Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

16.04.2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,треті особи - [PERSON], [PERSON]. 14.07.2015 року позивач уточнила свій позов, залучила до розгляду справи в якості третьої особи Комсомольську селищну раду Зміївського району Харківської області. В ході розгляду справи судом були залучені в якості третіх осіб Комунальне підприємство « Комунальник «, Служба у справах дітей Зміївської районної адміністрації Харківської області. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала, що вона являється основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. За цією адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач по справі її рідна сестра по батькові, яку вона зареєструвала на свою житлову площу після смерті її матері і фактично замінила їй матір. З 2010 року відповідачка знаходиться в фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] Від цих стосунків у них народився син [PERSON] Більше року [PERSON] вибула на постійне місце проживання до свого чоловіка в с. Донець Зміївського району і вивезла всі свої речі. Цей факт підтверджується актом депутата від 10.04.2015 року та свідками. Так , як відповідачка не мешкає за даною адресою , вона втратила право користування житловим приміщенням, не приймає ніякої участі по утриманню квартири. В зв»язку з підвищенням цін на комунальні послуги, позивачка бажає оформити субсидію, однак з вини відповідачки не в змозі цього зробити. [PERSON] неодноразово просила відповідача знятися з реєстрації, але її прохання та уговори не дали бажаного результату і вона змушена була звернутися з даним позовом до суду та просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування на вищезазначену квартиру. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов свій підтримала , просила його задовольнити в повному обсязі , посилаючись на обставини вказані в позові. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] посилаючись на те ,що відповідач більш ніж рік вже не проживає в кімнаті , яка належить позивачу та у відповідності до ст.72 ЖК України втратила право користування жилим приміщенням,внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки до ст.71 ЖК України. [PERSON] також не приймає участі по сплаті комунальних платежів та утримання квартири , втратила інтерес до спірної кімнати, не проживає тривалий час, ремонтом не займається, витрат по його утриманню не несе, чим спричиняє збитки наймачу житла через необхідність сплати ним комунальних послуг за відсутніх осіб . Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу користуватися житловою кімнатою на власний розсуд. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, доручила її інтереси в суді представляти своєму представнику - адвокату [PERSON] Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала , вказала , що позовні вимоги [PERSON] є незаконними та безпідставними. Так , позивач просить Зміївський районний суд визнати [PERSON] такою , що втратила право користуватися житловим приміщенням , яке є кімнатою в гуртожитку на підставі положень ст.ст.71,72 ЖК України. Підстави виселення з гуртожитку передбачені ст 132 ЖК України. Натомість позивач , як на підставу своїх позовних вимог посилається на положення ст.ст 71,72 ЖК України та не зазначає підстав для виселення відповідача з гуртожитку, які встановлені ст.132 ЖК України та не надає відповідних доказів існування, передбачених вказаною нормою підстав для позбавлення [PERSON] права користування кімнатою в гуртожитку. Крім того, відповідно до роз»яснень Вищого спеціалізованого суду України щодо застосування Закону № 500-VІ України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків «, справи за позовами про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку розглядаються у порядку цивільного судочинства і позивачами у цій категорії справ є власники гуртожитків та органи місцевого самоврядування, так як саме власник гуртожитку має право реалізувати, розпоряджатися своїми правами власника гуртожитку. Відповідачами виступають мешканці гуртожитків. Позивач [PERSON] не є власником спірної кімнати, навіть на час подання позову не є відповідальним квартиронаймачем. Треті особи- [PERSON]. та [PERSON] у судове засідання не з»явилися , надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі. Представник Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області до суду не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Від Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області надійшов лист, в якій справу просили розглядати без участі їх представника. В своїх листах за №1654 /02-19 від 25.09.2015 року , за № 2062/02-19 від. 07.10.2015 р. (а.с. 128 ,153) Комсомольська селищна рада заперечувала проти виселення [PERSON] та її малолітньої дитини [PERSON] з житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , так як порушені права та інтереси малолітньої дитини. Представник КП «Комунальник» - Юнашева Л.М. вважала позовні вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, вказала, що [PERSON] хоч і відповідальний квартиронаймач, однак вона не може вирішувати втратила чи ні своє право на житлове приміщення [PERSON] Представник Служби у справах дітей Зміївської районної адміністрації Харківської області - Степанов І.І. вважав , що не має підстав для задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Як слідує з довідки КП « Комунальник» від 09.04.2015 року за № 930 , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом з нею зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( а.с.3). З акту обстеження депутата [PERSON] від 10.04.2015 року слідує , що зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] встановлено , що гр.. [PERSON] за адресою [ADDRESS] фактично не проживає більше року. ( а.с.4). 31.01.2004 року позивач [PERSON] отримала ордер на житлове приміщення в гуртожитку для малосімейних по [ADDRESS] , житловою пл.. 16,0 кв.м, зареєстровано під №26, що підтверджується копією ордеру , виданого Комсомольською селищною радою ( а.с. 15). Відповідач [PERSON] визнана інвалідом дитинства, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААВ № 641406 від 11 вересня 2013 року( а.с.98). Малолітня дитина відповідача - [PERSON] хворіє та знаходиться під наглядом у лікарів, що підтверджується виписками і консультативними висновками медичних закладів ( а.с.99-104). Як слідує з матеріалів справи позивач укладала договори про надання послуг з утримання будинків та споруд і прибудинкових територій, житлово-комунальних послуг, на її ім.»я видані квитанції про оплату цих послуг ( а.с.198-212). Згідно рішення ХІІІ сесії ХХІУ скликання від 14 жовтня 2003 року Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області гуртожиток № 32 передано до комунальної власності територіальної громади Комсомольської селищної ради ( а. с. 33 т.№2 ). Відповідно до наказу №4 від 29.01.2010 року особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] було переоформлено на ім.»я [PERSON] ( а.с 27. т.2.). Згідно наказу №55 від 24.12.2015 року особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] було переоформлено на ім.»я [PERSON] ( а.с. 5 т.2 ). Депутатом Лиманської сільської ради Семенко Л.І., секретарем сільської ради Гунько Л.М. та інспектором ВОБ Мацак Т.А. провели обстеження фактичного проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS]. На момент обстеження були вдома [PERSON] та [PERSON]. Гр. [PERSON] було повідомлено , що вона зареєстрована у сел.. Комсомольське , але періодично проживає на протязі останніх двох років разом зі своїм чоловіком [PERSON] та свекром [PERSON] .[INFO] за вищевказаною адресою , так як її чоловік був призваний по мобілізації та перебував в зоні АТО , а пристарілому свекру потрібний догляд та допомога по господарству , що підтверджується актом обстеження ( а.с28 т.2.) Як слідує з акту обстеження фактичного проживання [PERSON] від 06.01.2016 року, на момент обстеження за вказаною адресою [PERSON] на даний час не проживає, зі слів сусідів він проживає в сел.. Комсомольське. Будинок в якому він тимчасово проживав без газового опалення , йому не належить ( а.с 29 т.2). 26.01.2016 року депутатом [PERSON] було проведено перевірку за місцем проживання [PERSON] , в ході перевірки зі слів сусідів було встановлено , що [PERSON] мешкає в [ADDRESS]. Своєчасно сплачує комунальні платежі та самостійно веде господарство. Має малолітню дитину, що підтверджується актом ( а.с 30 т.2 ). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив , що його дружина це сестра сторін по цій справі. Йому відомо , що квартира належить позивачу. Сама позивач мешкає в с.Лиман у чоловіка. Відповідача вона зареєструвала в цій квартирі після того як не стало її матері . В його присутності позивач пропонувала [PERSON] та її чоловіку виписатися з квартири , оскільки останній вчиняв сварки . Крім того , свідок підтвердив , що [PERSON] замінила замок. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив , що позивач зареєструвала в своїй квартирі батька , брата та сестру , вони жили там. Чому пішла з квартири відповідач йому невідомо. [PERSON] проживає з його сином з 27.08.2004 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила , що позивач примушувала відповідачку виписатись з квартири. Сама позивач проживає в с. Лиман. Враховуючи правовий режим гуртожитку №32 , після передачі у власність територіальної громади житлові приміщення у ньому підлягають приватизації відповідно до Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду « , а тому на мешканців такого гуртожитку у разі ії тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71,72 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою , що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки , провадиться в судовому порядку ( ст.. 72 ЖК України ). У статті 47 Конституції України передбачено , що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла , інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Отже судом встановлено , що 31.01.2004 року позивач [PERSON] отримала ордер на житлове приміщення в гуртожитку для малосімейних по [ADDRESS], зареєстрована за цією адресою, крім неї зареєстровані її батько [PERSON] з 11.01.2010 року , брат [PERSON] з 20.07.2013 року та сестра - відповідач по справі [PERSON] з 07.07.2010 року та її неповнолітній син - [PERSON] Однак , як слідує з актів обстеження місця проживання відповідач не мешкає в кімнаті гуртожитку більш ніж рік., а проживає в квартирі за адресою [ADDRESS]., яка їй не належить. Розглядаючи причини не проживання [PERSON] т а її малолітнього сина у гуртожитку понад шість місяців суд вважає , що позивачем не надано доказів того , що відповідач була відсутня за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин. Так, судом встановлено , що в спірній кімнаті гуртожитку позивач [PERSON] не проживає , а мешкає зі своїм чоловіком в [ADDRESS] та перешкоджала відповідачу у користуванні цією кімнатою, фактично позбавила доступу до неї ,замінила замок на дверях , в зв»язку з чим [PERSON] змушена була шукати собі іншу квартиру. Відповідно до аналізу судової практики Вищого спеціалізованого суду України про застосування Закону України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків «, позивачами у справах за позовами про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку є власники гуртожитків та органи місцевого самоврядування. Відповідачами виступають мешканці гуртожитків. Також в рішенні колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 жовтня 2008 року зазначено, що відповідно до вимог ст..127 ЖК України , особи , які проживають у гуртожитку , мають право на зайняття в ньому койко-місця і не наділені правом на звернення до суду з вимогами про визнання іншої особи такою , що втратила право користування ним чи проживання в ньому. Судом встановлено, що зазначений гуртожиток перебуває у комунальній власності територіальної громади Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області і , яка наділена правом на звернення до суду з вимогами про втрату права іншими особами, проте до суду з позовом не зверталися, хоча в своїх листах до суду при розгляді даної справи Комсомольська селищна рада заперечувала проти виселення [PERSON] та її малолітньої дитини [PERSON] з житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , так як порушені права та інтереси малолітньої дитини. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими , що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed