Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

15 червня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача із вищевказаним цивільним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 червня 2011 року, о 14:00 годині, на перехресті вул. Ленінградської та вул. Половецькій населеного пункту Кіровський Дніпропетровської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Шевроле Лацетті», н/з [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], автомобіля «ЗАЗ (Деу) ТF699Р», н/з [NUMBER], що належить громадянину [PERSON], під керуванням водія [PERSON], автомобіля «Сітроен Берлінго», н/з [NUMBER], що належить громадянину [PERSON], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля «Рено Кліо», н/з [NUMBER], що належить громадянину [PERSON], під його керуванням. Вказував на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобілі «ЗАЗ (Деу) ТF699Р», н/з [NUMBER], що належить громадянину [PERSON], та «Сітроен Берлінго», н/з [NUMBER], що належить громадянину [PERSON] 29 червня 2011 року відбувся огляд пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Сітроен Берлінго», н/з [NUMBER], судовим експертом [PERSON] (свідоцтво МЮУ №1062 від 27 листопада 2006 року). Відповідно до висновку експертного дослідження №А167/11 від 12 липня 2011 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Сітроен Берлінго», н/з [NUMBER], склала 29 215,00 гривень. 30 червня 2011 року відбувся огляд пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «ЗАЗ TF699P», н/з [NUMBER], судовим експертом [PERSON] Відповідно до висновку експертного дослідження №285/11 від 03 липня 2011 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ЗАЗ (Деу) TF699P» н/з [NUMBER], склала 28 075,81 гривень. Зазначав, що суму заподіяних громадянину [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків в розмірі 29 215,00 гривень, Моторне (транспортне) страхове бюро України, на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 4.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», перерахувало на рахунок ТОВ «Трансавтолюкс», на якому здійснювалося ремонт пошкодженого автомобіля «Сітроен Берлінго», н/з [NUMBER], (платіжне доручення №1/1-16964 від 13 липня 2012 року). Суму заподіяних громадянину [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків в розмірі 28 075,81 гривень, Моторне (транспортне) страхове бюро України, на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 4.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», перерахувало на рахунок ТОВ «Трансавтолюкс», на якому здійснювалося ремонт пошкодженого автомобіля «ЗАЗ (Деу) TF699P» н/з [NUMBER], (платіжне доручення №1/1-16961 від 11 червня 2012 року). Посилався на ті обставини, що згідно постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2011 року, винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля «Шевроле Лацетті», н/з [NUMBER], - [PERSON] Вважає, що таким чином до МТСБУ в межах сплаченої суми в розмірі 29 215,00 гривень, - виплачене страхове відшкодування за шкоду, завдану, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобілю «Сітроен Берлінго», н/з [NUMBER], та 28 075,81 гривень, - виплачене страхове відшкодування за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «ЗАЗ (Деу) TF699P», н/з [NUMBER], а всього 57 290,81 гривень, перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та винести рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь МТСБУ суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 57 290,81 гривень, судовий збір у розмірі 572,91 гривень, та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 гривень. Представник позивача до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Відповідач та його представник до зали суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Будучи присутнім у попередніх судових засіданнях представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі, надав до суду письмові заперечення, в яких посилався на ті обставини, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу, забезпечувалась полісом обов'язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/1141791, укладеним між громадянином [PERSON] (колишнім власником автомобіля) та страховою компанією «Брокбізнес», щодо забезпечення автомобіля «Шевроле Лацетті №F193», номер кузова [NUMBER]. Вказував на те, що в день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, 21 червня 2011 року, приблизно о 16:00 годині (через дві години з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди), відповідач особисто подав встановленого зразка заяву до страховика у м. Дніпропетровську, тому був впевнений, що останній виплатить потерпілим необхідне страхове відшкодування, оскільки ніяких відмов щодо задоволення заяви від страховика не надходило. І тільки з листа позивача, відповідач вперше дізнався про бездіяльність страховика щодо виконання обов'язків за полісом. Зазначав, що згідно із п.2 полісу, за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) ліміт відповідальності страховика становить 50 000,00 гривень за мінусом франшизи, - 510,00 гривень, тобто 49 490,00 гривень, це сума відшкодування на одного потерпілого. Враховуючи те, що сума матеріального збитку у зв'язку із пошкодженням автомобіля «Сітроен Берлінго» складає 29 215,00 гривень, а за пошкодження автомобіля «ЗАЗ (Деу)», - 28 075,81 гривень, то суми матеріальних збитків, щодо кожної потерпілої особи окремо, не перевищують ліміту страхового відшкодування, гарантованого полісом. Вважає, що загальну суму страхового відшкодування в розмірі 57 290,00 гривень мав сплатити страховик. Посилався на ті обставини, що застосування пункту 41.1 Закону, на який позивач посилається як на підставу відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скоєного з вини відповідача, є не виправданим, адже насправді цивільно-правову відповідальність відповідача було застраховано і позивач знав про це, що підтверджується доданими до позову відомостями про дорожньо-транспортну пригоду №8829345. Підпункт 38.2.1 пункту 38.2 ст.38 Закону, на який посилається позивач, теж не може підлягати застосуванню, оскільки передбачає звернення позивача із регресним позовом до особи, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а не до особи, яку встановлено судом винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, адже метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст.3 Закону, є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, а не одностороннє акумулювання коштів на рахунках страховиків за рахунок страхувальників. На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З матеріалів справи вбачається наступне. Згідно копії постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2011 року встановлено, що 21 червня 2011 року, приблизно об 11:10 годині в м. Дніпропетровську, на нерівнозначному перехресті вул. Ленінградська та вул. Половецька, водій [PERSON] керуючи автомобілем «Шевроле», н/з [NUMBER], по другорядній дорозі по вул. Половецька, виїхав на перехрестя вул. Ленінградська, де не надав дорогу, та скоїв зіткнення з рухаючимся по головній дорозі по вул. Ленінградська автомобілем «ЗАЗ «Деу», н/з [NUMBER], після зіткнення автомобіль «ЗАЗ «Деу», н/з [NUMBER] продовжив некерований рух, в результаті чого скоїв наїзд на стоячий праворуч у правого бард юра автомобіль «Сітроен», н/з [NUMBER], та автомобіль «Рено», н/з [NUMBER] (а.с.7). Згідно вказаної постанови, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 гривень. Постанова набрала законної сили 01 серпня 2011 року. В силу ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Факт дорожньо-транспортної пригоди підтверджується також сформованими АІПС ДТП відомостями №8829345 про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до яких, дорожньо-транспортна пригода сталася за участю автомобілів «Шевроле Лацетті», н/з [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], автомобіля «ЗАЗ (Деу) ТF699Р», н/з [NUMBER], що належить громадянину [PERSON], під керуванням водія [PERSON], автомобіля «Сітроен Берлінго», н/з [NUMBER], що належить громадянину [PERSON] (а.с.10), під керуванням водія [PERSON] (а.с.8, 9), та автомобіля «Рено Кліо», н/з [NUMBER], що належить громадянину [PERSON], під його керуванням (а.с.5-6). Згідно тих же відомостей вбачається, що при дорожньо-транспортній пригоді у всіх учасників був наявний поліс обов'язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів (а саме щодо водія [PERSON] вказано: «наявний поліс ОСЦПВВНТЗ або іноземний сертифікат «зелена картка» серії [NUMBER] з терміном дії до 14 січня 2012 року, виданий страховою компанією «Брокбізнес» (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобілі «ЗАЗ (Деу) ТF699Р», н/з [NUMBER], що належить громадянину [PERSON], та «Сітроен Берлінго», н/з [NUMBER], що належить громадянину [PERSON] Цивільно-правова-відповідальність громадянина [PERSON] при керуванні автомобілем «Сітроен Берлінго», н/з [NUMBER], була застрахована полісом №ВЕ/5831506 з терміном дії до 17 грудня 2011 року (а.с.11). Довідкою виданою відділенням по оформленню ДТП та дізнання ВДАІ встановлено механічні пошкодження, що отримав автомобіль «Сітроен Берлінго», н/з [NUMBER] внаслідок ДТП (а.с.12). Відповідно до висновку експертного дослідження №А167/11 від 12 липня 2011 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Сітроен Берлінго», н/з [NUMBER], склала 29 215,00 гривень (а.с.13-18). 14 лютого 2012 року власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, громадянин [PERSON] звернувся з письмовою заявою до МТСБУ (а.с.32), про відшкодування йому необхідних коштів на ремонт автомобіля в розмірі визначеному висновком експертного дослідження №А167/11 від 12 липня 2011 року, та перерахування вказаних коштів на рахунок ТзОВ «Трансавтолюкс» (а.с.30, 31), згідно рахунку №0125/01/12 від 04 січня 2012 року (а.с.29), для подальшого відновлення пошкодженого автомобіля. Суму заподіяних громадянину [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків в розмірі 29 215,00 гривень, Моторне (транспортне) страхове бюро України, на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 4.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», перерахувало на рахунок ТОВ «Трансавтолюкс», на якому здійснювалося ремонт пошкодженого автомобіля «Сітроен Берлінго», н/з [NUMBER], (платіжне доручення №1/1-16964 від 13 липня 2012 року) (а.с.33, 34, 35). З матеріалів справи вбачається, що відповідачеві [PERSON], як особі, чия цивільно-правова відповідальність не застрахована, надсилалися повідомлення про необхідність відшкодування коштів, виплачених МТСБУ потерпілому [PERSON] за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (а.с.35, 36). Цивільно-правова-відповідальність громадянина [PERSON] при керуванні автомобілем «ЗАЗ (Деу) ТF699Р», н/з [NUMBER] (а.с.37, 38, 39), була застрахована полісом №АА/2165313 з терміном дії до 22 січня 2012 року (а.с.40). Довідкою виданою відділенням по оформленню ДТП та дізнання ВДАІ встановлено механічні пошкодження, що отримав автомобіль «ЗАЗ (Деу) ТF699Р», н/з [NUMBER] внаслідок ДТП (а.с.41). Відповідно до висновку експертного дослідження №285/11 від 03 липня 2011 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ЗАЗ (Деу) TF699P» н/з [NUMBER], склала 28 075,81 гривень (а.с.43-59). 14 лютого 2012 року громадянин [PERSON] звернувся з письмовою заявою до МТСБУ (а.с.62), про відшкодування йому необхідних коштів на ремонт автомобіля в розмірі визначеному висновком експертного дослідження №285/11 від 03 липня 2011 року, та перерахування вказаних коштів на рахунок ТзОВ «Трансавтолюкс», згідно рахунку №00121/01/12 від 04 січня 2012 року (а.с.60-61), для подальшого відновлення пошкодженого автомобіля. Суму заподіяних громадянину [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків в розмірі 28 075,81 гривень, Моторне (транспортне) страхове бюро України, на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 4.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», перерахувало на рахунок ТОВ «Трансавтолюкс», на якому здійснювалося ремонт пошкодженого автомобіля «ЗАЗ (Деу) TF699P» н/з [NUMBER], (платіжне доручення №1/1-16961 від 11 червня 2012 року) (а.с.63, 63а). З матеріалів справи вбачається, що відповідачеві [PERSON], як особі, чия цивільно-правова відповідальність не застрахована, надсилалися повідомлення про необхідність відшкодування коштів, виплачених МТСБУ потерпілому [PERSON] за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (а.с.64, 66). Відповідно до ст.41 п.41.1 п.п.«а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст.1.6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до положень ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст.1191 ЦК України, та пп. а) п.41.1. ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 2012 року відповідач [PERSON] звертався до МТСБУ, та йому було повідомлено, що згідно наданої ним інформації полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/1141791 від 15 січня 2011 року, укладеним зі страховою компанією «Брокбізнес», був забезпечений транспортний засіб марки «Шевроле Лацетті» з номерним знаком [NUMBER]. Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] свідчить про те, що транспортний засіб марки «Шевроле Лацетті» було зареєстровано на [PERSON] 26 квітня 2011 року, та має номерний знак [NUMBER]. З вказівкою на положення п.19.2 ст.19 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (яка була чинною на день надання відповіді), було повідомлено, що договір обов'язкового страхування (поліс №АА/1141791) припинив свою дію з 26 квітня 2011 року, з дати відчуження (продажу) забезпеченого транспортного засобу і на момент ДТП, що сталася 21 червня 2011 року не діяв (а.с.65). Суд погоджується з даним висновком позивача виходячи із наступного. Так, згідно наданої представником відповідача копії полісу №АА/1141791 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вбачається, що між громадянином [PERSON] (колишнім власником автомобіля) та страховою компанією «Брокбізнес», було досягнуто згоди щодо забезпечення автомобіля «Шевроле Лацетті №F193», номер кузова [NUMBER] (номерний знак на той час автомобіля, - [NUMBER]). Строк дії полісу становив, - з 15 січня 2011 року по 14 січня 2012 року (а.с.129). Згідно із п.2 полісу, за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) ліміт відповідальності страховика становить 50 000,00 гривень за мінусом франшизи, - 510,00 гривень, що становить 49 490,00 гривень. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року, було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON], - [PERSON] про витребування доказів. Згідно відповіді наданої виконуючим обов'язки начальника Територіального сервісного центру №1243 Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області [PERSON], вих.№27/4-1243/320 від 30 грудня 2015 року вбачається, що автомобіль «Шевроле Лацетті №F193», 2005 року випуску, кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], 11 жовтня 2005 року був зареєстрований за громадянином [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [ADDRESS], присвоєно номерний знак [NUMBER]. 21 червня 2011 року (з 26 квітня 2011 року) власником зазначеного автомобіля став громадянин [PERSON], [INFO], проживаючий за адресою: [ADDRESS]. Транспортному засобу присвоєно номерний знак [NUMBER] (а.с.116). З наданої відповіді суд приходить до висновку, що автомобіль зазначений у полісі №АА/1141791 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та автомобіль, який спричинив 21 червня 2011 року дорожньо-транспортну пригоду, є тим самим автомобілем, було лише змінено номерний знак у зв'язку із переоформленням автомобіля на нового власника. З письмових пояснень представника відповідача та відповіді наданої виконуючим обов'язки начальника Територіального сервісного центру №1243 Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області [PERSON] вбачається, що з 26 квітня 2011 року власником зазначеного автомобіля став відповідач [PERSON] Згідно положень п.19.2 ст.19 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди, - 21 червня 2011 року, якщо забезпечений транспортний засіб відчужується і власник не подав заяву про припинення договору страхування, договір припиняється з дня відчуження такого транспортного засобу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] із заявою про припинення договору страхування до страховика не звертався, а тому, відповідно до положень ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції чинній на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - 21 червня 2011 року, поліс №АА/1141791 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, був таким, що припинив свою дію у зв'язку зі зміною власника транспортного засобу, а отже станом на 21 червня 2011 року відповідач [PERSON] був таким, чия цивільно-правова відповідальність не була застрахована. Законом України від 05 липня 2012 року №5090-VI ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» доповнено статтею 20-1, відповідно до положень частини першої якої, у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії, однак, станом на день виникнення спірних правовідносин дана норма Закону була відсутньою, а тому суд застосовувати її не може. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 57 290,81 гривень, є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Згідно зі ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI, від 20 грудня 2011року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Перевіривши надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2 000,00 гривень не підлягають задоволенню виходячи із наступного. Так в підтвердження вказаних вимог позивачем надано лише контракт про надання правової допомоги та додаткову угоду (а.с.67-72, 73). При цьому суду не надано акти виконаних робіт, з яких би вбачався обсяг проведених представником позивача робіт. Участі у судових засіданнях представник позивача не брав, атому в цій частині позовні вимоги є недоведеними. Крім того, у відповідності з положеннями ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 572,91 гривень (а.с.114). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial