Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

16.11.2016 року заявник [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просила суд визнати недієздатним її сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування предявлених вимог вказала, що вона є матірю [PERSON], який є інвалідом з дитинства групи І-А у звязку з захворюванням важка розумова відсталість з порушенням поведінки, дитячий церебральний параліч. У звязку з наявністю у сина психічного розладу та неможливістю усвідомлення ним значення своїх дій і керування ними, він потребує опіки над ним із визнанням його недієздатним. В судовому засіданні заявник предявлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, враховуючи, що за результатами проведення судово-психіатричної експертизи [PERSON] наявність у нього хронічного стійкого розладу психіки встановлено. Представник заінтересованої особи [PERSON] не заперечувала проти задоволення вимог заяви [PERSON] та визнання недієздатною її сина [PERSON] Представник заінтересованої особи КЗ «Криворізький дитячий будинок-інтернат» ДОР [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення вимог заяви [PERSON] не заперечувала. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.39 ч.1 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. В силу ст. 40 ч.1 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до ст. 237 ч.3 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сімї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії І-БК № 483302 від 01.09.1998 року (а.с.7). Згідно довідки КЗ «Криворізький дитячий будинок-інтернат» ДОР № 539 від 07.10.2016 року (а.с.6), [PERSON] знаходиться в зазначеному комунальному закладі з 13.06.2003 року та по теперішній час на повному державному забезпеченні згідно Наказу №121 від 13.06.2003 року. Як вбачається з Витягу з наказу №203-х від 19.07.2016 року (а.с.5), після досягнення повноліття, з 20.07.2016 року [PERSON] переведений до молодіжного відділення будинку-інтернату. Згідно медичного висновку №150 від 05.12.2007 року (а.с.10) та медичної картки амбулаторного хворого №127077, оглянутої в судовому засіданні, [PERSON] перебуває на обліку в КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» з 08.10.2003 року у звязку із захворюванням важка розумова відсталість з порушеннями поведінки, дитячий церебральний параліч, є інвалідом 4 групи І-А . Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №298 від 28.12.2016 року КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР», [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад в формі глибокої розумової відсталості (F 73.0 згідно МКБ-10), за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що в розумінні ч.1 ст. 39 ЦК України визначає можливість визнання його судом недієздатним. Враховуючи викладене, суд вважає доцільним визнати [PERSON], [INFO], недієздатним, оскільки через свою хворобу він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у звязку з чим предявлені заявником вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.88, ч.2 ст.240 ЦПК України, судові витрати, повязані з провадженням справи, віднести за рахунок держави.

Outcome: approved