Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

16.03.2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 05.11.2016 року, шлюбні відносини з відповідачем припинені через непорозуміння, подальшого сумісного життя і збереження сім`ї не бажає. Тому, просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Крім того, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що відповідач не надає допомоги на утримання їх спільного сина. Позивач в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. 05.11.2016 року між сторонами було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Шлюбні відносини припинили з 2021 року через постійні сварки та непорозуміння. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Враховуючи, що розірвання шлюбу відповідає інтересам позивача, суд вважає за можливе позовні вимоги в даній частині задовольнити. Крім того, [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У порушення вимог ст.180 СК України, відповідач не допомагає утримувати свого сина, добровільно не надає матеріальної допомоги на його утримання, хоча повинен, тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в цій частині.

Outcome: approved