Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

16 січня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення із [PERSON], [PERSON] заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №96893-CRED від 26 жовтня 2007 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 2000 доларів США терміном до 23 жовтня 2009 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №96893-CRED від 26 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 26 жовтня 2007 року укладено договір поруки №96893. Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 03 грудня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 4558,65 доларів США, з яких: -1065,16 доларів США - заборгованість за кредитом; -3493,49 долари США - заборгованість за процентами за користування кредитом; Від вказаної суми віднімається сума 1636,60 доларів США, стягнута рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2009 року з [PERSON]. Різниця становить 2922,05 долари США. -10,58 доларів США - штраф (фіксована частина); -146,10 доларів США - штраф (процентна складова). Просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] 3078,73 доларів США заборгованості за кредитним договором №96893-CRED від 26 жовтня 2007 року, судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вказує, що згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків та інших штрафних санкцій, передбачених угодою до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). Відповідачі та їх представник у судовому засіданні проти позову заперечили. Вказують, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є незаконними, необґрунтованими, оскільки рішенням Козівського районного суду від 01 грудня 2009 року з [PERSON] стягнуто на користь позивача 10903,24 гр. заборгованості за кредитним договором №96893-CRED від 26 жовтня 2007 року. Відділом ДВС здійснюється примусове виконання вказаного рішення згідно виконавчого листа від 28 січня 2010 року. Договірні відносини позивача та відповідача виникли 26 жовтня 2007 року та мали припинитися 23 жовтня 2009 року у зв'язку з погашенням кредиту. Позивач у 2009 році скористався правом на дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого після набрання законної сили рішенням Козівського районного суду від 01 грудня 2009 року термін виконання договору змінено, необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку до суду. Мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, строк договору закінчився, між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Кредитні правовідносини сторін припинені, банк має право лише на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних. Вимог про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України банк не заявляв. Щодо стягнення заборгованості солідарно із [PERSON], посилаються на п.24 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Просять в позові відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представника, перевіривши матеріали справи та дослідивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно укладеного договору №96893-CRED від 26 жовтня 2007 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 2000 /дві тисячі/ доларів США терміном до 23 жовтня 2009 року. На виконання умов кредитного договору №96893-CRED від 26 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки №96893 від 26 жовтня 2007 року, згідно якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON]. Відповідно до п.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Кредитним договором №96893-CRED від 26 жовтня 2007 року встановлено його термін дії до 26 жовтня 2009 року. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2009 року з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1636 /одну тисячі шістсот тридцять шість/ доларів США 60 центів заборгованості за кредитним договором №96893-CRED від 26 жовтня 2007 року, що відповідно до службового розпорядження НБУ №417/294 від 05 серпня 2009 року складає 10903 /десять тисяч дев'ятсот три/ грн. 24 коп.. Згідно правової позиції, викладеної в постанові ВСУ від 27 січня 2016 року №6-990цс15, наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення солідарно з [PERSON] заборгованості за вищевказаним кредитним договором у зв'язку із закінченням строку дії договору поруки №96893 від 26 жовтня 2007 року. Щодо стягнення заборгованості з [PERSON], то на підставі вказаного рішення суду відділом ДВС Козівського РУЮ здійснюється примусове виконання згідно виконавчого листа від 28 січня 2010 року. ПАТ КБ «Приватбанк» заявлено вимоги про стягнення заборгованості, яка утворилася після закінчення дії кредитного договору та після винесення заочного рішення Козівським районним судом Тернопільської області від 01 грудня 2009 року. Суд вважає дані вимоги безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання встановлений до 23 жовтня 2009 року. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст.1054 ЦК України, обов'язком позивальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву до Козівського районного суду Тернопільської області про стягнення заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON], скористався правом повернення заборгованості за кредитом у розмірі 10903 /десять тисяч дев'ятсот три/ грн. 24 коп., в тому числі з нарахованими відсотками станом на 06 серпня 2009 року, тобто до закінчення дії договору. Як вже було зазначено, заочним рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2009 року стягнуто з [PERSON] вищевказану суму заборгованість та судові витрати. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Згідно п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, в даному випадку фактично до закінчення дії договору, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України виникає грошове зобов'язання із повернення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимоги банку про стягнення заборгованості, до якої включено відсотки за користування кредитом та штрафи, за період після винесення рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2009 року, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Позовних вимог про стягнення сум з підстав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимог є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed