Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

15.09.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 24.09.2020 року надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 04.11.2020 року. Фіксування судового засідання не здійснювалось у відповідності до положень ст.. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 24 листопада 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 130. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 24 листопада 2001 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 130. В період шлюбу в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося. Причиною погіршення сімейних відносин стали різні погляди на сімейне життя, цінності, через що у них постійно виникали сварки. Вони переконані, що мають різні погляди на сімейні відносини, не мають спільних інтересів, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З березня 2020 року відповідач проживає окремо. З того часу вони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет. Позивач не бажає відновлювати подружні стосунки з відповідачем, що й стало причиною звернення до суду. В судове позивач не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки від 03.10.20020 року. Відзиву на позовну заяву не надав. Клопотання про надання строку для примирення не заявив. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24 листопада 2001 року сторони зареєстрували шлюбу у Відділі реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровській області, актовий запис № 130, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. В період спільного проживання у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, в яких сторони записані батьками дітей. За доводами позивача, судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини і спільне проживання в березні 2020 року, відповідач будь-яких заперечень чи доказів на спростування цього факту не надав. Тому даний факт суд вважає встановленим. Причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність між сторонами взаєморозуміння, любові та взаємоповаги одне до одного, через що сторони припинили шлюбні відносини та не бажають їх поновлювати. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало неможливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України - Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України - Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони не заявили клопотань про надання строку на примирення та виходячи з того, що сторони не підтримують шлюбні відносини і проживають окремо, суд приходить до висновку, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання сторони не бажають відновлювати. Тому відповідно до обраного позивачем способу захисту сімейних прав у вигляді припинення шлюбних правовідносин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу без надання строку для примирення. При цьому виходячи із принципу добровільності (вільної згоди чоловіка і жінки) шлюбу, суд вважає, що подальше перебування сторін у шлюбі буде мати наслідком примушення сторін до шлюбних відносин, та втратить одну з основних його підстав - добровільність. Відповідно до ст. 113 СК України - Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу суд, у відповідності до вимоги представника позивача, який в судовому засіданні просив суд залишити позивачу прізвище, обране під час реєстрації шлюбу, вважає за можливе залишити прізвище « [PERSON] » . Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, враховуючи вину обох сторін у розірванні шлюбу, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витраті по сплаті судового збору в сумі 420 грн. 40 коп., в іншій частині понесені судові витрати покласти на позивача. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану суд вважає за можливе покласти на відповідача, оскільки з позивачем залишилися проживати неповнолітні діти. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved