Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

16 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів та просив визнати договір купівлі-продажу від 29 квітня 2013 року, укладений між [PERSON], як продавцем та [PERSON] як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером 2066032 від 29.04.2013 р. недійним; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та домоволодіння, що знаходяться на ній, а саме: земельна ділянка 0,0263 гектарів (кадастровий номер 1210100000:03:146:0089), що знаходиться в [ADDRESS] та домоволодіння [ADDRESS] з господарськими спорудами, яке складається з літ. А-2 - житловий будинок, цегла, загальною площею 289,8 кв.м., жилою - 52,2 кв.м., літ.В - сарай, шл.бл., 1-3,1 - огорожі, споруди, замощення, проведену 29.04.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером 2066032 від 29.04.2013 р. за [PERSON]; поновити право власності на вказані земельну ділянку та домоволодіння за [PERSON]; поновити записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо заборони на відчуження іпотечного майна та Державному реєстрі іпотек відомості про запис у реєстрі щодо обтяження нерухомого майна іпотекою згідно Договору іпотеки №16/08В-І від 11.03.2008 р., укладеного 25 грудня 2007 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11 березня 2008 року між Позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний Договір №16/08В-R511, за яким банк надав Позичальнику кредит у сумі 370 000 доларів США з кінцевим терміном погашення до 10.03.2028 р. Факт надання Кредиту в зазначеній сумі підтверджується заявою позичальника [PERSON] на видачу готівки № TR.67612.2 від 11 березня 2008 року. В якості забезпечення належного виконання зобов'язань по кредитному договору позичальником в цей же день, 11 березня 2008 року був укладений іпотечний договір №16/08В-І, за яким предметом іпотеки виступало нерухоме майно - земельна ділянка та домоволодіння, що знаходяться на ній, а саме: земельна ділянка 0,0263 гектарів (кадастровий номер 1210100000:03:146:0089), що знаходиться в [ADDRESS] та домоволодіння [ADDRESS] з господарськими спорудами, яке складається з літ. А-2 - житловий будинок, цегла, загальною площею 289,8 кв.м., жилою - 52,2 кв.м., літ.В - сарай, шл.бл., 1-3,1 - огорожі, споруди, замощення. Цього ж дня, 11 березня 2008 року, у зв'язку із посвідченням іпотечного договору нотаріусом, на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат», була накладена заборона відчуження зазначених в Договорі земельної ділянки та домоволодіння до припинення Договору іпотеки, що зареєстровано в реєстрі за №120 та здійснено державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі обтяжень нерухомого майна та в Єдиному державному реєстрі іпотек. Однак, незважаючи на це, без письмової згоди Позивача як іпотекодержателя, 29.04.2013 р. між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, із зняттям обтяжень на підставі підроблених документів - рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2013 р., був укладений нотаріально посвідчений Договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року позовні вимоги ПАТ «ВТБ БАНК» задоволенні в повному обсязі. Визнано договір купівлі-продажу від 29 квітня 2013 року, укладений між фізичною особою [PERSON], як продавцем та фізичною особою [PERSON] як Покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером 2066032 від 29.04.2013 р. недійним; Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та домоволодіння, що знаходяться на ній, а саме: земельна ділянка 0,0263 гектарів (кадастровий номер 1210100000:03:146:0089), що знаходиться в [ADDRESS] та домоволодіння [ADDRESS] з господарськими спорудами, яке складається з літ. А-2 - житловий будинок, цегла, загальною площею 289,8 кв.м., жилою - 52,2 кв.м., літ.В - сарай, шл.бл., 1-3,1 - огорожі, споруди, замощення, проведену 29.04.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під номером 2066032 від 29.04.2013 р. за [PERSON]; Поновлено право власності за [PERSON] на земельну ділянку та домоволодіння, що знаходиться на ній, а саме: земельна ділянка 0,0263 гектарів (кадастровий номер 1210100000:03:146:0089), що знаходиться в [ADDRESS] та домоволодіння [ADDRESS] з господарськими спорудами, яке складається з літ. А-2 - житловий будинок, цегла, загальною площею 289,8 кв.м., жилою - 52,2 кв.м., літ.В - сарай, шл.бл., 1-3,1 - огорожі, споруди, замощення; Поновлено записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо заборони на відчуження іпотечного майна та Державному реєстрі іпотек відомості про запис у реєстрі щодо обтяження нерухомого майна іпотекою згідно Договору іпотеки №16/08В-І від 11.03.2008 р., укладеного 25 грудня 2007 року. (а.с.85-86). В апеляційній скарзі відповідач [PERSON] посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с.127-133). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати в частині скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та домоволодіння за [PERSON], поновлення права власності на земельну ділянку та домоволодіння за [PERSON], поновлення запису в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо заборони на відчуження іпотечного майна та Державному реєстрі іпотек відомості про запис у реєстрі щодо обтяження нерухомого майна іпотекою, а в іншій частині - залишити без змін. Судом 1 інстанції встановлено, що 11 березня 2008 року між Позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №16/08В-R511, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 370 000 доларів США з кінцевим терміном погашення до 10.03.2028 р. (а.с.7-10). В якості забезпечення належного виконання зобов'язань по кредитному договору позичальником 11 березня 2008 року був укладений іпотечний договір №16/08В-І, за яким предметом іпотеки виступало нерухоме майно - земельна ділянка та домоволодіння, що знаходяться на ній, а саме: земельна ділянка 0,0263 гектарів (кадастровий номер 1210100000:03:146:0089), що знаходиться в [ADDRESS] та домоволодіння [ADDRESS] з господарськими спорудами, яке складається з літ. А-2 - житловий будинок, цегла, загальною площею 289,8 кв.м., жилою - 52,2 кв.м., літ.В - сарай, шл.бл., 1-3,1 - огорожі, споруди, замощення (а.с.12-14). Цього ж дня, 11 березня 2008 року, на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат», була накладена заборона відчуження зазначених в договорі земельної ділянки та домоволодіння до припинення договору іпотеки, що зареєстровано в реєстрі за №120 та здійснено державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі обтяжень нерухомого майна та в Єдиному державному реєстрі іпотек (а.с.22-23). Однак, незважаючи на це, без письмової згоди позивача як іпотекодержателя, 29.04.2013 р. між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, із зняттям обтяжень на підставі неіснуючого рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2013 р., був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна (а.с.24-36). Факт не існування зазначеного рішення суду підтверджується відповідною довідкою, згідно до якої 01.04.2013 р. рішення за позовом [PERSON] до ПАТ «ВТБ БАНК» про визнання недійсним іпотечного договору Жовтневим судом м. Дніпропетровська не виносилося (а.с.17). Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що предметом спірного договору купівлі-продажу є нерухоме майно, яке знаходиться в іпотеці у позивача, і яке було відчужено без згоди позивача, що відповідає нормам матеріального права. Так, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Проте діяльність власника може бути обмежена у випадках, встановлених законом. Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержавтель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника, права чи вимоги яких на передане в іпотеку майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (ст.3 Закону України «Про іпотеку».) Законом України «Про іпотеку» встановлено, що лише за згодою іпотекодержателя іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки. Підставою недійсності правочину відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частина 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Вказані висновки суду щодо визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна є обґрунтованими та відповідають нормам матеріального та процесуального права, з якими погоджується й колегія суддів, а доводи апеляційної скарги в цій частині - безпідставними. Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець виключно на підставі згоди іпотекодержателя має право: зводити, знищувати або про водити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; від чужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Враховуючи, що відчуження відбулося без згоди іпотекодер жателя, це порушує майнові права останнього. А статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що правочин, щодо від чуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Недодержання стороною (сторона ми) вимог, встановлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину, як зазначено у ч. 1 ст. 215 ЦК України. Задовольняючи позовні вимоги банку та визнаючи недійсним дого вір купівлі-продажу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відчужуючи спірне нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, іпотекодавець відчужив його без дозволу на це іпотекодержателя, що є порушенням та обмеженням прав останнього та по рушенням норм закону. Таким чином, доводи апелянта, приведені в апеляційній скарзі, в частині визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення в зазначеній частині - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в цій частині відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін. Що стосується вимог про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та домоволодіння за [PERSON], поновлення права власності на земельну ділянку та домоволодіння за [PERSON], поновлення запису в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо заборони на відчуження іпотечного майна та Державному реєстрі іпотек відомості про запис у реєстрі щодо обтяження нерухомого майна іпотекою, то колегія суддів вважає, що в цій частині пред'явлено позов до не належних відповідачів. Так, відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами у судовому процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідачі по справі - фізичні особи, які не здійснюють відповідну державну реєстрацію, а отже позов заявлений до неналежних відповідачів, а його задоволення в зазначеній частині порушує права осіб, до повноважень яких входить державна реєстрація, оскільки вирішено питання щодо їх прав та обов'язків, не залучивши їх до участі у справі, що відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в зазначеній частині. Виходячи з викладено колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення в частині скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та домоволодіння за [PERSON], поновлення права власності на земельну ділянку та домоволодіння за [PERSON], поновлення запису в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо заборони на відчуження іпотечного майна та Державному реєстрі іпотек відомості про запис у реєстрі щодо обтяження нерухомого майна іпотекою слід скасувати та в зазначеній частині у задоволенні позову - відмовити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Outcome: dismissed