Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

15.07.2016 року [PERSON] звернувся з позовом про усунення перешкод в користуванні частиною квартири [ADDRESS], вселення в житлове приміщення, стягнення судових витрат. Вимоги мотивовані тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в період якого сторони придбали квартиру [ADDRESS]. Рішенням суду від 20.04.2016 року визнано за позивачем і відповідачем право власності по ? частині квартири кожному. Відповідач створює позивачу перешкоди щодо користування належної позивачу частини квартири, замінила замки на вхідних дверях, не відчиняє двері, не надає доступу до квартири. Позивач позбавлений права користування, володіння та розпорядження своєю частиною майна. В подальшому позивач збільшив вимоги, просив вселити його до квартири, усунути перешкоди в користуванні квартирою, шляхом надання йому вільного доступу до приміщення квартири з наданням ключів від всіх вхідних дверей вказаної квартири, визначити порядок користування квартирою. Ухвалою від 31.10.2016 року позовну заяву залишено без розгляду в частині вимоги про визначення порядку користування квартирою, у зв'язку з поданням позивачем заяви про залишення вказаної вимоги без розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач та її представник повторно не з'явилися до суду у зв'язку із чим суд вирішив здійснити заочний розгляд справи на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 20.11.1997 року Виконкомом Микулицької сільської ради Бородянського району Київської обл., за актовим записом №14 (а. с. 7 - рішення суду). Рішенням суду 20.04.2016 року (а. с. 8) визнано за [PERSON] і [PERSON] право власності кожному на ? частку квартири [ADDRESS], в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Припинено право спільної сумісної власності сторін на вказане майно. Спір між сторонами виник з тих підстав, що відповідач створює позивачу перешкоди щодо користування належною частиною квартири, замінила замки на вхідних дверях, не відчиняє дверей, не надає доступу до квартири. Позивач позбавлений можливості користуватися, володіти та розпорядженні своєю частиною майна. Наявність перешкод у позивача в користуванні своїм майном підтверджується рапортом інспектора УПП у м. Києві від 16.10.2016 року та заявою позивача на ім'я начальника Святошинського УП ГУ НП в м. Києві від 16.10.2016 року (а. с. 25-26). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснено в пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Стаття 150 ЖК України встановлює право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуватися ним (нею) для особистого проживання. Частиною 4 статті 9 ЖК України закріплено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Встановлено, що [PERSON] є власником ? частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], але не може користуватися вказаною квартирою, оскільки [PERSON] не допускає позивача до квартири, замінила замки на вхідних дверях, чим порушує права позивача, передбачені ч. 1 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 317 , ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України. Права позивача порушені і він позбавлений гарантованих прав на володіння, користування та розпоряджання своїм майном (? частини квартири) на власний розсуд, а тому має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати усунення порушення його прав та усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі наведеного, позовна заява підлягає задоволенню, права [PERSON] підлягають судовому захисту, шляхом вселення позивача до квартири [ADDRESS], зобов'язання [PERSON] не чинити позивачу перешкод щодо проживання у вказаній квартирі.

Outcome: approved