Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

15.03.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання за нею права власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], в якому вказує, що з відповідачем перебувала у шлюбі, зареєстрованому у Палаці одруження управління ЗАЦС м. Москва за актовим записом № 4533 від 22.09.2004 року, який розірвано 01 лютого 2017 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області Під час шлюбу з відповідачем за сумісні кошти на підставі договору купівлі-продажу 20.12.2013 року була придбана квартира [ADDRESS]. Через розлучення, у зв'язку з відсутністю домовленості між колишнім подружжям постало питання щодо поділу майна, зокрема зазначеної вище нерухомості, яка в цілому зареєстрована за відповідачем по справі. Вважає, що відповідно до ч.1 ст. 60 СК України ця нерухомість належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, а згідно ст. 70 СК України частки чоловіка та дружини є рівними. Оскільки у вказаному спірному майні є прихована ? частка чоловіка, то просить суд визнати вказаний об'єкт нерухомості об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на ? частці без виділення часток подружжя в натурі. В судове засідання сторони не прибули, проте надали письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позивач наполягає на задоволенні позову, а відповідач заперечує проти його задоволення, посилаючись на те, що дану квартиру придбано за його особисті кошти. Враховуючи, що всі сторони надали заяви про розгляд справи у їхню відсутність, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін встановив такі обставини та відповідні до них відносини: зокрема встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2004 року до його розірвання 01.02.2017 року за рішенням суду (а.с.8,9). Відповідач згідно договору купівлі-продажу від 20.12.2013 року, придбав у власність кварти за номером [ADDRESS], при цьому пунктом 7 Договору визначено, що покупка квартири вчиняється за письмовою згодою дружини Покупця - [PERSON]. (а.с. 10,11) Право власності на спірну квартиру оформлено на відповідача по справі позивач знала про таке придбання чоловіком квартири і не заперечувала проти укладення такого правочину із спільних коштів подружжя. За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статей 3, 60, 63, 65, 69,70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, позивач повністю довела судові свою правову позицію щодо заявлених нею вимог, зокрема щодо придбання спірної нерухомості під час шлюбу, що має бути поділена. Суд не приймає до уваги доводи відповідача по справі, оскільки в супереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України він не надав суду доказів на підтвердження того, що спірна квартира хоча і була придбана за час шлюбу, але за його особисті кошти. Враховуючи викладене, суд вважає заявлені вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Також, суд має роз'яснити сторонам, що визнання за позивачем [PERSON] права власності на ? частку спірної нерухомості не позбавляє права власності на ? частку в спірному майні відповідача [PERSON]. Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved