Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

17.08.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання поновленим договору оренди землі, укладеного 14.05.2010 року між позивачем СТОВ «Світоч» та спадкодавцем відповідачів [PERSON] та зобов'язання відповідачів укласти додаткові угоди. 27.08.2018 року ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області позовну заяву було залишено без руху. 06.09.2018 року позивач письмовою заявою змінив позовні вимоги та просив визнати поновленим договір оренди землі, укладений 14.05.2010 року між позивачем СТОВ «Світоч» та спадкодавцем відповідачів [PERSON] Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.05.2010 року між СТОВ «Світоч» та [PERSON] було укладено договір оренди трьох земельних ділянок загальною площею 7,07 га. на п'ять років до 31.12.2015 року. До закінчення строку дії вказаного договору з метою збільшення розміру орендної плати 17.07.2015 року між сторонами були укладені три договори на ті самі земельні ділянки. [INFO] року орендодавець [PERSON] померла та її спадкоємець [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договорів оренди землі від 17.07.2015 року недійсними та в ході розгляду даної справи [PERSON] помер та його правонаступниками були залучені відповідачі по даній справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.06.2018 року договори оренди землі від 17.07.2015 року були визнані недійсними, у зв'язку з чим позивач вважає, що до 31.12.2015 року продовжував дію договір від 14.05.2010 року та оскільки відповідно до п.8 вказаного договору та ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» орендодавець протягом місяця після закінчення строку дії даного договору не направив письмове заперечення про поновлення дії даного договору - він підлягає поновленню на той же строк та на тих же умовах. 12.09.2018 року відкрито провадження в дані справі та вирішено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Від відповідачів до суду не надходило письмового відзиву на позов. В судовому засіданні представник відповідачів заперечив проти задоволення позову, вважав, що позивачем не дотримано умов, визначених в ст. 33 Закону України «Про оренду землі» для поновлення договору оренди від 14.05.2010 року та позивачем не надано доказів належного виконання умов даного договору. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи (копію договору оренди землі від 14.05.2010 року, зареєстрованого 02.12.2010 року за №041048500119; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.06.2018 року по справі №468/548/17-ц; довідку про виплату орендної плати [PERSON]; копію договору оренди землі від 17.07.2015 року; повідомлення [PERSON] від 07.06.2018 року; копії договорів оренди землі від 17.07.2015 року, які знаходяться в мета ріалах справи №468/548/17-ц), суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що між СТОВ «Світоч» та [PERSON] 14.05.2010 року було укладено договір оренди належних останній земельних ділянок площею 1,20 га, 1,85 га та 4,01 га., який був зареєстрований 02.12.2010 року за №041048500119. Сторонами строк дії вказаного договору був визначений в п'ять років. До закінчення строку дії вказаного договору 17.07.2015 року між сторонами були укладені три договори на ті самі земельні ділянки. [INFO] року орендодавець [PERSON] померла та її спадкоємець [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договорів оренди землі від 17.07.2015 року недійсними та в ході розгляду даної справи [PERSON] помер та його правонаступниками були залучені спадкоємці позивача та відповідачі по даній справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.06.2018 року договори оренди землі від 17.07.2015 року були визнані недійсними. Позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання поновленим договору оренди землі від 14.05.2010 року, укладеним між позивачем та спадкодавцем відповідачів, положеннями ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та п. 8 договору оренди землі від 14.05.2010 року, які передбачають поновлення дії договору в разі відсутності письмового заперечення орендодавця протягом місяця після закінчення дії договору. Позивач вважає, що оскільки наступні договори оренди землі від 17.07.2015 року були визнані недійсними, то продовжував діяти попередній договір від 14.05.2010 року і орендодавець протягом місця після закінчення строку його дії (з 02.12.2015 року) не подала позивачу письмового заперечення проти поновлення дії даного договору. Можливість поновлення договору оренди землі та процедура такого поновлення визначені ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ч.1-5 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Згідно з ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). При цьому, відповідно до ч.8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Аналіз обох визначених ст. 33 Закону України «Про оренду землі» випадків поновлення договору оренди землі, передбачених ч.1-5 та ч.6 цієї статті, через призму положень ч.8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» вказує на те, що у будь-якому з випадків поновлення договору оренди землі обов'язковою умовою є укладення в місячний строк додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення. У випадку, що є предметом судового розгляду, така обов'язкова додаткова угода між сторонами не укладалась. З врахуванням закріпленої в п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України свободи договору як загальної засади цивільного законодавства, для можливості поновлення договору на тих самих умовах та на той самий строк необхідне чітке та безумовне дотримання всіх визначених законом умов для такого поновлення, оскільки поновлення дії договору фактично є обмеженням осіб в свободі договору, а саме в можливості укладення договору з іншим контрагентом. Крім того, договір оренди землі є різновидом найму (оренди) майна, на який поширюються також загальні правила щодо найму (оренди) майна, серед яких положення ст. 777 ЦК України, за якими, наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється. Також, згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №594/376/17-ц для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. В даному випадку позивачем не доведена належними доказами наявність всіх описаних в Постанові Верховного Суду юридичних фактів, а саме: те, що позивач до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк та до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди. Факт же укладення абсолютно нових договорів оренди землі від 17.07.2015 року на зовсім інших умовах, які в подальшому біли визнані судом недійсними, не свідчить, що таке укладення було реалізацією процедури, визначеної ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». У зв'язку з відсутністю таких фактів немає передбачених ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» підстав для визнання поновленим договору від 14.05.2010 року. При цьому, положення п. 8 договору від 14.05.2010 року дублюють визначену в законі процедуру поновлення договору, тому не містить самостійних підстав та процедури такого поновлення, отже і на вказані правовідносини поширюються описані вище визначені законом та судовою практикою правила поновлення договору. Позиція ж представника позивача щодо того, що, з одного боку, через визнання в 2018 році наступних договорів оренди землі від 17.07.2015 року недійсними поновив дію попередній договір від 14.05.2010 року (оскільки недійсна угода не обумовлює будь-яких правових наслідків), але одночасно, з іншого боку, позивач не мав підстав направляти орендодавцю письмове повідомлення про намір скористатись своїм переважним правом та проект додаткової угоди, бо на той час діяли договори оренди землі від 17.07.2015 року, є непослідовною та такою, що суперечить сама собі та є намаганням адаптувати правовідносини, що існували між сторонами договору в період закінчення строку дії договору від 14.05.2010 року, з обставинами, які на той час позивачу не були відомі, а стали йому відомі тільки після винесення в 2018 році відповідного судового рішення про визнання договорів від 17.07.2015 року недійсними. В даному випадку такий вибірковий підхід до оцінки правовідносин, що виникли, суперечить положенням ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Визначальною з точки зору ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» є саме поведінка сторін договору на визначеній даною нормою стадії закінчення строку дії договору, а саме - чи їх дії свідчили про їх волю продовжити дію договору на тих самих умовах, а не на тих фактах, які стали відомі сторонам в подальшому по спливу кількох років. В даному випадку самі дії позивача в 2015 році щодо намагання укласти новий договір на інших умовах, в тому числі не тільки для збільшення розміру орендної плати (як на це вказує позивач), а й збільшення строку дії договору, однозначно свідчать про те, що на час закінчення дії договору оренди від 14.05.2010 року він не мав намір продовжувати саме даний договір від 14.05.2010 року на тих самих умовах. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та

Outcome: dismissed