Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

15.07.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину. В обґрунтування позову зазначила, що вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.12.2018 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України, та затверджено угоду про примирення від 14.08.2018 року між нею, як потерпілою від кримінального правопорушення, та [PERSON] , призначено покарання узгоджене сторонами угоди. 20.12.2018 року відповідачем була складена розписка, відповідно до якої він взяв на себе зобов`язання відшкодувати позивачу завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в сумі 14000,00 грн. в строк до 25.12.2018 року. До теперішнього часу завдана шкода відшкодована лише в сумі 4000 грн. Посилаючись на викладене, стверджуючи, що з урахуванням вироку Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.12.2018 р. по справі №482/1485/18 та складеної відповідачем розписки про визнання відшкодування суми матеріальної шкоди за вчиненим кримінальним правопорушенням, вина відповідача, розмір компенсації у заподіянні шкоди позивачу є преюдицією та не підлягає доказуванню, просить стягнути з відповідача з посиланням на положення ст. 1177 ЦК України компенсацію за матеріальну шкоду у розмірі 10000 грн. Ухвалою суду від 02.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відзиву відповідачем до суду не подано. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 13, 76, 78 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ст. 81 ЦПК України саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім передбачених законом випадків. Судом встановлено, що вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.12.2018 року, який набрав законної сили у встановленому законом порядку, за результатами розгляду кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №12018150280000556 від 13.08.2018 року, затверджено угоду про примирення, укладену між потерпілим [PERSON] та обвинуваченим [PERSON] від 14 серпня 2018 року та призначено покарання, узгоджене сторонами угоди. Визнано винуватим [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст.198 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі. Згідно частин 2, 3 ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном - 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. При цьому, вказаним вироком суду [PERSON] визнаний винним в тому, що 16.07.2018 року приблизно о 14.00 год. обвинувачений [PERSON] разом з іншою особою прибув до домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , щоб допомогти останній по господарству. Приблизно о 14.30 год. [PERSON] , знаходячись по [ADDRESS] в с.Дільниче Новоодеського району Миколаївської області дізнався від вказаної іншої особи, з якою він був, про те, що останнім було викрадено грошові кошти у [PERSON] Достовірно знаючи про те, що грошові кошти здобуто в результаті вчинення злочину, маючи умисел на придбання та отримання майна, завідомо здобутого злочинним шляхом, отримав від вказаної іншої особи майно, що належить потерпілій [PERSON] , а саме грошові кошти в сумі 1 000 грн. В подальшому [PERSON] отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд. Таким чином, вироком суду встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілій [PERSON] злочинними діями [PERSON] у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №12018150280000556 від 13.08.2018 року, становить 1000 грн. Відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача саме матеріальної шкоди в сумі 10000 грн. внаслідок вчинення ним злочину, за яким його засуджено вироком суду від 21.12.2018 р., стверджує суду про завдання їй матеріальної шкоди цим злочином в сумі 14000 грн., 4000 грн. з яких відповідачем, тобто засудженим [PERSON] , відшкодовано. Твердження позивача про суму матеріальної шкоди в розмірі 14000 грн. є безпідставними та спростовуються вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 21.12.2018 року у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №12018150280000556 від 13.08.2018 року, який набрав законної сили у встановленому законом порядку, згідно з яким розмір матеріальної шкоди, спричиненої [PERSON] внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 198 КК України, становить 1000 грн. Зі змісту наданої до суду позивачем розписки [PERSON] встановлено, що він зобов`язався відшкодувати [PERSON] як потерпілій у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №12018150280000556, шкоду, завдану злочином в розмірі 14000 грн. до 25.12.2018 р. За твердженням позивача до теперішнього часу завдана шкода відшкодована тільки у сумі 4000 грн., а залишилась не відшкодованою сума шкоди у розмірі 10000 грн. Проте, сама по собі розписка про зобов`язання відповідача у справі відшкодувати позивачу завдану злочином шкоду в сумі 14.000 грн. не свідчить про розмір матеріальної шкоди саме в такому розмірі. Позивач, звернувшись до суду з позовом, просила про стягнення з відповідача лише завданої їй матеріальної шкоди, яка, як встановлено вироком суду, становить 1000 грн. З іншими позовними вимогами, в тому числі і про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, позивач до суду не зверталася, та про її існування в позові не вказувала. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що вироком суду вина відповідача [PERSON] встановлена, є причинний зв`язок між діями відповідача та заподіяною позивачу майновою шкодою в розмірі 1000 грн., факт відшкодування позивачу відповідачем суми в розмірі 4000 грн., відсутність доказів того, що ця сума була сплачена відповідачем не в рахунок відшкодування матеріальної шкоди позивачу, відсутні підстави для задоволення позову з підстав у ньому викладених, що не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом про стягнення моральної (немайнової) шкоди в разі її існування.

Outcome: dismissed