Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

16 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить суд стягнути із [PERSON] на її користь як матері дитини аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до його повноліття в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не мене 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим, що в 2007 році вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] На даний час відповідач проживає окремо та участі у вихованні та утриманні сина не приймає, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що після розірвання шлюбу з позивачкою він завжди надавав матеріальну допомогу дитині, купляв речі. На даний час він проживає з цивільною дружиною та двома її дітьми, працює ветлікарем Охтирської районної державної лікарні ветмедицини, згоден сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-БП № 066730 від 06.08.2008 року. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач офіційно працює ветлікарем Охтирської районної державної лікарні ветеринарної медицини, отримує заробітну плату, позов про стягнення аліментів визнає. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову. З урахуванням всіх цих обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі викладеного, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved