Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

15.11.2018 позивач звернулась в суд з цим позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 27 листопада 2013 року виконавчим комітетом Іванковецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, актовий запис № 2. Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача. Позивач позов аргументувала тим, що 27 листопада 2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від даного шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не складається через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Близько чотирьох років припинено ведення спільного господарства та сумісне проживання з відповідачем, сім'я та шлюб фактично розпались та існують лише юридично. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем, а тому вважає, що шлюб необхідно розірвати. Спору про майно, виховання та утримання дитини не має. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачем. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 07.12.2018 ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання на 04.01.2019. 04.01.2019 року позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилась надала заяву, в якій позов підтримала, просила справу в підготовчому судовому засіданні розглянути у її відсутність. 04.01.2019 відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] визнав повністю та справу просив розглянути в підготовчому судовому засіданні у його відсутність. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 27 листопада 2013 року Виконавчим комітетом Іванковецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області, актовий запис № 2 (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач та відповідач від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6), який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.7). Позивач та відповідач як одна сім'я не живуть, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, ніким не оспорені, одержані в порядку встановленому законом. До вказаних правовідносин застосовуються норми права визначені Сімейним кодексом України. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Також судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Згідно з частиною 1 і 2 ст. 3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до частини 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до частини 1 ст. 82 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Розподіл судових витрат між сторонами. На підставі ст.ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на корить позивача слід стягнути 50 % сплаченого судового збору, також з державного бюджету слід повернути позивачу 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved