Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

16.01.2019 до Дарницького районного суду м.Києва із позовом звернулась [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку. Позов мотивовано тим, що позивачу належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] . В квартирі крім неї зареєстровані її син та дочка - відповідач по справі. Зазначає, що після прийняття судом рішення про визначення місця проживання дочки з батьком з 2000 року по даний час відповідач [PERSON] постійно не проживає в квартирі позивача, плату за комунальні послуги не вносить, позивач не має можливості оформити субсидію в зв`язку з реєстрацію відповідача в квартирі, реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні майном на власний розсуд. Тому, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлялась належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надала, у зв`язку з чим, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши позивача, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.06.1997 (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] від 09.02.1999 [PERSON] перемінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] (а.с.26) В належній позивачу на праві власності квартирі, зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , про що свідчить інформація з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні адресою: [ADDRESS] (а.с. 7,11) З довідки від 20.12.2018 № 12/25 виданої об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Єдність», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована відповідач у справі - [PERSON] , але не проживає з 2000 року по теперішній час. (а.с. 6). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2000 року, однак залишається бути зареєстрованою за даною адресою. Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився в квартиру і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до положень, викладених в ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом установлено, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрованf в квартирі, як член сім`ї позивача та понад один рік не проживає без поважних причин в квартирі, спільним побутом із позивачем не пов`язана. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу співвласників цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Оскільки відповідач залишається бути зареєстрованим в квартирі, позивач в позбавлена повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися зазначеним вище житлом, чим обмежуються її права, як власника даного об`єкта нерухомості, тому суд задля захисту її майнових прав, забезпечення в повній мірі їх реалізації вважає за необхідне вимогу [PERSON] задовольнити та визнати до [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відмовляючи у задоволені позовної вимоги про зняття відповідача з місця реєстрації, суд виходить з того, що зняття з реєстрації місця проживання в житлових приміщеннях колишніх членів сімї їх власника або інших осіб, відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно зі ст. 7 цього Закону , цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; - підстав на право користування житловим приміщенням. Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є предявлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ( вимогу про, що і заявлено позивачем за даним позовом), які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За даним позовом позивачем заявлені дві позовні вимоги немайнового характеру, одну з яких судом задоволено, а в інший відмовлено, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовій збір у розмірі 768 грн. 40 коп. на користь держави, а інша частина компенсується за рахунок держави.

Outcome: partial