Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

15.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21.04.2015 року в м. Дніпропетровську по вул. Г. Сталінграду сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням [PERSON], та «Тойота», р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Пошкоджений автомобіль був застрахований в ПрАТ «СК «ДІМ СТРАХУВАННЯ»». У звязку з цим до позивача звернувся власник пошкодженого автомобіля із заявою про страхове відшкодування. На підставі договору та звіту про оцінку вартості матеріального збитку, позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 21743,29 грн. Вина відповідача в скоєнні ДТП встановлена постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2015 року. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 21743,29 грн. шкоди в порядку регресу та судові витрати. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2016 року позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ДІМ СТРАХУВАННЯ»» до [PERSON] про стягнення шкоди задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «ДІМ СТРАХУВАННЯ»» шкоду в порядку регресу в розмірі 21743,29 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. (а.с. 80-81). 26 грудня 2016 року до суду надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2017 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ПрАТ «Страхова компанія «ДІМ СТРАХУВАННЯ»» до [PERSON] про стягнення шкоди (а.с. 113-114). У своїй заяві від 22.02.2017 року представник позивача за довіреністю [PERSON] просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У своїй заяві від 24.02.2017 року відповідач [PERSON] просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та представлені докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 11.07.2014 року між ПрАТ «СК «Дніпроінмед»», правонаступником якого є ПрАТ «СК «ДІМ СТРАХУВАННЯ»», та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № ТР-Д/11.07.2014/00543 (а.с. 8, 9-15). 21.04.2015 року в м. Дніпропетровську по вул. Г. Сталінграду сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобілю «Тойота», р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с. 29, 48, 49). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ «СК «Нова»» на підставі полісу № АІ/5833344 від 08.04.2015 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 100, 101). Згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу № 37/04/15, складеного 18.05.2015 року, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю «Тойота», р/н [NUMBER], складає 21743,29 грн. (а.с. 31-45). 20.05.2015 року [PERSON] звернулась до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 30). На підставі вищезазначеної заяви, страхового акту № 902274 (а.с. 50), наказу № 902274 від 26.05.2015 року (а.с. 51) та звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу № 37/04/15, складеного 18.05.2015 року (а.с. 31-45), позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування на у розмірі 21743,29 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 704 від 26.05.2015 року (а.с. 52). Позивач направив відповідачу претензію про відшкодування шкоди за вих. № 564 від 23.05.2016 року (а.с. 53-54, 55). Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 48, 49). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 року № 6-2587цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. У постанові від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «ДІМ СТРАХУВАННЯ»» законні, повністю доведені та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн. (а.с. 5), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved