Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

15 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до відповідача з позовом, яким просила визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. Вказувала, що відповідач - її донька, хоча і зареєстрована, проте тривалий час за вказаною адресою не проживає, не бере участі у утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Також, позивач зазначила, що реєстрація відповідача у будинку не дає їй можливості реалізовувати своє право власності належним чином. 14.09.2018 року Ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач, згідно заяви, просила про розгляд справи без її участі, підтримала вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Своїм правом на подання відзиву не скористався. Згідно Ухвали проводиться заочний розгляд справи. Встановивши фактичні обставини, з'ясувавши взаємовідносини, які склались між сторонами, дослідивши надані докази, суд виходить з такого. Житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 13.07.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Сіряковою О.В., належить на праві власності [PERSON]. Відповідно до Будинкової книги, за адресою: [ADDRESS], зареєстрована відповідач - [PERSON] Відповідно до акта про не проживання, складеного сусідами сторін за вказаною адресою - [PERSON], [PERSON], у будинку [ADDRESS], відповідач фактично не проживає з 2003 року, її особистих речей в помешканні немає. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. З огляду на викладене судом встановлено, що відповідач не мешкає за вказаною адресою близько п'ятнадцяти років, її реєстрація за вищевказаною адресою чинить позивачу перешкоди у розпорядженні її власністю, чим обмежує її право власності. Отже, вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку, належного позивачу, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки її порушене право підлягає захисту у обраний нею спосіб.

Outcome: approved