Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

15 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В позові зазначив, що є батьком дитини [PERSON] , з чиєю матір`ю [PERSON] перебував у фактичних шлюбних стосунках. Відповідач безтурботно ставилася до сімейних відносин з позивачем та свого батьківського обов`язку щодо виховання сина, неодноразово залишаючи сім`ю та згодом повертаючись. У березні 2018 року вона остаточно залишила відповідача та малолітнього сина сторін та стала проживати з іншим чоловіком. Про місце її теперішнього перебування позивачу невідомо. З вказаного часу дитина проживає разом з батьком, який піклується про неї, утримує хлопчика, виховує та забезпечує усіма передумовами для фізичного та духовного розвитку. Відповідач повністю усунулася від участі у вихованні та утриманні сина, не цікавиться його життєвими обставинами; не відвідує навчальний заклад, де знаходиться хлопець. Позивач та його мати утримують сина, піклуються про його фізичний і духовний розвиток, створюють необхідні для його гідної життєдіяльності умови. Через розлучення з матір`ю у віці неповного усвідомлення змісту подій і повну відсутність спілкування з матір`ю з того часу дитина не пам`ятає відповідача. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області, яке набрало законної сили, відповідач позбавлена батьківських прав щодо старшого сина [PERSON] , що походить від іншого батька і через залишення його позивачкою виховується її матір`ю та перебуває на утриманні бабки. На підставі викладеного просить про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина. Ухвалою судді від 08.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.01.2020 року до участі в справі в якості третьої особи залучено орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району. Ухвалою суду від 22.01.2020 року орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району зобов`язано надати письмовий висновок з приводу спору у відповідності до ст. 19 СК України. Ухвалою суду від 08.05.2020 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 28.08.2020 року раду опіки та піклування при виконавчому комітеті Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області зобов`язано надати письмовий висновок з приводу спору у відповідності до ст. 19 СК України. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не приймалися. В судове засідання позивач не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без його участі, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представники третіх осіб звернулися до суду з аналогічними заявами. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність вказаних учасників справи. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилася з невідомих причин. Відзив на позов та клопотання про вирішення справи у її відсутність не надала. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди позивача, висловленої в його письмовій заяві. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). Статтею 150 СК України внормований обов`язок батьків виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Підстави для позбавлення батьківських прав встановлені статтею 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов`язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд приймає на користь доводів позову висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 123-124) і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківської опіки щодо сина з боку відповідача, що виражається у відсутності спілкування матері з сином, відсутності з боку матері піклування про духовний та фізичний розвиток хлопця, ненаданні дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, відсутності сприяння у засвоєнні сином загальновизнаних норм моралі, відсутності інтересу до внутрішнього світу сина. Означений висновок також містить умовивід про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Надані суд фактичні дані, а саме: інформація про працевлаштованість позивача, гідний заробіток та позитивні характеристики з місця роботи (а. с. 9-11); інформація з закладу охорони здоров`я про відвідування дитиною амбулаторії виключно у супроводі батька та бабки та про останній супровід сина матір`ю в березні 2018 року (а. с. 12); довідка з дошкільного навчального закладу про виховання та утримання дитини батьком, відвідуванням ним зборів та святкових вистав та відсутність батьківської турботи з боку відповідача (а. с. 13); позитивні характеристики позивача та його матері за місцем проживання (а. с. 15-22); акт обстеження умов проживання, за яким дитина [PERSON] в житлі позивача має окрему кімнату, яка оснащена дитячими меблями, іграшками, матеріалами для дитячої творчості, та утримання житла в чистоті, охайності та порядку (а. с. 24), - підкріплюють міркування суду щодо необхідності вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання матір`ю своїх обов`язків з виховання та утримання хлопчика. За вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку суду, не зашкодить інтересам гармонійного розвитку дитини. Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідач не вчиняє жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування або до суду з вимогами про визначення способу участі у вихованні дитини, що не дає підстав для ухвалення рішення на її користь. За вказаних обставин у суду немає жодного сумніву в тому, що відповідач не лише не відіграє жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості дитини, а й навпаки - її присутність у житті сина за наведених судом особливостей способу її життя відбивалася б згубно на фізичному та психологічному стані та розвитку дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач повністю усунулася від утримання сина. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України ураховує стан здоров`я й матеріальне становище дитини, а також платника аліментів, відсутність у неї непрацездатних батьків, в утриманні яких вона брала б участь, наявність інших дітей, інші суттєві обставини. Так як законодавством встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, суд у відповідності до ст. ст. 182, 184 СК України вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 768 коп. 40 коп., пільги зі сплати якого має позивач, на користь держави. Сплачений позивачем судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved