Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

15.05.2017 року до провадженні судді, згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 16.05.2017 року передано цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» до [PERSON] , [PERSON] , 3-я особа, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» «про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до статуту Акціонерного Товариства «ДНІПРОАЗОТ», затвердженого загальними зборами акціонерів Публічного Акціонерного Товариства «ДНІПРОАЗОТ», протокол №1/2018 від 26.04.2018 року, змінено найменування Публічного Акціонерного Товариства «ДНІПРОАЗОТ» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДНІПРОАЗОТ». (а.с.180-200). Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.01.2018 року, визначено порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, за клопотання представника позивача залучено в якості 3-ої особи, без самостійних вимог, на стороні відповідача ПРАТ СК «ПРОВІДНА», відповідно до Ухвали Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.01.2018 року. З боку представника відповідача [PERSON] заявлено клопотання про витребування доказів належним чином завірені документи із провідного страхового відшкодування за полісом №АК/1168835 від 31.08.2016 року, з підстав настання страхового випадку ДТП що сталося 15.09.2016 року у м. Кам`янське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області, по вул. Грушевського вул. Сурська (К. Цеткіна), страхувальник [PERSON] : - Рішення про здійснення страхового відшкодування (страховий акт); - Документи, що підтверджують розмір завданих збитків (звіт, висновок суб`єкта оціночної діяльності); - Платіжний документ, що підтверджує виплату страхового відшкодування стосовно страхового випадку. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.02.2018 року про витребування доказів, витребувано у Приватного акціонерного товариства « Страхова Компанія «Провідна», витребувано належним чином завірені вищезазначені документи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 15.09.2016 року о 18.20 годині в м. Кам`янське по вул. Грушевського вул. Сурська, [PERSON] , керуючи автомобілем Шкода [PERSON] , державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , не виконав вимоги дорожнього знаку 4.6 «Рух праворуч або ліворуч», продовжив рух прямо по дорозі з одностороннім рухом, внаслідок чого виїхав на перехрестя та скоїв зіткнення з автомобілем Нісан Максима державний номер [NUMBER] , що рухався по вул. Грушевського, який належить ПАТ «ДНІПРОАЗОТ». Автомобілем Нісан Максима державний номер [NUMBER] , керував водій [PERSON] , який знаходиться в трудових відносинах з ПАТ «ДНІПРОАЗОТ». Внаслідок ДТП Нісан Максима державний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.10.2016 по справі № 208/5855/16-п, провадження № 3/208/1310/16, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження майна, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Свою вину [PERSON] визнав повністю. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [PERSON] , державний номер [NUMBER] ( [PERSON] ), була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», яка 16.12.2016 року платіжним дорученням № 0055286 перерахувала на поточний рахунок ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» страхове відшкодування в сумі 36 333,37 гривень. Для визначення фактичної шкоди, нанесеної Позивачу внаслідок пошкодження його майна в результаті ДТП, Акціонерним товариством «ДНІПРОАЗОТ», був укладений договір № 674/17-18 від 10.02.2017 року про надання послуг з ТОВ «Агенство незалежних експертиз» (51931, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Свободи, 32-А, код ЄДРПОУ 33382321, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 16618 [NUMBER] 14 від 20.06.2014). Згідно висновку Відділу судової автотоварознавчої експертизи ТОВ «Агенство незалежних експертиз» про визначення суми матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу, від 15.03.2017 № 03/001, розмір фактичної шкоди, нанесеної Позивачу внаслідок ДТП і пошкодження належного йому майна - автомобіля [PERSON] державний номер [NUMBER] , складає 105 577,24 гривень. Вартість послуг ТОВ «Агенство незалежних експертиз» за договором № 674/17-18 від 10.02.2017 року про надання послуг на проведення судової автотоварознавчої експертизи склала 1 100,00 гривень, яка була сплачена Позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 976 від 23.02.2017 року. Різниця між фактичним розміром спричиненої шкоди та отриманою Акціонерним товариством «ДНІПРОАЗОТ» страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 69 243,87 грн. (105 577,24 грн. -36 333,37 грн. = 69 243,87 грн.). 31.03.2017 ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» направило на адресу [PERSON] (власнику автомобіля Шкода Октавія державний номер [NUMBER] ) лист-вимогу № 777/01-6 про відшкодування у добровільному порядку шкоди в розмірі 69 243,87 грн., завданої внаслідок ДТП, майну ПАТ «ДНІПРОАЗОТ». Однак, дана вимога не була задоволена, відповідь на лист-вимогу на адресу ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» не надходила. Станом на 05.05.2017 року шкода, завдана ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» внаслідок скоєного ДТП, у розмірі 69 243,87 гривень, не відшкодована. Станом на день подання позову ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» не має всіх підтверджених даних про наявність чи відсутність у [PERSON] в момент скоєння ДТП визначених законодавством правових підстав для керування автомобілем [PERSON] , державний номер [NUMBER] . Згідно з інформацією, наданою ТСЦ 1244 РСЦ в Дніпропетровській області МВС України (лист від 12.04.2017 № 31/4-1244-29аз), право користування автомобілем [PERSON] , державний номер [NUMBER] за [PERSON] не зареєстровано. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля шкода Октавія, державний номер [NUMBER] (власник [PERSON] ), яким керував [PERSON] , з вини останнього транспортного засобу була спричинена майнова шкода. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [PERSON] , державний номер [NUMBER] ( [PERSON] ), була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», яка 16.12.2016 року платіжним дорученням №0055286 перерахувала на поточний рахунок ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» страхове відшкодування в сумі 36333,37 гривень. Виходячи з наданих ПрАТ «СК «Провідна» до суду документів вартість відновлюваного ремонту, за розрахунком спеціаліста компанії, склала 78893,51 гривня, в т.ч: - вартість робіт -11374,00 гривень, - вартість матеріалів 7433,60 гривень. - вартість деталей, що підлягають заміні - 60085,91 гривня. Розрахунок суми матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту зношення деталей -0,7 склав 36833,37 гривень. З урахуванням суми франшизи страхове відшкодування було розраховано в сумі 36333,37 гривень. Також прохають звернути увагу на розмір відшкодування страховиком відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-ІV (надалі - «Закон № 1961-ІV») шкоди не є фактичним (повним) розміром спричиненої потерпілому шкоди. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 12 Закону № 1961-ІУ страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з п.32.7 ст. 32 Закону № 1961-ІV страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Таким чином, виходячи з вищенаведених норм законодавства, розмір відшкодування страховиком шкоди (збитків), завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема, обмежується: 1. Вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу; 2. Шкодою, пов`язаною із втратою товарної вартості транспортного засобу; 3. Сумою франшизи тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу країни). Згідно з ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України та п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічна позиція викладена в листі Верховного Суду України від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами статті 16 Цивільного кодексу України», листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012 «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках», листі Вищого господарського суду від 05.10.2017 № 01-06/1478/17, Висновках Верховного суду України від 01.08.2017 року. Наголошує на тому, що розмір фактично спричиненої Позивачу шкоди внаслідок ДТП склав 105 577,24 гривень, що підтверджується Висновком Відділу судової автотоварознавчої експертизи ТОВ «Агентство незалежних експертиз» про визначення суми матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу, від 15.03.2017 № 03/001. Різниця між фактичним розміром спричиненої шкоди та отриманою позивачем страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 69 243,87 гривень (105 577,24 гривень - 36 333,37 гривень = 69 243,87 гривень). Прохає прийняти рішення по справі, а також враховувати інші матеріали справи та докази, що містяться в ній. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та зазначили, що під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] керував автомобілем [PERSON] , державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] Свою вину визнав, відповідно до постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.10.2016 року, за ст.124 КУпАП України. Щодо шкоди, яку було завдано відповідачу під час ДТП, відшкодуванню підлягають лише збитки, які складаються за методикою. Розмір втрати товарної вартості жодним чином не нараховується, відповідно до висновку експерта, бо строк експлуатації автомобіля перевищує 7 років. На даний час, страховою компанією позивачу відшкодовано суму збитку у розмірі 105,000 гривень. Відповідач [PERSON] до залу судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідом. Представник 3-ї особи, без самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» до залу судового засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, та надали заяву про проведення судового засідання без їх участі. Вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 15.09.2016 року о 18.20 годині в м. Кам`янське по вул. Грушевського вул. Сурська, [PERSON] , керуючи автомобілем [PERSON] , державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , не виконав вимоги дорожнього знаку 4.6 «Рух праворуч або ліворуч», продовжив рух прямо по дорозі з одностороннім рухом, внаслідок чого виїхав на перехрестя та скоїв зіткнення з автомобілем Нісан Максима державний номер [NUMBER] , що рухався по вул. Грушевського, який належить ПАТ «ДНІПРОАЗОТ». Автомобілем Нісан Максима державний номер [NUMBER] , керував водій [PERSON] , який знаходиться в трудових відносинах з ПАТ «ДНІПРОАЗОТ». Вказана обставина встановлена постановою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.10.2016 року по справі №208/5833/16-п, якою встановлено, що [PERSON] порушив вимоги дорожнього знаку 4.6 Правил дорожнього руху» України, за що його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 гривень. (а.с.41). На даний час постанова Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.10.2016 року не скасована та набрала законної сили. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Нісан [PERSON] державний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що підтверджується протоколом огляду від 01.03.2017 року (а.с.60-61) та протоколом огляду транспортного засобу від 01.03.2017 року (а.с.62-67, з фото таблицями), власником якого є ПАТ «ДНІПРОАЗОТ». Так, згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 03/001, складеного [PERSON] від 15.03.2017 року, внаслідок ДТП автомобіль NISSAN MAXIMA, державний номер [NUMBER] , складає 46447,54 гривні. Вартість відновлювального ремонту складає 105577, 24 гривень.(а.с.50-59). Зазначена сума включає в себе вартість деталей, що підлягають зміні, ремонтно-відновлювальних робіт та матеріалів, необхідних для виконання таких робіт. Як вбачається з акту здачі-приймання виконаних робіт від 10.03.2017 року(а.с.48) та платіжного доручення №976 від 23.02.2017 року, вартість за оцінку матеріальних збитків склала 1100 гривень. (а.с.49). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Вказані положення наведені в правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-933цс16 від 21.09.2016 року. В судовому засіданні встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якого завдано механічних пошкоджень автомобілю, яким керував [PERSON] та виконував службові обов`язки на автомобілі Нісан Максима державний номер [NUMBER] , що підтверджується статутом Публічного Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» (а.с.7-28) та подорожнім листом службового легкового автомобіля від 15.09.2016 року (а.с.31-32), сталося з вини [PERSON] , якому було надано передано автомобіль Шкода Октавія, державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , що підтверджується відповіддю на запит Міністерства внутрішніх справ України Регіонального сервісного центру в Дніпрпоетровській області №1244 від 12.04.2017 року.(а.с.76) та обліковою карткою №50676472 від 24.10.2014 року.(а.с.77). Згідно з роз`ясненнями, які викладені в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Водночас, як вбачається з матеріалів справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.09.2016 року о 18.20 годині в м. Кам`янське по вул. Грушевського вул. Сурська, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , транспортний засіб під керуванням [PERSON] , за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 148269 була застрахована у Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «ПРОВІДНА», страхова сума за шкоду завдану майну становить 100000 гривень, а за шкоду заподіяну здоров`ю 200000 гривень (а.с.153), яка 16.12.2016 року платіжним дорученням №0055286 перерахувала на поточний рахунок АТ «ДНІПРОАЗОТ» страхове відшкодування в сумі 36333,37 гривень. (а.с.42). Дане відшкодування було здійснено на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV та договору страхування №АК/1168835/0405/16 від 31.08.2016 року. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Різниця між фактичним розміром спричиненої шкоди та отриманої АТ «ДНІПРОАЗОТ» від ПрАТ «СК «Провідна» страховою виплатою становить 69243,87 гривень (105577,24 гривень -36333,37 гривень=69243,87 гривень) і визначена арифметичним способом, оскільки чинне законодавство України не визначає іншого порядку чи способу визначення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Чинним законодавством України також не передбачено обов`язок потерпілого у спорах про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виокремлювати із суми, що отримана як різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка заявлена до відшкодування, окремо суми вартості робіт, суми вартості матеріалів та/або суми вартості деталей, що підлягають заміні внаслідок заподіяної шкоди. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 2808цс15. В даному випадку судом достовірно встановлено, що володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля [PERSON] , державний номер [NUMBER] є [PERSON] , саме воно в силу статті 1172 ЦК України несе відповідальність із відшкодування шкоди, спричиненої позивачу внаслідок порушення його працівником Правил дорожнього руху, що також підтверджено представником відповідача під час судового розгляду. Відповідно до ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами,хто його оточує. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Власником автомобіля, учасником дорожньо-транспортної пригоди якої став - автомобіль Нісан Максима державний номер [NUMBER] , є ПАТ «ДНІПРОАЗОТ», 15.03.2017 року яким керував [PERSON] , працюючий на вищезазначеному підприємстві на підставі наказу про прийняття на роботу №1227 від 01.08.1996 року (а.с.39) та виконував розпорядження керівництва. З огляду на вищенаведене, суд, з врахуванням обставин справи, вважає, що особою, яка несе тягар вини та зобов`язання на відшкодування завданої шкоди є [PERSON] , з якого підлягає стягненню на користь позивача вартість матеріального збитку в сумі 69243 (шістдесят дев`ять тисяч двісті сорок три) гривні 87 копійок. Суд приймає висновок експерта № 03/001 від 15.03.2017 року, виконаний відділом судової авто товарознавчої експертизи ТОВ «Агентство незалежних експертиз», у якості належного та допустимого доказу по справі, так як відповідач [PERSON] вищевказану суму не спростував, з метою визначення вартості матеріальної (майнової) шкоди, завданої внаслідок ДТП з клопотанням про призначення по справі будь-яких експертиз, в тому числі судово-товарознавчої, до суду не звертався. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч.1-3ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази,що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках,передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст..76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Аналізуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ»: 69243 (шістдесят дев`ять тисяч двісті сорок три) гривні 87 копійок у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 15 вересня 2016 року; 1100 (одну тисячу сто) гривень 00 копійок - у відшкодування витрат понесених при оплаті дослідження - встановленню розміру суми матеріальної шкоди від 15.03.2017 року № 03/001; 1600 (одну тисячу шістсот) гривень 00 копійок у відшкодування витрат з оплати судового збору; всього на загальну суму: 71943 (сімдесят одну тисячу дев`ятсот сорок три) гривні 87 копійок.

Outcome: partial