Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

15 липня 2014 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, де зазначив, що він 18 червня 2010 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. З 11 червня 2013 року однією сім'єю з [PERSON] не проживає. Відповідачка у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, йому самому важко утримувати дитину, просив суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. До судового засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, також зазначив, що дитина мешкає з ним та його середній заробіток складає приблизно 2000 грн. в місяць. Відповідачка до судового засідання також не з'явилась, надала суду заяву, у якій позов не визнала, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала, що дитина мешкає з позивачем, інших дітей вона не має. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,що 18 червня 2010 року між сторонами було укладено шлюб. [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. 11 червня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано, дитина залишилася проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на його утриманні. Батько піклується дитиною, яка відвідує дошкільний навчальний заклад №140, перебував разом з сином у міській лікарні №5 у період з 24.02.2014 року по 12.03.2014 рік. 4 березня 2014 року рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя позивачу було відмовлено в позові про визначення місця проживання дитини разом з ним, між тим на наступний час малолітній - [PERSON] мешкає разом з батьком, проти чого не заперечувала відповідачка, питання щодо відібрання дитини нею не заявлялося. Вказані обставини підтверджені наданими до суду письмовими доказами (а.с.4,5,6,7,8-10, 21,22) . Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що домовленість між батьками в цій частині не досягнута зв'язку з чим позивач, як батько, з яким проживає дитина, звернувся до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд с урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, яка працює та отримує заробітну плату, не має на утриманні інших дітей , чоловіка, батьків, вважає що відповідачка має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст.. 191 СК України аліменти присуджуються на дитину за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 243,60 грн., від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved