Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

16.03.2020 р. [PERSON] звернулась з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 29.04.2017 р. Мають з відповідачем спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Шлюбні відносини між нею та [PERSON] фактично припинені, сумісне життя не склалося, спільне господарство не ведеться. За позовом [PERSON] просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн., але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Ухвалою від 26.03.2020 р. відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 14.05.2020 р. 14.05.2020 р. розгляд справи відкладено на 10.06.2020 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідача. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. Розгляд справи за відсутності учасника процесу узгоджуються з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст.24 ч.1 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст.24 ч.1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, подальше спільне життя та збереження шлюбу не відповідає інтересам [PERSON] , і дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити. Згідно свідоцтва про народження позивач і відповідач мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.1 ст.191 СК України). Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів законні, разом з тим заявлена позивачем до стягнення сума аліментів у розмірі 2000 грн. не узгоджується з положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», відповідно до ст. 7 якого прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років визначено рівним: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, який має забезпечуватись насамперед батьками, рівного обов`язку батька та матері по утриманню дитини, а також тенденцію щодо збільшення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що аліменти слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 1500 грн. [PERSON] , як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 840,80 грн. за подання позовної заяви про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial