту укладення кредитного договору між позивачем та нею не підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти», в якій зазначено, що 29.09.2012 р. відбувся старт карткового рахунку [NUMBER], SAMDNS1000100600954, CLG5, GOLD 55+, оскільки необхідною умовою такого правочину, як надання кредитних коштів, є укладення саме кредитного договору. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки, як зазначає позивач, у період з 30.08.2013 року, з моменту виникнення заборгованості, позивачем жодних дій по стягненню заборгованості не вживалось, жодного разу відповідача не було повідомлено про наявність даної заборгованості, в свою чергу, банк продовжував нараховувати проценти по кредиту, штраф та пеню. У зв'язку з чим просить суд застосувати позовну давність (а.с.67-71). Представник позивача - Ладікова О.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила, що 30.10.2010 р. [PERSON] була видана кредитна картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а у вересні 2013 р. збільшений кредитний ліміт до 25000,00 грн. та видана нова кредитна картка «Універсальна GOLD», зі строком дії до червня 2017 р. Грошові кошти у розмірі 25000,00 грн. були отримані з картки відповідача у вересні 2013 р. Останній платіж у розмірі 118294,00 грн., який надійшов на рахунок для погашення кредиту, - це службова операція банку, а не переказаний відповідачем. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. При цьому пояснив суду, що 30.10.2010 р. відповідач отримала звичайну картку для розрахунків, без грошових коштів. У вересні 2013 р. відповідачеві був встановлений кредитний ліміт у розмірі 25000,00 грн. та відразу після отримання нової картки вона була викрадена та знято з її рахунку 25000 грн. Після викрадення картки та зняття з неї грошей, відповідач жодного разу протягом 2013-2016 р.р. грошові кошти банку не сплачувала. Просила про застосування позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви [PERSON] від 30.10.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого 02.08.2013 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За Тарифом обслуговування кредитної картки «Універсальна GOLD», обов'язковий щомісячний платіж становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн., з 01.04.2014 р. - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. Згідно Розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з 02.08.2013 р. відповідачу було встановлено поточну процентну ставку 27,6 % річних, яка з 31.08.2014 р. поступово збільшена до 42% річних (а.с.6). Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, кредитні кошти не повернув, в результаті чого виникла заборгованість. Згідно розрахунку позивача, відповідач має заборгованість за період з 02.08.2013 р. по 31.10.2017 р. у розмірі 106000,00 грн., яка складається з наступного: - заборгованість по кредиту в розмірі 25000,00 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 81000,00 грн.; При цьому, як вбачається з розрахунку, 04.05.2016 р. на погашення кредиту надійшли кошти у розмірі 118294,00 грн., які згідно пояснень представника позивача, є службовою операцією ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто не були сплачені відповідачем. Попередній платіж у розмірі 33,05 грн., згідно розрахунку позивача, надійшов 19.07.2014 р., і його розмір менше мінімального обов'язкового щомісячного платежу, передбаченого Тарифами (100 грн. з 01.04.2014 р.). Згідно ст.ст. 525, 526, 530, 625 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 257 ЦПК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про права споживачів», суди мають виходити із того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки судом встановлено, що право позивача на повернення кредитних коштів було порушено, проте ним без поважних причин пропущена позовна давність, про застосування якої заявив представник відповідача, суд з підстав, передбачених ч.4 ст.267 ЦК України, має ухвалити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної давності, передбаченої ст.257 та ЦК України. При цьому початком перебігу позовної давності суд вважає 19.07.2014 р., коли на погашення кредиту надійшов останній платіж, який був меншим, ніж обов'язковий щомісячний, і черговий щомісячний платіж не був внесений, про що позивач міг дізнатись достеменно. Крім того, судом також враховано, що позивач, на порушення вимог ст.81 ЦПК України, не надав суду доказів згоди відповідача на встановлення їй кредитного ліміту до 25000,00 грн., взагалі, доказів отримання відповідачем кредитних коштів до 02.08.2013 р. Дані про те, що між сторонами укладено договір про збільшення строку позовної давності, про строк дії картки та про строк дії кредитного договору позивач суду не надав. Якість наданої суду фотографії [PERSON] не дозволяє безспірно встановити строк дії картки, яку вона тримає в руках, час її видачі, тому, як і Довідка юрисконсульта ПАТ КБ «ПриватБанк» Гаренко Н.В. про строк дії перевипущеної картки до останнього дня 06.2017 р., не є доказом у розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України (а.с.80, 149, 158). Питання щодо розподілу судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, а саме судові витрати, понесені позивачем, якому відмовлено в позові, покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed