Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

15.08.2019 року до суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В будинку зареєстрований його попередній власник та його дружина, які більше року не проживають у даному будинку, в результаті чого позивачу чиняться перешкоди у користуванні її майном. Ухвалою суду від 10.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 11.10.2019 року. Судове засідання 11.10.2019 року було відкладено на 08.11.2019 року у зв`язку із неявкою відповідачів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує на підставах, вказаних в позові. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (шляхом направлення судових повісток та шляхом публікації оголошення про виклик до суду на сайті Судової влади). Відзив на позов не надано. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 84303041 від 05.04.2017 року. Відповідно до будинкової книги, в спірному будинку зареєстровані відповідачі. \~ \~ \~ \~Згідно до акту від 15.08.2019 року, відповідачі більше двох років не проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до роз`яснень, які містяться в п. 34 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності\~припиняється у\~разі відчуження власником свого майна. Згідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать\~права володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що право позивача щодо володіння спірним будинком порушується відповідачами, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved