Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

17.10.2017року позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просив суд: - визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: Київська область, Бориспільський район, с.Любарці, вул.Шевченка,12, та право власності на земельні ділянки загальною площею 4,126 га згідно державного акту серії Р2 № 454557 від 24 лютого 2003 року( а.с.1-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 грудня 2002 року померла його матір [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається:- з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул..Шевченка,12 , с.Любарці, Бориспільський район, Київська область; -з земельних ділянок площею 4,126 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих за адресою: Київська область, Бориспільський район, Любарецька сільська рада, що належали [PERSON] за життя і на яку вона оформила технічну документацію. Але остання не встигла отримати на них Державний акт, оскільки був виготовлений після її смерті. Крім того зазначив, що його [PERSON] за життя, не встигла оформити спадщину та зареєструвати своє право власності на частку в будинку, яка відкрилася після смерті її чоловіка, батька позивача, [PERSON], який помер 28 січня 2001 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул..Шевченка,12 , с.Любарці, Бориспільський район, Київська область. Позивач стверджує, що його мати на час смерті [PERSON] були зареєстрована та постійно проживала з останнім у спадковому будинку, фактично вступила в управління спадковим майном, тому вважається такою, що прийняла спадщину. Позивач, як рідний син, є спадкоємцем першої черги за законом, та у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, звернувся до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON] з приводу оформлення спадкових справ на майно та видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно постановами приватного нотаріуса від 20.09.2017 р. було відмовлено, оскільки не надано правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності померлої [PERSON] на вказане нерухоме майно. 01.12.2017 представником позивача [PERSON] булаподана заява про витребування у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON] спадкову справу №61254815, що була відкрита після смерті [PERSON] (а.с.32). Ухвалою від 01 грудня 2017 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та витребувано письмові докази у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON] належним чином завірену копію спадкової справи №40/2017, відкритої щодо майна [PERSON] М,Г. (а.с.33). У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав суду заяву (а.с.60), в якій просив проводити розгляд справи без його участі та участі позивача, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача, Любарецької сільської ради Бориспільського району Київської області, у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На електронну адресу суду надійшов лист за підписом сільського голови Любарецької сільради [PERSON] (а.с.38), в якому просять суд розглянути справу без представника сільради. Дослідивши подані заяви, матеріали даної цивільної справи, копію спадкової справи № 40/2017 після померлої 04.12.2002 року [PERSON], суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 28 січня 2001 року у віці 64 роки помер батько позивача [PERSON], про що 28 січня 2001року зроблено актовий запис за №05, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БК № 295439 виданим Любарецькою сільською радою Бориспільського району Київської області( а.с.5). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою : Київська область, Бориспільський район, с. Любарці, вул. Шевченка,12, який згідно з записом в по господарській книги був власником житлового будинку 1959 року побудови, на якого також було відкрито особовий рахунок №457, що підтверджується довідкою Любарецької сільради № 988 від 07.09.2017 року( а.с.13). На час смерті [PERSON] в спадковому будинку була зареєстрована та проживала разом з останнім його дружина [PERSON], яка фактично вступила в управління спадковим майном, а тому, у відповідності до ст. 549 ЦК Української РСР(1963 р.), вважається такою, що прийняла спадщину. Проте, за життя [PERSON] не встигла звернутися до нотаріуса для оформлення права власності на зазначене спадкове майно з незалежних від її волі причин - смерті. 04 грудня 2002 року у віці 63 роки померла мати позивача [PERSON], про що 4 грудня 2002 року зроблено запис за № 38, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БК № 427055 виданим Любарецькою сільрадою Бориспільського району Київської області( а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина,яка складається: - з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул..Шевченка,12 , с.Любарці, Бориспільський район, Київська область; -з земельних ділянок площею 4,126 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих за адресою: Київська область, Бориспільський район, Любарецька сільська рада. Встановлено, що позивач є рідним сином померлої [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії ІІ-УР № 279336(а.с.7). На час смерті [PERSON], позивач був зареєстрований в [INFO], але фактично постійно проживав і вів спільне господарство за адресою: вул. Шевченка,12, с.Любарці, Бориспільський район, Київська область, що підтверджується довідкою Любарецької сільради Бориспільського району № 913 від 19.08.2017. Отже, фактично вступив в управління спадковим майном шляхом проживання та ведення спільного господарства, та, у відповідності до ст.549 ЦК України( 1963р.), вважається таким, що прийняв спадщину. 20.09.2017 року позивач звернувся з заявою з приводу оформлення спадкових прав на майно та видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу [PERSON], що підтверджується\~\~копією спадкової справи №40/2017 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.( а.с. 10, 39-54). Інші спадкоємці за законом: -сестра позивача [PERSON], [INFO]( а.с.46), згідно матеріалів спадкової справи, до приватного нотаріуса [PERSON] з приводу прийняття спадщини не зверталася; - брат позивача [PERSON], [INFO], згідно матеріалів спадкової справи, помер 24 липня 2017 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 405012(а.с.47). Відомості про інших спадкоємців, як за законом так і за заповітом, які прийняли спадщину, в матеріалах дослідженої спадкової справи відсутні. Однак, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок постановами приватного нотаріуса від 20.09.2017 р. було відмовлено, оскільки не надано правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності померлої [PERSON] на вказане нерухоме майно.( а.с.11,12). Судом також встановлено, що спадкодавцем [PERSON] за життя було розпочато оформлення права власності на земельні ділянки, проте державний акт був виготовлений вже після її смерті (а. с. 18). Так, на імя спадкодавиці на підставі розпорядження Бориспільської райдержадміністрації № 712 від 07.11.2002 р. було виготовлено 24.02.2003 року державний акт серії Р2 № 454557 на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 4,126 га, яка розташована на території Любарецької сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 408. ( а.с.18). Крім того, встановлено, що спадковий житловий будинок розташований на земельній ділянці , загальною площею 0,40 га(0,25 га-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,15 га для ведення особистого селянського господарства) по вул. Шевченка, 12 у с.Любарці, Бориспільський район, Київська область, яка згідно запису у Державній земельно-кадастровій книзі у власність не передавалася та не є земельною часткою-паєм (а.с.62). Також, довідкою № 15992 від 07.09.2017 року КП БРР БР БТІ повідомляється, що станом на 31.12.2012 року на будинок № 12 по вул.. Шевченка в с.Любарці, Бориспільського району Київської області, право власності не зареєстроване (а.с.17). Проте, зазначені обставини не спростовують встановленого в судовому засіданні факту, що житловий будинок був побудований у 1959 році та згідно із записами у погосподарській книзі Любарецької сільської ради був зареєстрований за батьком позивача [PERSON], спадщину після якого фактично прийняла його дружина померла [PERSON], яка на момент смерть спадкодавця проживала з ним у спадковому будинку та продовжила в ньому проживати до своєї смерті. Таким чином, з досліджених у судовому засіданні документів встановлено, що спору щодо спадкового майна не існує. Відповідно до вимог пунктів 1, 4 , 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України він набрав чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до розяснень, викладених в абзаці другому та третьому п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року; у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими цей кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 531 Цивільного кодексу УРСР. Таким чином, до спірних правовідносин слід застосовувати положення чинного на момент відкриття спадщини Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року за наступними змінами і доповненнями. Відповідно до вимог ч.2 ст.548 ЦК України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України\~\~від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивач , який прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], у тому числі з моменту відкриття спадщини, набув у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та на земельні ділянки, право на які належало спадкодавцю на момент смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved