Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

15 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с. Хмільно Радехівського району Львівської області померла дружина Позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 30.01.1996 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Згідно даних, викладених у довідці Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області № 755 від 27.07.2017 року, [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Так як, після смерті [PERSON] , що мала місце [INFO] , залишилася спадкова маса, а заповіт померла не посвідчувала, має місце спадкування майна померлого за законом і спадкоємцями першої черги є сторони у справі. У склад спадкового майна увійшло право власності на земельні ділянки загальною площею 2,2572 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району, та на які виданий Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 002524. Окрім цього, що підтверджується інформацією, викладеною в довідці Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області № 755 від 27.07.2017 року спільно з [PERSON] , були зареєстровані та проживали: її чоловік - [PERSON] , дочка - [PERSON] , дочка - [PERSON] та батько - [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 06.01.2009 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області. [PERSON] після смерті своєї дружини [PERSON] вступив у фактичне володіння спадковим майном, зокрема взяв на зберігання правовстановлюючі документи та опікується земельними ділянками. Позивач зауважує, що хоча він і є належним спадкоємцем майна померлої [PERSON] , проте, із-за відсутності належних правовстановлюючих документів на вказані вище земельні ділянки (Державний акт на право власності на земельні ділянки виданий після смерті власника таких), не може реалізувати свої майнові права спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому вимушений, звернутися з позовом до суду. Просить визнати за [PERSON] , [INFO] , індивідуальний податковий номер [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 2,2572 га, яка складається з двох земельних ділянок площами 1,9585 га та 0,2987 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії III-ЛВ №002524, виданого 12.04.2000 року, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У підготовче судове засідання позивач не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити (а.с.41). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , скерували суду заяви, в яких позовні вимоги визнали повністю, просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с.37,39). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] у с. Хмільно Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 30.01.1996 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.17). З довідки Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області № 755 від 27.07.2017 року, вбачається, що [PERSON] постійно до дня смерті - [INFO] проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з [PERSON] , були зареєстровані та проживали: її чоловік - [PERSON] , дочка - [PERSON] , дочка - [PERSON] та батько - [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 06.01.2009 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.18,19). Згідно Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області 04.07.1991 року, [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.16). Відповідно до Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області 14 січня 2015 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] З Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області 14 червня 1986 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії IІІ-ЛВ №002524, виданого 12.04.2000 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 25 лютого 2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9464, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,2572 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.20). Відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за заповітом, серії ВМО 865637 , ВМО 865636 , ВМО 865635 , посвідчених нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна після смерті, [INFO] , [PERSON] , є його онука [PERSON] (а.с.21-25). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку права оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved