Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

15 березня 2021 року до Василівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Комунального унітарного підприємства «Наш дім», третя особа - Василівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення майна з-під арешту, у якій позивач просить зняти арешт та зоборону відчуження всього нерухомого його майна, накладеного простановою державного виконавця відділу ДВС Василівського РУЮ Запорізької області про арешт майна боржника та заборону оголошення на його відчуження від 20 грудня 2006 року, реєстраційний номер запису обтяження 4251562. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівля-продажу від 28 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Петричкович Ю.А. На сьогоднішній день позивачу стало відомо, що на його нерухоме майно накладено арешт та заборону відчуження. Про що, йому нічого не було відомо раніше. Постановою державного виконавця відділу ДВС Василівського РУЮ Запорізької області від 05 грудня 2006 року накладено арешт та заборону на його відчуження на невизначене майно, все нерухоме майно, яка утворилась перед КУП «Наш дім» у 2006 році [PERSON] у розмірі 148, 00 грн. З виписки Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців КУП «Наш дім» перебуває у стані припинення з 03 травня 2019 року на підставі рішення Господарського суду Запорізької області про визнання юридичної особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури №908/2842/18 від 25 січня 2019 року. Арешт накладений на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка ніколи не була власністю [PERSON] . 30 січня 2007 року власник квартири [PERSON] продав [PERSON] вказану квартиру, яка належала йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державною нотаріальною Василівського району Запорізької області 29 квітня 1994 року за №1997 та витягом з реєстру права власності на нерухоме майно №13326026, виданого РКП «Василівське БТІ»24 січня 2007 року. Тобто дана квартира в період часу з 29 квітня 1994 року по 30 липня 2007 року була у власності [PERSON] . З 30 січня 2007 року дана квартира перебувала у власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Жук Л.М. Василівського державного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №122. 27 вересня 2018 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Петричкович Ю.А. право власності на квартиру перейшло до [PERSON] . 28 вересня 2018 року [PERSON] продала успадковану квартиру [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Петричкович Ю.А. Арешт накладений на квартиру за борги особи, у якої квартира ніколи не була у власності. Нотаріусом рекомендовано звернутися позивачу до суду з заявою про звільнення арешту з-під майна. Однак і законних підстав для арешту нерухомого майна не має, оскільки арешт був накладений помилково. Виконавче провадження яким був накладений арешт знищене та має статус завершеного, а накладений арешт на майно позивача не скасовано, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 19 березня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі, та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, але в позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, у якій просить розглядати справу без їх участі, проти позовних вимог не заперечують. Представник відповідача КП «Наш дім» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Василівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 28 вересня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Петричкович Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за №919 (а.с.6-9), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 101380616 від 02 березня 2021 року (а.с.10-11), позивачу [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної власності по Ѕ частині кожному квартири за адресою: [ADDRESS] . З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивачу стало відомо про існування обтяження (арешт нерухомого майна), що накладено на нерухоме майно. Запис про арешт нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження 4251562 від 20 грудня 2006 року, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , [INFO] , накладеного на підставі постанови АМ 176431, 05.12.2006 року, Державної виконавчої служби Василівського району Запорізької області (а.с.18). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області серії АМ №176431 від 05 грудня 2006 року [PERSON] накладено арешт на все майно [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, на підставі примусового виконання виконавчого листа №2-3239 року, виданого 19 січня 2006 року Василівським районним судом Запорізької області, про стягнення з [PERSON] на користь КУП «Наш дім» суми боргу у розмірі 148, 00 грн. (а.с.17). Згідно виписки Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців КУП «Наш дім» ДМР перебуває у стані припинення з 03 травня 2019 року на підставі рішення Господарського суду Запорізької області про визнання юридичної особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури №908/2842/18 від 25 січня 2019 року (а.с.19-21). Як вбачається з договору купівлі-продажу від 30 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №212, згідно якого власник квартири [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Дніпрорудненською нотаріальною конторою Василівського району Запорізької області 29 квітня 1994 року за № 1997 та витягом з реєстру права власності на нерухоме майно №13326026, виданого РКП «Василівське БТІ» Василівської районної ради 24 січня 2007 року. Отже дана квартира в період часу з 29 квітня 1994 року по 30 липня 2007 року перебувала у власності [PERSON] (а.с.12-15). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Арешт може бути знятий за рішенням суду відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Судом встановлено, що арешт на майно та заборону на його відчуження був накладений в рамках виконавчих проваджень, в яких боржником виступав не позивач [PERSON] , а інша особа - [PERSON] . Крім того, відповідно до правовстановлюючих документів, на момент накладення такого арешту власником квартири [ADDRESS] , був [PERSON] , а не боржники за виконавчими провадженнями. Внаслідок накладеного арешту позивач не має можливості розпоряджатись своїм майном, що перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати всі повноваження власника. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є підстави для зняття арешту з належного позивачу майна в судовому порядку, згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Outcome: approved