Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

17.05.2016 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння та на 1/2 частину земельної ділянки по провулку Яковлєва, 9, в с. Громи Уманського району Черкаської області. Свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на такі обставини. 24.07.1996 у виконавчому комітеті Громівської сільської ради Уманського району Черкаської області позивач зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] та проживали вони однією сімєю до 2015 року. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.01.2016 шлюб був розірваний. За час перебування в шлюбі та проживання однією сімєю, на спільні кошти сторонами було придбано будинок по пров. Яковлєва, 9, в с. Громи Уманського району Черкаської області, що підтверджується Договором купівлі-продажу будинку від 26.04.2006, посвідченим нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори. Будинок був зареєстрований на імя [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.05.2006. Для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства по пров. Яковлєва, 9, с. Громи Уманського району Черкаської області, відповідно до рішення Громівської сільської ради від 22.09.2006 за № 4-9/V була виділена земельна ділянка, площею 0.3987 га, що була приватизована також на імя [PERSON], та був виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку від 18.01.2007, на якій розташований і житловий будинок. У звязку з тим, що сімя розпалася, сторони проживають окремо, виникло питання щодо розподілу спільно нажитого майна подружжя, але у звязку з тим, що спільної домовленості не було досягнуто, позивач звернулася до суду з позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подавши суду заяву, відповідно до якої підтримала свій позов в повному обсязі, просила задовольнити її позовні вимоги, а справу розглядати за її відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], який відповідно до ч. 5 ст. 74, ч. 8 ст. 76 ЦПК України вважається повідомленим про місце, день і час судового розгляду, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позову суду не подав. У зв'язку з вказаними обставинами суд ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній доказів ухвалити заочне рішення у справі, відповідно до положень статей\~224, 225 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 24.07.1996 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Громівської сільської ради Уманського району, в якому проживали до 2015 року. Шлюб був розірваний рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.01.2016 (справа № 705/6307/15-ц), яке набрало законної сили 16.02.2016. За час перебування в шлюбі та проживання однією сімєю за договором купівлі-продажу від 26.04.2006, посвідченим нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори, в реєстрі №\~1449, був придбаний будинок по пров.\~Яковлєва, 9, в с.\~Громи Уманського району Черкаської області. Будинок був куплений і зареєстрований на імя [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.05.2006, реєстраційний номер об'єкту (будинку) 14448523. На підставі рішення Громівської сільської ради від 22.09.2006 за № 4-9/V [PERSON] для ведення особистого селянського господарства була передана у власність земельна ділянка, площею 0.3987 га, яка розташована по пров. Яковлєва, 9, с.\~Громи,Уманського району Черкаської області. Право власності [PERSON] на цю земельну ділянку підтверджується Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯГ №\~636543 від 18.01.2007. Відомостей про передачу земельної ділянки у спільну власність кількох осіб, зокрема і позивача [PERSON], вказаний Державний акт не містить. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивач суду не подала і про витребування таких доказів судом клопотань не заявила. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту порушених цивільних прав та інтересів визначений у ч.\~2 ст. 16 ЦК України. І одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. До спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України, Земельного кодексу України в редакціях, що діяли на час придбання спірного житлового будинку (на 26.04.2006) та набуття відповідачем права власності на земельну ділянку (на 18.01.2007). На підставі ст. 60, 61 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, яке було одержане за договором, укладеним одним із подружжя в інтересах сім'ї, є також об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Наведені норми СК України діяли на час придбання відповідачем [PERSON] на своє ім'я спірного житлового будинку за договором купівлі-продажу від 26.04.2006, тому суд вважає вказаний будинок таким, що належить позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними. З положень статей 69, 70 СК України вбачається, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна може бути здійснений як за взаємною згодою, так і в судому порядку. Під час поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 70 СК України, для відступлення від засади рівності часток подружжя під час розгляду справи не встановлено. За наведених обставин і з урахуванням зазначених норм СК України суд дійшов висновку, що позовна вимога про поділ між сторонами будинку по пров. Яковлєва, 9, в с.\~Громи Уманського району Черкаської області, шляхом визнання за кожним зі співвласників права власності на рівну частку в ньому підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0.3987 га, розташованої по пров. Яковлєва, 9, в с. Громи Уманського району Черкаської області, то вона не підлягає задоволенню з таких підстав. Спірна земельна ділянка була набута відповідачем [PERSON] згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку від 18.01.2007 у приватну власність із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства шляхом її приватизації на підставі рішення Громівської сільської ради від 22.09.2006. Вказана земельна ділянка відповідно до норм ст. 81, 116 ЗК України (в редакції на час набуття права власності на земельну ділянку 18.01.2007) належить відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності та не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Тому спірна земельна ділянка поділу між сторона ми не підлягає. Така позиція суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, який є обов'язковим для врахування судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин згідно з ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України. Так, у постанові Верховного Суду України від 15.02.2012 у справі №\~6-98цс11 міститься такий висновок: за змістом положень статей 81, 116 ЗК України (у редакції, що діяла на час набуття права власності на земельну ділянку) земельна ділянка, одержана громадянином під час шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки така земельна ділянка не є майном, набутим подружжям під час шлюбу, а отримана громадянином у власність шляхом здійснення свого права на приватизацію. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що у випадку задоволення позову частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому суд присуджує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 436,03\~гривень.

Outcome: partial