Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

16 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 22 листопада 1997 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу народилася дитина - син [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. Сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З 2015 року вони з чоловіком разом не проживають, шлюб є лише формальним, оскільки особисті відносини мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування. Вважає, що за таких обставин надання строку на примирення не виправить їхніх відносин. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. До початку судового засідання позивач [PERSON] звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 18). На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України суд у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що з 22 листопада 1997 року [PERSON], [INFO], та [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу Плащева), [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 33 (а.с. 5). Від шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім. Згідно викладених позивачем обставин спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. Сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З 2015 року сторони разом не проживають, шлюб є лише формальним, оскільки особисті відносини мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування. Надання строку на примирення не виправить відносин між подружжям. Враховуючи викладені позивачем обставини, суд дійшов висновку про те, що сімя сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та про необхідність ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище [PERSON], яке вона отримала в звязку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона виявила таке бажання. На підставі викладеного та

Outcome: approved