Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

15.01.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що відповідно до свідоцтва про народження її ім`я зазначено на російській мові « [PERSON] » , а на українській мові дані не зазначені. 14.11.2000 року державним нотаріусом було посвідчено договір міни 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , в якому зазначено її ім`я « [PERSON] ». 13.03.2001 року державним нотаріусом було посвідчено договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] в якому вказано її ім`я « [PERSON] ». 05.07.2005 року вона отримала паспорт, в якому її ім`я зазначено - « [PERSON] ». Таким чином, її ім`я вказані у договорах не збігаються з іменем вказаним у свідоцтві про народження та паспорті, що не дає можливості реалізувати своє право власності на майно. 04.12.2019 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про внесення виправлення у договори та 10.12.2019 року отримала відповіді про неможливість внесення таких виправлень. Тому, просила в судовому поряду встановити факт належності їй правовстановлюючих документів, а саме: договору міни від 14.11.2000 року, який посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Вишняк О.А., зареєстрований за №11096 15.11.2000 року в Білоцерківському МБТІ Київської області та договору дарування частини квартири від 13.03.2001 року, який посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г., зареєстрований за №11096 13.03.2001 року в Білоцерківському МБТІ Київської області. 22.01.2020 року судом відкрито провадження у справі, витребувано у Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договорів: договору міни від 14.11.2000 року, зареєстрований за №11096 15.11.2000 року в Білоцерківському МБТІ Київської області та договору дарування частини квартири від 13.03.2001 року, зареєстрований за №11096 13.03.2001 року в Білоцерківському МБТІ Київської області, та призначено справу до розгляду по суті. 28.02.2020 року Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора подала до суду докази на виконання ухвали суду від 22.01.2020 року. 03.03.2020 року [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю та просила заяву задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. В п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить їй і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно із листом ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. З матеріалів нотаріальних справ, наданих до суду Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою (а.с. 24-31) вбачається, що 09.10.1997 року державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Базановою Т.В. було посвідчено свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 4-3800, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , успадкували після померлої [INFO] [PERSON] , 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , та 10.10.1997 року Білоцерківським МБТІ за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності по 1/4 частини вказаного майна за кожним, про що внесено відомості в реєстрову книгу № 15 за реєстровим № 1393. 14.11.2000 року державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Вишняк О.А. було посвідчено договір міни, зареєстрований в реєстрі за № 5-3995, з якого вбачається, що [PERSON] і [PERSON] , в інтересах яких діяла їх мати [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони, уклали договір, відповідно до якого [PERSON] і [PERSON] передали [PERSON] належну їм 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , а остання їм передала квартиру [ADDRESS] . 13.03.2001 року державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г. було посвідчено договір дарування частини квартири, зареєстрований в реєстрі за № 2- 492, з якого вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] , в інтересах якої діяла її мати [PERSON] , належну йому частину квартири [ADDRESS] . Встановлення факту належності заявнику правовстановлюючих документів (договору міни та договору дарування) має значення для реалізації нею особистих майнових прав щодо розпорядження належним їй на праві власності майном. Встановлено, що 14.10.1988 року Ленінським РАГС м. Запоріжжя видано свідоцтво серії [NUMBER] ( а.с. 7) , в якому зазначено відомості на російській мові про здійснення актового запису № 2964 про народження [PERSON] . Згідно із копією паспорта серії [NUMBER] (а.с. 5), [INFO] [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Запоріжжя, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , отримала паспорт громадянина України, виданий Білоцерківським МВУДМС України в Київській області. Також, з картки фізичної особи - платника податків, виданої 31.12.1996 року ( а.с. 6) та квитка члена профспілки Білоцерківського коледжу сервісу та дизайну від 14.09.2004 року( а.с. 7), вбачається, що вони видані на ім`я [PERSON] . З довідки № 4068 від 15.10.2019 року, виданої управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради ( а.с. 10), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 21.05.2002 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . В даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу особі, адже з відповіді Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори від 10.12.2019 року за № 2460/01-16 ( а.с. 12) та № 2461/01/16 ( а.с. 14) вбачається, що нотаріальна контора не має можливості внести відповідні виправлення до договору міни та договору дарування. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що при оформленні договору міни від 14.11.2000 року та договору дарування частини квартири від 13.03.2001 року було помилково здійснено переклад імені заявника, а саме з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Договір міни від 14.11.2000 року, посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Вишняк О.А., зареєстрований за №11096 15.11.2000 року в Білоцерківському МБТІ Київської області та Договір дарування частини квартири від 13.03.2001 року, посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г., зареєстрований за №11096 13.03.2001 року в Білоцерківському МБТІ Київської області, дійсно належать [PERSON] та встановлення вказаного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved