Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

16 травня 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача, де прохає зобов'язати ТОВ «Сокіл» -с. Соколова Балка Новосанжарського району Полтавської області, поштовий індекс 39 352,код ЄДРПОУ 31040860, звільнити земельну ділянку площею 4,1205 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району, право на яку посвідчене Державним актом на право приватної власності на землю серія РЗ № 667935, виданим 12.08.2002 року Соколово-Балківською сільською радою народних депутатів та повернути її власнику [PERSON]. Також позивач прохає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з орендної плати за землю за період 2011-2013 р.р. в сумі 3\~443,91 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, з тих підстав, що договір оренди земельної ділянки,як на її думку, діє з моменту його реєстрації, а саме з 15.04.2009 року, а не з моменту його підписання 15.04.2005 року, як на це посилається позивач у своїх позовних вимогах. Стосовно вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою, представник відповідача зазначила що, у спірний період кошти за це пересилалися первинному орендодавцю - нині покійній матері позивача [PERSON] поштою,через відмову останньої від її отримання, на підтвердження чого надала світлокопії видаткових касових ордерів та поштових квитанцій за 2011-2013 роки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 квітня 2005 року між померлою 04.10.2014 року матірю позивача [PERSON], та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокіл», відповідачем у даній справі, укладений договір оренди земельної ділянки, площею 4,1205 га, розташованої на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. У договорі вказаний термін його дії 10 років. Як у ньому зазначено, він зареєстрований у Новосанжарському ВО ПРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» 15.04.2009 року. Звідси сторони по різному трактують строк дії договору позивач стверджує, що він вже закінчився 15.04.2015 року і, у звязку з цим, відповідач безпідставно користується земельною ділянкою; відповідач же наголошує на тому, що власне строк дії договору - до 15.04.2019 року, пов»язуючи це із моментом його реєстрації 15.04.2009 року. У відповідності з вимогами ст. 203 ЦПК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст. 204 ЦПК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 213 ЦПК України передбачено , що : 1. Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). 2. На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. 3. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. 4. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Даючи оцінку зазначеному договору ,зокрема стосовно терміну його дії,суд враховує ті обставини що, фактично з часу його підписання, тобто з 15.04.2005 року, між орендодавцем [PERSON],як власником земельної ділянки, та орендарем ТОВ «Сокіл» був укладений договір оренди земельної ділянки терміном на 10 років,з погодженням усіх суттєвих умов договору і при цьому земельна ділянка була передана орендарю в натурі, згідно акту прийому-передачі,весь цей час він нею користувався за що надавав орендодавцю відповідну плату. Після смерті [PERSON] власником землі став її син [PERSON], позивач у справі, який отримав державний акт про право власності на цю земельну ділянку. Після спливу терміну договору оренди землі він, у відповідності з вимогами ст. 33 Закону України «Про оренду землі», повідомив відповідача про небажання продовжувати дію договору,що не дало позитивних результатів. З урахуванням викладеного,суд розділяє позицію позивача стосовно того що,термін дії договору в 10 років,слід обраховувати саме із дати його укладення ,тобто з 15.04.2005 року,і таким чином,термін його дії вже сплинув 15.04.2015 року. Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідачем по справі перераховувалася орендна плата за користування земельною ділянкою в 2011-2013 роках на імя [PERSON], що підтверджується: -видатковим касовим ордером від 20.11.2011 року на суму одна тисяча чотириста сорок шість грн. та квитанцією до нього (а. с. 24); -видатковим касовим ордером від 25.12.2012 року на суму одна тисяча девятсот вісімдесят одна грн. та квитанцією до нього (а. с. 25); -видатковим касовим ордером від 26.12.2013 року на суму - дві тисячі пятсот тринадцять грн. та квитанцією до нього (а. с. 26). Заперечення позивача,в цій частині,що ніби-то його покійна матір не отримувала ці кошти, є безпідставними, як такі що не спростовують надані представником відповідача докази. Відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України,де зазначено що, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, підлягають розподілу судові витрати між сторонами. Оскільки позивач звільнений ,згідно закону від сплати судового збору , його позовні вимоги задоволені наполовину, то підлягає стягненню з відповідача,на користь держави судовий збір в розмірі половини його ставки,визначеної законом.

Outcome: approved