Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

15 березня 2018 року до суду надійшла заява завідуючого 5-м відділенням Комунального закладу Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни [PERSON] про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], [INFO]. Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] 12.10.2016 року був госпіталізований до КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» згідно вимого ЗУ «Про психіатричну допомогу». 10 жовтня 2017 року рішенням Роменського міськрайонного суду останній раз подовжено госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку строком до 6 місяців. Щомісяця [PERSON] оглядався комісією лікарів-психіатрів, виносилося рішення про необхідність продовження стаціонарного лікування. У звязку з Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року подальше перебування на лікуванні пацієнта можливе лише за наявності рішення суду. [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді: «Шизофренія, інший тип, пропфшизофренія, безперервний тип перебігу» (F 20.80 за МКХ - 10). На момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді параноїдного синдрому та недоумкуватості, який позбавляє його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними, внаслідок чого пацієнт не здатен задовольнити життєві потреби на мінімальному рівні. Внаслідок неможливості керувати своїми діями є потенційно небезпечним для оточуючих. Такий стан є стійким. Ненадання психіатричної допомоги може призвести до неочікуваних наслідків, смерті пацієнта. Лікування можливе лише в умовах психіатричного закладу. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» [PERSON] заяву підтримав, просив її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку. Надав пояснення стосовно стану хворого. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти заяви не заперечував, просив її задовольнити. В судовому засіданні хворий [PERSON] не заперечував проти заяви лікаря-психіатра. Зазначив, що вважає себе хворим. Адвокат та прокурор не заперечували проти задоволення даної заяви. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07.09.2016 року [PERSON] визнано недієздатним; встановлено опіку над [PERSON], його опікуном призначено [PERSON] (а. с. 5). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.10.2016 року [PERSON] госпіталізовано у психіатричний заклад в примусовому порядку для надання психіатричної допомоги, без його згоди (а. с. 6). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10.10.2017 року відносно [PERSON] продовжено госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку на строк до шести місяців (а. с. 8). Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «1-ша ОСЛ» [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді: «Шизофренія, інший тип, пропфшизофренія, безперервний тип перебігу» (F 20.80 за МКХ - 10). На момент огляду [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді параноїчного синдрому та недоумкуватості, який позбавляє його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними, внаслідок чого пацієнт не здатен задовольнити життєві потреби на мінімальному рівні. Внаслідок неможливості керувати своїми діями є потенційно небезпечним для оточуючих. Такий стан є стійким. Ненадання психіатричної допомоги може призвести до неочікуваних наслідків, смерті пацієнта. Лікування можливе лише в умовах психіатричного закладу. Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 17\~Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку без його згоди, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як він по своєму стану неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність та вчиняє або виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою небезпеку для себе та оточуючих. Ненадання психіатричної допомоги може призвести до неочікуваних наслідків, смерті пацієнта. На основі викладеного,

Outcome: approved