Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

15.01.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступним вимогами: розірвати шлюб між нею [PERSON] (до шлюбу - Вергуза) [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 28 квітня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області (актовий запис №41); стягувати з [PERSON], не працюючого, на її, [PERSON], користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн 00 к. щомісячно, із подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подання даного позову і до досягнення ним повноліття; стягнути з [PERSON], на її користь 704 грн 00 к. на відшкодування витрат по сплаті судового збору, сплаченого при подачі даного позову. В обґрунтування позову зазначила, що 28 квітня 2007 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб (актовий запис №41). 29 листопада 2008 року у них із відповідачем народився син [PERSON]. Через життєві обставини вона з відповідачем з 2014 року перестали жити однією сім'єю. Так, вона із сином [PERSON] проживають за адресою: [INFO], а відповідач проживає окремо від них в смт Слобожанському по вул. Лермонтова, б. 28, кв. 60. Їх із відповідачем шлюб розпався остаточно, примирення між ними є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Також, у неї із відповідачем немає спору про розділ майна та місце проживання сина [PERSON]. Після того як вони припинили жити однією сім'єю відповідач не бере участь в утриманні їхнього сина [PERSON]. Лише її доходів, які вона отримує у вигляді заробітної плати, не вистачає на забезпечення сина всім необхідним для його повноцінного утримання та забезпечення його розвитку. Загалом для забезпечення належного і повноцінного утримання та розвитку спільного із відповідачем сина [PERSON] їй не вистачає близько 2000 грн 00 к. на місяць. Відповідач постійно офіційно не працює та має мінливий дохід, тому заявлено вимогу про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. 30.01.2018 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання. 03.03.2018 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов [PERSON] в частині розірвання шлюбу визнав повністю, а в частині стягнення аліментів - частково. Вказав, що дійсно, 27.04.2007 між ним та позивачкою було зареєстровано шлюб, а 29.11.2008 у них народився син [PERSON]. З 2014 року шлюбні відносини між ними припинені, а тому сенсу по збереженню шлюбу немає. Вважав, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про можливість сплати ним аліментів у більшому розмірі, ніж визначено законом, та не зазначено про їх існування. Просив стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 930 грн 00 к. щомісячно до досягнення ним повноліття. Справу просив та розглянути справу за його відсутністю. 26.03.2018 позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю,\~підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. 26.03.2018 відповідач [PERSON] подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, просив позов задовольнити частково з підстав, викладених ним у відзиві на позовну заяву. Ухвалою Зміївського районного суду від 28.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з'явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутністю учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відомостями свідоцтва про шлюб [PERSON] І-ВЛ №051905 та копії свідоцтва про народження [PERSON] 1-ВЛ №139733 підтверджується, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2007 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 6, 7). Згідно довідки Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні-/будинку осіб №91 від 05.01.2018, позивач [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за адресою: 63404, Харківська область, м. Зміїв, вул. Рогатинська, буд. 35 (а. с. 8). Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони припинили проживання однією сім'єю та спільне ведення господарства, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, між ними не досягнуто згоди щодо участі батька, який проживає окремо, в утриманні спільної дитини. Зазначені обставини не заперечувалися і відповідачем [PERSON] у відзиві на позовну заяву. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідністю з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] визнав позов в частині вимог про розірвання шлюбу і це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині. Позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідачем у відзиві на позовну заяву обґрунтовано зазначено, що позивачкою не наведено будь-яких відомостей щодо наявності у нього заробітку, а також і не надано доказів існування у нього доходів, достатніх для утримання з них аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно. Водночас, відповідач не заперечував самого обов'язку щодо надання утримання дитині та просив визначити розмір аліментів у розмірі 930 грн, що дорівнює 50% існуючого розміру прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2000 грн., в цій частині позов належить задовольнити частково, встановивши розмір аліментів - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 704 грн 80 к. (а. с. 1), а також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 704 грн 80 к.

Outcome: partial