Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач11.08.2017 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до[PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 06.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За даним договором позики, позивач, виступаючи позикодавцем, передав відповідачу у власність грошові кошти у сумі 70000,00 (сімдесят тисяч) гривень, а відповідач взяв на себе зобов'язання повернути позивачу таку суму грошових коштів (сімдесят тисяч гривень) у строк до 15.12.2008 року. У жовтні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з останнього на його користь борг у розмірі 89390,00 грн. з урахуванням індексу інфляції та три відсотки річних у розмірі 6020,25 грн., посилаючись на те, що Відповідач не повернув взяті у борг грошові кошти. Позивач зазначив, що рішенням Святошинського районного суд м. Києва від 11.12.2014 року (справа № 759/13493/14-ц, провадження № 2/759/4876/14, головуючий у суді першої інстанції: Кривовяз А.П.), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.04.2016 року (справа № 759/13493/14-ц, апеляційне провадження № 22-Ц-796/5924/201, доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.) позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 70000 грн. боргу за договором позики, 19390 грн. - інфляційні витрати, 6020,25 грн. - ти відсотки річних від простроченої суми. Вирішено питання щодо стягнення судового збору. Суди встановили, що 06.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 70000,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути вказану суму до 15.12.2008 року. Отримання [PERSON] коштів у розмірі 70000,00 грн. підтверджується «соглашением о погашеними задолженности» від 06.11.2008 року, яка за своєю суттю є тим документом, який видається боржником кредитору за договором позики. Оригінал «Соглашение о погашении задолженности» (розписка) від 06.11.2008 знаходиться у Позивача. Позивач зазначив, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо повернення отриманих на підставі вказаного договору позики не виконав. Заборгованість [PERSON] за договором позики від 06.11.2008 року становить: основна сума боргу - 70000,00 грн.; 3% річних становить 6020,25 грн. за період з 16.12.2008 року по 28.10.2011 року, із розрахунку /70000,00 грн. х 3% : 365 днів х 1047 днів = 6020,25 грн./; інфляційні в сумі 19390,00 грн. за період з 16.12.2008 року по 28.10.2011 року З огляду на викладене, суд визнав вимоги позивача щодо стягнення зазначеної вище основної суми боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На день звернення Позивача з даним позовом до органу судової влади грошові зобов'язання по договору позики (розписки) від 06.11.2008 року [PERSON] перед [PERSON] не виконані. Крім того Позивач зазначив, що з урахуванням викладеного, відсотки за користування кредитними коштами за період з 06.11.2008 року по 10.08.2017 року підлягають нарахуванню, виходячи з такого розрахунку: розмір процентів за користування позикою відповідно до ст.. 1048 ЦК України. Отже, з урахуванням облікової ставки Національного банк України та суми заборгованості за договором позики від 06.11.2008 року, за період з 06.11.2008 року по 10.08.2017 року, проценти за користування позикою складають у розмірі 74081,87 грн. Розрахунки індексу інфляції (інфляційного нарахування на суму боргу) та трьох відсотків річних здійсненні за період з 29.10.2011 року по 10.03.2017 року (з огляду на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2014 року, яким була стягнута сума основного боргу, три відсотка річних за період з 16.12.2008 року по 28.10.2011 року та інфляційні витрати за період з 16.12.2008 року по 28.10.2011 року). Розрахунки індексу інфляції (інфляційного нарахування на суму боргу), трьох відсотків річних (ст. 625 Цивільного кодексу України) та пені наведено нижче: Розмір інфляційного нарахування на суму боргу 70000,00 грн. Позивач зазначив, що проценти (3% річних згідно ст. 625 Цивільного кодексу України) за правочином (договором позики) від 06.11.2008 року складають 12145 (дванадцять тисяч сто сорок п'ять) гривень 48копійок. З наведеного слідує, що стягненню з відповідача на користь позивача по договору позики (розписка) від 06.11.2008 року підлягає загалом 169069 (сто шістдесят дев'ять тисяч шістдесят дев'ять) гривень 51 копійка, з яких 82 842 (вісімдесят дві тисячі вісімсот сорок дві) гривні 16 копійок - сума інфляційних нарахувань, 12145 (дванадцять тисяч сто сорок п'ять) гривень 48 копійок - три відсотка річних, 74081 (сімдесят чотири тисячі вісімдесят одна) гривна 87 копійок - сума процентів за користування позикою (ст. 1048 Цивільного кодексу України). Приймаючи заявлені позовні вимоги та ті обставини, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 04.09.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 12.04.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 18.04.2018 року продовжено розгляд справи. В судове засідання позивач не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 06.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За даним договором позики, позивач, виступаючи позикодавцем, передав відповідачу у власність грошові кошти у сумі 70000,00 (сімдесят тисяч) гривень, а відповідач взяв на себе зобов'язання повернути позивачу таку суму грошових коштів (сімдесят тисяч гривень) у строк до 15.12.2008 року. Відповідно до вимог статей 1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо повернення отриманих на підставі вказаного договору позики не виконав. Заборгованість [PERSON] за договором позики від 06.11.2008 року становить: основна сума боргу - 70000,00 грн.; 3% річних становить 6020,25 грн. за період з 16.12.2008 року по 28.10.2011 року, із розрахунку /70000,00 грн. х 3% : 365 днів х 1047 днів = 6020,25 грн./; інфляційні в сумі 19390,00 грн. за період з 16.12.2008 року по 28.10.2011 року. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору, 1690,71 грн.

Outcome: approved