Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

16.11.2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позову зазначив, що позивач протягом 2013-2014 р. здійснював поставку ювелірних виробів відповідачеві - фізичній особі-підприємцю [PERSON] за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. відповідачу було поставлено виробів на загальну суму 1802497,10 грн. Покупцем повернуто ювелірні вироби за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. на загальну суму 963394,76 грн. Протягом січні-грудня 2013 р. покупцем здійснено часткову оплату за поставлені ювелірні вироби в загальній сумі 288603,99 грн. За період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. відповідачу було поставлено виробів на загальну суму 1298560,77 грн. Покупцем повернуто ювелірні вироби за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. на загальну суму 219439,04 грн. Протягом січні-грудня 2014 р. покупцем здійснено часткову оплату за поставлені ювелірні вироби в загальній сумі 658932,90 грн. Станом на 19.01.2015 р. борг відповідача становив 1391928,82 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості поставлених виробів у повному обсязі у встановлений договором строк, відповідач повинна сплатити на користь позивача суму боргу 970687,18 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 410881,62 грн., а також 3 % річних від простроченої суми 22011,04 грн., а разом - 1414238,32 грн. Згідно клопотання від 24.02.2016 р. позовні вимоги змінено, до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 1412282,95 грн. 24.02.2016 р. судом було ухвалено заочне рішення по справі. 26.10.2020 р. за заявою відповідача заочне рішення було скасоване, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою від 17.06.2021 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що позивач протягом 2013 - 2014 років здійснював поставку ювелірних виробів відповідачу - фізичній особі-підприємцю [PERSON] . Поставка здійснювалася відповідно до договору поставки ювелірних виробів від 05.02.2013 р. № 308/3/29-П, згідно якого постачальник зобов`язався поставляти ювелірні вироби, а покупець - приймати вироби та оплачувати їх вартість. Також покупець повинен здійснювати часткову оплату за вироби у розмірі 12% від вартості поставленої партії виробів не пізніше 5 календарних днів з дати їх отримання, при цьому оплата за поставлену партію виробів здійснюється протягом 180 календарних днів з дати їх отримання. Крім того, в разі прострочення оплати постачальник має право вимагати повернення неоплаченої частини партії виробів. Покупець зобов`язаний повернути неоплачені вироби протягом 7 днів з моменту спливу строків для повного розрахунку за отримані вироби. З моменту спливу терміну на оплату у постачальника виникає право примусового стягнення за договірними зобов`язаннями. 14.02.2013 р. між сторонами було укладено угоду про внесення змін до договору поставки ювелірних виробів від 05.02.2013 р., згідно якої повна оплата за поставлену партію виробів здійснюється покупцем протягом 270 календарних днів з дати їх отримання. За період з 01 січня по 31 грудня 2013 р. позивачем було поставлено відповідачу виробів на загальну суму 1802497,10 грн. Покупцем повернено ювелірні вироби за період з 01 січня по 31 грудня 2013 р. на загальну суму 963394,76 грн. Протягом січня-грудня 2013 р. покупцем здійснено часткову оплату за поставлені ювелірні вироби в загальній сумі 288603,00 грн. За період з 01 січня по 31 грудня 2014 р. позивачем поставлено відповідачу виробів на загальну суму 1298560,77 грн.. Покупцем повернуто ювелірні вироби за період з 01 січня по 31 грудня 2014 р. на загальну суму 219439,04 грн. Протягом січня-грудня 2014 р. покупцем здійснено часткову оплату за поставлені ювелірні вироби в загальній сумі 658932,90 грн. За період з 04.11.2015 р. по 02.02.2016 р. покупцем здійснено часткову оплату за поставлені ювелірні вироби в загальній сумі 1955,37 грн. Остання поставка ювелірних виробів, по якій сплив строк оплати, відбулася 23.04.2014 р. Покупцеві поставлено ювелірних виробів на суму 82943,23 грн. Отже, останній строк оплати ювелірних виробів, поставлених до 23.04.2014 р., сплив 18.01.2015 р. Станом на 19.01.2015 р. борг відповідача становить 1391928,82 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, останній повинен сплатити на користь позивача суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, в загальному розмірі 1412282,95 грн. Також судом досліджені інші докази: Копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.20-24); Копія довідки з Єдиного державного реєстру підприємців та організацій України (а.с.35); Копія договору поставки ювелірних виробів; Копії угод про внесення змін до договору поставки ювелірних виробів; Клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог; Копії актів звірки розрахунків. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено, що позивач отримала ювелірні вироби згідно договору, проте, належним чином умови договору поставки ювелірних виробів не виконала, повну оплату за поставлені ювелірні вироби в добровільному порядку не провела, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст..509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дїю (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно з приписами ст..526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов - згідно звичаям ділового обороту або іншим вимогам, які звичайно пред`являються. Відповідно до ст..610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст..525 ЦК України). Згідно ст..625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст..712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що 17.12.2014 р. на підставі власного рішення було припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] . Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦКУ цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. У п. 70 постанові ВСУ від 05.06.2018 р. у справі №338/180/17 зроблено висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Висновок ВСУ, викладений у постанові від 04.12.2013 р. у справі №6-125цс13 підтверджений в п. 39 постанови ВСУ від 05.06.2018 р. у справі №338/180/17. Отже, відповідно до положень чинного законодавства у випадку припинення діяльності фізичної особи - підприємця, зобов`язання цього суб`єкта господарювання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за ним як за фізичною особою, яка відповідає за їх належне виконання. Строк дії договору поставки ювелірних виробів від 05.02.2013 р. № 308/3/29-П закінчився 31.12.2014 р. Відповідачем зобов`язання по даному договору належним чином не виконані. Останній строк оплати ювелірних виробів, поставлених до 23.04.2014 р., сплив 18.01.2015 р. Станом на 19.01.2015 р. борг відповідача становить 1391928,82 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, остання повинна сплатити на користь позивача суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, в загальному розмірі 1412282,95 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 21213,57 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved