Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

16.07.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за межі території України без згоди та супроводу другого з батьків. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 2005 року по 2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. 24.09.2007 року шлюб між сторонами було розірвано, дитина залишилася проживати з нею. Відповідач з того часу з сином не спілкувався, жодних стосунків з ним не підтримував, участі у його вихованні не брав, матеріальної допомоги не надавав. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини від 11.11.2009 року було визнано, що [PERSON] не бере участі у вихованні дитини [PERSON], [INFO]. Вона має бажання періодично виїжджати з дитиною на відпочинок за кордон, але, не зважаючи на її численні прохання, відповідач відмовляється надати їй нотаріально завірену згоду на тимчасовий виїзд сина за кордон. Такі дії відповідача обмежують законні права та інтереси дитини. Крім того, з огляду на нестабільну політичну обстановку в Україні, у разі виникнення екстремальної ситуації в країні, вона буде позбавлена можливості терміново вивезти сина за межі країни з метою порятунку його життя та здоров'я. 18.07.2014 року представник позивачки [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд дозволити відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до досягнення ним 18 років, а саме по [INFO], багаторазовий тимчасовий виїзд за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON]; дозволити оформлення проїзного документу дитини для виїзду за межі України відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до досягнення ним 18 років, а саме по [INFO], без згоди батька [PERSON]. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що бажає спілкуватися з сином, зараз не спілкується з ним через те, що позивачка перешкоджає йому бачитися з дитиною. Вважає, що у разі надання позивачці дозволу на тимчасовий вивіз дитини за кордон, вона може разом з дитиною залишитися там на постійне місце проживання. Крім того, зазначив, що добровільно надавав допомогу на утримання сина. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Жовтневої районної адміністрації в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. З'ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в період з 2005 року по 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 24.09.2007 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 24.09.2007 року /а.с. 10/. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.06.2006 року, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] /а.с. 9/. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини від 11.11.2009 року було визнано, що [PERSON] не бере участі у вихованні дитини [PERSON], [INFO] /а.с. 14/. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд на межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Виїзд з України на постійне проживання дітей віком від 14 до 18 років може бути здійснено лише за їх згодою, оформленою письмово і нотаріально засвідченою. Згідно Постанови КМУ № 57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Згідно Постанови КМУ № 2321 від 31.03.1995 року «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон Враховуючи вищевикладене, суд приходить до наступних висновків. Відпочинок дітей за кордоном розширює кругозір дитини. З огляду на фактичні обставини справи суд вважає, що тимчасові поїздки за кордон позивачки та її дитини - є однією з форм піклування за здоров'ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не цікавиться дитиною, ухиляється від участі в її розвитку та вихованні, а його доводи про те, що він надає допомогу на утримання сина, не підтверджені жодними доказами. Тому суд вважає, що таке байдуже відношення батька до сина не може бути перешкодою для тимчасових виїздів дитини за кордон. Крім того, жодних доказів, які б вказували на намір позивачки вивезти дитину за кордон на постійне місце проживання суду не представлено. Таким чином, виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги, що батьки не можуть досягнути згоди на виїзд дитини за кордон, суд вважає необхідним надати дозвіл на виїзд дитини за межі України та дозволити оформлення проїзного документа дитини, до досягнення нею 14-річного віку, задовольнивши позов частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial