Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

16 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки, в якій зазначив, що з [PERSON] перебуває у шлюбі з 01 лютого 1985 року, який зареєстровано у виконавчому комітеті Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис № 2. Подружнє життя в сторін не склалося, шлюбні стосунки між ними припинені з 2010 року. Неповнолітніх дітей сторони не мають, проте відповідачка добровільно розірвати шлюб в органах ДРАЦС відмовляється. Позивач вважає, що сім`ю зберегти не можливо, оскільки примирення між ними бути не може, в зв`язку з чим просить розірвати шлюб укладений з [PERSON] . Позивач позовні вимоги підтримав, а справу просив розглянути без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не направила. Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Сторони зареєстрували свій шлюб 01 лютого 1985 року у виконавчому комітеті Калузької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] , актовий запис № 2 (а.с.3). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони припинили шлюбні стосунки з 2010 року та на даний час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що їх шлюб має формальний характер і сім`ю зберегти неможливо, на примирення не згодний, оскільки спроби примиритися в минулому не принесли позитивних результатів. Розірвати шлюб відповідно до ст.106 СК України відповідачка не бажає. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в задоволенні позову буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. На підставі викладеного суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved