Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

15 вересня 2015 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що з 10 січня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину, сина [PERSON], [INFO], після народження якого відповідач припинив підтримувати з нею сімейні стосунки, вони проживають окремо, допомоги на її утримання відповідач не надає. Просила суд стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі ? частини від його доходу щомісячно до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку, починаючи з дати звернення до суду. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача щомісячно аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 250 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць. З зазначеним рішенням не погодився відповідач, приніс апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/8 частини заробітку,( доходу). В задоволені вимог про стягнення з нього судових витрат на правову допомогу відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом не враховано, що він ніде не працює та не має можливості надавати матеріальну допомогу у розмір ? частини заробітку, що підтверджено довідкою з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, копією трудової книжки , яким суд не надав належної правої оцінки. Також судом не враховано, що з нього стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини заробітку, таким чином стягнення з нього аліментів на утримання дружини у розмірі ? частини заробітку становить його у край складне матеріальне становище та фактично позбавляє засобів для існування. Також вважає, що безпідставно з нього було стягнуто витрати на правову допомогу, оскільки вони не підтверджені документально. Позивач та її представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить телефонограма № 987/3 (а.с.64). Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відповідача, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 січня 2015 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO] . Позивачка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення дитиною трирічного віку . Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та наявності правових підстав для їх задоволення у повному обсязі. Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Наведеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Згідно ч. 2,4 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1,2 ст.75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 статті 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дружини, суд не дослідив та не надав належної оцінки доказам на підтвердження матеріального становища відповідача. Так, згідно довідки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців , у реєстрі відсутні відомості про [PERSON] (а.с.37). Відповідно до трудової книжки [PERSON],останній перебуває на обліку у Артемівському центрі занятості (а.с.44). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.09.2015 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON], аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 15 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.35-36). Ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивачки аліментів у розмірі ? частин заробітку, суд першої інстанції зазначені докази не врахував та прийшов помилкового висновку, що відповідач має регулярний дохід та не має інших утриманців. Враховуючи викладене, на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі ? частини від доходів відповідача, підлягає зміненню з ухваленням нового рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подання позову, до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно розяснень, викладених у пункті 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі ІІІ Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-УІ «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-УІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Пунктом 48 вказаної постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою надано копію довідку про сплату 250 гривен адвокату [PERSON], (а.с.9) за складання позовної заяви про стягнення аліментів, але апеляційний суд не може прийняти цю довідку як належний доказ, оскільки на ній відсутня дата її складання, відсутні данні, що оплату було проведено саме за складання цієї позовної заяви, оскільки в матеріалах справи також наявне рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини , тому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову.

Outcome: partial