Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

15 грудня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) до [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ), в якій вона просить усунути перешкоди в користуванні позивачем 1/2 частиною квартири [ADDRESS] , належній їй на праві спільної часткової власності, шляхом надання відповідачем ключів від вхідних дверей. Позовна заява мотивована тим, що на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєві сторонам належить по 1/2 частині кв. [ADDRESS] . Ще до розірвання шлюбу позивач покинула квартиру, а відповідач змінив замки і з того часу вона не може потрапити до квартири. оскільки відповідач позбавив її права користування квартирою, позивач змушена звернутись до суду. Намагання позивача домовитися щодо користування квартирою, результатів не дали. 24 грудня 2020 року вказану позову заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 28 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. До судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. За таких обставин відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі рішення Заводського районного суду міста Миколаєві від 02.11.2016 року, яке набрало законної сили 02.10.2019. Відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні позивачем своєю власністю, про що свідчить зокрема неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням надати ключі від квартири. Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 3 ст. 319 вказаного кодексу, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Позивач, як власник майна, в силу ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в ст. 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Положеннями ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Стаття 383 ЦК України встановлює, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи факт перебування квартири у спільній частковій власності, відповідач не вправі обмежувати позивача у доступі до жодного з приміщень спірної квартири. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками. Оскільки судом встановлено, що відповідач своїми діями створює позивачу перешкоди у здійсненні останнім права користування та розпорядження своїм майном, тому це право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб, а саме шляхом зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні квартирою та надати позивачу примірник ключів від вказаної квартири. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є доведеним та підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати, суд приходить до наступного. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи що позов задоволено повністю, позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved