Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

16.03.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 21.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис за № 4900, яким стягнуто з нього на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість в розмірі 34530 грн. Даний виконавчий напис вмотивований тим, що він є боржником за Кредитним договором № 1931582 від 13.12.2019 року, укладеним із ТзОВ «Мілоан», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є відповідач. Вважає, що спірний виконавчий напис є незаконним, оскільки укладений між ним та ТзОВ «Мілоан» кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення такого, не був посвідчений нотаріально. Разом з тим, на підставі спірного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Похою В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64544933 від 17.02.2021 року. Враховуючи наведене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. № 4900 від 21.01.2021 року про стягнення з нього на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 34530 грн., а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі, які складаються із витрат на правничу допомогу та судового збору. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2021 року справу було прийнято до провадження суду, справу призначено до розгляду в судовому засідання в полрядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 14.04.2021 року від відповідача ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в обгрунтування якого зазначено, що ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» є правонаступником усіх прав та обов`язків у правовідносинах, які виникли між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] на підставі Кредитного договору № 1931582 від 13.12.2019 року. При визначенні розміру заборгованості, внаслідок отримання права вимоги до позивача за борговими зобов`язаннями, ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» будь-які штрафи чи пеня не нараховувалися. 27.11.2020 року [PERSON] було надіслано письмову претензію про повернення заборгованості, однак така позивачем виконана не була. При вчиненні нотаріусом спірного виконавчого напису було надано повну та необхідну документацію, яка свідчила про безспірність заборгованості. Вважає, що спірний виконавчий напис був вчинений у повній відповідності вимогам закону. Крім того, позивачем не надано підтверджуючих документів щодо проведення правової допомоги, а тому вимога про стягнення за наслідками розгляду даної справи витрат на правничу допомогу адвоката є безпідставною. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі (а.с. 41-44). На адресу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В., зазначену у позовній заяві, надсилалися судові повідомлення, проте вони повернулися на адресу суд без вручення з відміткою «адресат за вказаною адресою не знаходиться». Пояснення на позовну заяву, заяви, клопотання від третьої особи на адресу суду не надходили. 23.04.2021 року від Міністерства юстиції України у відповідь на запит суду надійшов лист «Щодо надання інформації про приватного нотаріуса Баршацького І.В.» № 5941//5304-22-21/19.1.5 від 22.04.2021 року з якого слідує, що наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 35-6 від 14.01.2021 року нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Баршацького І.В. була припинена з 01.02.2021 року, згідно наказу Міністерства юстиції України № 1396/5 від 16.04.2021 року свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю останнього анульовано (а.с. 76). Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.12.2019 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1931582, за умовами якого позивачу було надано кредитні кошти в розмірі 10000 грн. зі строком повернення до 10.01.2020 року (а.с. 14-16). На підставі договору про відступлення права вимоги № 49-МЛ від 27.03.2020 року, ТзОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 1931582 від 13.12.2019 року на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» (а.с. 50-55). 22.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4900, яким з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» стягнено суму заборгованості за період з 27.03.2020 року по 28.11.2020 року в розмірі 34530 грн., з яких: 33600 грн. - сума заборгованості за кредитним договором та 930 грн. - за вчинення виконавчого напису (а.с. 13). На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Похою В.А. 17.02.2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64544933 (а.с. 17). Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса був вчинений на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Так, згідно ст. 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року (далі - Перелік). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Поряд з тим, 26.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на даний час, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 21.01.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові Верховно суду від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Доказів іншого сторонами суду надано не було. Отже, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обґрунтування [PERSON] щодо вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. виконавчого напису від 21.01.2021 року, що зареєстрований в реєстрі за № 4900, з порушенням вимог закону є обґрунтованими, у зв`язку з чим його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Судом встановлено, що 18.02.2021 року між [PERSON] , як Клієнтом, та АБ «Калінін і Партнери» було укладено керуючий адвокатським бюро адвокат Калінін С.К. взяв на себе зобов`язання здійснювати представництво інтересів клієнта при розгляді справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню. Вартість послуг строни визначили в розмірі 5000 грн. (а.с. 19-21). Як вбачається з Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 09.03.2021 року, АБ «Калінін і Партнери» було надано [PERSON] послуги на загальну суму 5000 грн., які складаються із: вивчення питання та консультації (загальна вартість 500 грн.); складення оформлення двох адвокатських запитів (загальна вартість 1000 грн.); підготовка та подання позовної заяви (загальна вартість 2500 грн.); підготовка та подання заяви про забезпечення позову (загальна вартість 1000 грн.) (а.с. 25). Факт сплати [PERSON] в користь АБ «Калінін і Партнери» коштів за послуги з професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн. підтверджується меморіальними ордерами № @2PL366399 від 22.02.2021 року та № @2PL253648 від 09.03.2021 року (а.с. 23-24). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими, а відтак такими, що відповідають принципам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. та по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. підлягають компенсації йому, в зв`язку із задоволенням позову, за рахунок відповідача. На підставі ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат»,

Outcome: approved