Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

15.06.2013 р. позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому зазначив, що з 10.05.2004 р. по 20.03.2013р. він працював в приватному акціонерному товаристві Авіакомпанії Аеросвіт на посаді інженера з технічного обслуговування, ремонту та діагностики авіаційної техніки категорії « А» відділу методів неруйнівного контролю Директорату з контролю якості Комплексу інженерно-технічного забезпечення. 20.03.2013 року він був звільнений з посади за угодою сторін. Відповідно до наказу позивачу повинні були здійснити повний розрахунок та виплатити компенсацію за невикористану відпустку у кількості 101 календарних дні. Однак, відповідач не виплатив йому заробітну плату за грудень 2012 р. по березень 2013 р., що становить 108\~654 грн. 92 коп. А тому просить стягнути вказану заборгованість та стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 593\~307 грн.40 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, але через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу в їхню відсутність, на позові наполягає, просить задовольнити, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача повторно в судове засідання не з»явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та витребувані документи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем склалися трудові правовідносини щодо оплати праці, які передбачені ст.ст. 47, 115, 117 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Встановлено, що [PERSON] з 10.05.2004 р. по 20.03.2013р. працював в приватному акціонерному товаристві Авіакомпанії Аеросвіт на посаді інженера з технічного обслуговування, ремонту та діагностики авіаційної техніки категорії « А» відділу методів неруйнівного контролю Директорату з контролю якості Комплексу інженерно-технічного забезпечення. 20.03.2013 року він був звільнений за угодою сторін на підставі наказу № 961-ос від 19.03.2013 року. ( а.с. 9). З цього приводу позивачем доведено наявність трудових відносин постійного характеру в порядку, визначеному ст. 60 ЦПК України, в період до 20.03.2013 року, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с.10-14). 20.03.2013 року позивач вже не працював, а тому розрахунок з ним повинен був бути проведений 20.03.2013 року, чого зроблено не було. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що при звільненні позивачу не виплачено заробітної плати, за період з грудня 2012 року по березень 2013 року, а також не проведено розрахунок при звільненні, чим відповідачем порушені вимоги статті 47 Кодексу законів про працю України. Так, з довідки про доходи [PERSON] № 2337 від 21.03.2013 року (а.с. 7) слідує, що за період з грудня 2012 року по березень 2013 року сума заборгованості становить 108\~654 грн. 92 коп. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в зазначені строки, підприємство, установа, організація, повинні відшкодувати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до частини 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником в день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України. Під час звільнення позивача, всі належні суми повинні були виплачені йому в день звільнення. Оскільки відповідач порушив цю норму, то відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України підлягає виплаті позивачу середній заробіток за весь час затримки на день подачі позову до суду, а саме з 20.03.2013 року на день подачі позову до суду 15.06.2015 р. Як вбачається, затримка розрахунку заробітної плати складає 2 роки 2 місяці, тобто 26 місяців. Відповідно довідки про доходи від 21.03.2013 року №» 2338( а.с.8) середньомісячна заробітна плата на період звільнення [PERSON] складала 18\~640 грн. 48 коп. А тому, середній заробіток за період затримки розрахунку, який підлягає відшкодуванню становить 484\~652 грн. 48 коп. ( 26 міс. х 18\~640,48 грн.( середньомісячна зарплата) = 484\~652,48 грн.). Таким чином, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 108\~654 грн.92 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 484\~652 грн.48 коп., а всього 593\~307 грн. 40 коп. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 5933 грн. 07 коп. , відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України „Про оплату праці,

Outcome: approved