Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

15 вересня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись [PERSON] та [PERSON] через свого представника [PERSON] з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., третя особа без самостійних вимог - Кіровський ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] був укладений кредитний договір, у відповідності до якого позичальнику був наданий грошовий кредит. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ «БАНК КІПРУ» був укладений договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав до ПАТ «БАНК КІПРУ» в іпотеку об'єкт житлової нерухомості: домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 604 кв. м. за адресою: [ADDRESS]. Між ПАТ «БАНК КІПРУ» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір факторингу, за умовами якого ПАТ «Альфа-Банк» набув права вимоги за вказаними договорами. В вересні 2016 року позивачі дізнались, що постановою державного виконавця Кіровського ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог банку за кредитним договором через те, що позивачами було порушено умови договору, прострочено внесення чергових платежів внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість. Позивачі зазначають, що сплачували всі платежі по кредитному договору своєчасно, заборгованості по договору не було, у банку не було підстав для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивачі вважають, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства і просять його визнати таким, що не підлягає виконанню, також солідарно стягнути з відповідачів судові витрати по справі (а.с.2-7). Представник позивачів в судовому засіданні обставини викладені в позові підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Вказував, що позивачі добросовісно виконують умови кредитного договору, сплачують всі необхідні платежі відповідно до графіку узгодженого між сторонами, заборгованостей по кредитному договору не мають. Також зазначив, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису не були надані документи підтверджуючі наявність безспірної заборгованості. Позивачка [PERSON] у судових засіданнях в яких була присутня пояснень щодо суті позову не надавала, через те, що судові засідання були відкладенні. Зазначила, що в подальшому її інтереси буде представляти її представник. Представник відповідача в судовому засіданні проти обставин викладених в позові заперечував, в задоволенні позову просив відмовити. Вказував, що позивачами було порушено умови кредитного договору, прострочено внесення чергових платежів, тому на їх адресу була направлена вимога про дострокове погашення повної суми боргу, яка ними була проігнорована, тому банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, який був вчинений відповідно до вимог діючого законодавства. Зазначав, що наразі позивачі умови кредитного договору виконують добросовісно, сплачують всі платежі відповідно до умов договору, заборгованості за кредитним договором не мають. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. у судове засідання не заявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи без самостійних вимог у судові засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступного висновку, виходячи з такого. Встановлюючи обставини справи суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2016 року у справі № 203/3679/16-ц було відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки. В апеляційному порядку зазначене рішення не переглядалось, 20 вересня 2016 року набрало законної сили (а.с. 147-148). Вказаним рішенням було встановлено, що 15 вересня 2011 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] був укладений кредитний договір №27/28-1409/2011, з додатковими угодами до нього, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 280 000,00 грн., строком користування з 15 вересня 2011 року по 14 вересня 2018 року включно. Згідно додатку № 1 до кредитного договору, між банком та [PERSON] був узгоджений розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався погашати кредитну заборгованість, та сплачувати проценти у терміни та у сумі, передбаченій вказаним графіком, а саме не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору 15 вересня 2011 року між ПАТ «БАНК КІПРУ», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 27/28-1409/2011п2, у відповідності до якого [PERSON] зобов'язалась перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] в повному обсязі грошових зобов'язань, що виникають кредитного договору. 15 вересня 2011 року між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON], що діє в якості майнового поручителя за зобов'язанням [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василевською І.О., за реєстровим № 551 (надалі іпотечний договір) (а.с.127-133). Умовами договору іпотеки визначено, що банк має право задовольнити свої вимоги за рахунок нерухомого майна, що є предметом іпотеки, у разі порушення позичальником зобов'язань, що виникають з кредитного договору № 27/28-1409/2011 від 15 вересня 2011 року, укладеного між ПАТ «БАНК КІПРУ» та [PERSON] з додатковими угодами до нього (а.с.127). Рішенням суду у справі № 203/3679/16-ц було також встановлено, що 21 липня 2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «БАНК КІПРУ» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір факторингу № 1, у відповідності до якого ПАТ «НЕОС БАНК» відступило ПАТ «Альфа-Банк» свої права вимоги заборгованості по договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор, шляхом надання фінансової послуги клієнту, набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та сплачує клієнту грошові кошти в розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому цим договором. Також між банками були укладені необхідні додатки до договору факторингу. Згідно реєстру заборгованостей боржників, до ПАТ «Альфа-Банк» перейшло від ПАТ «НЕОС БАНК» право вимоги за договорами укладеними з позивачами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Представник відповідача вказував, що [PERSON] у 2016 році було порушено внесення чергових платежів за кредитним договором тому на їх адресу були направлені вимоги щодо дострокового погашення повної суми боргу за кредитним договором, які були проігноровані тому банк звернувся до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором і подав до нотаріуса заяву про вчинення виконавчого напису. У рішенні суду у справі № 203/3679/16-ц було встановлено, що [PERSON] умови кредитного договору не порушував, простроченої поточної заборгованості по кредитному договору не мав (а.с.147-148). Відсутність простроченої заборгованості також підтверджується довідками, які були видані ПАТ «АЛЬФА-БАНК», в яких зазначено, що [PERSON] дійсно є позичальником банку, кредитний договір № 27/28-1409/2011 від 15.09.2011 року. Сума кредиту 280 000,00 грн. Залишок суми кредиту складає 138 665,83 грн. Платежі здійснюються вчасно, пеня та інша прострочена заборгованість відсутня (а.с.45-47). Згідно ст.ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави . За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п.4.1.1 іпотечного договору - у разі порушення кредитного договору та/або цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. У вимозі зазначає стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30 денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.131). В 2016 році на адресу позивачів банком були направленні вимоги про усунення порушень та добровільне виселення, в яких зазначено, ПАТ «Альфа Банк» повідомляє, що умови кредитного договору, згідно якого боржником є [PERSON] не виконуються. Станом на дату розрахунку 05 квітня 2016 року загальна сума заборгованості становить 180 233,31 грн., яка складається з 172 550,03 грн. - заборгованість за кредитом, 7 683,28 грн. - заборгованість по відсоткам. Банк вимагає під позичальника у тридцятиденний строк сплатити заборгованість по кредиту, у разі невиконання цієї вимоги банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.118-125). Разом з тим, вказані вимоги не містять інформації, в чому саме полягало невиконання умов кредитного договору. Доказів того, що позичальником було порушено в 2016 році умови кредитного договору внаслідок чого у нього виникла прострочена заборгованість до матеріалів справи не надано. Згідно п.4.1 іпотечного договору - право звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог, відповідно до кредитного договору та цього договору, виникає у іпотеко держателя у випадках, обумовлених положення кредитного договору, цього договору та нормами чинного законодавства. Оскільки до суду не було надано доказів того, що позичальником порушувались умови договору, які могли стати підставою для дострокового стягнення всієї суми заборгованості, при цьому рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № 203/3679/16-ц було встановлена відсутність поточної заборгованості, також, в судовому засіданні сторонами було підтверджено, що платежі наразі здійснюються згідно графіку, визначеного договором, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи позовні вимоги до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.п. 1.1. - 1.2. п. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованим в міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №22/20595 (з наступними змінами та доповненнями), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно п. 3.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. При вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. не є належним відповідачем у справі, тому у позовних вимогах до нього слід відмовити. При вирішення питання щодо сплати судового збору, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до абз.2 п.36 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Враховуючи результати розгляду справи, сума судового збору сплаченого позивачем [PERSON] за вимогу немайнового характеру (а.с.1) та за заяву про забезпечення позову (а.с.61) підлягає розподілу між сторонами порівну, а тому з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] половину від вказаної суми, що складає 413,40 грн. Крім того, відповідно до абз.2 ч.6 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру. При подачі позову позивачем [PERSON] не було сплачено судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру, який відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» становить 551 грн. 20 коп. Згідно п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК. Суд вважає за необхідне в порядку розподілу судових витрат за результатами розгляду справи з урахуванням положень ст. 88 ЦПК, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в половинному розмірі за вимогу немайнового характеру заявлену [PERSON] в сумі 275 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved