Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

17.04.2018 року [PERSON], яка діє від імені та в інтересах недієздатного [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що відповідачка [PERSON] є колишньою дружиною її сина [PERSON] Шлюб між ними було розірвано 05.03.2010 року за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси. [INFO] року від шлюбу у них народився син [PERSON]. В період перебування [PERSON] з відповідачкою у шлюбі 18.12.2005 року з ним стався тяжкий геморагічний інсульт. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2008 року сина [PERSON] було визнано недієздатним, а рішенням від 19.03.2008 року її призначено його опікуном. Вказуючи, що відповідачка понад встановлений законом строк не проживає у [ADDRESS], не бере участі в оплаті комунальних послуг, тому просила визнати відповідачку такою, що втратила право користуванні вказаним житловим приміщенням. 11.10.2018р. [PERSON], яка діє від імені та в інтересах недієздатного [PERSON], звернулася до суду з заявою про збільшення позовних вимог, просила визнати [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] 09.11.2018р. [PERSON], яка діє від імені та в інтересах недієздатного [PERSON], звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог, просила визнати [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] з підстав відсутності у спірному житловому приміщенні без поважних причини у період з вересня 2017 року по жовтень 2018 року. Відзиву на позов відповідачкою не подано. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та адвокат Хорошун С.А. заявлені позовні вимоги підтримали, просили задоволити позовні вимоги з викладених у позові підстав. Відповідачка та її представник адвокат Антонюк І.А. позовні вимоги не визнали, просили відмовити у позові, вказавши, що відповідачка дійсно не проживає у спірній квартирі через неможливість спільного проживання з [PERSON] за станом його здоров'я та [PERSON] через конфліктні взаємовідносини, тому відповідачка з сином змушені проживати в орендованій квартирі. Представник органу опіки та піклування Черкаської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши учасників, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.03.2010 року розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 167. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. За заявою для реєстрації за місцем проживання від 22.12.2005 року [PERSON] було зареєстровано за адресою [ADDRESS], наймачем якої є [PERSON] В період перебування [PERSON] з відповідачкою у шлюбі 18.12.2005 року з ним стався тяжкий геморагічний інсульт, внаслідок якого [PERSON] за рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 15.01.2008р. (справа № 2о-5\\08) визнаний недієздатним та над ним встановлена опіка. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 19.03.2008р. (справа № 2о-98\\08) опікуном [PERSON] призначено його мати [PERSON] Наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] -батько малолітнього [PERSON] Рішенням апеляційного суду від 07.04.2010 р. визнано недійсною заяву [PERSON] від 22.02.2006р. про дачу згоди на реєстрацію [PERSON] у спірній квартирі, визнано недійсною довіреність від 22.02.2006р. [PERSON] на представництво його інтересів [PERSON] для проведення приватизації спірної квартири, визнано недійсним рішення органу приватизації в частині надання дозволу на приватизацію спірної квартири, визнано недійсним свідоцтво про право приватної власності на квартиру [ADDRESS], видане 02.03.2006р., скасовано реєстрацію [PERSON] у спірній квартирі. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 27.11.2012р. відмовлено в задоволенні позову [PERSON], яка діє від імені та в інтересах недієздатного [PERSON], до [PERSON], яка діє від імені та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], реєстраційного відділення Соснівського РВ УМВС України у Черкаській області, третя особа: служба у справах дітей, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.Зустрічний позов [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], до [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON], треті особи КП «Соснівська служба утримання будинків»Черкаської міської ради, орган опіки та піклування Черкаської міської ради, про вселення задоволений.Вселено малолітнього [PERSON] та його законного представника [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 65 ЖК України встановлено, що наймач вправі в встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. За змістом статтей 71 , 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Як роз'яснено у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановленні ст. 71 ЖК України. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та оцінки доказів. Враховуючи, що надані стороною позивача докази вказують на те те, що відповідачка з вересня 2017 року по жовтень 2018 року понад шість місяців без поважних причин не проживає в квартирі, витрати на її утримання не несе, плату за комунальні послуги не здійснює, суд приходить до висновкупро задоволення позову про визнання відповідачки такими, що втратили право користування жилим приміщенням з підстав передбачених ст.71,72 ЖК України. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження від 19.03.2018р. (а.с.11), також факт не проживання відповідачів останніми в судовому засіданні не заперчувався. Що стосується посилання відповідачки на створення їй перешкод у користуванні спірною квартирою, суд враховує, що рішенням суду від від 27.11.2012р. відповідачка була вселена до спірної квартири та вказане рішення було звернуте до примусового виконання. Однак постановою від 27.09.2017р. виконавче провадження було закінчене у зв'я зку з тим, що стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій та не з'являється для вселення (а.с.40). Отже, позивачем підтверджено та відповідачем не спростовано належними і допустими доказами те, що факт непроживання [PERSON] у спірній квартирі понад встановлений законом строк мав місце без поважних причини, зокрема які були пов'язані із об'єктивними чи непереборними перешкодами з боку сторони позивача, тому позов в частині вимог до [PERSON] підлягає до задоволення. Позовні вимоги про визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втраив право користування спірною квартирою, не підлягають до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] фактично не проживав у спірній квартирі у вересні 2017 - жовтні 2018 року, оскільки його батьки через припинення шлюбних стосунків стали проживати окремо. По теперішній час неповнолітній проживає з матір'ю [PERSON], однак зберіг право користування спірною квартирою, так як продовжує бути членом сім'ї свого батька [PERSON] Згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Предметом доказування у даній справі, з урахуванням змісту позовних вимог до неповнолітньої дитини а правових підстав, за яких ці вимоги пред'явлено позивачем, є відсутність або не проживання з поважних причин понад шість місяців в спірній квартирі. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Оцінивши надані сторонами докази, суд вважає,що неповнолітній [PERSON] не проживає у спірному житлі з поважних причин, якими є розірвання шлюбу між його батьками і його проживання разом з матір'ю. Враховуючи неповнолітній вік, [PERSON] не може самостійно обирати місце проживання, тому факт його не проживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення його права користування житлом, у якому на законних підставах зареєстрований та проживає його батько. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З врахуванням викладеного відмова у визнанні неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, у повній мірі забезпечить права останньої гарантовані їй Конституцією України, з врахуванням норм права які регулюють дані правовідносини та факту не досягненням особою повноліття.

Outcome: dismissed