Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

17.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки в розмірі 4,85 га яка розташована в межах території Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 01.04.2010 року укладеного між ним та [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу належать три земельні ділянки площею відповідно 0,12 га, 0,10 га, 4,85 га, які були надані йому на підставі розпорядження Первомайської райдержадміністрації від 08.05.2008 року №149-а. Всі ділянки знаходяться в межах території Лисогірської сільської ради і право власності на них посвідчується відповідними державними актами. Нещодавно йому стало відомо, що 01.04.2010 року його донька від його імені уклала договір оренди земельної ділянки площею 4,85 га з відповідачем на 50 років, умов договору оренди він не знав і сам договір він не підписував. Крім того позивач не отримує орендну плату в повному обсязі з 2010 року, то це є підставою для розірвання договору оренди, про що він і просить. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав і в їх задоволенні просив відмовити, так як договір оренди укладений 01.04.2010 року між позивачем і відповідачем підписував саме [PERSON] Крім того, в травні 2012 року позивач отримав оригінал державного акту та копію оспорюваного договору оренди земельної ділянки, що підтверджується відповідною розпискою. Крім того, відповідач своєчасно і повністю виплачує орендну плату позивачу, а тому відсутні будь-які передбачені законом підстави для розірвання договору оренди. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Копією державного акту на право власності на земельну ділянку ( а.с.11) серії ЯЕ № 526892 виданого 11.12.2009 року [PERSON] підтверджено, що йому належить на підставі розпорядження Первомайської райдержадміністрації від 08.05.2008 року № 149-р на праві власності земельна ділянка площею 4,85 га у межах згідно з планом в межах території Лисогірської сільської ради Первомайського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Копією договору оренди землі (а.с.6-8) від 01.04.2010 року підтверджено, що [PERSON], який є власником земельної ділянки відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 526892 виданого 11.12.2009 року, загальною площею 4,85 га, уклав договір оренди вказаної земельної ділянки з [PERSON] на 50 років і вказаний договір зареєстровано у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Лисогірській сільській раді 04.08.2010 року за реєстровим № 041048300080. Копією розписки [PERSON] від 23.05.2012 року ( а.с.31) підтверджено, що він отримав від [PERSON] оригінали трьох державних актів, в тому числі і серії ЯЕ № 526892 виданого 11.12.2009 року та договори оренди земельних ділянок і будь-яких претензій стосовно вказаних державних актів та орендних відносин по даним земельним ділянкам до [PERSON] не має. Копіями розписок [PERSON] від 01.10.2014 року, 05.11.2011 року та 19.09.2012 року (а.с.23,29, 30) підтверджено отримання ним орендної плати за 2011-2014 роки. Ст. 202 ч.1 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 207 ч.ч.1, 2 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, а у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі якщо він підписаний його стороною (сторонами). Ст. 208 ч.1 п.2 ЦК України передбачає, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою. Ст. 210 ч.1 ЦК України передбачає, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Ст.ст. 24 ч.1, 32 ч.1 Закону України «Про оренду землі» передбачають, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі і несвоєчасного внесення орендної плати. Ст. 141 ч.1 п. «д» ЗК України передбачає, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. На підставі викладеного суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не надано доказів того, що договір оренди земельної ділянки підписано не ним та те, що йому систематично відповідачем не виплачується орендна плата. Більш того, в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] (донька позивача) підтвердили те, що спірний договір оренди земельної ділянки підписано саме позивачем і вони ж підтвердили те, що орендну плату відповідач позивачу сплачує своєчасно і в повному обсязі. Недостовірність наданих представником відповідача копій розписок позивача, підтверджуючих отримання орендної плати, ніякими доказами зі сторони позивача не оспорюється. Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed