Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

16 вересня 2016 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою (кімнатою) 90 в будинку (гуртожитку) 64а по вулиці Пашковського в місті Маріуполі. В обґрунтування вимог зазначає, що квартира [ADDRESS] була виділена їй на підставі ордеру від 12 січня 2005 року для проживання. На даний час квартира належить до житла державного житлового фонду. Крім неї у квартирі зареєстровані її сини, [PERSON] (відповідач у справі) та ще один неповнолітній син. Відповідач приблизно десять років у квартирі не проживає, участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг, проведенні поточного ремонту, не приймає, але залишається зареєстрованим за вказаною адресою. Вважає, що відповідач втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки не проживає в ньому більш ніж шість місяців. Позивач та її представник [PERSON], діюча на підставі довіреності, до зали суду не прибули, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, якими позовні вимоги підтримали у повному обсязі, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку Відповідач до суду жодного разу не прибув, судові повістки про виклик до суду були направлені за зареєстрованою адресою його проживання, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи до суду також не прибув з невідомих причин. За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] Також встановлено, що 12 січня 2005 року [PERSON] отримала ордер на заселення із родиною з двох осіб у квартиру [ADDRESS]. Склад сімї: [PERSON], син, [PERSON], чоловік. Згідно копії особового рахунку Житлово-комунального підприємства «Азовжитлокомплекс» № 500190 від 25 липня 2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: квартиронаймач [PERSON], [INFO], її син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Отже виходячи з наведеного член сімї наймача житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї наймача понад шість місяців; по-друге, відсутність поважних причин його відсутності (не проживання) у цьому житлі. З акту опитування сусідів, посвідченого 30 листопада 2016 року Головою комітету самоорганізації населення «Азовець», вбачається, що [PERSON], [INFO], будучи зареєстрованим у [INFO], не проживає за вказаною адресою більш ніж 10 років. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів предявленого позову, і тим самим його не оспорює. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON], будучи членом сімї наймача житла, понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд дійшов висновку про втрату останнім права користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] та вважає можливим позов задовольнити. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 551,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved