Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

15 липня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 квітня 2003 року Кролевецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області було зареєстровано шлюб з відповідачем, за відповідним актовим записом № 37. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось через небажання відповідача мати другу дитину та спільно виховувати її, а також через відсутність спільних поглядів на те, яким має бути подружнє життя. З 05 липня 2018 року проживають окремо. Подальше збереження сім`ї неможливе. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] .. Сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у підготовчому засіданні (а.с. 16). Відповідач також надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі (а.с. 14). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 30 квітня 2003 Кролевецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про що 30 квітня 2003 року зроблено відповідний актовий запис за № 37 (а.с. 5). Від вказаного шлюбу мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх неповнолітній дитині, що має істотне значення у даній справі. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 768,40 грн. (а.с. 1). У зв`язку із визнанням позову відповідачем та відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 384,20 грн.. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України решта сплаченого судового збору в сумі 384,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved