Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

15.12.2020 року позивач [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , [INFO] , в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 20.05.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 497, посилаючись на те, що від шлюбу у сторін народилась дитина, однак, подружні стосунки не складаються, не має спільних інтересів, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо, примирення та збереження шлюбу неможливі, у зв`язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом. Спор з приводу проживання дитини відсутній, син проживає разом з позивачкою. Спору щодо поділу спільного майна на теперішній час не існує. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12. 2020 року вищевказану справу було розподілено судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 23.12.2020 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судовому засіданні, призначеному на 25.02.2021 року були присутні позивач та відповідач, які надавали пояснення та зокрема відповідач [PERSON] наполягав щодо надання строку для примирення з метою збереження сім`ї. Відповідно до ст.111 СК України - суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом надано було строк на примирення сторонам тривалістю три місяця та судове засідання було відкладено на 25.05.2021 року. Позивач [PERSON] до судового засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала, пояснивши, що фактично сім`я розпалась у середині 2019 року, з цього часу чоловік зібрав свої речі та пішов проживати на орендовану квартиру, за цей час спілкування відбувається лише з приводу дитини, нею втрачено почуття любові та поваги до відповідача, на протязі півроку вона підтримує фактичні шлюбні відносини з іншим чоловіком, відповідач матеріальну допомогу на дитину надає у добровільному порядку, спільне сумісне майно відсутнє, сім`я розпалась, тому просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] до судового засідання з`явився, заперечував проти розірвання шлюбу, підтвердив, що разом з позивачкою та дитиною проводили час на прогулянці, але на питання суду, яка причина заперечення проти розірвання шлюбу, відповіді не надав, будь-яких достатніх аргументів, мотивації або особистих дій, направлених на збереження сім`ї суду не зазначено. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та відповідача, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] 20.05.2014 року уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 497, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.05.2014 року /а.с.3/. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про народження від 06.02.2017 року серія [NUMBER] , батьками в якому вказані сторони по справі /а.с.12/. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з`ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, було надано строк на примирення з метою збереження сім`ї. Судом встановлено, що сімейні стосунки між подружжя були припинені у серпні 2019 року, з цього часу сторони проживають за різними адресами, спільного господарства не ведуть, спору щодо стягнення аліментів або поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють, неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, після надання строку на збереження сім`ї примирення між сторонами не відбулось, позивачка наполягає на розірванні шлюб, відповідач заперечує проти його розірвання, при цьому не аргументуючи причин незгоди з розірванням шлюбу. Суд, заслухавши пояснення подружжя приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, втрачено почуття любові та поваги, збереження сім`ї неможливо та шлюб носить формальний характер. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved