Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

17.06.2020 в суд подано зазначену позовну заяву з таким обґрунтуванням вимог. Сторони перебували у шлюбі з 18.09.1993 по 26.05.2017, який розірвано в судовому порядку на підставі рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області у справі № 302/385/17. За час спільного подружнього проживання сторони за спільні кошти придбали житловий будинок загальною площею 50.5 кв.м. житловою площею 31,2 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу, який був укладений на відповідача [PERSON] і посвідчений державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори Гримут О.І. 25.01.1999 за реєстровим номером 64. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Міжгірське БТІ» Міжгірської районної ради №24305791 від 30.10.2009, реєстраційний номер 28705169 власником цього майна є відповідачка. Земельна ділянка площею 0,1536 для обслуговування зазначеного житлового будинку рішенням Міжгірської селищної ради від 30.09.2002 передана у власність відповідачці [PERSON] на підстав державного акту на право приватної власності на землю 1-ЗК № 022422, виданого 21.05.2003 з реєстрацією в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 216/1414. За час спільного подружнього життя за спільні кошти сторони провели реконструкцію зазначеного житлового будинку, а також збудували господарські будівлі і споруди (добудували другий мансардний поверх і переобладнали внутрішні конструкції будинку), а саме: перший поверх будинку складається з тераси, коридору, санвузла, столової, двох житлових кімнат та кухні; другий поверх - з трьох житлових кімнат; на земельній ділянці збудовано допоміжні приміщення : гараж,господарську будівлю,баню, вбиральню, навіс. Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Міжгірьске БТІ від 20.05.2020 площа будинку становить 135,92 кв.м., загальна площа - 128, 02 кв.м., основна житлова - 88, 95 кв.м., допоміжна - 39,07 кв.м. площа приміщень, які не включені в загальну - 7,9 кв.м. Після реконструкції будинок не був введений в експлуатацію в установленому порядку, однак є повністю придатним для проживання. Сторони проживали в зазначеному реконструйованому житловому будинку і експлуатували його за призначенням під час спільного подружнього проживання і на час розгляду справи в будинку проживають діти і онуки сторін, а також будинок використовується сторонами. Відповідачка, на яку оформлено дозвільні документи на житловий будинок і земельну ділянку, не звертається до реєстраційних органів щодо введення будинку в експлуатацію і для вирішення питання належної реєстрації спірного нерухомого майна, не реагує на звернення і пропозиції позивача, - чим перешкоджає позивачу реалізувати своє право на поділ набутого під час шлюбу нерухомого майна. Позивач, посилаючись на норми сімейного і цивільного законодавства, вважає, що зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає розподілу між сторонами в рівних частках. Винесені в справі процесуальні рішення : -згідно з ухвалою судді від 16.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі і призначено підготовчий судовий розгляд; -згідно з ухвалою суду від 25.08.2020 задоволено клопотання сторони позивача і призначено судову будівельно-технічну, оціночну експертизу; -згідно з ухвалою суду від 18.05.2021 закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті. Процесуальні заяви і позиції сторін по суті спору. Відповідач у відзиві на позов вимоги позивача заперечив на основі такої позиції. Сторони здійснювали реконструкцію житлового будинку і будівництво господарських споруд на земельній ділянці без дозвільних документів і не ввели будинок в експлуатацію. Позивач виготовив технічний паспорт на нерухоме майно з порушенням нормативних вимог, інвентарна справа не містить схеми розташування будівель та споруд. З цих підстав представник відповідача не погоджується з висновком експерта, а також заперечує визначену вартість нерухомого майна за змістом експертного висновку. Сторони надали письмові пояснення щодо висновку судової будівельно-технічної експертизи. Оцінивши зміст позовних вимог, подані в справу докази,доводи представників сторін, суд дійшов такого висновку. Сторони не оспорюють обставини про спільне придбання ними під час спільного подружнього проживання житлового будинку, набуття у власність відповідача земельної ділянки для обслуговування зазначеного житлового будинку, а також те, що під час спільного подружнього проживання ними здійснено реконструкцію житлового будинку і добудовано господарські будівлі і споруди, які зазначені в позовній заяві. Сторони також не оспорюють розмір житлового будинку та вид і розмір господарських будівель, які зазначені в позовній заяві і зафіксовані в технічному паспорті (інвентарній справі), а також у висновку експерта, що виготовлені станом на час розгляду справи в суді (2020 рік). Згідно з висновком судової будівельно-технічної оціночної експертизи від 24.02.2021 №9411 судового експерта Закарпатського відділення Львівського НДІ судових експертиз Павлич О.В. ступінь будівельної готовності на момент проведення експертизи спірного житлового будинку, а також господарських споруд становить 100% (баня -65,258 %), тобто будинок і всі господарські споруди (окрім бані) повністю завершені будівництвом і експлуатуються за призначенням. За цим висновком дійсна ринкова вартість житлового будинку і господарських споруд становить 1385901 грн. 10 коп. Нормативне обґрунтування. Відповідно до статей 60, 61,63 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і вони мають рівні права на володіння, користування та розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статті 70 СК України, 368 і 372 Цивільного кодексу України передбачають, що у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, набутого за час шлюбу, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними договором або законом. Згідно з статтею 331 ч.2 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі,споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі,обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з статтею 81 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може ви знати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З обставин справи видно, що відповідач як співвласник спільного сумісного майна колишнього подружжя, не бажає належно оформити право спільної власності на житловий будинок, який був придбаний сторонами в шлюбі і оформлений та зареєстрований документально за відповідачем і в подальшому сторонами реконструйований та добудований. Зокрема, відповідач не бажає здійснити дії щодо реєстрації дозвільних документів на введення в експлуатацію реконструкції житлового будинку з добудованими господарськими будівлями. Натомість позивач як співвласник зазначеного нерухомого майна не може реалізувати своє право на оформлення права власності на це нерухоме майно з вини відповідача, який за первісними документами є власником нерухомого майна (житлового будинку до реконструкції), а також земельної ділянки, яка обслуговує зазначений житловий будинок. Вина відповідача полягає в тому, що він не бажає надати одержати дозвільні і реєстраційні документи,оформити прийняття будинку до експлуатації, укласти договір щодо поділу спільного сумісного майна між сторонами відповідно до закону. Натомість експертним висновком підтверджено 100% готовність об`єкта нерухомого майна до експлуатації, фактичне використання сторонами зазначеного об`єкта нерухомого майна за цільовим призначенням. Суд вважає, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог. Доводи сторони відповідача суд відхиляє, бо такі не підтверджені жодним належним доказом щодо спростування позовних вимог. Зокрема, суд визнає висновок експерта належним, достовірним і допустимим доказом у справі. Цей висновок відповідає вимогам закону. Зміст висновку не суперечить змісту інвентарній справі, не містить жодних суттєвих розбіжностей щодо розміру площ, ступені будівельної готовності. Заперечення представника відповідача щодо визначеної дійсної вартості спірного нерухомого майна у висновку експерта не підтверджені жодним належним доказом і є припущеннями. Відповідач не надав у справу іншого експертного висновку чи технічного паспорту на житловий будинок і господарські споруди і не заявляв з цього приводу клопотань. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, бо спірний житловий будинок повністю завершений будівництвом та експлуатується за функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформляється з вини відповідача, внаслідок чого позивач позбавлений можливості здійснити вказані дії, оскільки всі дозвільні документи на земельну ділянку та спірний будинок оформлені на ім`я відповідача, що перешкоджає позивачу реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна. Така правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 07.09.2016 (справа № 6-47цс16), від 30.01.2019 (справа № 61-13096св18, від 20.02.2020 (справа № 61-14600св19), від 27.01.2021 (справа № 61-5544св20). Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень статті 141 ч.1 ЦПК України в такому порядку. Дійсна ринкова вартість будинку і господарських споруд станом на час розгляду справи по суті визначена експертним висновком у сумі 1385901 грн. 10 коп. За змістом позовних вимог - це ціна позову. За сторонами визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку і господарських споруд в ідеальних частках,тобто вартість кожної частки сторони становить 692950 грн. 55 коп. Отже, згідно з ставкою судового збору, яка визначена в законі «Про судовий збір» сторони мають сплатити за визнання права власності на нерухоме майно відповідно до вартості частки у розмірі 1%,тобто в сумі по 6929 грн. 51 коп. Суд бере до уваги, що позивач сплатив за подання позову судовий збір у сумі 4065 грн. 88 коп. Таким чином, позивач має сплатити на користь держави не доплачений судовий збір у сумі 2863 грн. 63 коп., а відповідачка - 6929 грн. 51 коп.. Судові витрати у виді вартості судової будівельно-технічної оціночної експертизи підлягають розподілу між сторонами порівну, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки позивач попередньо оплатив експертній установі вартість цієї експертизи в сумі 16344 грн., що стверджено квитанцією і рахунком, то половина цієї суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Інших судових витрат до стягнення в справі не заявлено.

Outcome: approved