Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

15 квітня 2014 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві посилалась на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2004 року, від якого мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось внаслідок втрати порозуміння через різні погляди на різні питання родинного життя. З лютого 2013 року подружжя не проживає однією сім'єю, не веде спільного господарства, шлюбні відносини припинені, у зв'язку з чим [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а. с. 2-3). Позивач надала суду заяву про розгляд даної цивільної справи за її відсутності, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить залишити їй прізвище «[PERSON]» (а. с. 13). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. За таких обставин суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути дану цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 листопада 2004 року, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 864, від якого мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 4, 5). Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 235 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на дане положення, суд прийшов до висновку, що прізвище відповідачу, яке було змінено нею після реєстрації шлюбу, залишити без змін, а саме: «[PERSON]». Враховуючі вищезазначені обставини, та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені та до цього часу не поновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає й вважає, що це не можливо, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому даний підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved