Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

16.09.2020 р. до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла постанова Верховного Суду від 02.07.2020 р. у справі № 570/1531/17, відповідно до якої вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову про стягнення з військової частини [NUMBER] Національної гвардії України на користь [PERSON] і її неповнолітнього сина [PERSON] 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь [PERSON] на утримання дитини загиблого - [PERSON] , [INFO] , 3662,11 грн щомісячно, починаючи з 23 квітня 2016 року до досягнення ним вісімнадцяти років (у разі навчання у вищому навчальному закладі - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років), скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті судові рішення щодо [PERSON] залишено без змін. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, [PERSON] (далі позивач), в частині якої призначено новий розгляд у суді першої інстанції, просила стягнути на користь її і її неповнолітнього сина [PERSON] 300000 (триста тисяч) гривень моральної шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка і зі знищенням майна та відшкодувати шкоду дитині загиблого [PERSON] [PERSON] , [INFO] до досягнення ним вісімнадцяти років (у разі навчання у вищому навчальному закладі - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) загиблого [PERSON] з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого [PERSON] позивачці і її неповнолітньому сину [PERSON] була спричинена моральна шкода, наявність якої полягає у: душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї та близьких родичів; душевних стражданнях, пережитих нею і її неповнолітнім сином у зв`язку із самим фактом загибелі чоловіка; душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку із знищенням її майна автомобіля DAEWOO Nexia р.н. [NUMBER] ; душевних стражданнях, пов`язаних з тим, що будучи ще молодою людиною, позивачка не може користуватися всіма благами повноцінного сімейного життя, зокрема, вона самотужки, без батька змушена утримувати і виховувати неповнолітнього сина, а останній назавжди позбавлений батьківської турботи і любові; хвилюваннях у зв`язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя. Обґрунтовуючи необхідність відшкодування шкоди дитині загиблого [PERSON] [PERSON] , [INFO] до досягнення ним вісімнадцяти років (у разі навчання у вищому навчальному закладі - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) позивач з покликанням на ст. 1200 ЦК України зазначила, що суд має враховувати кількість осіб, які мають право на відшкодування шкоди, її розмір та період стягнення, з урахуванням сум за різні періоди і частки від середньомісячної заробітної плати, а також повідомила, що на момент смерті [PERSON] мав середньомісячну заробітну плату (дохід) у розмірі 10986,33 грн. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.10.2020\~р. о 14:00 год. 15.10.2020\~р. підготовче засідання відкладено на 03.11.2020 р. о 11:00 год. 03.11.2020 р. за клопотанням представника відповідача підготовче засідання відкладено на 17.11.2020 р. о 14:30 год. Ухвалою Рівненського\~районного суду\~Рівненської області\~від 17.11.2020\~р.\~закрито підготовче\~провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14:00 год. 30.11.2020 р. 30.11.2020 р. розгляд справи відкладено на 16.12.2020 р. о 14:10 год. 16.12.2020 р. розгляд справи відкладено на 17.12.2020 р. о 08:30 год. 16.12.2020 р. через канцелярію суду представник позивача подав до суду заяву про проведення судового засідання без участі сторони позивача, в якій підтримав позовні вимоги з урахуванням постанови Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 570/1531/17. 16.12.2020 р. через канцелярію суду представник відповідача подала заяву, в якій просила суд розглядати справу без участі відповідача, позовні вимоги заперечила. 17.12.2020 р. через канцелярію суду представник відповідача подав заяву, в якій повідомив, що відповідач за результатами оголошеного вироку по справі № 570/1531/17 оплатив суму, визначену в рішенні апеляційної інстанції в повному обсязі. 17.12.2020 р. учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. Враховуючи подані учасниками справи клопотання про розгляд справи без їх участі, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року у справі № 570/1531/17, залишеним без змін ухвалою Рівненського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року, установлено, що [PERSON] , будучи військовослужбовцем строкової військової служби та проходячи військову службу на посаді стрільця за штатом взводу матеріально-технічного забезпечення 3 стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] , порушуючи вимоги статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України,\~ст. 17 Закону України «Про оборону України», статей\~1,\~2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,\~ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», а також пункти 1.3, 1.5, 2.3, 10.1, 10.4, 16.13\~Правил дорожнього руху,\~23\~квітня 2016\~року приблизно\~о 14:35\~на 135\~км +\~250\~м автодороги\~Городище-Рівне-Старокостянтинів,\~рухаючись зі\~сторони м.\~Рівного в\~напрямку м.\~Сарни та\~керуючи транспортною\~машиною ГАЗ-3309,\~р/н [NUMBER] , яка належить військовій частині [NUMBER] , змінив напрямок руху, повернув ліворуч у сторону с. Нова Любомирка Рівненського району та допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo\~Nexia», р/н [NUMBER] , внаслідок чого [PERSON] та [PERSON] були смертельно травмовані, а [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищезазначене, встановлені вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2019 року у справі № 570/1531/17 обставини не підлягають доказуванню в питанні чи мали місце дії [PERSON] , який був військовослужбовцем строкової військової служби та проходив військову службу на посаді стрільця за штатом взводу матеріально-технічного забезпечення 3 стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] та чи вчинені вони [PERSON] . У загиблого [PERSON] знаходився на утриманні син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] , виданого 11.07.2007 р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області. Норми права,\~які підлягають\~застосуванню при\~вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. З аналізу змісту\~глави 82 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) «Відшкодування шкоди» убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1\~ст. 1191 ЦК\~набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі невиплаченого відшкодування. Так, статтями\~1166,\~1167 ЦК\~України (відповідальність за завдану майнову та моральну шкоду) передбачено загальне правило, згідно з яким\~\~відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.\~\~ Статтями\~1187,\~1188 ЦК\~України обов`язок з відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану в законі особу -\~\~власника джерела підвищеної небезпеки. Ці норми встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК\~України шкода,\~завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Відповідно до ч.1\~ст. 1187 ЦК\~України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У постанові від 02.07.2020 р. у справі № 570/1531/17 Верховний Суд, зокрема, вказав, що правильними є висновки судових інстанцій про те, що завдану військовослужбовцем [PERSON] шкоду потерпілій має відшкодовувати військова частина [NUMBER] Національної гвардії України, на обліку на обліку та в оперативному управлінні\~\~якої перебуває джерело підвищеної небезпеки - транспортний засіб\~\~ГАЗ-3309, р/н\~ [NUMBER] . Верховний Суд відхилив доводи про те, що обов`язок з відшкодування шкоди потерпілій має бути покладений на особу, яка її завдала, - [PERSON] , котрого визнано винним у вчиненні злочину. У контексті позовних вимог потерпілої [PERSON] . Верховний Суд зазначив, що відповідно до ч. 1\~ст. 541 ЦК\~солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Втім, у правовідносинах за участю позивача відсутній закон чи договір, що передбачають солідарну відповідальність Головного управління Національної гвардії України та військової частини на випадок заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Наведене спростовує доводи [PERSON] про те, що завдану шкоду солідарно з військовою частиною має відшкодовувати держава в особі Головного управління Національної гвардії України через Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області. Верховний Суд зазначив, що місцевий суд під час розгляду цивільного позову належним чином мотивував свій висновок про те, що вимога позивача стягнути кошти через Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області є безпідставною. Зокрема, відповідач - військова частина [NUMBER] не перебуває на розрахунково-касовому обслуговуванні та не має відкритих рахунків у цій установі. З урахуванням висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 р. у справі № 570/1531/17, єдиним належним відповідачем у даній цивільній справі є військова частина [NUMBER] Національної гвардії\~України. Оскільки відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, суд при ухваленні рішення у справі враховує застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 р. у справі № 570/1531/17. Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача і її неповнолітнього сина [PERSON] 300000 гривень моральної шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка і зі знищенням майна суд зазначає таке. Відповідно до вимог\~ст. 23 ЦК\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Як вбачається з позовної заяви, позов про відшкодування моральної шкоди було подано і в інтересах неповнолітнього сина загиблого [PERSON] , законним представником якого є потерпіла [PERSON] . Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] з огляду на вимоги ч. 2\~ст. 1168 ЦК\~є окремим суб`єктом відшкодування моральної шкоди. Дитині на час загибелі батька виповнилося майже 9 років, і в такому віці вона здатна відчувати моральні страждання та переживання, усвідомлюючи втрату рідного батька, розуміючи те, що вона втратила його назавжди та позбавлена можливості відчути батьківську любов та турботу, проживати і виховуватись у повноцінній сім`ї. З приводу визначення розміру відшкодування моральної шкоди Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зазначила, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі. З огляду на зазначене, враховуючи обставини спричинення моральної шкоди, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, виходячи із засад верховенства права, вимог розумності, виваженості і справедливості,

Outcome: approved