Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

17.07.2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 гривень, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовує тим, що з відповідачем вони одружились 20.11.1992 року. Шлюб зареєстрований відділом РАГС міськвиконкому м. Запоріжжя, актова запис №2256. Від спільного життя мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Подружні відносини між сторонами припинені та спільне господарство вони не ведуть.\~Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання сина між ними не досягнуто. Зазначає, що відповідач є працездатним, але має нерегулярний заробіток, інших осіб на утриманні не має, тому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити.Крім того, з посиланням на Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», зазначила, що з урахуванням того, що розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2015 року становив 1286 грн., а з 1 вересня 1455 грн., та з урахуванням того, що на обох батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина не повинен бути меншим ніж 727 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та пояснив, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.07.2015р., яке набрало законної сили 03.08.2015р. Посилання позивачки, що після припинення шлюбних відносин він перестав надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина вважає надуманими та безпідставними, оскільки свої батьківські обовязки щодо надання матеріальної допомоги на утримання сина він виконує постійно та добровільно. Після фактичного припинення шлюбних відносин - з травня 2014 року він надавав позивачці на утримання сина щомісячно 500 грн. та витрачав кошти на сина, якщо виникала така потреба. В червні 2015 року він вирішив особисто купувати все необхідне для сина, зокрема, носильні речі, взуття, шкільні товари. У літній період оздоровив дитину на морі, придбавши за свій рахунок путівки. Крім того, витрачав кошти на лікування сина. Не заперечуючи проти стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина, не погоджується із визначеним нею розміром 1000 грн., вважає такий розмір для себе суттєвим, оскільки він є приватним підприємцем та платником єдиного податку за ставкою 20%, займається виробництвом бетонних виробів та їх реалізацією, що є сезонною роботою, має нерегулярний дохід - приблизно 2\~000 грн. в місяць, має батьків похилого віку, якими опікується та доглядає, сплачує комунальні послуги в квартирі в якій мешкає позивач, сплачує за навчання за старшу доньку 260 грн. за 6 місяців навчання, щомісяця передає для сина речі та продукти на суму 500-600 грн. Вважає, що позов може бути задоволено частково, а саме з нього на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила про задоволення позовних вимог в частині розміру аліментів, які просить стягнути позивачка з відповідача. Зазначила, що відповідач є приватним підприємцем, яким обрано спрощену систему оподаткування сплата єдиного податку за ставкою 20% другої групи. Податковим звітнім періодом другої групи платника єдиного податку є календарний рік, тому надати довідку податкової служби про дохід відповідача за поточний рік не представляється можливим. Відповідно до розрахованого відповідачем, як приватним підприємцем, валового доходу за 8 місяців 2015 року, його дохід складає 165\~100грн., витрати в процесі підприємницької діяльності 150843,91 грн. Таким чином чистий дохід відповідача за 8 місяців 2015 року складає 14256,09 грн., в середньому в місяць 1782,01 грн. Вважає, що сума аліментів, яку визнає відповідач в розмірі 500 грн., є спроможною для відповідача. При цьому наполягала, що відповідач має нерегулярний дохід, та розмір аліментів визначений позивачем, може привести до появи заборгованості по аліментів через неспроможність відповідача їх сплачувати та відповідним негативним наслідкам. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.11.1992 року, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.07.2015р., яке набрало законної сили 04.08.2015р. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Неповнолітній син сторін проживає з позивачкою та знаходиться на її вихованні. Згідно свідоцтва про народження неповнолітнього [PERSON], його батьком\~ є відповідач. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно ст.180 СК України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо матеріального утримання неповнолітньої дитини, яка мешкає з позивачкою, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач [PERSON] не заперечував щодо вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, не погодився із розміром аліментів, який просить стягнути позивачка. Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які на посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що відповідач є приватним підприємцем, його дохід носить нерегулярний, мінливий характер, що сторонами не оспорюється, суд вважає можливим визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Фактично спір між сторонами стосується розміру твердої грошової суми, яку відповідач в змозі виплачувати на утримання дитини. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина, суд враховує стан здоров'я дитини, його вік і матеріальне становище, а також стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, який фізично здоров, не має аліментних зобовязань перед іншими особами. \~В обґрунтування вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі - у розмірі 1\~\~000 грн. щомісяця, позивачка посилалася на те, що доходи відповідача носять нерегулярний та мінливий характер. При цьому розрахунок аліментів саме у сумі 1000,00 грн., яку бажає стягувати позивач з відповідача, який зроблений з урахуванням правових підстав, не надає. В судовому засіданні було встановлено та це не спростовується сторонами, що як позивач так і відповідач обидва є працездатними, не є інвалідами, позивач [PERSON] офіційно не працевлаштована, інформації про її доходи в ЦВД Державного реєстру фізичних осіб ДФС України за період з 01.01.2015р. по 30.06.2015р. немає, а відповідач [PERSON] є приватним підприємцем зі сплатою єдиного податку за ставкою 20% другої групи, за видом господарської діяльності займається виробництвом виробів з бетону, гіпсу і цементу, різанням, обробленням та оздобленням декоративного та будівельного каменю, роздрібною торгівлею невживаними товарами в спеціалізованим магазинах, вантажним автомобільним транспортом. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, яка заповнена ПП [PERSON], але не подана ним до ДПІ ГУ Міндоходів через не закінчення календарного року, загальна сума доходу відповідача за 8 місяців 2015 року становить: 165100,00 грн. Витрати підприємницької діяльності ПП [PERSON]М відповідно до наданої ним довідки за 8 місяців 2015 року складають 150843,91 грн. Таким чином, за розрахунками відповідача, його чистий дохід за 8 місяців 2015 року складає 14256,09 грн., в середньому в місяць - 1782,01 грн. Доводи відповідача про знаходження на його утриманні іншої родини, батьків похилого віку, сплату комунальних послуг за квартиру, де мешкає позивачка разом з неповнолітнім сином, сплату за навчання доньки, яка навчається на платній основі, будь-якими доказами не підтверджені, хоча відповідно до вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України доведення зазначених обставин являється його процесуальним обовязком, та суд, відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, розяснював сторонам наслідки не подання доказів в підтвердження своїх вимог та заперечень. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», у 2015 році розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2015 року 1286 грн., з 1 вересня 1455 грн. Враховуючи вказані обставини, те, що обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків; розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відсутність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та інших осіб, те, що відповідач визнає позов частково та визнав можливість сплати ним аліментів у розмірі 500 грн. на місяць, заявлені доходи кожної із сторін, що частково підтверджені довідками, суд вважає, що за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 750 грн. щомісячно до повноліття дитини. Даний розмір аліментів не є значним, не ставить відповідача у скрутне матеріальне становище та відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст.367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення в частини стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial