Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

15.11.2019 представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить відібрати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначає, що на обліку Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (далі - ССД по Київському району) перебувають (ухилення від виконання батьківських обов`язків) малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично деякий час мешкали за адресою: [ADDRESS] . Мати дітей, [PERSON] , вихованням та утриманням дітей не займається. Відомості про батька дітей внесені в свідоцтва про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. За інформацією Київського відділу поліції ГУНП України в Харківській області [PERSON] разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] , не мешкає. Малолітні діти перебувають на обліку КНП «Міська дитяча поліклініка № 7» з 2017, але до лікувального закладу не звертались. Відповідно до листа Харківської загальноосвітньої школи № 143 мати дітей не цікавиться успіхами дітей, родина постійно змінює місце проживання ( [ADDRESS] ,). Діти часто пропускали заняття за записками матері (за станом здоров`я, до лікарів мати не звертається). Діти стали схильними до бродяжництва. Адміністрація школи вважає, що мати позбавляє дітей права на освіту, а також вважає, що життю та здоров`ю малолітніх [PERSON] та [PERSON] може загрожувати небезпека. До ССД по Київському району надійшов лист Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому зазначено, що мати дітей [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, бродяжить з дітьми, а також звернулась з заявою щодо влаштування малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до закладу охорони здоров`я, у зв`язку зі складними життєвими обставинами. До ССД по Київському району було запрошено [PERSON] , яка надала письмове пояснення, де повідомила, що постійного місця проживання не має, працює неофіційно. Мати дітей була направлена до КНП « Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» та КНП « Міський психоневрологічний диспансер № 3» Харківської міської ради для проходження обстеження. Але [PERSON] відповідних довідок не надала, житло, де могли б проживати діти не показала. На даний час діти перебувають в КЗСЗД «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» м. Харкова». Спеціалістами структурного підрозділу Департаменту служб неодноразово було роз`яснено [PERSON] порядок повернення дітей на виховання., але вона не вживає ніяких заходів для повернення дітей на спільне проживання та виховання в родину. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 21.11.2019 по справі відкрито загальне позовне провадження та почато підготовче провадження по справі. У підготовче засідання представник позивача не з`явилась, 14.01.2020 представник позивача Оганова В.В. подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явилась, 14.01.2020 подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, правові наслідки відібрання дітей відомі. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце підготовчого засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести розгляд справи. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Положенням ст..206 ЦПК України визначено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народився [PERSON] , про що 01.12.2009 складено відповідний актовий запис №5503 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову ХМУЮ, на підтвердження чого надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Батьком дитини записано [PERSON] на підставі ч.1 ст.135 СК України, мати - [PERSON] (а.с.5, 15). [INFO] народився [PERSON] , про що 29.10.2008 складено відповідний актовий запис №199 у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ, на підтвердження чого надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Батьком дитини записано [PERSON] на підставі ч.1 ст.135 СК України, мати - [PERSON] (а.с.6, 16). Малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично деякий час мешкали за адресою: [ADDRESS] , перебувають на обліку Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (ухилення від виконання батьківських обов`язків). Мати дітей, [PERSON] , вихованням та утриманням дітей не займається. За інформацією Київського відділу поліції ГУНП України в Харківській області [PERSON] разом з дітьми за адресою [ADDRESS] , не мешкає. Відповідно до наданої КНП «Міська дитяча поліклініка № 7» інформації, малолітні діти перебувають на обліку з 2017, але до лікувального закладу не звертались (а.с.11). Відповідно до листа Харківської загальноосвітньої школи № 143 мати дітей не цікавиться успіхами дітей, родина постійно змінює місце проживання ( [ADDRESS] ,). Діти часто пропускали заняття за записками матері (за станом здоров`я, до лікарів мати не звертається). Діти стали схильними до бродяжництва. Адміністрація школи вважає, що мати позбавляє дітей права на освіту, а також вважає, що життю та здоров`ю малолітніх [PERSON] та [PERSON] може загрожувати небезпека (а.с.12-13, 14). До ССД по Київському району надійшов лист Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради , в якому зазначено, що мати дітей [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, бродяжить з дітьми, а також звернулась з заявою щодо влаштування малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до закладу охорони здоров`я, у зв`язку зі складними життєвими обставинами. До ССД по Київському району було запрошено [PERSON] , яка надала письмове пояснення, де повідомила, що постійного місця проживання не має, працює неофіційно. На даний час діти перебувають в КЗСЗД «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» м. Харкова». Спеціалістами структурного підрозділу Департаменту служб неодноразово було роз`яснено [PERSON] порядок повернення дітей на виховання., але вона не вживає ніяких заходів для повернення дітей на спільне проживання та виховання в родину. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що дійсно станом на день відібрання дитини існували умови, загрозливі для здоров`я і морального виховання малолітніх дітей і були підстави для відібрання їх від батьків. Суд погоджується з тим, що на даний час є підстави для відібрання дітей від відповідача, оскільки умови для їх проживання відсутні, і дійсно існує загроза для здоров`я та морального вихавання дітей. За ч.4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідачка є фізично здоровою, працездатною особою, однак офіційно не працевлаштована, хоча за станом здоров`я здатна до активної трудової діяльності, тому відповідач має можливість докласти певних зусиль щодо працевлаштування і сплачувати на утримання дітей щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів), розмір яких є необхідним для розвитку її дітей і підтримання стану здоров`я. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Надані позивачем докази, обставини, які були досліджені у ході підготовчого судового засідання, а також відсутність заперечення з боку відповідача проти задоволення позову, дає суду підстави для задоволення позовних вимог в порядку та у спосіб, визначені позивачем. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що заявлені представником позивача позовні вимоги про відібрання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на їх утримання підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогами щодо відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп. (840,80 + 840,80). Крім того, суд роз`яснює, що згідно ч.3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved