Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

16.06.2015 року позивачка звернулась до Шосткинського міськрайонного суду та посилаючись на ст.ст. 3, 9, 150, 155, 156 Житлового Кодексу України, ст. 319, 322, 355, 356, 383, 386, 1268 ЦК України, ст. 41, 47 Конституції України, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», пояснюючи та уточнюючи позовні вимоги просить суд: 1. Встановити порядок користування спірною квартирою [ADDRESS], виділивши [PERSON] у користування житлову кімнату № 5 (з балконом), загальною площею 10,9 кв.м. та житлову кімнату № 7, загальною площею 8,4 кв.м., виділивши [PERSON] у користування житлову кімнату № 4, загальною площею 18,1 кв.м., кухню, санвузол та коридор залишити у спільному користуванні. 2. Усунути перешкоди у користування квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та [PERSON]. 3. Судові витрати покласти на відповідачів. Уточнені позовні вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області. За життя батьку позивачки належала 1/2 частка спірної квартири на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого ОП ЖКВ заводу «Імпульс» від 07.07.2004 року, що підтверджується довідкою Шосткинського МБТІ № 638 від 22.05.2015 року. Також деякий час у 2014 році позивачка проживала разом з батьком у спірній квартирі, але останні півтора року і по день смерті, в зв'язку з загостренням хвороби, позивачка забрала батько до себе, де він проживав разом з позивачкою у її будинку. У вказаній спірній квартирі проживав з батьком і брат позивачки, відповідач по справі [PERSON], а тому для зручності брат та батько позивачки встановили добровільно порядок користування квартирою та розділили особові рахунки наступним чином: батько позивачки користувався кімнатою № 5, загальною площею 10,9 кв.м. та житловою кімнатою № 7, загальною площею 8,4 кв.м., брат позивачки користувався житловою кімнатою № 4, загальною площею 18,1 кв.м., кухня, санвузол та коридор залишались у спільному користуванні. У зв'язку з тим, що батько мав ряд захворювань і був чоловіком похилого віку, то він користувався хоча і маленькими кімнатами, але в одній з них знаходився балкон. В такому ж порядку були розділені і особові рахунки та оплата комунальних послуг проводилась саме співрозмірно, відповідно до площі, якою користувались. Згідно довіреності від 14.08.2013 року, батько [PERSON], надав позивачки право представляти його інтереси з питань, пов'язаних з управлінням майном, здійснювати нагляд за квартирою, вносити необхідні платежі та інше, що позивачка і здійснювала на протязі всього часу дії довіреності до часу смерті батька. Після смерті батька в травні 2015 року, між позивачкою її братом [PERSON], його дружиною [PERSON] та її сином - [PERSON] виник конфлікт, в якому останні зазначали, що вони є власниками квартири, за квартиру вони будуть сплачувати самостійно, речей померлого батька в квартирі вже немає, тому як вони їх викинули і щоб ні син позивачки [PERSON], ні позивачка до квартири більше не з'являлись. На звернення позивачки до брата [PERSON] про ситуацією що склалася, він пояснив, що квартира належить тільки йому і далі він буде проживати у спірній квартирі зі своєю дружиною та її сином, що дві кімнати, які займав батько вони вже звільнили, викинули його речі, а тому як батько помер, позивачці приходити ні до кого і у неї немає власності, заборонив з'являтись до спірної квартири. Однак, коли син позивачки [PERSON], на прохання своєї матері - позивачки по справі, 19 [INFO] прийшов до спірної квартири, щоб забрати квитанції по сплаті комунальних платежів, то замки вже були змінені і він не зміг ключем відкрити двері, на його дзвінок у двері він почув лайку з боку дружини брата [PERSON] та її сина [PERSON], які все ж таки двері відчинили та продовжуючи лайку, почали погрожувати сину [PERSON], нецензурно висловлюватись, з чого йому стало зрозуміло, що вони намагаються довести йому, що [PERSON] та її син [PERSON] є власниками всієї квартири і що позивачка та її син заважають [PERSON] та її сину [PERSON] розпоряджатися, користуватись та володіти спірною квартирою, а тому змінили замки і не бажають їх бачити в цій квартирі. Після цього, позивачка звернулась до ЖКВ КП «Шосткинський казенний завод Імпульс», де їй пояснили, що брат приніс копію свідоцтва про смерть батька і пояснив, що він є єдиним власником спірної квартири, а тому працівники ЖКВ на підставі його заяви від 15.04.2015 року об'єднали особовий рахунок покійного батька з особовим рахунком брата в один, і зайняв кімнати в яких до часу смерті проживав батько. Також, позивачка вимушена була звернутись до дільничного інспектора з заявою про усунення перешкод зі сторони брата та його дружини в користуванні належної частки квартири в порядку спадкування за заповітом, тобто замки в спірній квартирі були змінені та вона не змогла більше потрапити до квартири після 19 [INFO] і до часу звернення до суду. Позивачка є власником 1/2 частини спірної квартири, що підтверджується копією заповіту від 13.09.2005 року, Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.10.2015 р. за реєстровим № 1173 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, однак, квартира на даний час повністю зайнята братом з його дружиною [PERSON] та її сином [PERSON] Батько позивачки за життя, заперечував проти проживання у спірній квартирі дружини брата [PERSON] та її повнолітнього сина [PERSON], згоди на їх вселення не надавав, вказані особи взагалі не зареєстровані у спірній квартирі, мають інше місце реєстрації та своє нерухоме майно. У зв'язку з цим позивачка вважає за необхідне встановити порядок користування спірною квартирою, з урахуванням того, що батько завжди користувався житловою кімнатою № 5, загальною площею 10,9 кв.м. та житловою кімнатою № 7, загальною площею 8,4 кв.м., а тому вважає за необхідне виділити їй у користування житлову кімнату № 5 (з балконом), загальною площею 10,9 кв.м. та житлову кімнату № 7, загальною площею 8,4 кв.м., а братові - відповідачу по справі виділити у користування житлову кімнату № 4, загальною площею 18,1 кв.м., кухню, санвузол та коридор залишити у спільному користуванні, при цьому розмір займаних приміщень буде фактично відповідати рівності часток, тобто по 1/2 частини спірної квартири. Вважає, що своїми діями, а саме створення перешкод у користуванні частиною квартири, відповідачі по справі порушують право позивачки на володіння та користування особистою власністю, а тому для захисту прав вважає за необхідне усунути перешкоди у користуванні спірної квартирою шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивачка та представник [PERSON], уточнений позов підтримали, мотивуючи тими ж самими обставинами, пояснили, що оскільки відповідач по справі - брат позивачки в судовому засіданні надав позивачки ключ від вхідних дверей квартири, тому позивачка відмовляється від вимог п. 4 позову, решту позовних вимог підтримує. Відповідачі по справі [PERSON], та її син [PERSON], не зареєстровані у спірній квартирі, у відповідачки є своє житло, а її син від першого шлюбу є повнолітньою особою. Той факт, що у позивачки є ще у власності одна квартира, не позбавляє її права на спадщину у спірній квартирі. Оскільки позивачка з сином є особами різної статі, тому їм і повинно бути виділено у користування дві кімнати, якими ще за життя користувався батько позивачки та склався певний порядок користування спірним житлом за життя батька. Батько за життя у спірній квартирі харчувався окремо, продукти харчування знаходилися в холодильниках, які належали кожній сім'ї окремо, особові рахунки були розділені відповідно до проживання в кімнатах, а після його смерті, відповідачі ніяким чином, окрім 200 грн., не приймали участі у похоронах батька, що свідчить проте, що він не був членом сім'ї відповідачів. Позивачка батька не схиляла до вживання спиртних напоїв. Свідки як з боку позивачки та і з боку відповідачів свідчили про встановлений порядок користування спірною квартирою, який ще за життя був встановлений покійним, про що також свідчить і довідка ЖКВ з приводу розділення особових рахунків. За життя батька, вирішувалося питання щодо забезпечення житлом відповідача- брата позивачки, а саме продати чи розміняти спірну квартиру, але брат- відповідач по справі, будучі на той час у шлюбі з першою дружиною, обрав в рахунок компенсації легковий автомобіль, тому батько склав заповіт на дочку - позивачку по справі. Брат позивачки- відповідач по справі безпідставно об'єднав особові рахунки в один не подавши у ЖКВ спадковий заповіт на ім'я позивачки. У відповідачки [PERSON], та її сина [PERSON], також є власне житло, а тому відповідачі не залишаться при виселенні без житла. Відповідачі після смерті батька всупереч встановленим порядком користування самовільно зайняли спірні дві кімнати в яких проживав батько та користувалася позивачка та її син, ще за життя покійного та двері цих кімнат були замкнені на замки. Відповідачі обмежили право користування спірним житлом, змінивши замки у вхідних дверях квартири не повідомивши позивачку та не надав свого часу ключів. Таким чином відповідачі по справі чинять перешкоди у користування житлом шляхом об'єднання особових рахунків, зміною замку в вхідних дверях та постійними суперечками, які виникають як при відвідуванні спірної квартири так і при інших ситуаціях, по телефону, тощо. З цього приводу вона з заявою зверталась до правоохоронних органів про притягнення її брата до відповідальності, де була проведена перевірка та надана відповідь про відсутність в діях її брата [PERSON], ознак кримінального правопорушення, а вирішення питань права власності на квартиру та умов користування нею мають цивільно-правові відносини, які розглядаються у приватному порядку у суді. Після конфлікту з братом вона до спірної квартири не приходила, бо як вбачалось з матеріалів перевірки та з особистої розмови з ним, він її не пустить до спірної квартири. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], та представник [PERSON], уточнений позов не визнали, та при цьому зокрема відповідач [PERSON], пояснив наступне. З 16 квітня 2005 року він знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], (дошлюбне [PERSON]), що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб. Відповідач [PERSON], є сином від першого шлюбу відповідачки [PERSON], але є членом сім'ї відповідача по справі, хоча відповідач [PERSON], не є біологічним батьком сина його дружини, проте він вважає його сином, бо вони є одна сім'я. Покійний був учасником Великої Вітчизняної війни та мав пільги щодо сплати комунальних послуг, але не на все житло, тому і були розділені особові рахунки, щоб відповідачі мали право на отримання субсидії по сплаті комунальних послуг. За час життя покійний не заперечував проти проживання у спірній квартирі відповідачів по справі та відносини між ними були нормальні. За час їх проживання разом з батьком ще з 2004 року склався такий порядок користування спірною квартирою. Покійний займав середню кімнату пл. 10.9 кв.м з лоджиєю, відповідачі [PERSON], та [PERSON], мешкали у більшій кімнаті 18.1 кв.м., а син, [PERSON], у меншій кімнаті 8.4 кв.м. Відповідачі проводили ремонт квартири в т.ч. і у батьковій кімнаті (поклеїли шпалери) та годували його. З 2005 року до 2014 рік позивачка приходила до квартири провідувала батька та з часом почала забирати у батька пенсію, після чого батько ходив по під'їзду та просив гроші, а відповідачі його кормили. Позивачка періодично забирала батька до себе. Оскільки останні 2 роки батько хворів, позивачка забрала його до себе, і він проживав з нею по день смерті. Після смерті батька, за ініціативою відповідача [PERSON], речі батька у присутності працівника ЖКВ, були перенесені у більшу кімнату пл. 18.1 кв.м., а самі поселилися у батьковій кімнаті. 22 квітня 2015 року позивачка з'явилася до квартири та заявила, що вона є хазяйкою квартири. Потім 2 рази приходив син позивачки, вибив вхідні двері, зламав замок та з цього приводу стався конфлікт. Після цього відповідач [PERSON], сказав позивачки, щоб її син більше до квартири не приходив до отримання позивачко права власності на квартиру. Після цього він пішов до ЖКВ та об'єднав особові рахунки, оскільки вважав себе повноправним власником квартири. Про заповіт йому стало відомо тільки від працівників правоохоронних органів у травні 2015 року. Відповідач [PERSON], не має іншого житла, [PERSON], є його дружиною, її син, [PERSON], також проживає разом з ними, а тому вони є його членами сім'ї. У позивачки є приватний будинок, де вона зараз проживає разом з сином. Відповідачі не мають заперечень стосовно права власності позивачки на 1/2 частину спірної квартири та вважають необхідним надати їй у користування більшу кімнату площею 18.1 кв.м., а самі будуть мешкати у двох інших кімнатах. Встановлення запропонованого позивачкою порядку користування спірним житлом ущемляє відповідача у праві власності на 1/2 частину квартири, оскільки по площі кімната 18.1 кв.м., є меншою на 2 квадрати. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні надав позивачці ключ від вхідних дверей квартири та пояснив, що замінив на дверях старий замок на новий та не заперечує, щоб позивачка приходила в квартиру, і ніхто чинити перешкоди не буде. Відповідачка [PERSON], суду пояснила, що вона з 16 квітня 2005 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON], а [PERSON], [INFO], є її сином від першого шлюбу, який також проживає разом з ними в спірній квартирі. Покійний мав хворобу на склероз, вона за ним доглядала, кормила, прибирала, прала та відносини були нормальні, поки не втрутилась позивачка. Вважає, що позивачці не подобається одруження та проживання брата з нею. Відповідачі вважають, що ніяких перешкод позивачки не чинили, і позивачкою не доведено які ж саме перешкоди чиняться відповідачами. Представник 3-ї особи ЖКВ КП «Шосткинський казенний завод Імпульс» в судове засідання не з'явився просить розглянути справу без їх участі про що надав заяву. Сторони не заперечують про розгляд справи у відсутності 3-ї особи. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності 3-ї особи. Сторони не заперечують. Допитані в судовому засіданні свідки, а саме: [PERSON], [INFO] - син позивачки, пояснив наступне. Він проживає разом з матір'ю по [ADDRESS], зареєстрований за цією ж адресою. 19 [INFO] на прохання матері він прийшов до спірної квартири, щоб забрати квитанції на оплату комунальних послуг, але своїм ключем не зміг відкрити двері та зрозумів, що замок в дверях змінений. Він постукав у двері. Двері відкрили відповідачі [PERSON], та її син [PERSON], і відповідачка [PERSON], заявила, що це її квартира і ніяких квитанцій вона не дасть. За життя його покійного дідуся він приходив відвідувати його, дідусь займав 2 спальні, дідове ліжко знаходилося в середній спальні, а він ночував у дідовій другій меншій кімнаті в спальні де в шафі знаходились його речі. Двері цих кімнат були замкнені на замки. Останніх 10 років дідусь харчувався окремо, мав свій холодильник для збереження продуктів харчування. Відповідачка [PERSON], говорила, що вона готує їжу тільки для своєї сім'ї. Похоронами дідуся займалась його мати та він. Його дядько, відповідач по справі [PERSON], участі в похоронах не приймав. Особові рахунки були розділені. Свідок [PERSON], пояснила, що вона є подругою позивачки та знає сім'ю 30 років. Вона працює медичною сестрою хірургічного відділення Шосткинської ЦРЛ. Вона була частим гостем сім'ї. Святкували дні народження та поздоровляли батька позивачки зі всіма святами, оскільки він був учасником війни. Свого часу вона лікувала бабусю та дідуся. Оскільки дідусь мав багато хвороб, серед яких і хвороби ніг (пяточна шпора), він лікувався у лікаря, який прописував йому ліки. Вона лікувала дідуся (робила уколи та медичні процедури) як на дому так і в стаціонарі. Під час приходу додому ще за життя покійного, щоб його полікувати, їй не відкривали двері, а тому вона ставила запитання [PERSON], чому вона не відчиняє їй двері, зателефонувати дідусю вона не могла, оскільки він не мав мобільного телефону бо погано чує. Під час відвідування хворого дідуся на дому, вона як медпрацівник перед процедурами повинна була помити руки, тому проходила на кухню чи у ванну кімнату та проходячи по квартирі бачила, що брат позивачки разом зі своєю дружиною проживали в залі (кімната 18.1 кв.м). Дідусь міг сам собі прати сорочки та сходити за продуктами харчування. Позивачка після роботи о 17 годині приходила та прибирала в кімнатах, прала. Позивачка батька не схиляла до вживання спиртних напоїв. Проте брат позивачки- відповідач по справі вживав спиртні напої. Їй відомо, що позивачка купувала батьку ліки, також під час приходу батька до позивачки, від неї він повертався додому з сумкою їжі. За життя дідуся два роти тому вона була в спірній квартирі та бачила, що дідусь займав дві спальні. Вона також знає і сина позивачки, оскільки її син та син позивачки є друзями. Син позивачки часто залишався ночувати у дідуся, тому його речі також знаходилися у спірній квартирі. Під час відвідування онуком дідуся він мешкав у меншій спальні дідуся. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона разом працює з позивачкою на заводі «Імпульс» біля 15 років, тому мають часті розмови про сім'ї та характеризувала позивачку з позитивної сторони. Позивачка говорила їй, що її батько проживає разом з нею, поховала його. Під час перерви позивачка бігала додому, щоб покормити батька, а її брат ніяким чином не займався доглядом батька. Ні в квартирі ні в будинку вона не живе. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є старшим сином покійного, а рідним братом позивачки та відповідачу по справі. За життя батько проживав та був зареєстрований у спірній квартирі та займав дві кімнати (спальні) в квартирі, а саме середню кімнату та маленьку. Він провідував батька 1 раз на місяць. Позивачка проживаючи в спірній квартирі займала меншу спальню. Позивачка оплачувала 2 кімнати. Під час проживання він ніколи батька п'яним не бачив. На свята батько міг випити 3 чарки вина. Батько був хворий на ноги, він був учасником війни. Останнім часом батько проживав у дочки - позивачки по справі у її будинку. Похоронами займалися позивачка та він. Відповідачу повідомили про смерть батька, але він приїхав вже на слідуючий день. На поминальний 40-й день він узнав, що особові рахунки вже об'єднані. Раніше у них була батьківська 4-х кімнатна квартира в якій проживали батьки, він з дружиною та позивачка і відповідач. Потім в 1983-1984 роках квартиру розміняли на 3-х і 2-х кімнатну. Він з дружиною проживає окремо в 2-х кімнатній квартирі, позивачка з батьками проживала в 3-х кімнатній квартирі, а відповідач з першою дружиною в Локотському мікрорайоні м. Шостка на той час у нього з дружиною було житло. Будинок, де зараз проживає позивачка є бабусин, яка батьку була тещою. Відповідач відмовився від будинку на користь позивачки. Потім батько хотів розміняти 3-х кімнатну квартиру на 2-х і 1-кімнатну, але відповідач відмовився та в рахунок компенсації обрав автомобіль. Таке питання у батьків, щоб відповідачу залишити повністю квартиру не стояло. Свідки [PERSON], та [PERSON], пояснили, що вони є сусідами по спірній квартирі та знають сім'ю біля 20 років. До смерті батька його відносини з дітьми були нормальні. Вони спілкувалися як з батьком та і з дітьми. Батька дітей п'яним не бачили. Під час спілкування з батьком дітей, він говорив, що боїться писати заповіт на сина, [PERSON], оскільки він вживає спиртні напої. Після того, як відповідач не став вживати спиртні напої та одружився вдруге з відповідачкою, батько був задоволений невісткою, вона готувала, прала та прибирала. Останнім часом, півтора роки до смерті, батько не проживав вдома, а переїхав жити до дочки за станом здоров'я, оскільки був хворий на ноги, але точної причини не знають. Дочку бачили, коли отримувала пенсію батька. Батько проживав у двох кімнатах, а відповідач з дружиною у залі, Після смерті батька, його речі перенесли в зал. Зокрема, свідок [PERSON], декілька разів на прохання господаря квартири- покійного батька отримувала за нього пенсію. Свідок [PERSON], в квартирі була 5 років тому та бачила, що відповідачі, зокрема син з невісткою проживають у залі, а їх син [PERSON] у меншій кімнаті, про це також їй говорила і сама відповідачка. Свідок [PERSON], пояснила, що є сусідкою сторін по справі та добре знає сім'ю з 1987 року, як по квартирі так і по будинку де зараз мешкає позивачка, оскільки свого часу була також сусідкою бабусі. На даний час будинок ветхий. В квартирі була 2 рази. Разом з покійним батьком проживав його син- відповідач по справі його дружина та син дружини. Син з невісткою мешкали в залі, а син мешкав у меншій кімнаті. Особові рахунки були розділені, щоб було оформити субсидію на комунальні послуги. Відносини між ними були нормальні. Син з невісткою робили ремонт в квартирі. Дочка приїздила до батька під час отримання пенсії. Батько говорив, що треба дочці допомогти вчити онука. Останнім часом, більше року, батько проживав у дочки. Вислухавши сторони, свідків та дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст.ст. 319, 358 ЦК України. У даному випадку сторони не досягли згоди щодо порядку володіння та користування спільним майном й кожна із сторін запропонувала свій порядок користування квартирою. Як вбачається з матеріалів справи, що також не оспорюється сторонами по справі, а саме: 1. Останніми власниками квартири [ADDRESS] за життя був [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, видане ОП ЖКВ заводу Імпульс від 07.07.2004 року за [NUMBER]. Вказане підтверджується відповідною довідкою начальника КП «Шосткинського МБТІ» О.Ю. Лавриненко ( а.с.20). 2. [PERSON], проживав та був зареєстрований у спірній квартирі по день смерті [INFO], що підтверджується відповідною довідкою ЖКВ заводу «Імпульс». ( а.с.15). 3. Позивачка є власником 1/2 частини спірної квартири після смерті батька, [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 13.09.2005 року, Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.10.2015 р. за реєстровим № 1173 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.10, 66-67). Відповідно до ст. 1268 ЦК України прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Кожному із двох співвласників належить право користування по 1/2 частини спірної квартири, що також сторонами не оспорюється. 4. Спірна квартира згідно технічного паспорту на квартиру, розташована на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3- кімнат житловою площею 37.4 кв.м., загальною 65.6 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 10.9 кв.м.; 2-а кімната - 18,1 кв.м.; 3-я кімната - 8,4 кв.м.; -кухні площею 7.9 кв.м., вбиральні (сполученої в санвузол) площею 1.2 кв.м., ванної кімнати площею 2.7 кв.м., коридору площею 10.4 кв.м., вбудолваної шафи площею 0.7 кв.м., кладовки площею 0.5 кв.м., балконом-2.2. кв.м., лоджією- 2.6. кв.м.( а.с. 16-19). 5. Згідно довідки ЖКВ заводу «Імпульс» на підставі заяви від 25.10.2005 р. були поділені особові рахунки для оплати між [PERSON] (загальна площа 31,40 м2 + бал. 1,25 м2) і [PERSON] ( агальна площа 29,40 м2 + бал.0,90м2). Після смерті [PERSON] 27.03.2015 р., [PERSON] на підставі заяви від 15.04.2015 р. об'єднав особові рахунки в один з загальною площею квартири 60,80 м + бал. 2,15 м.( а.с. 24). В судовому засіданні встановлено, що в спірній квартирі зареєстрований та проживає відповідач [PERSON], а відповідачі, які є його членами сім'ї [PERSON] - дружина відповідача та син дружини [PERSON], 1995 р.н. проживають без реєстрації у спірній квартирі з 2004 року, а зареєстровані в іншому житлі, зокрема у матері відповідачки. Власниками квартири оспорюється порядок користування квартирою. В судовому засіданні встановлено, що також і свідчили самі сторони та свідки, що за життя батька за ним рахувалося 2 кімнати, а саме: кімнати 10.9 кв.м. та 8.4 кв., загальною площею 31,40 м2 + бал. 1,25 м2) і за [PERSON] одна кімната площею 18.1 кв.м. (загальна площа 29,40 м2 + бал.0,90 м2) про що свідчить поділ особових рахунків. За життя покійний проживав в кімнаті площею10.9 кв.м. з лоджією, а у меншій кімнаті за свого часу проживала дочка- позивачка по справі, періодично її син, коли позивачка з сином в 2014 році перейшли проживати до приватного будинку в ній проживав син відповідачів [PERSON] Відповідачі весь час як при житті батька, а саме з 2004 року так і після його смерті залишались до травня 2015 проживати у кімнаті площею 18.1 кв.м. Тільки у травні 2015 року за ініціативою та з особистих міркувань відповідача [PERSON], що свідчив і сам відповідач, він з дружиною перейшли у батьківську кімнату площею 10.9 кв.м., а речі батька перенесли у свою кімнату площею 18.1 кв.м. Тобто у судовому засіданні встановлено, що саме вищевказаний порядок користування спірною квартирою, а не будь-який інший, був встановлений ще за життя колишнього власника-покійного, а саме з 2004 року, тобто протягом більше ніж 10 років і ніяким чином не оспорювався до смерті батька, тобто до [INFO]. І саме цей раніше встановлений порядок з особистих міркувань відповідача [PERSON], був змінений. Доводи позивачки, що за життя батько заперечував проти проживання в квартирі відповідачки та її сина в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Як пояснили сторони, непорозуміння сталися з приводу користування спірною квартирою, що призвело до потреби встановлення порядку користування квартирою. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість встановлення порядку користування спірною квартирою між даними власниками з урахуванням багаторічного раніше фактично сформованого порядку користування спірною квартирою, а саме виділити позивачці згідно технічної характеристики житлову кімнату № 5 (з балконом), загальною площею 10,9 кв.м. та житлову кімнату № 7, загальною площею 8,4 кв.м., що перевищує її частку у праві спільної часткової власності на спірну квартиру на 2 кв.м., при цьому суд виходить як із принципу раніше встановленого порядку користування так і з істотного значення того факту, що позивачка подбала про престарілого хворого батька, забравши його до себе та певний час одна несла весь тягар по його утриманню, піклуванню та догляду, а також після його смерті також понесла весь тягар як по обряду його поховання так і поминальних обрядів, що підтверджується копіями відповідних квитанцій по обряду похованню. Тоді як відповідач був вільним у порівнянні щодо вказаних обставин, а також суд враховує те, що позивачка проживаючи в іншому житлі не втратила інтерес до спірного житла, піклувалася про нього, щодо його утримання по комунальним платежам. Кухня, санвузол та коридор підлягає залишенню у спільному користуванні. Крім цього при визначенні даного порядку суд враховує бажання обох сторін встановити порядок користування та відсутніть претензій третіх осіб. Тому, з урахуванням вказаних обставин, суд вважає, що виділення [PERSON] у користування житлову кімнату № 4, загальною площею 18,1 кв.м., меншою величиною у 2 квадрати у співідношенні до істотних умов є незначною шкодою при цьому частина відповідача як співвласника залишається такою самою, а саме 1/2, оскільки виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Під істотною шкодою слід розуміти випадки, коли у разі припинення права на частку у спільному житлі співвласник та члени його сім'ї виявляться незабезпеченими житлом. Проте в судовому засіданні встановлено, що у членів сім'ї відповідача є своє нерухоме майно. При цьому порядок встановлюється між співвласниками, інтереси інших осіб, які не є власниками квартири, значення не мають і не повинні враховуватись, оскільки їх право на користування цим приміщенням є похідним від права власності. Пропозиция відповідача про виділення позивачці у користування житлову кімнату № 4, загальною площею 18,1 кв.м., не відповідатиме принципам щодо вказаних істотностей. Щодо доводів відповідачів про порушення прав відповідача як співвласника, ущемлення в 2-х квадратах, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою спільною згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Тобто, нерівність реальної частки ідеальної може бути усунена грошовою компенсацією, що не створює співвласникам перешкод при вирішенні даного питання. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилової квартири, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Тому, визначальним для виділу частки або поділу будинку ( квартири) в натурі, що перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку (квартири) відповідно до часток співвласників. Виділити в натурі належну частку із спірної квартири неможливо, оскільки це потребує облаштування помешкання окремими входами та окремими службовими приміщеннями. Технічні ж умови квартири унеможливлюють провести такий поділ. Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», якщо виділ частки будинку (квартири) в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку ( квартири). У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Щодо позовної вимоги про виселення [PERSON] та її сина [PERSON], то ці вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Частина друга статті 64 Житлового кодексу України, передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та її син [PERSON] є членами сім'ї відповідача і вони вселились до зазначеної спірної квартири як члени сім`ї співвласника квартири, тому вони не можуть бути виселені, оскільки їх вселення порушить їх права, що відповідає вимогам ст. 156 ЖК України співвласник жилого будинку (квартири) вправі вселити в належне йому жиле приміщення членів своєї сім`ї за згодою всіх інших співвласників. Вселення членів сім*ї відповідача відбулось ще за життя колишнього власника квартири та за його згодою, про що свідчили свідки, що конфліктів з цього приводу не було. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорціонально задоволеним вимогам в розмірі 243 грн.60 коп. по 81.20 грн. з кожного.

Outcome: partial