Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

15.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що у 2013 р. виступив поручителем [PERSON] за кредитним договором № 1413/13 від 25 жовтня 2013 р., укладеним з кредитною спілкою «Світовид». Однак, відповідачка несвоєчасно сплачувала кошти за вказаним договором, в зв'язку з чим кредитна спілка «Світовид» запропонувала позивачу виконати свої зобов'язання за договором поручительства. Відповідно до взятих на себе зобов'язань [PERSON] перерахував на користь кредитної спілки «Світовид» кошти в сумі 4300 грн., про що повідомив відповідачку, яка написала розписку про те, що вона позичила на рахунок погашення кредиту 4300 грн., які зобов'язалась повернути до 01.01.2015 р. Однак до теперішнього часу вказані кошти [PERSON] не повернула. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з останньої вказану суму, компенсацію втрати грошових коштів у зв'язку з інфляцією за період з 01 січня 2015 р. по 01 квітня 2015 р. в сумі 813,66 грн. та 3 % річних від суми заборгованості - 32,25 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнала позов в повному обсязі, підтвердила, що між нею та кредитною спілкою було укладено кредитний договір № 1413/13 від 25 жовтня 2013 р., в якому позивач виступив поручителем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. На виконання кредитного договору № 1413/13 від 25.10.2013 р., укладеного КС «Світовид» з [PERSON], по якому [PERSON] витупив поручителем, останній сплатив 4 300,00 грн., з яких основна сума заборгованості - 2 137,71 грн., відсотки - 2 162,29 грн., що підтверджено квитанцією від 27.10.2013 р. Відповідачем здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 01 січня 2015 р. по 01 квітня 2015 р., що становлять 813,66 грн., та 3 % річних від суми заборгованості, що становлять 32,25 грн. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 556 ЦК України передбачено права поручителя, який виконав зобов'язання, зокрема: до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Згідно зі ст. 557 ЦК України боржник, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, повинен негайно повідомити про це поручителя. Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу, інфляційних втрат та 3% річних, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved