Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

17.06.2010 року відповідач [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, уклав з позивачем договір б/н, відповідно до якого отримав кредит у розмірі 6200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві . Як вбачається із анкети-заяви, відповідач отримав платіжну картку за кредитом «Універсальна», відповідно до тарифів банку відповідачу установлено поточну процентну ставку у розмірі 3% на місяць (36% на рік) (а.с.12-13). Як вбачається з виписки по картковому рахунку, відповідач користувався кредитною карткою, знімав грошові кошти, частково погашав заборгованість за кредитом (а.с.68-71). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.06.2010 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , станом на 15.07.2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 31984,81 грн, яка складається з наступного: - 6703,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 25281,11 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання (а.с.80-83). Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено ст. 1049 ЦК України. За приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи відповідача про те, що він повністю погасив кредит у січні 2014 року суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано доказів на їх підтвердження та спростовуються розрахунком наданими позивачем випискою по рахунку та розрахунком заборгованості. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримав у АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти і станом на час розгляду справи його заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 6703,70 грн., яка на час розгляду справи не погашена. Щодо доводів відповідача про пропуск банком строку позовної давності для звернення до суду, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг розділу 2.1.1. «Загальні положення», затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 визначено, що карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти включно. Враховуючи, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України, приймаючи постанову від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14). Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 03.07.2019 року (а.с.66), відповідач [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 17.06.2010 року отримав три картки, остання з яких має термін дії до останнього дня 09.2016 року. Згідно реєстраційного номера вхідного документу, позивач звернувся до суду з вимогою про повернення кредитних коштів за договором 22.03.2019 року, тобто строк позовної давності щодо вимоги про повернення кредиту в повному обсязі, з урахуванням строку дії кредитної картки, не сплив, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 6703,70 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення зобов`язання у розмірі 25281,11 грн. суд зазначає наступне. У частині 1 ст. 611 ЦК України закріплено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Проте, нараховуючи відповідачу пеню, банк не врахував наступне. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII, який набрав чинності 15 жовтня 2014 року. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З метою забезпечення реалізації ст.2 Закону, Національний банк України листом від 05 листопада 2014 року №18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив усі банки про необхідність неухильно дотриматися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р, до якого віднесене м.Краматорськ Донецької області. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] мешкає у м.Краматорську Донецької області, що підтверджується довідкою з місця проживання та копією паспорта відповідача (а.с.30, 40). Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII, у задоволенні вимог банку про стягнення з відповідача пені слід відмовити. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 17.06.2010 року у сумі 6703,70 грн. У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір за подачу позову Банком покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 28.02.2019 року, а відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача пропорційно підлягає стягненню судовий збір у розмірі 403,41 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial