Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

16.05.2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати автомобіль КІА RІО, р.н. [NUMBER], 2008 року випуску, червоний, [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя та визнати право власності за кожним на 1/2 вказаного автомобіля, визнати недійсним договір купівлі-продажу №6347/2016/000216 від 12.08.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], оформленого в Територіальному сервісному центрі № 6347 Регіонального Сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, стягнути з [PERSON] грошову компенсацію половини вартості спірного автомобіля у зв'язку із вчиненням недійсного правочину та позбавленням права володіння та користування спірним автомобілем в розмірі 71550 грн. та стягнути з відповідачів сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1420 грн. 30 коп. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що з 08.07.2006 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] У березні 2016 року [PERSON] забрала свої речі і разом з дитиною без повідомлення причин покинула сім'ю і з цього часу шлюбні відносини з відповідачкою фактично припинені. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2017 року, залишеним в силі 13.12.2017 року апеляційним судом Харківської області, шлюб між сторонами по справі був розірваний. Під час шлюбу сторонами по справі був придбаний автомобіль КІА RІО, р.н. [NUMBER], 2008 року випуску, червоний, [NUMBER], який був зареєстрований на дружину відповідачку [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 06.12.2008 р. ВРЕР №1 м. Харкова. На початку 2017 року позивачу стало відомо, що колишня дружина відповідачка [PERSON] таємно від позивача 12.08.2016 року видала довіреність відповідачу [PERSON] на право розпорядження автомобілем КІА RІО, р.н. [NUMBER], в тому числі з правом продажу, обміну, здачі в оренду тощо, посвідчену приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Корнєвої І.Ю. і в той же день, 12.08.2016 року громадин [PERSON], діючи від імені [PERSON], продав вказаний автомобіль відчиму [PERSON] - [PERSON], уклавши договір купівлі-продажу№6347/2016/000216 від 12.08.2016 та оформленого в Територіальному сервісному центрі №6347. Оскільки автомобіль КІА RIО, р.н. [NUMBER] придбавався в шлюбі, тому він є спільною власністю подружжя, і позивач маю рівне право розпоряджатись ним. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Колишня дружина [PERSON], розуміючи, що позивач своє волевиявлення на продаж автомобіля не надавав, і те, що особисто, без його згоди, вона не зможе продати спільний автомобіль, позивачка видала довіреність третій особі - [PERSON], який в той же день, 12.08.2016 року продав автомобіль [PERSON]. За фактом заволодіння транспортним засобом КІА RІО, р.н. [NUMBER] Вовчанським ВП ГУНП в Харківській області розслідується кримінальне провадження №12017220260000142 від 06.03.2017 року за ознаками ч.1 ст.289 КК України. Це не перша спроба відповідачки [PERSON] заволодіти майном, яке було набуто під час шлюбу. Так, в провадженні Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №42017221440000004 від 18.01.2017 року за ознаками ч.1 ст.190, ч.1 ст.358 КК України за фактом заволодіння [PERSON] іншим транспортним засобом «Nisssan Gashgsi», д.н. [NUMBER], який також придбавався під час шлюбу. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] в судове не з'явилися, належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином та своєчасно був повідомлений про день та час розгляду справи. Представник третьої особи - Територіального сервісного центру №6347 РСЦ в Харківській області МВС України в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позову, та проводити розгляд справи за відсутності представника та прийняти рішення на розсуд суду, посилаючись на те, що реєстраційні дії здійснено на підставі договору купівлі-продажу та реєстраційні дії було проведено у відповідності до Порядку, затвердженого Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року. Суд, вислухав пояснення позивача та його представника, перевірив матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено що 08.07.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який в подальшому заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2017 року було розірвано. / а. с. 5, 6 / В період шлюбу, а саме 29.01.2013 року подружжям було придбано автомобіль «KIA\~RIO»,\~ р.н.[NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова №дв.[NUMBER], який зареєстрований на дружину відповідачку [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 06.12.2008 року, ВРЕР №1 м. Харкова. / а. с. 9 / 12.08.2016 року [PERSON] видала довіреність громадянину [PERSON] на право розпорядження автомобілем «КІА RІО», р.н. [NUMBER], в тому числі з правом продажу, обміну, здачі в оренду тощо, посвідчену приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Корнєвої І.Ю. / а. с. 10 /. В той же день, 12.08.2016 року громадин [PERSON], діючи від імені [PERSON], продав вищевказаний автомобіль відчиму [PERSON] - [PERSON], уклавши договір купівлі-продажу від 12.08.2016 року та оформленого в Територіальному сервісному центрі №6347. / а. с. 11/ За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом статті 60 СК України є презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Встановивши, що спірний автомобіль був придбаний за час зареєстрованого шлюбу, суд приходить до висновку, що він є спільною сумісною власністю подружжя. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Враховуючи, що згоду на переоформлення автомобіля відповідачці [PERSON] позивач не надавав, отже волевиявлення на відчуження автомобіля не мав, тому договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON], є недійсними. За вимогами ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Враховуючи, що спірний автомобіль належав позивачу з відповідачкою [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а також той факт, що [PERSON] розпорядилась своєю часткою, продавши її за договором купівлі-продажу № 6347/2016/000216 від 12.08.2016 року. своєму відчиму - [PERSON], тому застосування у даному випадку реституції неможливо, у зв'язку з чим підлягає стягненню з відповідачки компенсація спричинених договором збитків в сумі 71550 грн., тобто половини ринкової вартості автомобіль КІА КІО, р.н. [NUMBER], 2008 року випуску, червоний, [NUMBER]. Згідно висновку про вартість автомобіля КІА КІО, р.н. [NUMBER], складеного суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], вартість автомобіля складає 5603 доларів США / при курсі 25,54 грн. - 143100 грн./ Половина вартості автомобіля складає 71550 грн. (143100 грн. : 2= 71550 грн.) Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно з частинами першою - третьої, п'ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В даному випадку, відчуження автомобіля було вчинено поза волевиявленням позивача, та позивач кошти від продажу вказаного автомобіля не отримував, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу автомобіля від 12.08.2016 року укладеного між відповідачами та оформленого в сервісному центрі 6347 РСЦ МВС в Харківській області. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсного правочину та зобов'язати відповідача [PERSON] повернути позивачеві [PERSON] грошову компенсацію, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 1420 грн. 30 коп. з трьох відповідачів з кожного в рівних частках.

Outcome: approved