Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

15.01.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь борг в сумі 45900 грн., інфляційні втрати в розмірі 11431,88 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 2 799,11 грн., а також понесені судові витрати у розмірі сплаченого судового збору 704,80 грн.(а.с.1-3). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. На початку грудня 2016 року сторони уклали договір позики грошових коштів у розмірі 45900,00 грн., за умови повернення даної суми позивачу не пізніше 15 грудня 2016 року, про що було складено відповідну розписку. Однак, свої зобов`язання відповідач не виконав, грошові кошти не повернув. Враховуючи, що відповідач грошові кошти не повертає, ухиляється від зустрічей з ним, позивач вважає, що його права значно порушені. Крім того, поскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, з нього слід стягнути за період з 16.12.2016р. по 27.12.2018 р. включно , що становить 742 дні, інфляційні втрати в розмірі 11 431,88 грн. та 3 % річних - у розмірі 2 799,11 грн. Ухвалою судді від 30 січня 2019 року( а.с. 20) відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою судді від 07 червня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті(а.с. 36). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подав. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 09.12.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка про отримання коштів у сумі 45900 грн.00 копійок, які він зобов`язався повернути не пізніше 15.12.2016 року.( а.с.63). Оригінал розписки був наданий для огляду в судовому засіданні позивачем, приєднана до матеріалів справи копія відповідає оригіналу. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно дост.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Крім того, за змістом ч.3, 4 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з твердженнями позивача відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення позики до 15 грудня 2016 року. Про це свідчить також та обставина, що оригінал розписки знаходиться у кредитора. Будь-яких доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правильність розрахунку трьох процентів річних, інфляційних втрат у долучених позивачем до позовної заяви розрахунках (а.с.12,13), судом перевірена. Так, згідно розрахунку, інфляційні втрати за період з 16 грудня 2016 року по 27 грудня 2018 року включно, складають 11431,88 грн.( а.с.12). Згідно розрахунку (45900 грн.х 3% х 742 дні : 100 : 365), три проценти річних за період з 16 грудня 2016 року по 27 грудня 2018 року включно, складають 2799,11 грн.( а.с.13). При цьому, суд також враховує, що будь-яких заперечень щодо нарахованої позивачем суми інфляційних втрат та суми трьох процентів річних, відповідачем надано не було. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме відповідач має сплатити позивачу суму боргу за договором позики 45900 гривень, інфляційні витрати у розмірі 11431 гривня 88 копійок, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2799 гривень 11 копійок, всього на загальну суму 60130 гривень 99 копійок . Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 704,80 гривень (а.с. 15), підлягають стягненню на його користь з відповідача . На підставі викладеного,

Outcome: approved