Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

15.10.2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2) та Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту - відповідач-3) про визнання права власності на земельну ділянку (а.с.2-4). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/9256/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та Миколаївської СР про визнання права власності на земельну ділянку. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.23-24). 15.09.2020 року від позивача [PERSON] до суду надійшла уточнена позовна заява про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна (а.с.142-144). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.2021 року провадження у цивільній справі № 495/9256/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку закрито, у зв`язку зі смертю відповідача(а.с.174-175). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 495/9256/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] та Миколаївської СР про визнання права власності на земельну ділянку(а.с.176-177). Так, згідно уточненої позовної заяви позивач [PERSON] просить суд: - встановити факт належності за життя його батьку - [PERSON] , земельної ділянки площею 0,7455 га, кадастровий номер 5120885100:02:002:0726, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що надана для ведення особистого селянського господарства; - визнати за ним право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,7455 га, кадастровий номер 5120885100:02:002:0726, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що надана для ведення особистого селянського господарства; - визнати за ним право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] , який складається в цілому з одного глинобитного житлового будинку під літерою «А», житловою площею 52,2 кв.м. та надвірних споруд під літерами: «Б» - літня кухня, «В» - кладова, «Г» - гараж, «Д», «Ж» - сараї, «Е» - вбиральня, №1-4 - споруди. Представник позивача [PERSON] - адвокат Сороколет С.І. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні вирішення питання стосовно позовних вимог залишили на розсуд суду. Представник відповідача - Миколаївської СР в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON] та [PERSON] та Миколаївської СР про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] - батько [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Після смерті батька позивача відкрилася спадщина у вигляді: будинку [ADDRESS] , який складається в цілому з одного глинобитного житлового будинку під літерою «А», житловою площею 52,2 кв.м. та надвірних споруд під літерами: «Б» - літня кухня, «В» - кладова, «Г» - гараж, «Д», «Ж» - сараї, «Е» - вбиральня, №1-4 - споруди, який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВЕ №246823 від 28.09.1999 року (а.с.145); земельної ділянки площею 0,7455 га, кадастровий номер 5120885100:02:002:0726, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що надана для ведення особистого селянського господарства; земельної ділянки площею 13,20 га, кадастровий номер 5120885100:01:003:0714, що розташована за адресою: [ADDRESS] , надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка за життя на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку належала спадкодавцю. За твердженням позивача, первісно між ним та відповідачами був відсутній спір про батьківський будинок внаслідок письмового розподілу у нотаріуса вказаного спадкового майна, проте надалі відповідачі не підтвердили цей факт, у зв`язку з чим вони у встановлений цивільним законодавством строк, як спадкоємці першої черги прийняли спадщину, а мати написала заяву про відмову від спадщини. Була відкрита спадкова справа №35/2018. З вказаних підстав позивач вказує, що він претендує лише на 1/3 частину спадкового майна у вигляді земельної ділянки площею 0,7455 га, кадастровий номер 5120885100:02:002:0726, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що надана для ведення особистого селянського господарства, а також на 1/3 частину будинку [ADDRESS] . Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду із позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб. Згідно із ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування по черзі. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України, в першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з чоловіка і жінки, що пережив і батьки. Спадкоємцями першої черги за законом являються позивач ( [PERSON] ) та відповідачі ( [PERSON] та [PERSON] ). Згідно із ст.1267 Цивільного кодексу України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Згідно із ч.ч. 1, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності. Як встановлено матеріалами справи та підтверджено в ході судового розгляду, єдиними спадкоємцями померлого [INFO] [PERSON] , які претендують на спадщину за законом є - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, сторони по справі, як спадкоємці першої черги після смерті їх батька, згоди до розподілу спадкового майна не надійшли, тому позивач має право на 1/3 частину спадкового майна, що відповідає нормам ст.1267 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку прозаконність, обґрунтованість та правомірність уточнених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Миколаївської СР про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved