Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

16 січня 2020 року АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 24 липня 2015 року між сторонами була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якого [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 3667 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 відсотків на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач взяті на себе зобов`язання за умовами договору виконував неналежним чином, внаслідок чого, станом на 18 листопада 2019 року його заборгованість перед банком становить 11 262 грн 52 коп. Оскільки в добровільному порядку сплатити наявну заборгованість позичальник відмовляється, АТ КБ «Приват Банк» просить його позов задовольнити. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги викладені у позові підтримав у повному обсязі. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив у задоволенні позову відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задоволити частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 липня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода, та приєднання до Умови та правил надавання продукту кредитних карт, за умовами якої сторони зменшили заборгованість за кредитним договором №SAMDN52000082679359 від 17.04.2013 року до 3 967 грн 11 коп. П.1.2 з метою забезпечення зобов`язань за договорами, позичальник зобов`язується у день підписання генеральної угоди мати залишок на рахунку в розмірі 300 грн. п.2.1 Генеральної угоди сторони визначили, що строк повернення кредиту 31.07.2016 року. До кредитного договору банк додав анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Генеральну угоду про реструктуризацію від 24.07.2015 року, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, виписку по рахунку та розрахунок заборгованості. Відповідач взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 18 листопада 2019 року його заборгованість перед кредитором становить 11 265 грн 52 коп., з яких 3 324 грн 24 коп. заборгованість за кредитом, 1 453 грн 58 коп. заборгованість за відсотками, 5 520 грн 04 коп. заборгованість за пенею, також був нарахований штраф в сумі 964 грн 66 коп. згідно п.2.2 Генеральної угоди. Дані обставини підтверджуються кредитним договором, розрахунком заборгованості, статутом АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві-анкеті від 15.11.2010 року процентна ставка, а також будь які види неустойки не зазначені. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, відсотки за користування кредитними коштами, пеню, а також штраф. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.07.2015 року, посилався на умови зазначеної угоди, щодо нарахування пені, зокрема витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 останній зазначив про неможливість застосування до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостої статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім цього суд звертає увагу позивача також і на той факт, що Генеральна угоди від 24.07.2015 року не містить підпису позичальника, що згідно ч.2 ст.1055 ЦК України дає підстави стверджувати ту обставину, що вона є нікчемною. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірові та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.611 п.1 даного Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст.625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ст.257 цього Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ст.267цього Кодексу зокрема ч.3 та ч.4 визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності до вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості із [PERSON] , а останній платіж згідно розрахунку заборгованості та виписки по рахунку було здійснено 1 березня 2017 року, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позичальником не виконані зобов`язання щодо повернення кредиту, з нього на користь позивача підлягає стягненню сума тіла кредиту в розмірі 2 322 грн 11 коп, яке було обраховано наступним чином сума заборгованості 3 667 грн 11 коп. (станом на 24 липня 2015 року) - 200 грн (сплачених 09 квітня 2016 року) - 500 грн (сплачених 25 листопада 2016 року) - 195 грн (сплачених 27 січня 2017 року) - 100 грн (сплачених 01 березня 2017 року). Відповідні відомості судом були взяті із виписки по рахунку позичальника та розрахунку заборгованості. В задоволенні вимог про стягнення неустойки у виді штрафу, пені, відсотків за користування кредитом слід відмовити, оскільки докази того, що їх розмір та умови сплати сторонами погоджувалися у справі відсутні. Судові витрати по справі становлять 2 102 грн. Враховуючи, що позов задоволено частково на суму 2 322 грн 11 коп., що становить 20,62 відсотка від ціни позову, судові витрати з огляду на вимоги ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог, зокрема в сумі 433 грн 43 коп. = 2102 грн х 20,62%/100%.

Outcome: partial