Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

17.08.2015 позивач, через свого представника, звернувся до суду з позовом до [PERSON], в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 18.07.2011 між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (далі [PERSON]) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір банківського обслуговування №BLаЖГА00053398 (Договір). За умовами договору ПАТ «ВіЕйБі Банк» зобовязався надати позичальнику грошові кошти у сумі 17000,00 грн. в порядку і на умовах, визначених Договором, на поточні потреби, строком по 18 липня 2014 року, за користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 15,00% річних. Сторонами погоджено комісію за управління Кредитом 1,75% від суми Кредиту, як щомісячну плату за управління Кредиту. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 15.08.2015р. у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором на суму 27426,68 грн., що складається з: 13419,03 грн. заборгованість за кредитом; 1898,29 грн. заборгованість по відсоткам; 3406,85 грн. комісія за РО; 8702,51 грн. плата за пропуск платежів. У звязку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість у розмірі 27426,68 грн. за кредитним договором №BLаЖГА00053398 від 18.07.2011, станом на 15.08.2015. В судове засідання представник позивача не зявився, до суду надано письмову заяву, в якій просить дану справу розглянути без присутності представника позивача, на підставі вже поданих документів, позов підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в останнє судове засідання не зявився, про місце, дату та час слухання справи було повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі. До суду відповідач надавав письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку з пропуском строків позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов до наступного. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк (кредитор) зобов'язується надати гроші (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Судом встановлено, що 18.07.2011 між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено Договір банківського обслуговування №BLаЖГА00053398. За умовами договору ПАТ «ВіЕйБі Банк» зобовязався надати позичальнику грошові кошти у сумі 17000,00 грн. в порядку і на умовах, визначених Договором, на поточні потреби, строком по 18 липня 2014 року, за користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 15,00% річних. Відповідно до договору відповідач взяв на себе обов'язок належним чином виконувати зобов'язання за кредитним договором, повертати кредит вчасно, сплачувати проценти за користуванням кредитом. На попередження позивача про погашення заборгованості відповідач не відреагував; позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено, що сторони погодили строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань (п. 6.4), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 18 липня 2014 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Проте, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата відсотків повинна здійснюватись позичальником частинами до кожного 22 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж позичальником був сплачений 19.04.2013, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентами та сплату неустойки, які виникли станом на 15 серпня 2015р., банк звернувся 17 серпня 2015 року, що відповідає відмітці про відправлення на поштовому конверті, включивши до позовних вимог всю заборговану суму та нараховану пеню за весь час прострочення, отже позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, процентами та комісії за розрахункові операції підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується плати за пропуск платежів, то така вимога позивача також підлягає задоволенню в заявленій позивачем сумі 8702,51 грн., так як до неї неможливо застосувати строки позовної давності. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість відповідача виникла з травня 2013 року, з цього ж періоду було нараховано плату за пропуск платежів в сумі 8702,51 грн. і вона є залишилася до моменту складання позивачем розрахунку 15.08.2015. За таких обставин, оцінивши в сукупності дослідженні у судовому засіданні докази, суд вважає, що підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності немає, а отже, з відповідача підлягає стягненню повністю сума заборгованості, заявлена позивачем 27426,68 грн., що складається з наступного: прострочена до повернення сума кредиту 13419,03грн., прострочені проценти за користування кредитом 1898,29 грн., комісія за розрахункові операції 3406,85 грн., плата за пропуск платежів 8702,51 грн. На підставі п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved