Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

15 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в обгрунтування якого зазначила, що 07 грудня 2011р. відповідачка [PERSON] за договором позики взяла у позивачки в борг грошову суму в розмірі 280 00, 00 грн., що на момент укладення даного договору становило 35 044, 24 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору. Відповідно до пунктів 3,4 договору позики від 07.12.2011 р. відповідачка прийняла на себе зобовязання повернути позикодавцю позику в національній валюті України, виходячи із доларового еквіваленту суми позики за офіційним курсом НБУ на день оплати, не пізніше ніж через три роки після підписання договору, тобто в строк до 08 грудня 2014 року. Зі сторони позивачки були виконані всі умови договору позики, і відповідачеві була передана вищезазначена сума, про що було зазначено в пункті 7 договору позики. На початку 2013 року позивачка звернулася до відповідачки з вимогою повернути позику. Протягом 2013-2014 рр. позивачка неодноразово зверталася до відповідачки із вимогою про повернення позики. З початку 2015 року відповідачка взагалі перестала відповідати на телефонні дзвінки, почала уникати зустрічей та будь - яких розмов із позивачкою. Просила суд стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 768 0446,65 грн.; стягнути з відповідачки на її користь судовий збір. В подальшому позивачка надала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідачки на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 280 000, 00 грн. та судові витрати. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечувала, повідомила, що не має змоги повернути отриману від [PERSON] позику у звязку із різким погіршенням її матеріального стану. Відповідно до ч.І ст. 224 ІДПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Вивчивши позовні вимоги та матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного висновку. Ягідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представленими сторонами доказів. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень. Судом встановлено наступне. З договору позики від 07 грудня 2011 р., вбачається, що [PERSON], як Позикодавець передала [PERSON], як Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 280 000, 00 грн., що дорівнює на момент укладення даного договору 35 044, 24 (тридцять пять тисяч доларів СІЛА 24 центи) за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору. Відповідно до п.п.3,4 Позичальник зобовязується повернути позикодавцю позику в національній валюті України, але виходячи із доларового еквіваленту суми позики за офіційним курсом НБУ на день оплати, у строк та на умовах, передбачених цим Договором. Сторони домовилися, що позичальник здійснить повернення повної суми позики не пізніше, ніж чим через три роки з моменту підписання даного Договору, про що Позикодавцем буде написана розписка про отримання повної суми позики. При цьому повернення позики здійснюється частинами, починаючи погашення позики з 01 січня 2013 року. Відповідно до п. 7 договору, підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця позики. Належним чином підписаний Договір є доказом передання грошей від позикодавця до позичальника. Відповідно до ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачка не заперечувала щодо неповернення нею суми позики, суд приходить до висновку, що відповідачкою порушено умови Договору позики щодо повернення коштів у встановлений договором термін. Загальна суму боргу за Договором становить 28 000, 00 грн. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 28000, 00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved