Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

15 січня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] до ДП «Краснолиманське лісове господарство» про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що працював на посаді директора ДП «Краснолиманське лісове господарство» Державного агентства лісових ресурсів України за контрактом від 23.01.2013 року. Даний контракт було укладено між ним та Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням Голови Донецької обласної державної адміністрації. Згідно наказу №16-в від 30.01.2014 року позивачу було надано тарифну оплачувану відпустку терміном на 28 календарних днів з 31.01.2014 року по 27.02.2014 року, включно. Під час знаходження у тарифній оплачуваній відпустці він захворів та знаходився на лікарняному з 25.02.2014 року по 05.03.2014 року. Про перебування на лікарняному та терміну перенесення невикористаної тарифної оплачуваної відпустки під час хвороби з 25.02.2014 року по 27.02.2014 року на пізніший термін він повідомив по телефону співробітнику лісгоспу, в т.ч. й тимчасово виконуючого обов'язки директора лісгоспу - [PERSON] та повідомив письмово начальнику ДОУЛМГ Стороженко В.І.. 04.03.2014 року та 06.03.2014 року позивач звертався до керівництва із заявами щодо погодження питання перенесення невикористаної тарифної оплачуваної відпустки на інший термін. В березні 2014 року позивачем було отримано листа від ДП «Краснолиманський лісгосп» [PERSON], що з ним розірвано трудові відносини у зв'язку із закінченням контракту за п.2 ст.36 КЗпП України. У листі повідомлялося, що контракт з ним розірвано згідно наказу №133-к від 26.02.2014 року Державного агентства лісових ресурсів України. Позивача із зазначеним наказом ніхто не ознайомлював та про розірвання і не продовження трудових відносин, у зв'язку із закінченням терміну контракту його не попереджали. Згідно запису у трудовій книжці [PERSON] звільнено із займаної посади за наказом №19-к від 27.02.2014 року по ДП «Краснолиманський лісгосп». У період з 11.03.2014 року по 28.03.2014 року та у період з 31.03.2014 року по 11.04.2014 року позивач знаходився на лікарняних у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Він звертався з відповідними письмовими заявами на ім'я в.о. директора - головного лісничого ДП «Краснолиманський лісгосп» [PERSON] з вимогою про реєстрацію, згідно вимог чинного законодавства даних лікарняних листків з тимчасовою непрацездатності та сплати йому відповідних соціальних виплат. У всіх вимогах йому було відмовлено. Позивач звернувся із заявою з вимогою про вжиття відповідних заходів реагування та недопущенню незаконного звільнення. Однак проведення широкомасштабної антитерористичної операції та бойових дій у м. Красний Лиман, а потім у м. Донецьк не дало змоги позивачу отримати відповідні документи. 14.04.2014 року позивач звернувся з письмовою заявою на ім'я начальника ДОУЛМГ Стороженко В.І. про необхідність збору всіх необхідних документів в одному місці та здійснити законну процедуру звільнення в одному місці. Заява залишена без відповіді. Оригінал трудової книжки позивач отримав у поштовому відділенні 16.12.2014 року. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки про звільнення його не було попереджено та не ознайомлено у встановленому законом порядку. Звільнений він був за наказами, під час перебування у тарифній оплачуваній відпустці та на лікарняному. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким відмінити наказ №19-К від 27.02.2014 року по ДП «Краснолиманський лісгосп», як незаконний; поновити позивача на посаді директора ДП «Краснолиманське лісове господарство»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.02.2014 року по день поновлення на роботі; стягнути та сплатити позивачу грошові компенсації за невикористані оплачувані відпустки за період роботи у 2013-2014 роках та період вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію моральної шкоди, завданої позивачу незаконним звільненням у розмірі 10000 гривень; зобов'язати відповідача звільнити позивача у встановленому законом порядку; всю суму грошових збитків, завданих ДП «Краснолиманський лісгосп» та грошових виплат і компенсацій, зобов'язати компенсувати відповідальну посадову особу - виконуючого обов'язки директора - головного лісничого ДП «Кранолиманський лісгосп» [PERSON] на рахунок ДП «Краснолиманський лісгосп». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримував у повному обсязі та пояснив, що відповідно до наказу його було прийнято на роботу ДП «Краснолиманський лісгосп» на умовах контракту, про закінчення строкового договору, позивача мали повідомити відповідно до положень п.29 Контракту. Його не ознайомили з наказом про його звільнення в установленому законом порядку, поновити на посаді необхідно з 28.02.2014 року. Щодо спричинення моральної шкоди позивач пояснив що документальні підтвердження в її обґрунтування відсутні, однак незаконне звільнення призвело до втрати заробітку, та нанесенню шкоди здоров'ю. Просив задовольнити позовні вимоги на підстав обставин викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та пояснив, що працівник під час перебування на лікарняному не може бути звільнений тільки у випадку укладення безстрокового трудового договору, у разі ж укладення строкового трудового договору, перебування на лікарняному не є підставою для припинення трудових відносин. Представник відповідача просив суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - Державного агентства лісових ресурсів України в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. Судом було встановлено, що позивач [PERSON] з 01.02.2013 року був прийнятий на роботу до ДП «Кранолиманський лісгосп» за контрактом, що підтверджується копією Наказу № 8-К від 01.02.2013 року ( а.с. 8) Відповідно до контракту укладеного між Державним агентством лісових ресурсів України та [PERSON], останній був найнятий на посаду директора державного підприємства «Краснолиманьске лісове господарство» на термін з 01.02.2013 року по 31.01.2014 року (а.с. 9-17). Відповідно до наказу №16-в [PERSON], згідно його заяви було надано щорічну відпустку з 31.01.2014 року по 27.02.2014 року на 28 календарних днів за період роботи з 01.02.2013 року по 31.01.2014 року (а.с. 21) З 25.02.2014 року по 05.03.2014 року [PERSON] перебував на лікарняному, що підтверджується копією лікарняного листа (а.с. 24 зв.). У зв'язку із перебуванням на лікарняному, 06.03.2014 року [PERSON] звернувся до адміністрації ДП «Краснолиманський лісгосп» із заявою про перенесення терміну оплачуваної відпустки терміном на 3 дні на період з 06.03.2014 по 08.03.2014 року включно (а.с. 24). В березні 2014 року позивачем було отримано листа від ДП «Краснолиманського лісового господарства» про те, що відповідно до наказу №133-к від 26.02.2014 «Про припинення трудового договору та звільнення з посади директора ДП «Краснолиманське лісове господарство», наказом в.о. директора ДП «Краснолиманський лісгосп» від 27.02.2014 року №19-к «Щодо припинення контракту з [PERSON]», позивача було звільнено із займаної посади у зв'язку з закінченням терміну дії контракту відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. (а.с. 26, 27). В обґрунтування своїх вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі позивач посилається на те, що його було звільнено підчас знаходження його у відпустці та в період тимчасової непрацездатності, крім того його не було попереджено про звільнення за два місяці, у зв'язку з чим позивач вважає своє звільнення не законним. Однак, з вказаними доводами позивача суд не може погодитися з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року №9 про «Практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці, які стосуються і також випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим, зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу розкрито законодавцем у п.4 ст.36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст.ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення п.п. 2, 4, 8 ст.36, ч.3 ст.40, ч.3 ст.41, ст.ст. 40, 41 КЗпП України та враховуючи те, що між сторонами виник спір з приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом, а саме у зв'язку з закінченням строку його дії за п.2 ст.36 КЗпП України, а не у зв'язку із звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ч.3 ст.40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються. Таким чином, твердження позивача про те, що його незаконно звільнили підчас його знаходження у відпустці та лікарняному не ґрунтуються на вимогах Закону. Безпідставними також є твердження позивача про те, що його повинні були попередити за 2 місяця до звільнення, оскільки умовами трудового контракту чітко визначено строк його дії та не передбачено обов'язку роботодавця додатково попереджати працівника про закінчення строку дії трудового контракту. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування наказу №19-к від 27.02.2014 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованими, у зв'язку з чим у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі. Що стосується інших позовних вимог про стягнення на користь позивача грошової компенсації за невикористані оплачувані відпустки та період вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, та зобов'язанням звільнити у встановленому законом порядку, то ці вимоги є похідними від вищевказаних, у зв'язку з чим у їх задоволенні також слід відмовити у повному обсязі. У зв'язку з тим, що позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, однак в задоволенні його вимог відмовлено, судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed