Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

16 червня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача суму вкладу в розмірі 82 246,01 доларів США., яка складається: 78 108,60 доларів США - вклад за договором, 5 957,65 доларів США - проценти по вкладу, 179,76 доларів США - 3% річних. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 жовтня 2014 року між сторонами був укладений договір за яким позивач вніс на депозитний рахунок (перерахувавши з попереднього депозитного рахунку) кошти в сумі 78 108,60 доларів США строком до 08.05.2015 року. На виконання умов Договору, 05.05.2015 року позивач звернувся до Банку із заявою про повернення банківського вкладу, проте Банк свої зобов'язання в частині повернення коштів не виконав та до моменту звернення до суду кошти не повернув. Так як відповідач не виконав свої зобов'язання в частині повернення коштів, позивач просить з посиланням на правову позицію в постанові Верховного суду України у справі №6-39цс13 від 29.05.2013 року - стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 179,76 доларів США за період з 09.05.2015 року по 05.06.2015 року. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду не надійшли заперечення чи пояснення представника відповідача на заявлені вимоги. Тому суд на підставі статті 169 ЦПК України продовжив розгляд справи у відсутність представника відповідача. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Представник позивача та позивач не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представника позивача та позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 08.10.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Вкладник) був укладений Договір №300937/62091/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 7 міс. в іноземній валюті за умовами якого, Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 78 108,60 доларів США на строк з 08.10.2014 року по 08.05.2015 року зі сплатою 11,60% річних (п.1.1, 1.2 Договору). Як визначено умовами Договору (п.4.1), після закінчення строку, визначеного п.1.1 цього Договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим Договором, кошти з депозитного рахунку [NUMBER] повертаються Клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший депозитний рахунок, а дія цього Договору припиняється. Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились із зазначеними умовами. 05.05.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу у зв'язку із закінченням строку розміщення депозиту. Але до моменту звернення до суду з позовною заявою, Банк не виконав своїх зобов'язань за договором та депозитні кошти не повернув, що підтверджується довідкою та випискою по рахунку, яка підтверджує, що на рахунку позивача обліковується вклад в розмірі 78 108,60 доларів США та відсотки в розмірі 4 284,79 доларів США. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Отже, так як з діючих норм законодавства вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимогу позивача та не повернув суму вкладу та нараховані відсотки, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу за Договором №300937/62091/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 7 міс. в іноземній валюті від 08.10.2014 року в розмірі 78 108 (сімдесят вісім тисяч сто вісім) доларів США 60 центів, відсотки в сумі 4 284 (чотири тисячі двісті вісімдесят чотири) долари США 79 центів (згідно інформації банківської установи). У відповідності з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного Суду України від 25.12.2013 року у справі №6-130цс13 викладена правова позиція за якою, відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України № 6-39цс13 від 29.05.2013 року. Так як в судовому засіданні не встановлено, що позивач в день закінчення дії договору, тобто 08.05.2015 року та після цього звертався до відповідача з вимогами про повернення коштів та не встановлено, що Банк не надав можливості позивачу розпорядитись коштами та не виконав покладені на нього обов'язки по поверненню суми вкладу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати - судовий збір. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial