Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

16 грудня 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та неустойки по аліментах. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.04.2011 р. Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання та утримання їх спільної дитини. Дотепер відповідач аліменти не сплачує, і за ним утворилася заборгованість у сумі 31 458,40 грн. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної заборгованості, а також пені за прострочення сплати аліментів у сумі 217 240,87 грн. (а.с.а.с. 1 - 3). Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.а.с. 4, 5). Рішеннями Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2011 р. та апеляційного суду Дніпропетровської області з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно та на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно (а.с.а.с. 6 - 9). Дотепер відповідач аліменти не сплачує, і за ним утворилася заборгованість у сумі 56 670,71 грн. (з утримання позивача - 2 579,09 грн., з утримання сина - 28 879,31 грн.) (а.с.а.с. 10, 11). Відповідно до частин 1, 2 статті 196 Сімейного кодексу України (далі - СК) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, заборгованість відповідача по пені за прострочення сплати аліментів на утримання позивача за період від 01.03.2010 р. по 04.11.2010 р. складає 6 189,82 грн. відповідно до наступного розрахунку: 2 579,09 х 1% х 240 = 6 189,82, де: 240 - кількість днів прострочення. Крім того, заборгованість відповідача по пені за прострочення сплати аліментів на утримання сина за період від 02.11.2011 р. по 01.11.2013 р. складає 210 818,96 грн. відповідно до наступного розрахунку: 28 879,31 х 1% х 730 = 210 818,96, де: 730 - кількість днів прострочення. Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача 217 006,40 грн. У задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах, що утворилася внаслідок невиконання судового рішення, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки питання про її стягнення віднесено до виключної компетенції державного виконавця, у провадженні якого перебувають відповідні виконавчі листи. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 486,99 грн.

Outcome: partial