Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

16 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20 квітня 2004 року померла його мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,835 га, розташовану на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом серії І- СМ №014134. Зазначає, що проживав разом із матірю до дня її смерті і фактично прийняв спадщину. Однак, він не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину у звязку з втратою правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після матері, [PERSON], яка померла 20 квітня 2004 року, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,835 га, яка знаходиться на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії І- СМ №014134, виданим 17 грудня 1999 року на підставі рішення 12 сесії 23 скликання Кальченківської сільської ради на імя [PERSON], зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №145. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 33). Представник відповідача Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їхнього представника, з позовом згодні (а. с. 26). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 22). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, 20 квітня 2004 року в с. Степанівка Сумського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №193098 (а. с. 8). Рішенням Білопільського районного суду від 24 червня 2016 року, яке набрало законної сили 05 липня 2016 року, встановлено юридичний факт того, що остання була матірю позивача - [PERSON], [INFO] (а. с. 11-12). Державним актом на право приватної власності на землю серії І-СМ № 014134, виданим 17 грудня 1999 року Кальченківською сільською радою на підставі рішення 12 сесії 23 скликання Кальченківської сільської ради від 07 грудня 1999 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №145, посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,835 га в межах згідно з планом, розташовану на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 10). Вищезгаданим рішенням Білопільського районного суду від 24 червня 2016 року встановлено юридичний факт того, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії І-СМ №014134, виданий на імя [PERSON], належав [PERSON], яка померла 20 квітня 2004 року в с. Степанівка Сумського району Сумської області (а. с. 11-12). З довідок Кальченківської сільської ради вбачається, що [PERSON] до дня смерті 20 квітня 2004 року проживала, була зареєстрована та вела спільне господарство разом із своїм сином, [PERSON], за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Кальченки, вул. Набережна, 37. Останній фактично прийняв спадщину після матері, але юридично не оформив. Заповіт від імені померлої виконавчим комітетом Кальченківської сільської ради не освідчувався (а. с. 9). Спадкова справа після померлої 20 квітня 2004 року [PERSON] заведена за заявою позивача 19 грудня 2016 року (а. с. 28-31). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] в установленому законом порядку прийняв спадщину після своєї матері - [PERSON], яка померла 20 квітня 2004 року. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності з ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,835 га в межах згідно з планом, розташовану на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії І-СМ № 014134, виданим 17 грудня 1999 року Кальченківською сільською радою на підставі рішення 12 сесії 23 скликання Кальченківської сільської ради від 07 грудня 1999 року на імя [PERSON], в порядку спадкування за законом після матері, [PERSON], яка померла 20 квітня 2004 року. Однак, він не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю втрачено (а. с. 34). З огляду на викладене вище, позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved