Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

15 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Чернігівський текстиль», в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с. 66-67), просить визнати незаконним відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати; зобовязати відповідача звільнити його із займаної посади на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України та здійснити відповідні записи в трудову книжку; стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01 травня 2012 року по день винесення судового рішення (25 квітня 2016 року) 43110 гривень, вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку, а також моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 01.06.2011 року його було прийнято на посаду директора ТОВ «Чернігівський текстиль». Пояснює, що 01.05.2012 року засновник підприємства повідомив, що у звязку з тяжким фінансовим становищем на підприємстві, не виходити на роботу деякий час, хоча жодного наказу про відсторонення його від посади ні ним, ні засновником не виносилося, також не виносилося наказу про його звільнення. Тому вважає, що станом на день подачі позовної заяви до суду він знаходиться з відповідачем у трудових відносинах. Стверджує, що відповідач грубо порушує його трудові права, а саме не виплачує заробітної плати та не надає робочого місця, внаслідок чого виникла заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 01.05.2012 року, розмір якої становить 43110 грн. Також пояснює, що у звязку з порушенням його трудових прав він звернувся до відповідача з заявою про його звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, хоча відповідач не відновив його порушених прав. Також вказує, що вищевказаними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, розмір якої він оцінює в 50000 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримав та просив його задовольнити. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав повністю і в його задоволенні просив відмовити. У своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в письмових запереченнях (а.с. 22-23), зміст яких зводиться до того, що згідно протоколу № 1 від 05.05.2011 року загальних зборів засновників ТОВ «Чернігівський текстиль» було створено зазначене товариство. Серед інших засновників товариства рахується [PERSON] з суттєвою часткою в статутному капіталі товариства. Згідно із зазначеним протоколом позивач був обраний на посаду директора товариства. Умови праці директора товариства визначено не було, а тому заробітна плата не нараховувалась. Через хворобу позивача, за його заявою, учасники товариства на загальних зборах, що відбулися 26 грудня 2011 року, діючи відповідно до статуту, відкликали повноваження [PERSON] як директора, та призначили на цю посаду іншу особу, також не визначивши умови праці. Крім того вважає, що позивач, продовжуючи бути засновником Товариства із суттєвою часткою в статутному капіталі, був відомий про зміну директора товариства та мав можливість оскаржити це рішення учасників, що передбачено Статутом товариства, але не скористався таким правом, тобто був згоден. Також звертає увагу, що жодних зауважень [PERSON] не висловлював під час чергових зборів учасників товариства у 2013 році, коли здійснював відчуження власної частки у статутному капіталі Товариства на користь третьої особи. Щодо запису у трудовій книжці, то зазначає, що позивач її не зберігав на Товаристві, а тому посадові особи фізично не мали можливості зробити відповідні записи, а сам позивач до товариства не звертався, додана до позову заява від 01.02.2016 року на розгляд не поступала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Протоколу № 1 від 05 травня 2011 року загальних зборів засновників ТОВ «Чернігівський текстиль» створено ТОВ «Чернігівський текстиль»; затверджено та підписано Статут товариства; обрано на посаду директора Товариства [PERSON] (а.с. 25). Згідно наказу № 1к від 01 червня 2011 року [PERSON] приступив до виконання обовязків директора ТОВ «Чернігівський текстиль» з 01.06.2011 року (а.с. 26). Пункт 5 Статуту ТОВ «Чернігівський текстиль» визначає Засновників (Учасників) Товариства, серед яких значиться і [PERSON] (а.с. 33). Згідно Протоколу № 2 від 26 грудня 2011 року загальних зборів засновників ТОВ «Чернігівський текстиль» задоволено заяву учасника товариства [PERSON] про складання повноважень керівника товариства. Призначено на посаду директора товариства [PERSON] (а.с. 43). Згідно наказу № 3-зв від 27 грудня 2011 року звільнено [PERSON] із займаної посади 27 грудня 2011 року через незявлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, згідно ст. 40 п. 5 КЗпП України (а.с. 76). Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, виданої 21.02.2012 року уповноваженою особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені ТОВ «Чернігівський текстиль» є [PERSON] (а.с. 44). Згідно Протоколу № 3/13 від 15 лютого 2013 року загальних зборів учасників «Чернігівський текстиль», на яких був присутній [PERSON], задоволено заяву директора товариства [PERSON] про звільнення з займаної посади за власним бажанням. Призначено на посаду директора товариства [PERSON] (а.с. 45). З вказаного протоколу вбачається, що позивачу на той момент було відомо про те, що він не являється директором ТОВ «Чернігівський текстиль». Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що позивачу було відомо про те, що він не являється директором ТОВ «Чернігівський текстиль» принаймні з 15 лютого 2013 року (а.с. 45). Також слід врахувати, що відомості про нового директора ТОВ «Чернігівський текстиль» були внесені у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 21.02.2012 року (а.с. 44). Це дає підстави вважати, що позивачем був згодний зі своїм звільненням з обійманої ним посади, і свідчить про те, що має місце пропуск строку на оскарження звільнення, оскільки відповідний позов подано до суду 15 лютого 2016 року. Заяву позивача від 01.02.2016 року, адресовану відповідачу, на яку позивач у своїй позовній заяві посилається як на доказ звернення з вимогою про його звільнення із займаної посади за ст. 38 ч. 3 КЗпП України, суд до уваги не приймає, оскільки позивачем не надано належних доказів направлення вказаної заяви відповідачу та її отримання відповідачем. Згідно ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Згідно п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року № 58, затвердженої відповідно до постанови КМУ від 27 квітня 1993 року № 301, до трудової книжки вносяться: відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. У судовому засіданні встановлено, що трудова книжка зберігається у позивача, проте з її копії (а.с. 3-4) вбачається, що відповідний запис про звільнення з ТОВ «Чернігівський текстиль» у трудовій книжці відсутній, а тому слід зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський текстиль» здійснити запис у трудову книжку [PERSON] про його звільнення із займаної посади 27 грудня 2011 року через незявлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, згідно пункту 5 статті 40 КЗпП України згідно з наказом № 3-зв від 27 грудня 2011 року (а.с. 76). Враховуючи, що [PERSON] звільнено із займаної ним посади з 27 грудня 2011 року, проте він просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі починаючи з 01 травня 2012 року, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.05.2012 року по 25.04.2016 року в сумі 43110 грн. Також позивачем належним чином не доведено порушення відповідачем законодавства про працю чи трудового договору, порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, а тому відсутні підстави і для стягнення вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати - 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: partial