Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

16.06.2016 року [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з останнього аліментів на утримання дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02.10.1999 року Хортицьким відділом реєстрації актів громадянського стану м. Запоріжжя зареєстровано шлюб між сторонами. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Кілька років шлюбні стосунки між сторонами припинені через те, що вони мають різні погляди про спільне життя, тому виникали постійні непорозуміння та сварки, просить суд розірвати шлюб оскільки він існує формально. Враховуючи, що відповідач добровільно матеріально не допомагає, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 гривень на кожну дитину окремо, щомісячно, які підлягають індексації, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 16.06.2016 року. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів, проте заперечував щодо розміру аліментів, вважає за можливе сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. на обох дітей та додатково допомагати дітям по можливості. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 02.10.1999 року сторони зареєстрували шлюб, про що Хортицьким відділом реєстрації актів громадянського стану м. Запоріжжя02.10.1999 року було видано повторно Свідоцтво про одруження (актовий запис № 559). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицької райадміністрації Запорізької міської ради України та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 6-7). Також, як встановлено в з матеріалів справи, шлюбні відносини між сторонами припинені кілька років тому, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, відповідач теж не виявив наміру зберегти сім'ю, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. З інформації наданої Відділенням у Комунарському районі м. Запоріжжя Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області встановлено, що ФОП [PERSON] зареєстрований у Виконавчому Комітеті Запорізької міської Ради 31.03.2005 року, за 2015 рік загальна сума доходу складає 104 954,00 гривень, за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року складає 57 220,00 гривень. Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 р.» з прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років - 1 531 грн. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів суд виходив з того, що відповідач, як один з батьків, працездатного віку, має надавати допомогу на утримання дитини у розмірі, що складає 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, отже, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти в сумі 765 грн. 50 коп. ( 1531:2) грн., які підлягають індексації, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання кожної дитини по 765 грн. 50 коп., які підлягають індексації, щомісячно, до досягнення кожним з них повноліття В іншій частині позовні вимоги є надмірними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial