Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

16 червня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №2449 від 28.12.2007 року в розмірі 1 938 076,67 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 28.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Печерське відділення №3715 (04.07.2012 року реорганізовано та змінено назву на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10026/0187 філії - Головного управління по м.Києву та Київській області АТ «Ощадбанк») та [PERSON] було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №2449. Відповідно до умов п.1.1 Договору позивач надав, а відповідач отримав кредит в розмірі 2 488 000,000 грн. зі сплатою 16,5 % річних за користування кредитними коштами з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 28.12.2017 року. Однак відповідач свої зобов'язання перед банком не виконував, чим порушив умови п.1.6 Договору. В забезпечення виконання зобов'язань за договором, 28.12.2007 року між банком та [PERSON] (яка була майновим поручителем відповідача) було укладено іпотечний договір №5513, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., зареєстровано в реєстрі за №734 та передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру номер [ADDRESS]. У зв'язку з виникненням заборгованості у відповідача перед позивачем, позивач з метою захисту своїх порушених прав звернувся до суду з відповідною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки до майнового поручителя - [PERSON], за розглядом якої було проголошено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №5513 від 28.12.2007 року, а саме: чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] в рахунок погашення заборгованості, яка станом на 14.10.2010 року становить 3 374 941,54 грн., з яких: сума кредиту - 2 487 999,13 грн., відсотки - 749 263 ,63 грн., пеня - 137 678,78 грн. Виконавчий лист за вищевказаним рішенням щодо звернення стягнення на предмет іпотеки було пред'явлено на виконання до відповідного відділу державної виконавчої служби. 11.08.2014 року проведено повторні прилюдні торги, які за відсутності зареєстрованих учасників торгів було визнано такими, що не відбулись. Після чого банк придбав квартиру в порядку ст.49 Закону України «Про іпотеку» вартістю 2 380 900,00 грн. На підставі зазначених документів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. було видано Свідоцтво від 16.09.2014 року на зазначену вище квартиру та зареєстрував право власності. Крім того, банк звертався до суду з позовною заявою до відповідача (Позичальника) про стягнення заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії №2449 від 28.12.2007 року. Вказану позовну заяву було частково задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість в сумі 861 400,00 грн., виконавчий лист перебуває на виконанні у відповідному відділі державної виконавчої служби. В позовній заяві зазначається, що оскільки рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13.07.2011 року (про звернення стягнення на предмет іпотеки) стягнуто заборгованість в сумі 3 374 941,54 грн., з яких: сума кредиту - 2 487 999,13 грн., відсотки - 749 263,63 грн., пеня - 137 678,78 грн., сума погашених вимог Позивача за рахунок реалізації предмету іпотеки становить 2 380 900,00 грн., за рахунок яких було погашено тіло кредиту - 1 631 636,37 грн. та відсотки за користування кредитом - 749 263,63 грн., за вказаним рішенням залишилась заборгованість в розмірі 994 041,54 грн., яка складається з тіла кредиту - 856 362,76 грн. та пеня за несвоєчасну сплату відсотків та кредиту - 137 678,78 грн. Як зазначає позивач, рішенням Апеляційного суду м.Києва від 30.09.2014 року задоволено вимоги позивача в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 285 087,00 грн., тому позивач вважає, що сума, яка підлягає стягненню з відповідача станом на 01.02.2016 року становить 1 938 076,67 грн. та складається з наступного: 856 362,76 грн. - 285 087,00 грн. = 571 275,76 грн. (тіло кредиту); 571 275,76 грн. (тіло кредиту) + 137 678,78 грн. (пеня) = 708 954,54 грн. Інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом 1 069 192,60 грн. 3% річних від прострочених сум заборгованості за Договором 159 929,53 грн. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовної заяви та зазначили, що позивач вже звертався до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії та позивач намагається повторно стягнути грошові кошти та пеню, яка була зменшена рішенням Апеляційного суду м.Києва. Щодо інфляційних втрат та нарахованих 3% річних представник відповідача вважає, що вони є незаконно нарахованими та просить застосувати строки позовної давності за період до 08.08.2013 року. Представник відповідача зазначив, що на даний час є заборгованість за кредитним договором, яка встановлена рішенням Апеляційного суду м.Києва в розмірі 861 400,00 грн. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4) ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є позивач, далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Договір відновлювальної кредитної лінії №2449. За умовами зазначеного договору з врахуванням положень Додаткового договору №1 від 17.06.2009 року, Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 2 487 999,13 гривень зі сплатою 16,5% річних, строком на десять років, при цьому дата остаточного погашення Кредиту визначена не пізніше 28.12.2017 року (п.1.1.1, 1.1.5 Договору). В пункті 1.1.6 Договору визначено, що позичальник зобов'язується щомісячно до 25 числа платіжного місяця, здійснювати платежі у валюті наданого кредиту готівкою до каси Банку на рахунок банку, що зазначений в договорі. Договір підписаний обома сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з його умовами. Варто зауважити, що рахунки на які мав сплачувати кошти Позичальник в Договорі не зазначені. 28.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір №5513 з метою забезпечення належного виконання зобов'язання Позичальника, що випливає з кредитного договору №2449 від 28.12.2007 року. Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатна квартира №14 зі всіма невід'ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Квартира має загальну площу 79,10 кв.м., житлову площу - 60,00 кв.м. (п.1.1.2 Договору іпотеки). Договірна вартість предмету іпотеки, визначена сторонами становить 3 555 200,00 грн. (п.1.4 Договору Іпотеки). Пунктом 4.3. Іпотечного договору визначено, що Іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, який визначається Іпотекодержателем самостійно на момент реалізації права іпотеки. Як встановлено в судовому засіданні, Позичальник належним чином не виконував свої зобов'язання за Кредитним договором внаслідок чого виникла заборгованість. Тому банк звернувся до суду з позовом до Іпотекодавця (майнового поручителя за кредитним договором) для можливості звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Банку. Заочним рішенням Шевченківського районного суду від 13.07.2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №5513 від 28.12.2007 року укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Печерське відділення №3715 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., а саме: чотирикімнатну квартиру, загальною площею 79,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є власністю [PERSON] ([INFO]) в рахунок погашення перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Печерське відділення №3715 АТ «Ощадбанк» (код ЄДРПОУ 02760494) заборгованості, що виникла на підставі договору відновлювальної кредитної лінії №2449 від 28.12.2007 року, яка станом на 14.10.2010 року становить 3 374 941 (три мільйони триста сімдесят чотири тисячі дев'ятсот сорок одна) грн. 54 коп., з яких: сума кредиту - 2 487 999,13 грн.; відсотки - 749 263,63 грн.; пеня - 137 678,78 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 21.06.2012 року заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 13.07.2011 року змінено, резолютивну частину рішення доповнено наступним змістом: «Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснити шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в порядку виконання рішення суду у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Встановити початкову вартість предмета іпотеки для подальшої реалізації з прилюдних торгів у розмірі 2 380 900,00 грн. Рішення набрало законної сили. За вказаними рішеннями було відкрито виконавче провадження. Згідно акту №473/7 про реалізацію предмета іпотеки від 11.09.2014 року іпотечне майно (чотирьохкімнатна квартира, загальною площею 79,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]) передається ПАТ «Державний ощадний банк України» за початковою ціною 2 380 900,00 грн. шляхом заліку забезпечених вимог в рахунок ціни майна. В подальшому 16.09.2014 року право власності позивача на вказану квартиру було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, за рахунок реалізації предмету іпотеки зараховані кошти в рахунок погашення заборгованості в сумі 2 380 900,00 грн. з яких: 1 631 636,37 грн. - зараховано на погашення тіла кредиту; 749 263, 63 грн. - зараховано на погашення відсотків за користування кредитом. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що після зарахування коштів за рахунок іпотечного майна залишилась заборгованість в розмірі: тіло кредиту - 856 362,76 грн. (2 487 999,13 грн. (надано кредиту) - 1 631 636,37 грн. (зараховано за рахунок предмету іпотеки); відсотки - заборгованість відсутня так як вся сума зарахована за рахунок предмету іпотеки пеня - 137 678,78 грн. В 2014 році банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором до Позичальника. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 10.04.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №2449 від 28.12.2007 року в загальному розмірі в сумі 3 846 242,60 грн. з яких: прострочений кредит - 466 506,00 грн., не прострочений кредит - 2 021 493,13 грн., заборгованість за відсотками - 1 054 060,57 грн., пеня - 304 182,90 грн. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 30.09.2014 року заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 10.04.2014 року змінено та зменшено розмір стягнутої суми з 3 846 242 грн. 60 коп. до 861 400 грн. 00 коп. з яких: зменшено сума стягнутого боргу за основним кредитом з 466 506,00 до 285 087,00 грн., борг за користування кредитними коштами зменшено з 1 054 060,57 грн. до 320 542,90 грн.; розмір пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом з 239 532,71 грн. до 205 400,38 грн.; розмір пені за несвоєчасну сплату кредиту - з 64 650,19 грн. до 50 369,80 грн. В своєму рішенні колегія суддів прийшла до висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, та необхідність застосування строків позовної давності, встановлюючи, що право у банку щодо стягнення основного боргу, а також пені виникло з жовтня 2010 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року рішення Апеляційного суду м.Києва від 30.09.2014 року залишено без змін. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України позивач має право вимагати повернення всієї суми кредиту внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення чергової суми кредиту. Позивач, звертаючись до суду з позовом розраховував заборгованість за тілом кредиту 856 362,76 грн. - 285 087,00 грн. = 571 275,76 грн. Проте в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості за тілом кредиту, який відповідає умовам кредитного договору з врахуванням двох рішень судів (позивачем не враховано, що Апеляційним судом м.Києва застосовано строк позовної давності та зменшено суму заборгованості за кредитом). Також суду не надана виписка по рахунку відповідача, як Позичальника з якої можна встановити фактичну заборгованість за кредитом та зарахування сум, тому суд позбавлений можливості перевірити заборгованість за кредитом. А оскільки обов'язок довести розмір заборгованості покладається саме на позивача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 137 678,78 грн., але суд не вбачає підстав для її стягнення, оскільки зазначена сума пені встановлена в рішенні суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, де відповідачем був лише майновий поручитель, в той же час Банк за той же період звертався до суду з окремим позовом про стягнення пені з Позичальника, яка стягнута рішенням Апеляційного суду м.Києва від 30.09.2014 року. Враховуючи, що стягнення з Позичальника пені в сумі 137 678,78 грн. фактично є подвійною відповідальністю та повторним стягненням пені за той період, що судом вже прийнято рішення, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач в позовних вимогах просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три відсотки річних нараховані на прострочений кредит, проте так як розрахунок здійснено без врахування щомісячних необхідних сум для сплати передбачених договором (в розрахунку, який надано до справи, не здійснено розрахунок заборгованості 958 929,00 грн. та 856 362,76 грн. та не зазначено період виникнення вказаної заборгованості), як вбачається позивачем беруться до уваги нарахування відсотків за рішенням, де Позичальник не був відповідачем у справі та рішення щодо нього не приймалось, банк при нарахуванні на підставі ч.2 ст.625 ЦК України не бере до уваги суми, які стягнуті за рішенням Апеляційного суду м.Києва від 30.09.2014 року, тому суд позбавлений можливості здійснити перевірку правильності нарахування інфляційних втрат. Так само щодо нарахування інфляційний втрат на суму не сплачених відсотків (представник позивача не зміг пояснити яким чином нараховувався індекс інфляції), а тому оскільки суд не має спеціальних знань, а в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості, суд не вбачає підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних. Так як суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed