Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

15.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом виселення. Ухвалою суду від 14.09.2018 року відкрито провадження у справі (а.с.13-14). 28.11.2018 року представник позивача [PERSON] подав уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON], діючого в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], [PERSON], діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом виселення. (а.с.36-38). Ухвалою суду від 28.11.2018 року було прийнято уточнену позовну заяву. (а.с.42). В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що їй, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.12.2004р., виданого Бердянською державною нотаріальною конторою, належить право власності на квартиру [ADDRESS]. 22.05.2007р. шлюб з [PERSON] було розірван. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона надала йому дозвіл на проживання в квартирі поки він не знайде іншого житла. Однак відповідач без її згоди вселив до квартиру свою нову сімю. На теперішній час у неї виникла необхідність вселитися в належну їй на праві власності квартиру, про що вона в усній формі повідомила відповідача. Позивач неодноразово просила його звільнити квартиру, проте [PERSON] зі своєю сімєю до цього часу не виселилися з квартири. Посилаючись на ст.391 ЦК України просить усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідачів із квартири без надання іншого жилого приміщення. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Суду додатково пояснив, що позивач є власником квартири з 2004 року. [PERSON] проживав на той час в квартирі без реєстрації. Після розірвання шлюбу, [PERSON] дозволила йому залишитися проживати в квартирі поки він не знайде інше житло. Однак [PERSON] квартиру не звільнив, а навпаки вселив, без її дозволу, свою цивільну дружину та двох неповнолітніх дітей. У 2008р. позивач вже зверталася до суду з позовом про виселення [PERSON] Позовну заяву було залишено без розгляду за заявою представника позивача. Відповідачі по цей час з квартири не виселилися, хоча мають у власності будинок, який знаходиться в селі Азовське, чим перешкоджають позивачу у вільному користуванні і розпорядженні своїм майном. Просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON], який діє також в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], проти задоволення позову не заперечує. Відзиву на позов не подавав. В судовому засіданні суду пояснив, що спірна квартира дісталася позивачу від дідуся, за якими вони з колишньою дружиною здійснювали догляд. Після розірвання шлюбу з [PERSON] він залишився проживати в цій квартирі. Наразі він перебуває у цивільному шлюбі із [PERSON], мають спільну дитину [PERSON]. Всі вони проживають у спірній квартирі. З ними також проживає неповнолітня донька [PERSON] - [PERSON] Цивільна дружина з дітьми в квартирі не прописані, а зареєстровані за іншою адресою. Вони з дружиною дійсно у 2018 році придбали будинок в с. Азовське, але переїхати до цього будинку не можуть, оскільки в ньому тривають ремонтні роботи. По закінченню ремонту вони одразу звільнять квартиру позивача. Відповідач [PERSON], яка дії також в інтересах неповнолітньої [PERSON], в судове засідання повторно не зявилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.57). Причини неявки в судове засідання не повідомила. Відзиву на позов неподала. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради [PERSON] в судове засідання не зявилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. При винесенні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування від 18.02.2019р. №01-0384/47-1. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з\~ч.ч.\~1,5,6\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено,\~що [PERSON]\~є власником\~квартири [ADDRESS] на\~підставі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~від 03.12.2004\~року,\~посвідченого Бердянською\~державною нотаріальною\~конторою,\~реєстровий номер\~4-1037.\~(а.с.5). Право власності позивача на вказаний обєкт нерухомості зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.01.2005 року, реєстраційний номер майна: 8342375. \~ \~ \~ \~ Відповідач є колишнім чоловіком позивача, шлюб між ними був розірваний 22.05.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.6). Згідно акту про фактичне проживання громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є обєктом їх права власності, складеного головою ОСББ «Пролетарський, 230» [PERSON] від 25.09.2018р. за адресою: пр. Східний, б. 230, кв. 21 в м. Бердянську фактично проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до довідки виконавчого комітету Азовської сільської ради від 11.10.2018р. № 13 місця проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [INFO]. Згідно із довідкою КП «Житлосервіс-2А» №190 від 23.01.2019р. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 2013р. зареєстровані за адресою: [INFO]. в м. Бердянську. Тобто, місце проживання (перебування) відповідачів у спірній квартирі не зареєстровано. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради надав суду висновок №01-0384/47-1 від 18.02.2019р. про доцільність задоволення позову шляхом усунення позивачу перешкод у володінні та користуванні нерухомим майно шляхом виселення відповідачів та їх неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON], оскільки діти мають реєстрацію і, відповідно, право користування майном за адресою: [ADDRESS], крім того, батьки [PERSON], [PERSON] мають власне житло за адресою: Бердянський район, с. Азовське, вул. Вишнева (колишня Тельмана), б.41. Натомість неповнолітня дитина [PERSON] не має змоги проживати за місцем своєї реєстрації у спірній квартирі, що призвело до порушення майнових прав неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Судом встановлено, що відповідачі не є членами сімї власника квартири - позивача [PERSON] Спільно з власником квартири відповідачі не проживали, спільним побутом з нею не були повязані. Договору щодо оренди спірного житла між сторонами не укладалося. Позивач усно попереджала відповідачів про вивільнення житла. Тобто відповідачі перешкоджають позивачу у здійсненні її прав користування та розпорядження її власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За таких підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Outcome: approved