Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

17.08.2016 року [PERSON] (дошлюбне прізвище Бринза) звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.12.2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 666, мотивуючи тим, що вони не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та різні погляди на життя. Вважає примирення неможливим. Також позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення ними повноліття, оскільки діти проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, від надання допомоги в утримані дітей у добровільному порядку ухиляється. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 20.12.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І - ЖД № 257616 від 21.07.2016 року, повторно виданим [PERSON] міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Сторони не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що вони мають несумісні характери та різні погляди на життя. [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І ЖД № 005985, виданим 14.04.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, та малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 053815, виданим 08.07.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Що стосується позовних вимог щодо стягнення аліментів на дітей суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на України з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (- ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні відповідачем не заперечувалось, що діти на даний час мешкають разом із матірю та перебувають на її утриманні. Згідно п.п.2,3 ч.1, ч.2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з травня 2016 рік складає 1531 гривні. Домовленості про утримання дітей між сторонами не досягнуто. Таким чином, враховуючи, що відповідач, являючись батьком дітей зобовязаний їх утримувати до досягнення ними повноліття, проте домовленості про утримання дітей між сторонами не досягнуто та в даний час відповідач є працездатною особою, суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх малолітніх дітей у твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно на кожного з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дітьми повноліття. Згідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 гривень 20 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved