Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

15 червня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини заробітків (доходів) відповідача щомісячно на дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі до 07.09.2016 року. Від даного шлюбу у подружжя [INFO] народився син [PERSON]. Малолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні, відповідач - батько дитини, ухиляється від його утримання, добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились. Представник позивача через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача, вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву в якій просить розглянути справу у його відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме про стягнення з нього аліментів в розмірі ? частини його доходів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, внаслідок наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2005 року, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.09.2016 року, яке набрало законної сили 01.11.2016 року. Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], який проживає разом із матір'ю, та у якого встановлено діагноз синдром Адамс-Олівера, дисплазія ТСС, вроджена двостороння еквіно-поло-варусна деформація стоп, порушення функції опори стопи і ходьби, що підтверджується медичним висновком, випискою з історії хвороби від 15.06.2016 року, витягом з медичної карти від 24.06.2016 року, висновком за наслідками психодіагностичного обстеження від 24.06.2016 року. Відповідно до копії посвідчення серія [NUMBER] [PERSON] призначено державну соціальну допомогу як дитині-інваліду до 18 років з 17.05.2007 року по [INFO] в розмірі 243,90 грн. і позивач [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради і їй призначено допомогу на дитину інваліда з 17.05.2007 р. по 03.12.2024 р. відповідно до ЗУ «Про державну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» і дана допомога нарахована в розмірі 2 695,40 грн. Як вбачається з довідки №858 від 30.06.2017 року [PERSON] працює в ТОВ «Старокостянтинівська меблева фабрика» та займає посаду оператор 4р верстатів з програмним керуванням і його сукупний дохід за грудень 2016 року складає 2 735,79 грн., за січень 2017 року складає 4 432,97 грн., за лютий 2017 року - 3 792,00 грн., за березень 2017 року - 3 975,11 грн., за квітень 2017 року - 5 571,95 грн., за травень 2017 року - 4 245,39 грн., а всього 24 753,21 грн. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини. її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У п. 17 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулює правовідносини пов'язані зі сплатою аліментів, обов'язку відповідача утримувати малолітню дитину, його матеріального становища, принципу законності, та враховуючи, що у відповідача є постійний дохід, він офіційно працевлаштований, інших утриманців у нього не має, при цьому позивач не довела, що відповідач спроможний сплачувати саме ? частку від його доходу, тому суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки (що буде перевищувати половину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки встановлений законом прожитковий мінімум не потребує додаткового обґрунтування, тому що дана сума, гарантована законом, є мінімально необхідною для утримання дитини відповідного віку) заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2017 року і до повноліття дитини. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини частково, суд виходить з того, що відповідач, як батько дитини, зобов'язаний утримувати його до досягнення повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. При призначенні аліментів, також, враховується стан здоров'я, матеріальне, сімейне становище дитини, відповідача та позивача. До того ж, позивач посилається на те, що вона несе витрати на лікування дитини, проте до матеріалів справи не долучено докази щодо понесення таких витрат, окрім медичних висновків, а вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не заявлялись. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial