Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

15 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт, що вона постійно на час відкриття спадщини проживала однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] , а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок в [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначала, що вона та [PERSON] з 2012 року перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали за адресою в [ADDRESS] (до перейменування [ADDRESS] ), аж до його смерті. Вказаний будинок належав матері чоловіка [PERSON] , після смерті якої він, [PERSON] , прийняв спадщину так\~як постійно\~проживав разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщинита продовжував проживати у цьому будинку вже разом із нею (позивачкою). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на належний йому житловий будинок, але вона немає можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі, хоча на день смерті [PERSON] вони проживали разом, а тому повинна вважатися такою, що прийняла спадщину відповідно до положень ст.1264, ч.3 ст.1268 ЦК України. При розгляді справи [PERSON] та її представник адвокат Кушнірук В.М. позов підтримали та просили заявлені вимоги задовольнити із зазначених вище підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, в якій вказав, що проти позовних вимог не заперечує, а також просив розгляд справи проводити у його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про наступне. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2012 року проживали однією сім`єю як чоловік і жінка. З даних домової книги вбачається, що місце проживання [PERSON] з 10 липня 1999 року значилося зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . За даними паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Полонським РВ УМВС України в Хмельницькій області 16 грудня 2008 року, місце проживання [PERSON] з 17 січня 1995 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Як ствердили допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , котрі є сусідами позивачки за адресою фактичного місця її проживання, вона та [PERSON] приблизно з кінця 2011 року початку 2012 року постійно проживали разом як чоловік та жінка до дня смерті [PERSON] у належному йому будинку. Дані обставини також підтверджуються довідкою, виданою депутатом Полонської міської ради Рибачок А. від 17 липня 2020 року. Вказаний будинок, на підставі договору дарування від 07 жовтня 1963 року посвідченого нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори (на Ѕ частину житла) та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння (на 50 % житла) від 27 червня 1963 року, виданого виконавчим комітетом Полонської міської ради депутатів трудящих, належав матері покійного [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] та після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок в [ADDRESS] , котрий він успадкував після смерті своєї матері. Позивачка проживала зі спадкодавцем з 2012 року по день його смерті. [PERSON] є спадкоємицею за законом четвертої черги (ст.1264 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. При цьому, через відсутність належного підтвердження факту спільного проживання позивачки із [PERSON] , вона позбавлена можливості оформити спадщину на належне останньому житло, котре у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , а вона ( [PERSON] ) вже після його смерті, так як постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявила про відмову від спадщини. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються належними і допустимими доказами, які були надані позивачкою, та оцінені судом. За наведених вище обставин позивачка в інший спосіб, ніж в судовому порядку не може довести факт її постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що унеможливлює для неї оформити в нотаріальній конторі спадщину після смерті [PERSON] , відтак позов в цій частині підлягає задоволенню. Встановлення факту постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем по день смерті останнього підтверджує наявність у [PERSON] можливостей для вирішення її спадкових прав. При цьому, позивачка заявляє вимоги про визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно, а саме, на зазначений вище житловий будинок. Так, у абзацах 2, 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових справ у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Отже, зверненню до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 16.01.2019 по справі № 2-390/2006. Оскільки оформленням спадкових справ займаються виключно нотаріуси та позивачкою не надано суду доказів про її звернення до нотаріуса із заявою для оформлення спадщини, а також, що нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, таких відомостей не міститься і в матеріалах справи, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Outcome: partial