Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

17.03.2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, на обґрунтування позовних вимог зазначивши, що за адресою: [ADDRESS] відповідач є абонентом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в м. Слов`янськ, користується послугами з опалення, однак не в повному обсязі оплачує вартість спожитих послуг, що порушує право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. З 01.01.2012 року по 01.03.2021 рік сума заборгованості за особовим рахунком відповідача склала 35762 грн. 77 коп. Н вказану суму відповідачу нараховано індекс інфляції у сумі 10418 грн. 77 коп., 3 % річних у сумі 2858 грн. 94 коп. Просить суд стягнути з відповідача зазначені суми, а також понесені позивачем судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що він не мешкав у зазначеному приміщенні з 01.01.2012 року по 03.05.2017 рік та не отримував послуги з теплопостачання, а тому, не має обов`язку сплачувати ці послуги. Між ним та позивачем відсутній договір про отримання послуг з теплопостачання, просив застосувати по справі строки позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У відповіді на відзив вказав, що відповідач повинен оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, оскільки послуга надається незалежно від наявності мешканців у квартирі, крім того, відповідач перервав перебіг позовної давності періодичною сплатою заборгованості, що свідчить про визнання ним боргу. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. Згідно особового рахунку № [NUMBER] [PERSON] є споживачем послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] та має заборгованість за отримані послуги за період з 01.01.2012 року по 01.03.2021 року на суму 35762 грн. 77 коп., на яку нараховані 3 % річних в сумі 2858 грн. 94 коп. та індекс інфляції в сумі 10418 грн. 77 коп.(а.с.7,8). Аналізуючи правовідносини, що є предметом судового розгляду, суд враховує наступне. За ст. 68 Житлового кодексу наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги вноситься щомісяця. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, який регулює спірні правовідносини, що виникли у період з 01.12.2011 року до 01.08.2019 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VII від 09.11.2017 року, який вступив в дію з 01.05.2019 року, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, згідно з вимогами Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, тобто не є підставою для невиконання зобов`язань. Така позиція ж підтверджена Постановою Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі 6-2951цс15, в якій зазначено, що відсутність договору з позивачем не позбавляє обов`язку оплатити надані послуги. За вказаних обставин суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача щодо відсутності у останнього обов`язку сплачувати комунальні послуги через не укладання договору на отримання послуг з теплопостачання. Суд не погоджується з позицією відповідача щодо відсутності у останнього обов`язку по оплаті спірних сум через його не проживання у квартирі та вважає, що саме на [PERSON] , як на наймача, законом покладено такий обов`язок. На підтвердження вказаного висновку свідчить лист ТОВ «Керуюча компанія «Ліра ЛТД» № 257 від 11.06.2021 року, з якого вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1995 року по теперішній час. Відповідач належним чином не виконував своє зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за спожиті послуги, які йому надані позивачем, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Не підлягає задоволенню клопотання відповідача про застосування по справі строків позовної давності з наступних підстав. Ст. 256 ЦК України встановлює, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1,3 ст. 264 ЦК України вказує, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 17.03.2021 року. Згідно витягу з особистого рахунку № [NUMBER] вбачається факт внесення липні 2020 року, жовтні 2018 року, березні 2017 року, квітні 2016 року, листопаді 2014 року та ін. оплати за спожиті послуги у обсягах, що перевищують реально спожите, що відповідно до частини 1 ст. 264 ЦК України, вказує на вчиненням відповідачами дій, які свідчать про визнання свого боргу, тобто підтверджує факт переривання перебігу строків позовної давності. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» обґрунтовані та підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за надані послуги в зазначених вище сумах. З відповідача на користь позивача, згідно з ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню понесені останнім та документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved