Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

15 червня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN80AM00000189 від 17 вересня 2007 року в розмірі 11883,73 доларів США, що за курсом 26,51 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 травня 2020 року складає 315037,68 грн.; а також стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 17 вересня 2007 року між позивачем АТ КБ та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DN80AM00000189, відповідно до умов якого банк (Кредитор) надав відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15932,54 доларів США зі сплатою відсотків та кінцевим терміном погашення заборгованості до 16 вересня 2014 року. Тобто, позивач зобов`язання за Договором виконав, надавши позичальнику кредит. У порушення умов Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20 травня 2020 року за ним сформувалася заборгованість за кредитним договором в розмірі 159902,02 доларів США, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 11883,73 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 32294,63 доларів США; заборгованості з комісії за користування кредитом - 1287,30 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 114436,36 доларів США. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, а тому звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути лише заборгованість за тіло кредиту та стягнути з відповідача судові витрати - суму сплаченого судового збору в розмірі 4725,57 грн. Відповідачем відзив на позов не поданий, а подане клопотання про застосування строків позовної давності, яке фактично містить і відзив на позов. Так відповідач не заперечує, що між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, 17 вересня 2007 року був укладений кредитний договір № DN80AM00000189 від 17 вересня 2007 року, відповідно до умов якого банк надав йому 15932,54 доларів США, а він зобов`язався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення та сплату нарахованих відсотків з розрахунку 9,96% річних у встановлений термін. Договір укладений строком до 16 вересня 2014 року. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, ним був наданий банку предмет застави - легковий автомобіль CHERY AMULET, 2007 року випуску, р/н [NUMBER] , про що 17 вересня 2007 року між ним і банком був укладений договір застави рухомого майна. Рішенням суду у справі № 427/4997/2012 від 01 квітня 2013 року з нього - [PERSON] у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN80AM00000189 від 17 вересня 2007 року у розмірі 113465,22 грн. звернено стягнення на предмет застави, визначивши спосіб його реалізації - продаж ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, з наданням банку дозволу від імені [PERSON] укладати договори купівлі-продажу. Рішення набрало законної сили. Крім того 24 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського МНО Швець Р.О. вчинено виконавчий напис на користь ПАТ КБ «Приватґбанк», яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість не сплачену в строк за кредитним договором № DN80AM00000189 від 17 вересня 2007 року за період з 17 вересня 2007 року до 22 червня 2017 року в розмірі 91930,70 доларів США. Рішенням суду у справі № 183/2423/18 визнано цей виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили. У рішенні суду у справі № 427/4997/2012 від 01 квітня 2013 року встановлено, що заборгованість [PERSON] перед банком станом на 12 травня 2011 року склала 14236,54 доларів США, а тому позивач про порушення свого права був обізнаний починаючи з 2011 року. Крім того, кредитний договір № DN80AM00000189 від 17 вересня 2007 року укладений терміном до 16 вересня 2014 року, договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався. А тому вважає, що строк позовної давності за кредитним договором сплив 17 вересня 2017 року, а тому відповідно до вимог ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України повинен бути застосований, а у задоволенні позову - відмовлено. У своїй відповіді на клопотання про застосування позовної давності АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що банком не пропущений строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN80AM00000189 від 17 вересня 2007 року, оскільки рішенням суду від 01 квітня 2013 року звернуто стягнення на заставне майно; більше того, рішення суду не виконане через те, що у виконавчому провадженні з виконання цього рішенні заставне майно - автомобіль був оголошений у розшук і за закінченням річного терміну перебування у розшуку, виконавчий лист був повернений без виконання. Тобто рішення суду не виконане, відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором відповідача зростає. Ураховуючи, що зобов`язання за кредитним договором відповідачем до сьогодні не виконані, кредитний договір діє відповідно до п. 5.1 Договору - до повного виконання сторонами зобов`язань, а тому строк позовної давності банком не пропущений. У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» повністю підтримав позовні вимоги позивача та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Щодо застосування строку позовної давності - вважає його таким, що не пропущений банком, через те, що зобов`язання за кредитним договором відповідачем до сьогодні не виконані, кредитний договір діє відповідно до п. 5.1 Договору - до повного виконання сторонами зобов`язань. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що підлягає застосуванню строк позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості з підстав, зазначених у клопотанні, тому як про порушення свого права позивач був обізнаний ще у 2011 році, а сам кредитний договір має термін дії - до 16 вересня 2014 року. Вважає, що строк позовної давності за вимогами про стягнення заборонності сплив 17 вересня 2017 року, а тому у задоволенні позову просив відмовити. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху та наданий строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 25 червня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подано заяву з додатками на виконання ухвали суду від 17 червня 2020 року про залишення позову без руху. 23 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, відкрите провадження у цивільній справі та призначене підготовче судове засідання. 22 вересня 2020 року від представника [PERSON] - адвоката Напари М.В. надійшло клопотання про застосування позовної давності. 16 жовтня 2020 року представником позивача подано відповідь на клопотання про застосування позовної давності. 09 листопада 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Суд, вислухавши вступне слово та пояснення учасників справи, дослідивши подані письмові заяви учасників справи, заяву про застосування строку позовної давності, а також докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності та достовірності, дійшов до таких висновків. 17 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № DN80AM00000189 від 17 вересня 2007 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві 15932,54 доларів США, а останній зобов`язався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення та сплату нарахованих відсотків з розрахунку 9,96% річних у встановлений термін. Договір укладений строком до 16 вересня 2014 року (а.с. 54-64, 84-86). На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, того ж дня 17 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений договір застави рухомого майна, відповідно до умов якого відповідач передав позивачу у заставу - легковий автомобіль CHERY AMULET, 2007 року випуску, р/н [NUMBER] (а.с. 87-89). Позичальник [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим банк 11 червня 2012 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави - легковий автомобіль CHERY AMULET, 2007 року випуску, р/н [NUMBER] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 0427/4997/2012 від 01 квітня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN80AM00000189 від 17 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , у розмірі 113465,22 грн. звернуто стягнення на предмет застави - легковий автомобіль CHERY AMULET, 2007 року випуску, р/н [NUMBER] (а.с.90-92). З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник [PERSON] , у зв`язку з неналежним виконанням ним зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість. Останній платіж [PERSON] , згідно з розрахунком АТ КБ «ПриватБанк», здійснений 28 травня 2010 року (а.с. 46-47). Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт того, що у позичальника [PERSON] перед банком існує заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка ним добровільно не сплачується. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк чи інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч. 1ст. 530 ЦК України). Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Отже, відповідач зобов`язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. При укладенні кредитного договору, беручи на себе певні зобов`язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов`язані за такими договорами. Свої зобов`язання позивач виконав цілком і в обумовлений у договорі термін. Зі штампу на конверті експрес-доставки, в якому позовна заява надійшла до суду, вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив позов 10 червня 2020 року (а.с. 22). При цьому судом встановлено, що за пунктом 2.3.3. кредитного договору - банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів. Крім того, згідно з пунктом 2.3.7. банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1. цього договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення заставленого майна, у разі настання умов, передбачених п. 2.3.3. Пунктом 7.1. договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування коштів на рахунок автосалону на строк з 17 вересня 2007 року до 16 вересня 2014 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 15932,57 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля у розмірі 11084,6 доларів США, сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 554, доларів США у момент надання кредиту, у розмірі 4286,94 доларів США на сплату страхових платежів згідно з договорами страхування, передбаченими п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору, а також у розмірі 6,8 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,83% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячно в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «27» число кожного місяця. Таким чином, сторони кредитних правовідносин урегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такої зміни. Боржник своєчасно не сплачував кредит, у зв`язку з чим 11 червня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок заборгованості за кредитним договором № DN80AM00000189 від 17 вересня 2007 року, яка станом на 12 травня 2011 року становила 14236,54 доларів США (а.с. 90-92). Відповідач заявив про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості. Таким чином виходячи з того, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 28 травня 2010 року; відповідно до договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, через місяць, тридцять днів; обов`язок відповідача погасити кредит у повному обсязі, сплатити нараховані проценти та штрафні санкції, також настав через місяць, тридцять днів, після сплати боржником останнього платежу, однак не був виконаний. З огляду на ці обставини суд приходить до висновку, що право на позов про стягнення несплачених сум за кредитним договором виникло у позивача через місяць, тридцять днів після сплати боржником останнього платежу наступного дня після порушення боржником зобов`язання за кредитним договором, проте позивач звернувся до суду з позовом лише 10 червня 2020 року, тобто зі спливом позовної давності, установленої нормами статті 257 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 та ч. 4 ст. 267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). При цьому, строк позовної давності не переривався, що вбачається з рішень судів (а.с. 90-98). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на те, що строк позовної давності не пропущений через те, що кредитний договір діє до повного погашення заборгованості кредитором, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до п. 7.1 кредитного договору № DN80AM00000189 від 17 вересня 2007 року кінцевий термін повернення коштів було визначено сторонами 16 вересня 2014 року; а згідно з п. 5.1. - кредитний договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Разом із цим, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 0427/4997/2012 від 01 квітня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN80AM00000189 від 17 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , у розмірі 113465,22 грн. звернуто стягнення на предмет застави - легковий автомобіль CHERY AMULET, 2007 року випуску, р/н [NUMBER] . Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, шляхом звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 589 ЦК України, кредитор (банк), відповідно до приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, через пропуск строку позовної давності банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за позовом про стягнення заборгованості; стороною позивача не надано жодного доказу існування майнових вимог поза строками такої давності, чи не врегульованих кредитних зобов`язань між сторонами. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Поряд з викладеним необхідно звернути увагу на те, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі 504/1653/15-ц. Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № DN80AM00000189 від 17 вересня 2007 року в розмірі 11883,73 доларів США, що за курсом 26,51 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 травня 2020 року складає 315037,68 грн., слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір у зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених вимог за позовом суд залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed