Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

16.03.2020 позивачка звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою, у якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарсько-побутові споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона прийняла спадщину за заповітом після померлого [PERSON] . Однак, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. Тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх спадкових прав. Через відсутність у Решетилівському районному суді Полтавської області суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства, проведення автоматизованого розподілу справи не відбулося, що підтверджується протоколом від 16.03.2020. За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, 12.08.2020 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. , яку зараховано до штату суду наказом від 06.07.2020 № 27а-ОС та повноваження на здійснення правосуддя якої розпочалися із 28.07.2020. Ухвалою суду від 14.08.2020 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, призначено проведення підготовчого судового засідання. Позивачка та її представник - адвокат Казаков О.А. у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. 06.11.2020 до суду надійшла заява представника позивачки в якій він просить розгляд даної справи проводити за відсутності позивачки та її представника. Відповідач - Покровська сільська рада Решетилівського району Полтавської області у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Правом на подання відзиву не скористалися. 28.10.2020 до суду подано заяву голови Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області про визнання позову в повному обсязі та викладено прохання про розгляд справи без їх участі. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 11.02.2020 Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). (а.с.6). За життя [PERSON] склав заповіт від 18.06.2015, посвідчений секретарем виконкому Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, зареєстрований у реєстрі за № 37, яким усе належне йому майно заповів [PERSON] (а.с.8). 05.02.2020 до Решетилівської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] з проханням видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.02.2020 вбачається, що у Решетилівській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] за №287/2018. Зазначено, що спадщину за заповітом після померлого [PERSON] прийняла [PERSON] . Заяви від інших спадкоємців та претензії від кредиторів не надходили. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Однак, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.7). Згідно довідки Покровської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 17.05.2019, [PERSON] ,, на день смерті [INFO] , був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до довідки Відділу у Решетилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, запис про державний акт на ім`я [PERSON] відсутній в книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю (а.с.11). Згідно витягів з погосподарських книг № 28 за 1991-1995 роки, [PERSON] був головою двору за адресою: [ADDRESS] . Членами його сімї зазначено дружину [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] (а.с.41), яка померла [INFO] (а.с.42). На підставі Постанови Верховної Ради України №1353 - VIII від 12.05.2016, селище Жовтневе Решетилівського району Полтавської області перейменовано на селище Покровське Решетилівського району Полтавської області (а.с.17). З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який виготовлений станом на 18.02.2020 на замовлення [PERSON] встановлено, що домогосподарство складається з наступних будівель: А-1, а - житловий будинок (1947 року забудови); Б - літня кухня ; б - погріб; б1 - тамбур (1964 року забудови); В - гараж (1972 року забудови); Г - сарай ; Д - вбиральня (1974 року забудови); №1 - колодязь (1964 року забудови); №2 - огорожа; №3 - ворота(1974 року забудови) (а.с.12-16). Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли із захисту права власності на нерухмоме майно в порядку спадкування. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно з п. 4.15 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5(зі змінами та доповненнями), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Разом з цим, аналіз положень Інструкції свідчить про те, що виникнення права власності на будинки, споруди від державної реєстрації не залежало. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції, не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, враховуючи те, що вищевказаний будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. За змістом п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу, списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, складалися бюро технічної інвентаризації на підставі погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих. Згідно ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР», який втратив чинність згідно з Постановою Верховної Ради Української РСР від 8 грудня 1990 року N 534-XII ведення погосподарських книг відносилося до компетенції сільських рад. Аналіз вищевказаного законодавства свідчить про те, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При цьому виникнення права власності не залежало від державної реєстрації цього права. Наявність у погосподарській книзі запису про належність житлового будинку [PERSON] свідчить про те, що за життя він набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Врахувавши вищевикладене, суд вважає доведеним наявність права власності спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , на вказаний житловий будинок. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки судом встановлено, що позивачка має право на спадщину після померлого [PERSON] , як спадкоємиця за заповітом, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, суд вважає можливим визнати за нею право власності на спадкове майно.

Outcome: approved