Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

16 серпня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся у Шаргородський районний суд Вінницької області з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини. Посилаючись на те, що він не є батьком дитини, позивач просить виключити відомості про нього, як батька дитини [PERSON], народженої 11 квітня 2016 року у [PERSON], із актового запису № 06 від 15 липня 2016 року, складеного Виконавчим комітетом Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області. У судове засідання позивач не зявився, однак від його представника [PERSON] до суду надійшло клопотання, у якому він підтримує позовні вимоги у повному обсязі, справу просить розглянути за його та позивача відсутності. Відповідач у судове засідання не зявилась, проте до суду надійшла заява, у якій [PERSON] справу просить розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає та підтверджує, що [PERSON] дійсно не є біологічним батьком її дочки [PERSON]. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у судове засідання не зявився, однак у листі від 30 серпня 2016 року № 2160-2-04-36 в.о. начальника відділу ДРАЦС [PERSON] просить справу розглянути за відсутності представника відділу ДРАЦС. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-АМ № 025489 (а.с. 6). 11 квітня 2016 року відповідач народила дочку [PERSON], про що 15 липня 2016 року Виконавчим комітетом Івашковецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області складено актовий запис № 06, що вбачається зі свідоцтва про народження Серія І-АМ № 337518 (а.с. 9). У свідоцтві про народження дитини [PERSON] її матірю записана відповідач, а [PERSON] записаний батьком дитини, що відповідає вимогам ст. 122 Сімейного кодексу України, оскільки дитина народжена в шлюбі позивача та відповідача. На момент оспорювання батьківства дитина [PERSON] не досягла повноліття (а.с. 9). Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач у заяві від 23 вересня 2016 року позов визнала, посилаючись на те, що позивач дійсно не є біологічним батьком її дочки [PERSON] Згідно з імперативною нормою ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» надано розяснення, згідно з яким у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» судам розяснено, що за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки відповідач визнала позовні вимоги, і це визнання не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає установленим факт відсутності кровного споріднення між особою, яка записана в актовому записі та у свідоцтві про народження батьком, тобто [PERSON] та дитиною [PERSON]. Отже, судом установлено, що позивач не є батьком дитини, народженої 11 квітня 2016 року [PERSON]. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються наведеними нижче нормами права. Так, статтями 121, 122, 136 СК України встановлено, що права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. На підставі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 Сімейного Кодексу України. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Оскільки судом установлено, що позивач не є батьком [PERSON], то позов слід задовольнити. Тому,

Outcome: approved