Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

17.07.2015 р. позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами 27.12.2007 р. укладено кредитний договір № 700002899, за умовами якого Банк зобов`язався надати відповідачеві кредит в сумі 35353,54 доларів США, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Договором повернути кредит, сплачувати відсотки, неустойки та інші передбачені платежі в суми, строки та на умовах, визначених Договором та Додатком № 1 до нього, яким є Графік погашення заборгованості. Позивач свої зобов`язання виконав, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого станом на 25.06.2015 р. він має прострочену заборгованості в сумі 22473,03 доларів США за тілом кредиту, за відсотками - 1646,22 доларів США, що за курсом НБУ становить 510797,96 гривень, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 05.08.2015 р. відкрито провадження у справі. 17.09.2015 р. судом ухвалено заочне рішення про задоволення позову. На підставі ухвали Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17.02.2017 р. заочне рішення від 17.09.2015 р. скасовано, а справа призначена для розгляду в загальному порядку. Відповідно до ухвали Великоновосілківського районного суду Донецької області від 09.03.2017 р. справа передана для розгляду за підсудністю до Голосіївського районного суду м.Києва. 12.04.2017 р. суддею Голосіївського районного суду м.Києва Шумко А.В. відкрито провадження у справі. 31.05.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору № 700002899 від 27.12.2007 р. та договору про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору № 700002899 від 27.12.2007 р., доповнень № 1 до кредитного договору недійсними. Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що 23.01.2009 р. договір за ініціативою банку було змінено, а саме змінилась дата повернення кредиту. При внесенні змін і доповнень до договору банком порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів, постанову НБУ № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» щодо надання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації з приводу валютних ризиків, щодо методики визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу, не надана інформація про умови кредитування. Відповідач зазначає, що в момент підписання кредитного договору він був введений банком в оману щодо істотних умов договору. Договір порушує принцип рівності сторін. 20.03.2018 р. Банком подано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, зазначаючи на те, що [PERSON] був ознайомлений з істотними умовами Договору, погодився на них, виконував в подальшому договір, був вільним в укладенні договору. Також позивач просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності з вимогами про визнання правочину недійсним. 16.03.2018 р. [PERSON] подав заяву, відповідно до якої уточнив підстави звернення до суду, зазначивши, що Банк без повідомлення позичальника та поручителя з 01.09.2008 р. змінив в односторонньому порядку проценту ставку, збільшивши її до 17% річних, в Графіку погашення кредиту до Договору про внесення змін до Кредитного договору від 23.01.2009 р. позивач не зазначив розмір відсоткової ставки, не надана інформація про реальну процентну ставку, чим ввели в оману щодо істотних умов укладеного договору, хоча Банку було відомо про зміну відсоткової ставки. Крім того, 13.07.2015 р. ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 700002899 в розмірі 548369,61 гривня, посилаючись на те, що відповідач є поручителем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором на підставі укладеного між сторонами Договору поруки № 700002899-П. Оскільки позичальник належним чином не виконав свої зобов`язання, а поручитель за умовами Договору поруки несе солідарну відповідальність з позичальником за зобов`язаннями щодо повернення кредиту, сплати відсотків, пені, Банк просить в судовому порядку стягнути суму боргу, оскільки вимога про дострокове повернення суми заборгованості не була виконана. 03.08.2015 р. за даним позовом Голосіївським районним судом м.Києва було відкрито провадження. 17.02.2016 р. Голосіївським районним судом м.Києва ухвалено заочне рішення у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 22.01.2018 р. заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 17.02.2016 р. було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 04.06.2018 р. вимоги за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором об`єднано в одне провадження з вимогами за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання правочину недійсним. 09.06.2021 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. В ході судового розгляду представник ПАТ «Альфа-Банк» підтримав вимоги за заявленими позовами, просив їх задовольнити, посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором та солідарну відповідальність поручителя. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення вимог Банку, зазначаючи на те, що він належним чином виконував свої зобов`язання до настання фінансової кризи, посилався на односторонню зміну Банком умов договору в частині збільшення процентної ставки без повідомлення позичальника і поручителя. Також [PERSON] підтримав вимоги за зустрічним позовом з підстав, зазначених в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась судом належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталась. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Відповідно до статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 27.12.2007 р. укладено кредитний договір № 700002899, за умовами якого Банк зобов`язався надати відповідачеві кредит в сумі 35353,54 доларів США. Відповідно до п.1 Кредитного договору він складається з двох розділів, які нероздільно пов`язані між собою. Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох розділів цього Договору, включаючи всі додатки до нього. Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 35353,54 доларів США, відсоткова ставка складає 14,5 % річних, датою остаточного повернення кредиту є 28.12.2014 року. Кредит надавався на придбання транспортного засобу Тайота Камрі, 2007 р. випуску д.н. [NUMBER] , який в подальшому виступив предметом застави. Пунктом 2.8 Кредитного договору передбачено, що платежі з повернення Кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком № 1 до Договору та його невід`ємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 6.2 Кредитного договору передбачено, що Банк має право змінити розмір процентів за користування Кредитом в разі зміни кон`юнктури ринку, облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін) загальновизнаних внутрішньодержавних та/або міжнародних грошових та/або фондових індексів тощо. Сторони домовились, що такі обставини вважаються подіями, що не залежать від волі сторін договору та мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Банку. Зміна розміру процентів за користування Кредитом здійснюється за правилом, відповідно до якого процентна ставка підвищується в разі підвищення вартості кредитних ресурсів. Про зміну розміру процентної ставки по кредиту та внесення у зв`язку з цим змін в Додаток № 1 до цього Договору Банк повідомляє Позичальника за 7 днів до моменту настання таких змін шляхом направлення рекомендованого листа на адресу позичальника, зазначену в Розділі 1 цього Договору у зв`язку зі зміною процентної ставки в разі настання події, незалежної від волі сторін, Позичальник цим надає свою згоду на внесення змін до Додатку № 1 до цього Договору та викладення Додатку № 1 в новій редакції. Сторони погоджуються, що оновлений Додаток № 1 набуває чинності з дати зміни розміру процентної ставки. Оновлений Розрахунок сукупної вартості кредиту та графік платежів по Кредиту, який скасовує попередній і стає невід`ємною частиною цього Договору, Позичальник отримує в Банку самостійно. 23.01.2009 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору № 700002899 від 27.12.2007 р., відповідно до якого внесено зміни в п.2.3 Розділу № 1 Кредитного договору в частині визначення дати остаточного повернення кредиту - 28.12.2019 р. Пункт 3 Договору про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору передбачав, що всі інші умови кредитного договору залишаються незмінними і сторони підтверджують по ним свої зобов`язання. Також судом встановлено, що 27.12.2007 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір поруки № 700002899-П, відповідно до п.2.1 якого Поручитель поручається за виконання Боржником наступних обов`язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: обов`язок повертати Банку Кредит рівними частинами у терміни, визначені Основним договором та додатком 31 до Основного договору, але будь-якому випадку не пізніше 28.12.2014 р.; обов`язок щомісяця сплачувати Банку проценти за користування Кредитом у терміни, визначені Основним договором та додатком № 1 до Основного договору; обов`язок у випадках, передбачених Основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати пред`явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті), повернути Банку Кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із Основного договору; обов`язок сплатити Банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Банку невиконанням або неналежним виконанням Боржником своїх зобов`язань за Основним договором. Пунктом 6.4 Договору поруки визначено, що у разі збільшення обсягу відповідальності Боржника за Основним договором передбачена цим Договором порука діє тільки у випадку, якщо Поручитель надасть свою згоду на таке збільшення. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. ПАТ «Альфа-Банк», звертаючись до суду просить стягнути з [PERSON] суму боргу, як з Поручителя за Кредитним договором № 700002899 від 27.12.2007 р., яка станом на 02.04.2015 р. становила 22473,03 за тілом кредиту, 879,79 доларів США за відсотками, а всього за курсом НБУ 548369,61 гривень. Як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого до позову, пред`явленого до [PERSON] , при нарахуванні суму боргу за Кредитним договором Банком з 01.09.2008 р. застосовується процентна ставка в розмірі 17% річних. Будь-якої згоди на зміну розміру процентної ставки, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності як Позичальника, так і Поручителя, [PERSON] не надавала, змін до укладеного Договору поруки не укладала. Зазначені обставини не були спростовані позивачем. В силу положень ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Збiльшення вiдповiдальностi поручителя внаслiдок змiни основного зобов`язання виникає, зокрема, у разi встановлення нових умов щодо порядку змiни процентної ставки в сторону збiльшення, розширення змiсту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним. Тобто змiнами основного зобов`язання, в результатi яких збiльшується вiдповiдальнiсть поручителя, вважаються такi умови та обставини, що тягнуть або можуть потягти негативнi наслiдки для поручителя, поява для нього iнших нових ризикiв, вiдмiнних вiд тих, з якими вiн попередньо погодився при укладеннi договору поруки, погiршення його майнового становища. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України вiд 21 травня 2012 р. у справi № 6-69цс11 Оскiльки порука є видом забезпечення виконання зобов`язання, то iстотними умовами договору поруки є обов`язкове посилання на основне зобов`язання, його змiст, розмiр, визначення обсягу вiдповiдальностi поручителя, змiна зобов`язання, забезпеченого порукою, тягне i змiни у договорi поруки та за своєю правовою природою фактично є i змiною умов договору поруки. Згiдно iз ч. 1 ст. 651 ЦК змiна договору допускається лише за згодою сторiн, якщо iнше не встановлено договором або законом. А вiдповiдно до ст. 654 ЦК змiна договору вчиняється в такiй самiй формi, що й договiр, що змiнюється або розривається, якщо iнше не встановлено договором або законом чи не випливає iз звичаїв дiлового обороту. Оскільки Банком не було дотримано умови п.6.4 Договору поруки, і Банком без згоди поручителя змінено розмір процентної ставки за користування кредитом, чим збільшено обсяг відповідальності останнього, така порука в силу положень ч.1 ст.559 ЦК України є припиненою. З огляду на викладене, вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] не підлягають задоволенню. ПАТ «Альфа-Банк» при зверненні до суду просить стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за Кредитним договором, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 25.06.2015 р. становить24119,25 доларів США, з яких 22473,03 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 1648,22 доларів США заборгованість за відсотками, а всього за курсом НБУ на день пред`явлення вимоги 510797,96 гривень. Також з розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків з 01.09.2008 р. здійснюється Банком за ставою 17% річних. [PERSON] , в свою чергу, просить суд визнати кредитний договір № 700002899 від 27.12.2007 р. та договір про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору № 700002899 від 27.12.2007 р., доповнення № 1 до кредитного договору недійсними, зазначаючи, що 23.01.2009 р. договір за ініціативою банку було змінено, а саме змінилась дата повернення кредиту. При внесенні змін і доповнень до договору банком порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів, постанову НБУ № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» щодо надання необхідної, доступної , достовірної та своєчасної інформації з приводу валютних ризиків, щодо методики визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу, не надана інформація про умови кредитування. Відповідач зазначає, щов момент підписання кредитного договору він був введений банком в оману щодо істотних умов договору. При цьому, згідно статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначає п.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку, наявність підписаних правочинів свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочини і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правовідносини між сторонами виникли з приводу споживчого кредитування, оскільки кредит надавався позичальнику на придбання транспортного засобу. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Отже, зазначена норма закону визначає правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника-споживача про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину. Рішення про збільшення в односторонньому порядку АТ «Альфа-Банк» відсоткової ставки за кредитом є правочином, оскільки є дією особи, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК України). Така дія передбачена в укладеному кредитному договорі як підстава зміни його умов банком в односторонньому порядку. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року справа № 761/37819/15-ц. З боку АТ «Альфа-Банк» не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження дотримання процедури повідомлення Позичальника про зміну умов договору в частині збільшення процентної ставки в односторонньому порядку. Отже, в силу положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній намомент виникнення спірних правовідносин) такий правочин щодо зміни розміру процентної ставки є недійсним відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону). Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України). Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю». Судом встановлено, що під час укладення договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів сторони досягли домовленості відносно всіх його умов, у тому числі щодо суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, щомісячної суми необхідного платежу, строку внесення платежів, умов повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, права дострокового виконання зобов`язань за договором та його умов. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, відповідач погоджувався із всіма умовами договору, про що свідчить його підпис в договорі і часткове погашення кредиту в іноземній валюті. Після укладення договору в 2007 році позичальник його не оспорював, приступив до його виконання і виконував його умови, тобто погодився з умовами договору. Договором визначено повернення кредиту в тій самій валюті, в якій видано кредит, що повністю відповідає суті договору кредиту (позики) і не суперечить чинному законодавству. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання Кредитного договору та Додатку № 1 до нього недійсним. Натомість, як встановлено судом Банк з 01.09.2008 р. в односторонньому порядку змінив умови Кредитного договору в частині збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, про що не повідомив Позичальника. Умовами Кредитного договору передбачена обов`язкова умова, що про зміну розміру процентної ставки по кредиту та внесення у зв`язку з цим змін в Додаток № 1 до цього Договору Банк повідомляє Позичальника за 7 днів до моменту настання таких змін шляхом направлення рекомендованого листа на адресу позичальника, зазначену в Розділі 1 цього Договору у зв`язку зі зміною процентної ставки в разі настання події, незалежної від волі сторін, Позичальник цим надає свою згоду на внесення змін до Додатку № 1 до цього Договору та викладення Додатку № 1 в новій редакції. Сторони погоджуються, що оновлений Додаток № 1 набуває чинності з дати зміни розміру процентної ставки. Оновлений Розрахунок сукупної вартості кредиту та графік платежів по Кредиту, який скасовує попередній і стає невід`ємною частиною цього Договору, Позичальник отримує в Банку самостійно. 23.01.2009 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору № 700002899 від 27.12.2007 р., відповідно до якого внесено зміни в п.2.3 Розділу № 1 Кредитного договору в частині визначення дати остаточного повернення кредиту - 28.12.2019 р. Пункт 3 Договору про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору передбачав, що всі інші умови кредитного договору залишаються незмінними і сторони підтверджують по ним свої зобов`язання. На момент укладення 23.01.2009 р. Договору про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору Банку було відомо про зміну розміру процентної ставки, однак позивач замовчав про зазначену обставину, не вручив Позичальнику оновлений Додаток № 1, який передбачав зміну розміру платежів, що повинні вноситись на виконання умов договору, не надав оновлений розрахунок сукупної нової сукупної вартості кредиту з врахуванням змін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України). Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Банком такі обставини не були спростовані, а отже судом встановлено факт неповідомлення Позичальнику про істотні умови договору при внесенні змін і доповнень до Кредитного договору, що свідчить про застосування обману з боку Кредитодавця, і є підставою для визнання таких змін недійсними. Ураховуючи зазначене, вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково. Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, з врахуванням встановленої судом недійсності правочину щодо зміни розміру процентної ставки, а також недійсності Змін і доповнень № 1 до Кредитного договору, суд вважає, що вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] не можуть бути задоволені з огляду на недоведеність належними та достатніми доказами розміру заборгованості, оскільки наявний розрахунок ґрунтується на розмірі процентної ставки 17% річних, починаючи з 01.09.2008 р. Суд самостійно позбавлений можливості визначити розмір суми боргу, оскільки необхідно здійснити перерахунок, виходячи з розміру відсоткової ставки 14,5% річних, врахувати внесені платежі, що потребує спеціальних знань. Враховуючи зазначене, позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати пропорційно до задоволених вимог. З врахуванням зазначених норм з ПАТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до задоволених вимоги.

Outcome: partial