Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

17.05.2017р. Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії - Миколаївське обласне управління акціонерного товариства Ощадбанк (далі - позивач, ПАТ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 502 953 грн. 23 коп. з тих підстав, що позивач та відповідач у письмовій формі уклали кредитний договір № 53 від 25.02.2009р. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався та надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 119 000 грн. 00 коп. на строк 10 років, тобто до 24.02.2019р. під 23% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором та додатком до нього. Відповідач у встановлені договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по даному договору не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Позивач вказуючи на систематичне порушення позичальником основного зобов'язання та утворення у зв'язку з цим заборгованості по кредиту на загальну суму 360 051 грн. 25 коп., з яких: 106 340 грн. 00 коп. - заборгованість основного боргу; 56 458 грн. 59 коп.\~- прострочена заборгованість за відсотками; 2 613 грн. 11 коп.\~- сума несплачених комісійних; 194\~639 грн. 55 коп. - сума пені, просив стягнути вказану заборгованість, а також просив стягнути з відповідача 125 715 грн. 07 коп. інфляційних втрат та 17 186 грн. 91 коп. 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 01.06.2017р. позов не визнала вказуючи на невірність зробленого позивачем розрахунку заборгованості, однак при цьому на запитання суд не змогла пояснити в чому невідповідність розрахунку вимогам законодавства чи в чому позивач помилився визначаючи суму заборгованості та не надала свого розрахунку заборгованості, а вказала що не визнає позов, оскільки в неї відсутні гроші для сплати заборгованості по кредитному договору. Відповідач також підтвердила, що на момент укладення кредитного договору вона була згодна з умовами договору, та що дійсно отримала кредитні кошти в сумі 119 000 грн. 00 коп. В судове засідання 08.06.2017р. відповідач не з'явилася, проте телефонограмою № 102 від 07.06.2017р., звернулася до суду із заявою в якій просить розглянути справу у її відсутність, рішення винести на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи вищевикладене суд вважає за можливе провести судовий розгляд без участі відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача (наданих в судовому засіданні 01.06.2017р.), дослідивши письмові докази, суд вважає вимоги, які викладені в заяві, такими, що підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 25.02.2009р. ПАТ, який є правонаступником ВАТ Державний ощадний банк, та [PERSON] у простій письмовій формі уклали договір № 53 та додатки до договору з графіком погашення кредиту та відсотків за ним, що є невід'ємною частиною договору, які сторони підписали. Відповідно до умов п.п. 1.1., 1.2.договору позивач зобов'язався та надав відповідачу кредит у розмірі 119 000 грн. 00 коп. на десять років, тобто на строк до 24.02.2019р. на споживчі цілі, під 23 % річних, комісійні у розмірі 0,05 % від суми фактичної заборгованості (п. 1.14). Виконання цього договору забезпечено, в тому числі, пенею в розмірі 0,05 % від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення (п. 5.2.). Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому договором та додатками до нього (п. 4.3.). Згідно п. 2.1. договору, виконання відповідачем зобов'язань за цим договором забезпечено нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, що розташоване за адресою: Миколаївська область, Врадіївський район, с. Йосипівка, вул. Леніна, 34. [PERSON] суму кредиту у розмірі 119 000 грн. 00 коп. отримала в установі банку, що підтверджується заявою на видачу готівки від 25.02.2009р., та у встановлені кредитним договором до 31 числа місяця, наступного за звітним, платежі у сумі 991 грн. 67 коп. та проценти, відповідно до графіку погашення (п. 1.5), не вносила, обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору належним чином не виконала. Незважаючи на взятті на себе обов'язки по кредитному договору, позичальник порушив умови його виконання та з липня 2010р. чергові платежі сплачувала нерегулярно та не в повному обсязі, а з 22.10.2015р. взагалі припинила сплачувати платежі по тілу кредиту та комісійні (останній платіж проведено 21.10.2015р), платежі по відсотках, які до цього сплачувала теж в порушення графіку, що вбачається з розрахунку та графіку погашення заборгованості. Станом на 01.05.2017р., згідно розрахунку ПАТ, який відповідач належними та допустимими доказами не спростувала, заборгованість за договором становить 360 051 грн. 25 коп., з яких: 106 340 грн. 00 коп. - заборгованість основного боргу; 56 458 грн. 59 коп.\~- прострочена заборгованість за відсотками; 2 613 грн. 11 коп.\~- сума несплачених комісійних; 194\~639 грн. 55 коп. - сума пені. Крім того, позивачем відповідачу нараховано 125 715 грн. 07 коп. інфляційних втрат та 17 186 грн. 91 коп. 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом. Доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок та доводили б повне виконання боржником кредитних зобов'язань, відповідач суду не надав. Всі платежі, які оплачував позичальник по кредиту в подальшому не в повному обсязі, банком зараховувались на погашення прострочених процентів за користування кредитом, комісійні винагороди, пені, так як таке прострочення мало місце, що передбачено п. 1.7 Договору щодо черговості грошових зобов'язань. Судом також встановлено, що рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04.09.2014р. у справі № 474/812/14-ц за позовом Публічного Акціонерного товариства Державний ощадний банк України до [PERSON] звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок № 34 по вул. Леніна в с. Йосипівка Врадіївського району Миколаївської області, який належить на праві власності [PERSON], за іпотечним договором посвідченим приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за реєстровим номером 236 від 25.02.2009р. Вказаним рішенням визначено спосіб реалізації вказаного нерухомого майна - шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої\~Законом України Про виконавче провадження з дотриманням вимог\~ Закону України Про іпотеку, за початковою ціною реалізації предмета іпотеки, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна,\~на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії\~оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та вирішено отримані від реалізації вказаного вище нерухомого майна звернути на погашення заборгованості [PERSON] перед публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України за кредитним договором № 53 від 25.02.2009 року, що станом на 31.07.2014\~року становить 191 081, 17 грн., з них: 55533,52 грн. основного боргу за кредитом;\~50806,48 грн. простроченої заборгованості по кредиту; 51672,17 грн. прострочених відсотків; 30515,43\~грн. пені, 2553,57 грн. несплачені комісійні. Однак, як вбачається з інформації наданої Врадіївським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області № 2612 від 07.06.2017р. та матеріалів виконавчого провадження № 45751727 електроні торги з реалізації предмета застави - житлового будинку № 34 по вул. Леніна в с. Йосипівка Врадіївського району Миколаївської області не відбулися, а відтак не було жодного погашення заборгованості по кредитному договору в рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно д статті 1048 цього Кодексу. Крім того, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як строк дії договору, так і строк (термін) виконання зобов'язання (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, враховуючи судове рішення від 04.09.2014р. у справі № 474/812/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, слід зазначити, що згідно постанови Верховного Суду України від 03.02.2016р. у справі № 6-1080цс15 задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Таким чином в сукупності вищевикладеного вбачається, що вимоги позивач є законними, обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. На підставі вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати, що складаються з суми судового збору, сплачених позивачем під час пред'явлення позову на суму 7 544 грн. 30 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved