Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

16 листопада 2020 року до суду надійшло електронною поштою клопотання позивача [PERSON] та його представника [PERSON] щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якому просили стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу кошти у розмірі 6500 грн. 18 листопада 2020 року та 19 листопада 2020 року до суду надійшли письмові заяви представника відповідача ПП «Візит-Сервіс» - Бублика О.І. та відповідача [PERSON] , в яких не погодилися із вказаною заявою, просили відмовити у відшкодуванні витрат, мотивуючи, що позивач та його представник мали неналежну поведінку як при поданні позову, так і під час розгляду справи, не вказували при поданні позову розрахунок витрат на правничу допомогу, не заявляли про таке у судовому засіданні і, що такі витрати не підтверджені належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши заяву та матеріали справи, встановив наступне. Справа за позовом [PERSON] до ПП «Редакція «Програма Плюс», [PERSON] , ПП «Візит Сервіс» про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди була розглянута судом по суті з ухваленням рішення 09 листопада 2020 року. Рішенням суду від 09 листопада 2020 року позов [PERSON] - задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію поширену в інтернет- мережі [INFO] відповідачем [PERSON] , на інтернет-сайті газети «Програма Плюс» за посиланням [INFO] у статті « [INFO] », а саме наступну інформацію: - «Два місяці тому викладач [PERSON] повіз кременчуцьких дітей на олімпіаду з хімії, яка проходила в російському Санкт-Петербурзі». - «І так само з цим заходом, у якому місто програло. А мова про те, що жоден учасник хімічної олімпіади з нашого міста не переміг. Абсолютна перемога дісталася представникам Росії й інакше сьогодні бути не могло. І слід розуміти, що Україну взагалі запрошували для кількості в цьому заході й більш ні для чого». Зобов`язано [PERSON] та ПП «Візит Сервіс» спростувати зазначену недостовірну інформацію в той же спосіб, у який ними її було поширено, а саме: не пізніше 20 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили в цій справі, із посиланням на ухвалене рішення, спростувати поширену недостовірну інформацію стосовно [PERSON] у найближчому випуску газети «Програма Плюс», шляхом розміщення спростування на її інтернет-сторінці за адресою: http://ppus.in.ua/news. У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено. Стягнуто з ПП «Візит Сервіс» на користь [PERSON] кошти у розмірі 840,80 грн. у повернення сплаченого судового збору. 09 листопада 2020 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Повне рішення було виготовлено 11 листопада 2020 року. У судовому засіданні представник позивача було оголошено про подання упродовж 5-ти днів доказів про витрати понесені позивачем на правничу допомогу. Клопотання щодо відшкодування витрат надійшло до суду на 5-ий день після складання повного тексту рішення суду. Відповідно ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 вказаного Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 цього Кодексу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч. ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що: 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У ч. 8 ст. 141 цього Кодексу визначено, що: розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»: 1. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 2. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 3. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Судом ретельно досліджено текст договору про надання професійної правничої допомоги, який було укладено 06 грудня 2019 року між позивачем та [PERSON] , додаток за № 1 до цього договору - розмір адвокатського гонорару, акт прийому - передачі послуг, квитанція про отримання коштів. Суд констатує, що позивач уклав такий договір з адвокатом за реальної фактичної у нього можливості вільного волевиявлення до вчинення відповідних правочинів. Натомість, відповідачі не подали належні і допустимі докази на спростування даного висновку суду. Сторони договору обумовили та дійшли спільної згоди щодо визначення розрахунку гонорару адвоката, у тому числі деталізували кожний вид послуги. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. У ст. 270 ЦПК України визначено, зокрема у частині 1, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 270 цього Кодексу додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання - заяви та ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат. Суд вважає за необхідне стягнути саме з відповідача ПП «Візит Сервіс», з яким відповідач [PERSON] перебуває у трудових відносинах, на користь позивача кошти у повернення витрат на правничу допомогу у розмірі 1625 грн., який найбільш чітко відповідає принципам пропорційності задоволених позовних вимог, співмірності та засадам критерію розумної необхідності. При цьому, суд враховує, що позовні вимоги складалися з 2-х груп: 1. Вимоги щодо визнання недостовірної інформації та її спростування, які стосувалися 4-х елементів поданої журналістом інформації, дві з яких було визнано неправомірними з покладенням зобов`язання щодо їх спростування; 2. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди, у задоволенні якої було відмовлено. Отже, позовні вимоги було задоволено щодо їх 1/4 частини (25%). Звідси, розмір у 1625 грн. і обчислено як 1/4 від 6500 грн. Також, визначаючи такий розмір коштів, суд при застосуванні критерію розумної необхідності врахував поведінку позивача та його представника, яка полягала у тому, що при поданні позову позивач та його представник не визначилися щодо належних відповідачів, вказали неповні відомості стосовно відповідачів, що призвело до необхідності залишення позовної заяви без руху, що позивач та його представник самостійно не направили копію клопотання - заяви щодо стягнення витрат іншим учасникам справи, внаслідок чого суд вимушений був вживати самостійно заходи щодо якнайшвидшого повідомлення відповідачів про надходження такої заяви до суду з метою вияснення позиції відповідачів з цього питання. При цьому, суд врахував також правову позицію ВС, яка була висловлена у постанові від 30 вересня 2020 року у справі за № 201/14495/16-ц.

Outcome: partial