Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

15 травня 2017 року до суду надійшла вищевказана заява, у якій заявник просить встановити факт народження [PERSON], який народився в Автономній Республиці Крим м.Сімферополь Україна, від батьків: мати - [PERSON], [INFO], батько - [PERSON], [INFO]. Вимоги обґрунтовано тим, що [INFO], донька заявниці [PERSON], перебуваючи на тимчасово окупованій території у м.Сімферополь Автономної Республіки Крим народила хлопчика - [PERSON]. Оскільки місце проживання дитини та батьків дитини є Автономна Республіка Крим, яка є тимчасово окупованою територією, отримати свідоцтво про народження онука у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації народження. АРК є тимчасово окупованою територією. Видане незаконними органами, що функціонують на території АРК, свідоцтво не засвідчує у встановленому порядку факту народження дитини , родинних зв'язків між дитиною та батьками. Це створює перешкоди у реалізації батьківських прав і у подальшому реалізації правового статусу громадянина України новонародженою дитиною. На сьогоднішній день дочка заявника та матір новонародженої дитини не має можливості покинути окуповану територію АРК, отже, заявник, як бабуся дитини, звернулася до Чечелівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГУ юстиції у Дніпропетровській обл. щодо реєстрації народження дитини, але у зв'язку з тим, що для підтвердження факту народження дитини пред'явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, заявнику, було відмовлено щодо реєстрації народження дитини. Інформація про народження громадянина України має бути внесена до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану в України. На підставі запису про народження дитини відділ державної реєстрації актів цивільного стану має видати свідоцтво про народження. В подальшому, до отримання дитиною паспорту громадянина України, свідоцтво про народження є основним документом, що засвідчує його особу. Проте у випадку народження дитини на тимчасово окупованій території виконати цей обов'язок неможливо. Таким чином, батьки не мають підстав для звернення до органу РАЦС на території України. Встановлення факту народження необхідно заявнику для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України. Заявник у судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява, у якій заяву підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу за своєї відсутності. Представники заінтересованих особи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [INFO], [PERSON], є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.11). 26 грудня 2014 року Джанкойським районним відділом записів актів громадянського стану Депатртаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №451, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу (а.с.7). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації народження м.Сімферополя Департаменту записів актів громадянського стану (а.с.21). Згідно копії медичної довідки про народження серії 35 №005987, [PERSON], [INFO] народила хлопчика, вагою 3380гр. (а.с.9). Враховуючи те, що документ, який підтверджує факт народження дитини, виданий установою на тимчасово непідконтрольній Україні території, цей документ є недійсним і не створює правових наслідків. Оскільки місце проживання дитини та батьків дитини є Автономна Республіка Крим, яка є тимчасово окупованою територією, отримати свідоцтво про народження внука у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації народження. АРК є тимчасово окупованою територією. Видане незаконними органами, що функціонують на території АРК, свідоцтво не засвідчує у встановленому порядку факту народження дитини, родинних зв'язків між дитиною та батьками. Це створює перешкоди у реалізації батьківських прав і у подальшому реалізації правового статусу громадянина України новонародженою дитиною. На сьогоднішній день дочка [PERSON], яка є матір'ю новонародженої дитини не має можливості покинути окуповану територію АРК, а тому, заявник, як бабуся дитини, звернулася до Чечелвського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГУ юстиції у Дніпропетровській обл. щодо реєстрації народження дитини, але у зв'язку з тим, що для підтвердження факту народження дитини пред'явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, заявнику, було відмовлено щодо реєстрації народження дитини (а.с.8). Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 257-1 ЦПК України, встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Відповідно до ст.13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я , який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом міністрів України. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Встановлення факту народження дитини для заявника має юридичне значення, тому що створює для нього відповідні правові наслідки. Оцінюючи у сукупності надані докази, встановлені обставини, суд доходить висновку, що обставини, викладені заявником, знайшли своє підтвердження, ґрунтуються на вимогах закону, а заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved