Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

16 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось до суду із позовм до [PERSON] , в якому просили про стягнення боргу за Кредитним договором № 500384282 від 20 червня 2013 року в сумі 22881,70 грн., судового збору в розмірі 2270 грн. та витрат на правничу допомогу 20000 грн. В обґрунтування позову вказано, що 20.06.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500384282 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 5000 грн зі сплатою 25 % річних до 21.06.2018 року. В свою чергу 21.06.2016р. між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу №1, відповідно до якого до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «ФК «Веста» набуло право вимоги, в тому числі за вказаним кредитним договором. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 500384282 від 20.06.2013 року. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 09.03.2021 року має заборгованість в розмірі 22881,70 грн., яка складається з нарахованих 3 % річних 356,41 грн,\~втрати від інфляції 736,92 грн., заборгованість за тілом кредиту - 3\~956,46 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги -1931,91 грн., заборгованість з пені - 15900 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою від 29 квітня 2021 року\~відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 31 травня 2021 року за клопотанням відповідача було витребувано докази у відповідача, які надані до суду 30 червня 2021 року позивачем. Представник позивача\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» до\~суду не\~з`явився,\~до початку\~розгляду справи\~надав заяву\~про розгляд\~справи за\~його відсутністю,\~позовні вимоги\~підтримав в\~повному обсязі,\~просив проводити\~розгляд справи\~без його\~участі,\~проти заочного\~розгляду справи не заперечував. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, правом надання відзиву не скористались, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність також не надали, поважність причин неявки до суду не повідомили. Згідно п.1 ч.3\~ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи згоду представника позивача на розгляд справи без його участі, неявку відповідача та його представника без поважних причин та ненадання відповідачем відзиву на позов, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутності сторін та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності доч.2\~ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.06.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500384282 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 5000 грн. Згідно з умовами п. 2.1 Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит на наступних умовах: сума кредиту 5000 грн., а згідно п.2.3 вказаного договору фіксована процентна ставка 25 % річних, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 21.06.2019 року (пункт 2.3 Кредитного договору) (а.с.11). Відповідно до договору факторингу № 1 від 21.06.2016 укладеного між ПАТ «Альфа Банк» як Клієнт та ТОВ «Кредитні ініціативи», як фактор в порядку та на умовах визначених цим договором ТОВ «Кредитні ініціативи» за плату придбало у ПАТ «Альфа Банк» право грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, що зазначені в Додатку № 1 (а.с.20) У відповідності до п. 2.1. Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року, що укладений між ТОВ «Кредитні ініціативи» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (Фактор), Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту іменуються «Боржники», або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори», або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права, які належать Клієнту за Основними договорами, на умовах, передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів (а.с. 22-31). В свою чергу, відповідно до п. 2.1. Договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (Первісний кредитор) та ТОВ «Вердикт Капітал» (Новий кредитор), Первісний кредитор відступає Новому кредитору належне йому право вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту іменуються «Боржники», або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори», або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії та сплатити за нього Ціну Права Вимоги. Сторони погодили, що до Нового кредитора переходять всі права, які належать Первісному кредитору за Основними договорами, на умовах, передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, передбачені умовами Основних договорів (а.с.36-45). Таким чином,ТОВ «ВердиктКапітал» набуло право грошової вимоги до відповідача. Згідност. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно дост. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідност.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 611\~ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст.ст.525,526,530\~ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] свого обов`язку належним чином не виконала своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кредитні кошти не повернула. Зокрема, станом на 09.03.2021 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором№ 5003842282 від 20.06.2013 року складає 22881,70 грн та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 3\~956,46 грн., заборгованості за відсотками -1931,91 грн. та заборгованості за пенею - 15900 грн., що нараховані на дату набуття права вимоги 16.01.2019 року. А також 3 % річних в розмірі 356,41 грн та\~втрати від інфляції 736,92 грн., що нараховані відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідачем та його представником наведений розрахунок не спростований, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотками та пенею є обґрунтованими, а тому в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення з відповідача 356,41 грн - 3 % річних та 736,92 грн.\~втрат від інфляції суд виходить з наступного. Так, відповідно до договору кредиту №500384282 від 20.06.2013 року, пункту 2.3 строк дії договору закінчився 21.06.2018 року. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2ст.\~625\~ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дані кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Положення ст. 625 ЦК України, застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов`язання в не залежності від наявності вини в його діях. Кредитор реально грошові кошти не отримав. Відтак, встановленіст. 625 ЦК Українивідсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1ст.631 ЦК Українистроком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно із частиною першоюстатті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені тиловими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях, перше - це одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Статтею 536\~ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс-18) сформульовано висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, згідно з якими право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси кредиторів забезпечуються частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, нарахування 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Таким чином, проценти, передбаченіст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 500384282 від 20.06.2013 року. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом ч. 1ст. 598 ЦК України. Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.599-601,604-609 ЦК України. Вимоги кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.526,599 ЦК України. Отже нарахуванню процентів за неправомірне користування кредитом є визначення в договорі строку кредитування, з зазначенням дати з якої позичальник користується чужими грошовими коштами неправомірно, і відповідно настає момент прострочення виконання грошового зобов`язання. До цієї дати, протягом строку кредитування проценти стягуються як платежі за правомірне користування грошовими коштами за ст. 1048 чист. 1054 ЦК України, а за період після цієї дати стягуються вже проценти передбачені частиною 2статті 625 ЦК України. Що дає суду підстави для висновку, що кредитодаець має право на стягнення передбачених договором процентів за неправомірне користування грошовими коштами згідно ч.2 статті 625 ЦК України, за період до фактичного погашення заборгованості за договором, навіть і після закінчення строку дії договору. Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення нарахованих 3 % річних 356,41 грн,\~втрати від інфляції 736,92 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 3, 4\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження\~судових витрат\~суду надано:\~копію договору про надання правової допомоги № 05-03/2021 від 05.03.2021 року; копію платіжного доручення № 195390019 від 02.04.2021 про сплату ТОВ «Вердикт Капітал» Адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» грошових коштів за правову допомогу у загальній сумі 200000 грн.; копію заявки на надання юридичної допомоги № 12 за клієнтом [PERSON] на загальну суму 20000 грн., а також копію витягу з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 23.03.2021 року на загальну суму 20000 грн. ( а.с.71-79). Відповідачем та його представником не реалізоване своє право, передбачене ч.6 ст.137 ЦПК України щодо доведення не співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката та надання клопотання про зменшення таких витрат, у зв`язку з чим суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в повному обсязі. У відповідності до положень\~ст.141 ЦПК України\~у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270 грн., а всього понесені позивачем судові витрати складають 22270 грн (20000грн+2270грн).

Outcome: approved