Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

17.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 04 березня 2017 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. Проте спільне життя не склалось через різні погляди на шлюб та сім'ю, що призвело до припинення шлюбних відносин. Сумісне проживання припинили, спільного господарства не ведуть. У зв'язку з цим просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися, направили до суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позивач вказує, що підтримує позов та просить після розірвання шлюбу повернути їй прізвище - [PERSON], відповідач зазначає, що визнає позовні вимоги у повному обсязі. На примирення сторони не згодні. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 березня 2017 року, що вбачається зі свідоцтва про шлюб виданого Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 36 (а.с. 3). Сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4)) Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що шлюбне життя подружжя не склалося. Сторони припинили шлюбні відносини, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, на примирення не згодні. Згідно ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). На підставі викладеного, враховуючи позиції сторін, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, так як подальше спільне життя та збереження сім'ї є недоцільним. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] бажає після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище прізвище - [PERSON]. У відповідності до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved