overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

15 січня 2005 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 02. Від спільного проживання мають сина- [PERSON], [INFO]. Позивачка звернулась до суду з даною заявою, мотивуючи тим, що з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя. Наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не погоджується, з даним позовом звернулась до суду. Свої вимоги підтримала в судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не з»явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги визнає повністю. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

15 січня 2007 року померла [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно: земельна ділянка площею 1,96 га, вартістю 53786,09 грн. (а.с. 9- 10). Посилаючись на те, що вони не можуть оформити спадщину після смерті бабусі нотаріально і що їм було відмовлено нотаріусом в письмовій формі із за пропуску строку для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду, позивачі звернулись до суду з наведеним позовом. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність та про те, що проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 28-29). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 15 січня 2007 року (а.с. 10). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, та довідки з відділу Держземагенства видно, що померлій [PERSON] дійсно належала земельна ділянка площею 1,96 га, вартістю 53786,09 грн. (а.с. 9- 10), розташована на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області, кадастровий № ділянки 5123381400:01:003:0065 (а.с.5-6,16). Позовні вимоги, також, підтверджуються: копією заповіту (а.с. 14), довідками сільської ради та відділу держкомзему та повідомленням нотаріуса (а.с.3) згідно з якими позивачі є спадкоємцями за заповітом і, що вони фактично спадщину після смерті бабусі прийняли. Із показань свідка [PERSON] видно, що інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову долю в спадщині немає. Проаналізувавши всі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доказані, обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю згідно ст.ст. 15, 16, 392, 1216, 1258 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

15 січня 2010 року позивач ВАТ „Укртелеком звернувся з позовом до суду, в якому вказав, що відповідно до Договору № 2 від 01 січня 1996 року Новоушицький цех електрозв'язку № 5 надав відповідачу телекомунікаційні послуги і останній зобов'язвався їх оплачувати. Боржник належним чином своїх зобовязань, по Договору не виконував, внаслідок чого станом на 01 грудня 2009 року утворилась заборгованість в сумі 282 гривні 77 копійок. 04 лютого 2010 року відповідач після відкриття провадження по справі в добровільному порядку сплатив заборгованість, судові витрати не сплатив. Згідно позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача основну суму боргу, судові витрати та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В судове засідання представник ВАТ „Укртелеком не зявився, подав суду заяву про слухання справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання 17 лютого 2010 року та 02 березня 2010 року не з'явився, повідомлений належним чином. Судом встановлено, що відповідно до Договору № 2 від 01.01.1996 року „Про надання послуг електрозв'язку позивачем було надано телекомунікаційні послуги і станом на 01 грудня 2009 року заборгованість складає - 282 гривні 77 копійок. Позовні вимоги підтверджуються копією Договору і розрахунком заборгованості яку відповідач сплатив добровільно. Суд вважає, що поскільки відповідач сплатив суму боргу після звернення позивача до суду, то судові витрати підлягають стягненню. * « / *

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

15 січня 2010 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу дітей не має. Позивачка посилаючись на те, що вона з відповідачем спільно більше не проживає, сімейні відносини не підтримують. Майнового спору між сторонами не має. Позивачка в ході судового розгляду справи направила заяву з якої видно, що на позові наполягає просить справу розглянути в її відсутність. Відповідач до суду не з`явився, при цьому належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З позову та матеріалів справи видно, що з серпня 2010 року сторони спільне проживання припинили, строк на примирення сторони брати не бажають. З позову який надійшов до суду спору про розподіл майна не має. При таких обставинах суд приходить до висновку, що сім?я розпалася остаточно, зберегти її не можливо. Спору щодо поділу майна між сторонами не має. Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в повному обсягу, питання про поділ судових витрат позивачка не ставить, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

15 січня 2011 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 03 листопада 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 14115,53 грн., заборгованність за кредитом 598,03 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 9469,14 грн, заборгованість за пенею та комісією 2900,00 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 648,36 грн., всього загальна сума забогованості склала 14115,53 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 січня 2011 року в розмірі 14115,53 грн. та судові витрати. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи сповіщена, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за її відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 15 січня 2011 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 03 листопада 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 14115,53 грн., заборгованність за кредитом 598,03 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 9469,14 грн, заборгованість за пенею та комісією 2900,00 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 648,36 грн., всього загальна сума забогованості склала 14115,53 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

15 січня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 21 вересня 1991 року у Відділі ЗАГС Новомосковського міськвиконкому Дніпропетровської області він зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 487. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивач зазначає, що він і відповідачка не підтримують шлюбні відносини з грудня 2008 року, в зв'язку із сварками, непорозуміннями, він втратив до дружини почуття любові та поваги. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, причину неявки суду не повідомила, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 21 вересня 1991 року у Відділі ЗАГС Новомосковського міськвиконкому Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 487, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом надавався сторонам строк для примирення, але, позивач наполягав на розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство з грудня 2008 року, позивач втратив почуття довіри та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

15 січня 2013 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] від якого народився син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. З відповідачем [PERSON] проживає окремо, діти знаходяться на її утриманні. [PERSON] матеріальну допомогу на утримання синів надає нерегулярно. Позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку в особі матері до досягнення синами повноліття, починаючи з дня звернення з позовом до суду. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала повністю. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Суд, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, дослідивши матеріали справи вважає що позовні вимоги слід задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні попереднього слухання справи. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні достовірно встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON], серії [NUMBER], зареєстрованого Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 22 грудня 2006 року та у свідоцтві про народження [PERSON], серії [NUMBER] зареєстрованого Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 04 лютого 2009 року відповідач [PERSON] записаний їхнім батьком, а позивачка матір'ю (а.с.4-5). З'ясовано, що [PERSON] належно обов'язку щодо утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] не дотримується, тому з останнього слід стягнути аліменти на їх утримання. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За положенням ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно довідки виконавчого комітету Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області №25 від 08 січня 2014 року вбачається, що позивачка має на утриманні двох малолітніх дітей, а саме сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати покласти на рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

15 січня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31 серпня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 16157,14 грн., заборгованність за кредитом 1129,41 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 10982,15 грн, заборгованість за пенею та комісією 2800,00 грн., а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 745,58 грн., всього загальна сума заборгованості склала 16157,14 гривень. Тому представник позивача просить розглянути справу заочно та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 січня 2013 року в розмірі 16157,14 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 15 січня 2013 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31 серпня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 16157,14 грн., заборгованність за кредитом 1129,41 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 10982,15 грн, заборгованість за пенею та комісією 2800,00 грн., а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 745,58 грн., всього загальна сума заборгованості склала 16157,14 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

15 січня 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб укладений між сторонами, що зареєстрований 01 грудня 1984 року Ков'язькою селищною радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 40. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначив, що 01 грудня 1984 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, сварки з приводу чого переросли в неприязні стосунки, в зв'язку з чим вирішили жити окремо. На даний час позивач вже має іншу сім'ю, в якій виховують спільну дитину. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити, оскільки не має наміру на примирення з відповідачем. Відповідач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позов визнає повністю, не заперечує проти розірвання шлюбу. Просила залишити їй прізвище - [PERSON]. Судом встановлено, що 01 грудня 1984 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 15.01.2010 року Ков'язькою селищною радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 40. Згідно положень ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається із матеріалів справи, сторони не мають наміру виправляти ситуацію, яка склалася, подальше їх сумісне подружнє життя не можливе. Суд вважає, що шлюб носить формальний характер, а тому повинен бути розірваний. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

15 січня 2014 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02.03.2006 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 600 грн, у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначили, що боржник свої зобов'язання по Договору не виконує. Станом на 30.11.2013 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 26 504,03 грн. З посиланням на статті 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, але його представник надала суду письмову заяву, в якій вимоги визнала повністю, а справу просила розглядати за її відсутності. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 02 березня 2007 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 600 грн, у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходилась вищезазначена сума грошових коштів. Судом встановлено, що боржник свої зобов'язання по договору не виконує, внаслідок чого станом на 30 листопада 2013 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала - 26 504,03 грн, з яких: - заборгованість за кредитом - 5 836,50 грн; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 18 929,24 грн; - штраф (процентна складова) - 1 238,29 грн; - штраф (фіксована сума) - 500 грн. Виходячи з того, що відповідач не оспорює нарахований Банком борг, то суд вважає його безспірним і таким, що підлягає стягненню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

15 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на його утримання на період навчання у розмірі 350,00грн. щомісячно, в обгрунтування якого зазначив, що відповідач є його батьком. З 01.09.2011 року [PERSON] навчається в Маріупольському електромеханічному технікуму на денному відділенні, що потребує додаткових витрат, але відповідач добровільно допомоги на його утримання не надає, що ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 350,00грн., щомісячно, до закінчення навчання. До судового засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, повністю підтримав свої позовні вимоги, та просив їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 198 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Вимоги ст.199 Сімейного Кодексу України передбачають, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином відповідача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Іллічівським відділом реєстрації актів громадського стану м.Маріуполя, актовий запис №24. Згідно довідки Маріупольського електромеханічного технікуму від 09.12.2013 року [PERSON] є студентом 3 курсу денного відділення даного навчального закладу, термін навчання з 01.09.2011 року до 01.02.2015 року. Відповідно до довідки КСН сел.Волонтерівка позивач [PERSON] мешкає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Отже, враховуючи матеріальний стан відповідача, та визнання ним позовних вимог, суд приходить до висновку про їх задоволення та стягнення з [PERSON] аліментів на період навчання [PERSON] у розмірі 350,00грн., щомісячно. Приймаючи до уваги, що позивачка була звільнена від сплати судових витрат при поданні позовної заяви, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved