Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

16.02.2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила суд постановити рішення, яким визнати недійсним іпотечний договір від 05.05.2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрований в реєстрі під № 1028. Зняти заборону відчуження земельної ділянки площею 0,326 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER]. Виключити іпотечний договір від 05.05.2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрований в реєстрі під № 1028 з реєстру іпотек. В обґрунтування свого позову посилається на те, що іпотечний договір від 05.05.2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрований в реєстрі під № 1028, відповідно до якого в іпотеку було передано земельну ділянку площею 0,0326 га, що розташована за адресою [ADDRESS], на якій знаходиться житловий будинок, що є об'єктом спільної часткової власності, 7\\100 частин якого належить позивачу, порушує її права співвласника та на її думку є недійсним. Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що вони є необґрунтованими. Спірний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін. Також пояснила, що на переданій в іпотек земельній ділянці на час її передачі були відсутні будь-які споруди. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні поданого позову слід відмовити, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 05.05.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який загальними зборами акціонерів АКБ «Укрсоцбанк» 14.06.2010 року перейменований на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на вимогу Закону України «Про акціонерні товариства» та [PERSON], укладено Договір кредиту №2006/670/40, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 120 000,00 доларів США, з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1.1. Договору кредиту та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 04.05.2016 року зі сплатою 11,5 процентів річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписом частини 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України). Відповідно ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Договором кредиту між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було 05.05.2006 року укладено Іпотечний договір (нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. за реєстровим № 1028, згідно з яким іпотекодавець передав Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,0326 га, за адресою:, [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека це - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку із посвідченням вищевказаного договору приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. було накладено заборону відчуження зазначеного у договорі іпотеки майна, а саме: земельної ділянки, що знаходиться по вулиці Окружній під номером 18 в місті Одесі. Вищевказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів 16 березня 2005 року на підставі рішенням Одеської міської ради від 20.01.2003 року № 1007-ХХIV зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010550502137. Відповідно до ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ст. 90 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок мають право: продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що в іпотеку було передано земельну ділянку площею 0,0326 га, що розташована за адресою [ADDRESS], на якій знаходиться житловий будинок, що є об'єктом спільної часткової власності, 7\\100 частин якого належить їй. Частиною 2 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», встановлено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником 7/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою: [ADDRESS], який в цілому складається з однієї кам'яної житлової будівлі літ. «А», загальна житлова площа якої становить 111,2 кв.м. та надвірних споруд «Б»- сарай, «В»- сарай, «Г» - гараж, на підставі договору дарування частини житлового будинку від 25.04.1997 року посвідчений державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Пучковой І.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1563. Відповідач [PERSON] є власником 13/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що складає квартиру [ADDRESS] та складається в цілому з однієї кам'яної житлової будівлі. Загальна площа якої становить 111,2 кв.м. та надвірних споруд: «Б»- сарай, «В» - сарай, «Г»- гараж, «И» - літня кухня, «М» - сарай, «Р» - сарай, «У» сарай, «Ф» - сарай, «Ш»- вбиральня, «Щ» - вбиральня, «Э» - душ, № 1 огородження, розташованих на земельній ділянці, розміром 2673 кв.м. Крім того, з технічного паспорту від 28.06.2012 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] є об'єктом спільної часткової власності, власниками якого крім вищезгаданих [PERSON] та [PERSON], є також: [PERSON] (17/100 частин); [PERSON] (23/600 частин); [PERSON] (13/100 + 23/600 частин); [PERSON] (23/600 частини); [PERSON] (23/600 частини); [PERSON] (23/600 частини); [PERSON] (27/100 частини). На заперечення позовних вимог представник відповідача Публічного акціонерне товариство «Укрсоцбанк» надав письмові документи, з яких вбачається, що перед укладенням Договору іпотеки була проведена експертна грошова оцінка ПП «Земконсалт», відповідно до Витягу із звіту якої зазначено, що на даній земельній ділянці відсутні будь-які будови Також 27.04.2006 року Державний комітет земельних ресурсів Одеського міського управління земельних ресурсів було надано довідку №677 відповідно до якої, також було вказано, що відсутні будь-які обтяження щодо використання та передачі даної земельної / ділянки іпотеку. При укладанні угод нотаріус згідно зі п. 38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції N 20/5 вій 03.03.2004 (діючий на момент укладення договорів) : Правочини про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. У разі застави майбутнього майна або створення забезпечувального обтяження в майбутньому майні нотаріусу надаються документи, що підтверджують наявність прав на набуття такого майна у власність у майбутньому. При посвідченні правочинів про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. В разі наявності заборони правочину про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача. Тобто перевірка наявності будов на земельній ділянці була здійснена як експертом при складанні звіту оціночної діяльності, так і дійсність документів та наявність будь-яких заборон обтяжень здійснювалась приватним нотаріусом Трофімець В.В. при посвідченні договорів. В якості доказу того, що земельна ділянка була забудована на момент передачі її в іпотеку Позивачем було надано технічний паспорт на будинок по [ADDRESS] від 28.06.2012 року, який виданий пізніше ніж було укладено Договір іпотеки, оскільки Договір іпотеки укладено 05.05.2006 року. Також суд вважає, що посилання позивача на те, що частина її будинку знаходиться на земельній ділянці, яка передана в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» не є підтвердженими, оскільки її доводи ґрунтуються лише на схемі розподілу земельної ділянки, копія якої знаходиться на аркуші справи 22, з якої взагалі не можливо зрозуміти межі земельної ділянки відповідача та будівлі, які там перебувають. Відповідно до доданого технічного паспорту на квартиру [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 22.02.2002 року відображено зовсім іншу форму всього будинку та його розташування. Тому є підстави вважати, що можливо були здійсненні перебудови будинку, які були здійсненні після укладення іпотеки, а також здійсненні з порушенням законодавства. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», виникнення, застосування і пріоритет іпотеки Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ч. 3 ст.. 6 ЗУ «Про іпотеку», Іпотекодавець зобов'язаний до укладенні; іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків Якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею). Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов'язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, варто зазначити, що сторонами під час укладення договору іпотеки були дотримані всі вимоги закону. Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» та п. 36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Тому, виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини, під час укладення Іпотечного договору від 05.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. суд приходить до висновку, що підстави для визнання цього правочину недійсним з підстав передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України відсутні, оскільки при його укладенні обставини, які б перешкоджали нотаріусу засвідчити його були відсутні. Крім того, суд бере до уваги, що державний акт відповідача [PERSON] недійсним в судовому порядку не визнавався та є чинним. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed