overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

16 січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, вказавши, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11.09.2010 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 11.09.2010 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артмеівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №396 (а.с.6), від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та від вказаного обов'язку не звільняються особи, позбавлені батьківських прав, що передбачено ч.2 ст. 166 СК України. Відповідач добровільно матеріальної допомоги, передбаченої ст.180 СК України на утримання дитини не надає. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням вимог ст. ст. 180-182 Сімейного Кодексу України, а також того, що відповідачем до суду не надано доказів неможливості виплати аліментів на утримання дитину, ураховуючи матеріальне становище та стан здоров'я відповідача - не є інвалідом, працює у приватного підприємця «Іванков», ураховуючи матеріальне становище позивачки, суд вважає, що відповідач може виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

16 січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона із відповідачем з 16 вересня 2005 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені по причині відмінності характерів, різні погляди на життя та сімейні обов'язки. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати юридично, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу. Майновий спір щодо розподілу майна наразі між ними відсутній. Просила позов задовольнити прізвище, залишити без змін - [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, тому суд, відповідно до ст. 169 ч.4 ЦПК України, розглянув справу без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 16 вересня 2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського управління юстиції Донецької області, 16 вересня 2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис № 741, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 17 лютого 2006 року, [PERSON] народилася [INFO], в графі Батьки зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON]. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, майнового спору та спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини на теперішній час між сторонами немає. За таких встановлених судом обставин, з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачу залишити без змін -«[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

16 січня 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про надання додаткового строку на прийняття спадщини за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] року померла його мати - [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 9/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] При зверненні до нотаріальної контори позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії за пропуском шестимісячного строку. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що спадкоємці І черги приймають спадщину за фактом. Крім того, батько завірив, що сам звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Посилаючись на те, що строк на прийняття спадщини пропустив з поважних причин, а іншим чином спір вирішити неможливо, позивач просив суд задовольнити позов і визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. [INFO] року померла мати позивача - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 9/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] Позивач та відповідач є спадкоємцями після смерті [PERSON] Постановою державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори від 11 вересня 2013 року позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті його матері, [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причин. За такого, позов [PERSON] підлягає задоволенню на підставі ст.1261, 1272, 1268-1270 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

16 січня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 29 квітня 2009 року, про що було зроблено актовий запис № 485. Від сумісного шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинили своє існування з вересня 2013 року, спільне господарство не ведеться. В сім'ї часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаємопорозуміння. За таких обставин подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] 29 квітня 2009 року. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Додатково зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Додатково зазначила, що позов визнає в повному обсязі, проти розлучення не заперечує. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 29 квітня 2009 року, актовий запис №485 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення сторін, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей, що підтверджено дослідженими судом доказами. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

16 січня 2014 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначила що 09.09.2006 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції м. Донецька, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 320. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини з відповідачем були припинені з серпня 2013 року у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, що призвело до втрати взаємної поваги та любові, спільне господарство не ведуть, спору відносно майна не мають. Питання щодо утримання дитини буде вирішено в судовому порядку. На даний час сторони мешкають окремо. Позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]», судові витрати покласти на відповідача. У попередньому судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити. Також пояснила, що строк на примирення надавати не має необхідності, оскільки сім'я розпалася та зберегти її не можливо. Відповідач в попереднє судове засідання не з'явився, позов визнав, проти його задоволення не заперечував, про що надав письмову заяву. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в попередньому судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 09.09.2006 року, сторонами зареєстровано шлюб 09.09.2006 року, про що в книзі реєстрації шлюбів відділом реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції м. Донецька зроблено запис № 320 (а.с.3). Від вказаного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). В попередньому судовому засіданні також встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2013 року, мешкають окремо, збереження сім'ї не можливо. За наведених обставин суд дійшов висновку, що при взаємовідносинах, які виникли між сторонами, збереження шлюбу суперечить інтересам останніх, а тому даний шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судові витрати, а саме судовий збір у сумі 243,60 гривень (а.с.1) понесені позивачем при зверненні до суду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

16 січня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки заробітної плати відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач - батько дитини, ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, вимоги позову підтримала повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив проти стягнення з нього аліментів. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню оскільки згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

16 січня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач доводиться відповідачу матір'ю. Позивач є непрацездатною особою, отримує мінімальну пенсію за віком, крім пенсії додаткових доходів на своє утримання не має, а від надання їй матеріальної допомоги відповідач ухиляється. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частки від усіх доходів щомісячно. Відповідач працездатний, вад здоровя не має, працює шахтарем в структурному підрозділі ПАТ «ДТЕК», отримує стабільну заробітну плату. Позивач надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Відповідач надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 202, статті 205 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом встановлено, що позивач доводиться відповідачу матір'ю (а.с. 2-3). За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання слід задовольнити. Згідно зі статтею 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення коштів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню компенсація за понесені судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

16 січня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 03 вересня 1997 року сторони перебувають у шлюбі. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Зазначивши, що спільне життя із відповідачем не склалося, через несумісність характерів, різних поглядів на життя, що призвело до припинення шлюбних відносин між сторонами з 01 червня 2004 року, а тому просить розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, в тому обсязі, що визначений у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Суд, із письмової згоди позивача ухвалив заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі 03 вересня 1997 року сторони перебувають у шлюбі. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини з 01 червня 2004 року, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, оскільки тривалий час вони проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

16 січня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вони з відповідачем 05 квітня 2012 року зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними, розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені, з вересня 2013 року з цього часу вони проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим, просила шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодна. Спору щодо місця проживання неповнолітньої доньки та майнового спору на даний час вони не мають. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, від неї до адреси суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, на задоволені позову наполягає та просить шлюб укладений 05 квітня 2012 року з [PERSON] розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього до адреси суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 квітня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, 05 квітня 2012 року, актовий запис № 126. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилась [INFO], актовий запис № 12, в графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON], та мати - [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

16 січня 2014 року позивачка звернулась з вищеназваною позовною заявою, в якій зазначила що відповідач є батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO] від участі у вихованні та утриманні дитини самоухиляється, не турбуються про здоров'я і розвиток дитини. Позивачка в ході судового засідання підтримала свої позовні вимоги. Відповідач позов визнав. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], який не працює є батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою [PERSON], [INFO] Відповідач від участі у вихованні та утриманні дитини ухиляється. Відповідно до ст. 182 СК України та враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, якій не має постійного доходу, а також думку сторін, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? від всіх видів його заробітку, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, щомісячно, починаючи з дня подання позову. Відповідно до ст. 367 ч.1 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає можливим стягнути судові витрати з відповідача.

Outcome: approved