Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

16.12.2014 року [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 06.09.1997 року виконкомом Димитрівської сільської Ради Оріхівського району Запорізької області, актовий запис № 13. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з жовтня 2012 року шлюбні стосунки між сторонами були припинені через те, що вони мають різні погляди про спільне життя, тому виникали постійні непорозуміння та сварки, просить суд розірвати шлюб оскільки він існує формально. До судового засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, але надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. До суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Позов не визнає, хоча зазначила, що шлюбні відносини з позивачем були припинені з 10.10.2012 року. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 06.09.1997 року зареєстрували шлюб, про що виконкомом Димитрівської сільської Ради Оріхівського району Запорізької області 06.09.1997 року було видано Свідоцтво про одруження (актовий запис № 13). Також, як встановлено в судовому засіданні, шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2012 року, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, відповідач теж не виявив наміру зберегти сім'ю, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати її прийняти заходи до примирення. Ухвалою суду від 28.01.2014 року за клопотанням відповідача сторонам було надано строк для примирення - один місяць, проте сторони згоди не дійшли. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з тим, що зазначена вимога відсутня в позовній заяві, суд вважає за можливе її не розглядати. На підставі викладеного,

Outcome: approved