Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

17.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У своєму позові позивач зазначила, що проживала однією сімєю з 2005 року по жовтень 2006 року без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON]. Від сумісного проживання у них народилася дитина, донька [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Неодноразово вона зверталася до відповідача особисто про надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки, але останній свідомо ухилявся від сплати аліментів. Посилаючись на вищезазначене просила стягнути з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] за минулий час (за останні три роки) у розмірі ? частини від отриманих доходів щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.08.2018 року відкрито провадження по даній справі. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. У судове засідання відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони проживали однією сімєю з 2005 року по жовтень 2006 року без реєстрації шлюбу. Під час сумісного проживання у них народилася дитина, донька [PERSON], [INFO]. Також у судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем, яка самостійно вирішує першочергові потреби дитини, а саме безпосередньо здійснює догляд за дитиною, займається її вихованням, надає матеріальну допомогу. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, гарантовано, що у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до\~висновку,\~що заявлені\~вимоги позивача,\~щодо стягнення\~з відповідача\~аліментів на\~утримання неповнолітньої\~доньки [PERSON],\~[INFO]\~ в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів за минулий час, суд приходить до наступного. За вимогами ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Отже, обов'язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,3 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки позивачем [PERSON] не надано належних і допустимих доказів того, що нею вживались відповідні заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час, суд не вбачає. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2018р. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial