Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

17.09.2019 р. позивач звернулася у суд з даним позовом, у якому просить: розірвати шлюб з відповідачем, що укладений 31.07.2008 р., та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. щомісячно. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, сімейні відносини не підтримують, проживають окремо, сім`я існує лише формально. Крім цього ствердила, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, добровільно коштів на утримання дитини не надає, відтактягар матеріального утримання дочки лежить на ній. Ухвалою від 26.09.2019 р. судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 15.11.2019 року підготовче провадження було закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 20.03.2020 року. 20.03.2020 р. будучи належним чином повідомлени про час і місце розгляду справи у судове засідання сторони не з`явилися, заяв чи клопотань про розгляд справи за їх відсутності не подавали, про причини неявки не повідомили. При цьому, відповідачем не було подано відзиву. Відповідно до вимог ст.223 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності учасників справи, що не з`явились на виклик суду. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Як передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.2008 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб з позначкою «Повторно» серії [NUMBER] , виданого 17.09.2019 р. Червоноградським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області. Від спільного подружнього життя у сторін є дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 10.02.2010 р. Судом встановлено, що сімейне життя в сторін не склалося, вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, відтак шлюб між ними слід розірвати. Окрім цього, зі змісту позовної заяви вбачається, що тягар матеріального утримання дитини лежить на позивачці, відповідач відповідних коштів для цього добровільно не надає. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бутименшим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є частково обґрунтованими. Поряд з цим, заявлений до стягнення розмір аліментів суд вважає необґрунтованим. Виходячи із засад справедливості й розумності, суд вважає, що адекватним і достатнім буде розмір аліментів у розмірі 2 000,00 грн. щомісячного доходу відповідача. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. від якого позивачка була звільнена при подачі позову, сплачений позивачкою судовий збір у сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача у користь позивачки.

Outcome: partial