Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

15 червня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог з боку позивача Територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що на контролі органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради знаходиться питання щодо невідкладного відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] . Так, до служби у справах дітей Одеської міської ради 04.06.2021 року надійшло телефонне повідомлення від відділу поліції № 1 (м. Одеса) Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, в якому зазначалось, що за адресою: [ADDRESS] у дворі перебуває жінка в стані алкогольного сп`яніння з малолітньою дитиною на руках. Спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради 04.06.2021 року здійснено виїзд до відділу поліції № 1 (м. Одеса) Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 23В, де було встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом матері [PERSON] , [INFO] , з наявними ознаками алкогольного сп`яніння, що свідчить про наявність загрози життю та здоров`ю дитини. Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 04.06.2021 року було встановлено, що перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю загрожує його життю та здоров`ю. В результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , його було направлено до КНП «Міська дитяча лікарня № 2» Одеської міської ради. Малиновського районною адміністрацією Одеської міської ради 09.06.2021 року № 239/01-06 було прийнято розпорядження «Про невідкладне відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] та тимчасове влаштування дитини до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення». У зв`язку з чим, просили відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Також просят стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини. Ухвалою суду від 05 липня 2021 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 29 липня 2021 року від представника [PERSON] адвоката Дорошенко С.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Зазначено, що Відповідачем неодноразово подавались заяви до Малиновської районної адміністрації ОМР про повернення сина, [PERSON] [INFO] з наданням усіх необхідних документів. Проте Малиновською районною адміністрацією ОМР 17.06.2021 року в задоволені заяви було відмовлено та зазначено, що дане питання буде вирішуватися у судовому порядку, оскільки органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради було подано позов до Приморського районного суду м. Одеси про відібрання у [PERSON] малолітнього [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Зазначають, що за весь час перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] у Домі дитини №1 мати, [PERSON] , за дозволом адміністрації КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради майже щоденно відвідує сина, постійно телефонує до дитячого будинку, цікавиться життям та здоров`ям сина. Крім того, відповідачка відразу після відібрання дитини пройшла курс психотерапії та лікування від алкогольної залежності, в медичному центрі ТОВ «Ваше здоров`я». Вона має намір повернути свого сина та нею вживаються усі можливості для створення належних умов для утримання, розвитку і виховання дитини та скорішого повернення сина в сім`ю. 06 серпня 2021 року від Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи листа центру соціальних служб від 30.06.2021 року № 94/01-483, акту та висновку оцінки потреб сім`ї від 29.06.2021 року. В судовому засіданні представники Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та Територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради позовні вимог підтримали та просили задовольнити. Зазначили, що відібрання дитини було вимушене, оскільки була загроза життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] . [PERSON] повідомила, що події, які відбулись у її родині, спонукали її переглянути свої дії, вона більше не вживає алкоголь та пройшла лікування. Вважає, що вона спроможна і в подальшому забезпечувати своїм дітям належний розвиток і забезпечення, а також батьківську турботу. Також зазначила, що вона має намір повернути свого сина та нею вживаються усі можливості для створення належних умов для утримання, розвитку і виховання дитини та скорішого повернення сина в сім`ю. У зв`язку з чим, просила відмовити в задоволенні позовних вимог та повернути їй дитину. Представник відповідача також заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується Копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] . Мати дитини - [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . Місце перебування батька дитини [PERSON] невідоме. 04.06.2021 року на підставі телефонного повідомленням від відділу поліції №1 (м. Одеси) Одеського управління поліції №1 ГУНП в Одеській області спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради було здійснено виїзд до відділу поліції №1 ГУНП в Одеській області, де було встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] перебуває під наглядом матері [PERSON] , з ознаками алкогольного сп`яніння. Того ж дня працівниками служби у справах дітей Одеської міської ради був складений акт проведення оцінки рівня безпеки дитини та оглянуто [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 04.06.2021 року, при візуальному огляді дитина ніяких травм та фізичних пошкоджень - виявлено не було, дитина мала охайний вигляд, однак перебувала у супроводі жінки ( мати - [PERSON] ), яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що загрожує життю та здоров`ю. Дитину було негайно відібрано у матері та направлено до КНП «Міська дитяча лікарня№2 » Одеської міської ради. 09.06.2021 року розпорядженням Малиновської районної адміністрації ОМР на підставі розгляду клопотання служби у справах дітей Одеської міської ради від 08.06.2021 року №06/7137 щодо невідкладного відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , було здійснено заходи щодо негайного відібрання та тимчасово влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли у зв`язку із особистими немайновими правами та обов`язками батьків та дітей, а тому регулюються Главою 13 СК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. За роз`ясненнями, наданими у п.п.16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). Разом з тим, протягом всього часу після відібрання дитини і звернення позивача з даним позовом до суду, [PERSON] пройшла курс психотерапії та лікування від алкогольної залежності, в медичному центрі ТОВ «Ваше здоров`я», що підтверджується довідкою від 15.07.2021 року. В судовому засідання повідомила суду, що вона має намір повернути свого сина та нею вживаються усі можливості для створення належних умов для утримання, розвитку і виховання дитини та скорішого повернення сина в сім`ю. Разом з тим повідомила що за дозволом адміністрації КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради майже щоденно відвідує сина, постійно телефонує до дитячого будинку, цікавиться життям та здоров`ям сина. В матеріалах справи є також лист центру соціальних служб від 30.06.2021 року № 94/01-483, з якого вбачається що [PERSON] запропоновано соціальний супровід, на що особа погодилась. Також повідомлено, що особі надано соціальну послугу консультування щодо належного виконання батьківських обов`язків, коронавірусної інфекції, дотримання карантинного режиму, пожежної безпеки, діяльності ЦСС ОМР, діяльності центру інтегрованих соціальних послуг (ЦІСП). Таким чином, враховуючи надані докази позивачем та відповідачем, встановлені обставини справи, а також вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що вимоги про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають. Суд звертає увагу на те, що відібрання дитини від батька є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, надаючи перевагу правам дитини, а саме на проживання в сім`ї разом із батьком та на піклування батька. Враховуючи те, що питання про стягнення аліментів вирішується лише при задоволенні вимог про відібрання дитини, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed