Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

16.01.2020 року позивач звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В якому просить визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування житловою площею будинку за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що відповідач не проживає в квартирі понад 20 років, останнє відоме місце проживання - дана квартира, на даний час сімейні відносини з відповідачем не підтримує. Зазначає, що сплачує комунальні послуги у тому числі і за відповідача, що покладає фінансовий тягар, неможливо оформити субсидію. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Представник позивача - адвокат Гора О.С. в судовому засіданні підтримала позов з підстав, в ньому зазначених, просила задовольнити вимоги. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов з підстав, в ньому зазначених, просила задовольнити вимоги. Заявила, що не буде заявляти клопотання про виклик свідків, докази всі подані. Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС - з 07.02.1994 року відповідач мав зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . У відомостях зазначено, що для отримання актуальної інформації необхідно звернутися до органу реєстрації відповідного реєстру територіальної громади. Згідно із відомостями відділу реєстрації проживання фізичних осіб Херсонської міської ради, інформація щодо реєстрації місця проживання відповідача відсутня. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, саме такий орган надає відомості про місце реєстрації проживання. У відповідності із ч. 10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд подальший виклик такої особи здійснює через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що актуальні дані вказують на відсутність відомостей про місце реєстрації проживання відповідача, останній повідомлявся через оголошення. Судові повістки також направлялись за адресою, зазначеною в позовній заяві. В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду не відомі. Враховуючи неявку відповідача та згоду позивача на заочний розгляд справи, про що постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ст. 223 ч. 1 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши представників позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. В позові підставами звернення до суду зазначено, що відповідач не проживає в квартирі понад 20 років, останнє відоме місце проживання - дана квартира, на даний час сімейні відносини позивач з відповідачем не підтримує. Зазначено, що позивач сплачує комунальні послуги у тому числі і за відповідача, що покладає фінансовий тягар, неможливо оформити субсидію Крім того зазначено посилання на ст. 391 ЦК України, а саме: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності. У довідці Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради від 07.05.2019 року зазначено, що власником квартири [ADDRESS] - є [PERSON] . З свідоцтва про одруження серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились, й дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 07.03.2006 року серія [NUMBER] , [PERSON] , після розірванню шлюбу - змінила прізвище на « [PERSON] ». В своїх поясненнях під час судового засідання представник позивача - [PERSON] повідомила, що позивач є матір`ю відповідача, що відповідач знаходиться за межами України, виїхав для працевлаштування. Щодо підстав звернення до суду зазначила, що позивач не зверталась для отримання субсидії. Також визнала той факт, що нарахування по сплаті комунальних платежів відбувається за показниками лічильників. Таким чином, представник позивача - [PERSON] в своїх поясненнях, не тільки не підтримала підстави звернення до суду, а й надала пояснення, якими спростувала їх наявність. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю сторін. Відсутність відповідача за місцем реєстрації проживання у зв`язку із працевлаштуванням на території іншої країни, на думку суду, не може вважатись відсутністю за місцем проживання без поважних причин. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач, посилаючись в позовній заяві на дані норми права, не надав суду доказів на підтвердження перешкод у користуванні нерухомим майном у зв`язку і наявністю місця реєстрації проживання відповідача в будинку. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту нарахування комунальних платежів у відповідності до кількості зареєстрованих осіб за адресою нерухомого майна, суду не надано. З пояснень представника позивача - [PERSON] вбачається, що в будинку є лічильники комунальних послуг. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що факт реєстрації відповідача в будинку є перешкодою для отримання субсидії позивачем, суду не надано. З пояснень представника позивача - [PERSON] вбачається, що позивач не зверталась для отримання субсидії. Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. У ч. 1 ст. 77 ЦПК України зазначено, що належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, що зазначено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Згідно із ч. 5 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґуртуватися на припущеннях. У копії довідки з ОСББ «Тріумф» зазначено, що [PERSON] за місцем реєстрації з 2000 року не проживає. В даній довідці відсутня інформація про час її видання. Суд не бере до уваги надану довідку, оскільки неможливо встановити коли вона видана й на якій підставі зроблено висновок про відсутність відповідача за місцем проживання понад 20 років. В акті від 11.01.2020 року, складеним головою правління ОСББ «Тріумф», зазначено, що [PERSON] не мешкає не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2000 року, його особистих речей не має в квартирі, з посиланням на свідчення свідків. Таким чином встановлено, що в даному акті містяться відомості, які отримані зі слів інших осіб. В акті зазначено прізвища свідків, які надали відомості: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Згідно із ст. ч. 1 ст. 91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У відповідності із ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянуті речові докази. Представник позивача - [PERSON] в судовому засідання клопотання про виклик свідків не заявляла, зазначила, щоб справу розглядали без виклику та допиту свідків, вважає, що всі докази є в справі. На підставі наведеного, суд не може прийняти до уваги наданий доказ, а саме акт від 11.01.2020 року, оскільки він є недопустимим доказом виходячи з наступного. Акт складено зі слів сусідів, про допит яких в якості свідків не було заявлено в судовому засіданні, тому суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити докази, а саме допитати свідків, які зазначені в Акті від 11.01.2020 року для підтвердження відомостей, що в ньому зазначені. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності відповідача за місцем реєстрації проживання з 2000 року, як зазначено у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином встановлено, що позовні вимоги є необґрунтованими, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову, тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed