Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

15.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та просить визнати шлюб укладений 15 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрованим Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 291 недійсним. При цьому посилається на те, що 15.05.2009 р. між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. 22.11.2011 р. [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про розірвання шлюбу. На протязі часу, коли розглядався позов про розірвання шлюбу (два роки) йому стало відомо, що відповідачка задовго до заміжжя з ним та на протязі всього їхнього шлюбу проживала з невідомими чоловіками та за невідомою йому раніше адресою - [ADDRESS]. Проте дані, які надала відповідачка до Першого Приморського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції стосовно свого місця проживання при укладенні шлюбу інші - Миколаївська обл., м. Первомайськ, вул. Люксембург Р.[ADDRESS]. Вважає, що при укладанні шлюбу між ним та відповідачкою було порушено приписи ст. 24 Сімейного Кодексу України (добровільність шлюбу) та як наслідок - на підставі ст.40 цього ж Кодексу даний шлюб рішенням суду повинен бути визнаний недійсним. Його вільна згода на шлюб з відповідачкою була порушена шляхом обману зі сторони [PERSON], оскільки остання приховала від нього факт проживання в незрозумілому статусі з невідомими йому двома чоловіками. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнала, вважає його таким, що не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2009 р., який було розірвано рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 24.01.2013 р. Як вбачається з вказаного рішення [PERSON] надавав суду заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив розірвати шлюб. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.09.2015 р. апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 24.01.2013 р. відхилено та рішення Приморського районного суду м.Одеси від 24.01.2013 р. залишено без змін. (а.с. 5, 28, 71 - 74) Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. (а.с. 14, 15) Між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дітей відповідно до якого, було укладено договори № 36650 та № 36651 про відкриття фізичній особі поточного рахунку в національній валюті та його обслуговування від 24.02.2012 р., відповідно до яких позивач перераховував грошові кошти (аліменти) на утримання дітей. (а.с. 16 - 19, 20) Зазначене свідчить про існування сімї в розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 38 Сімейного кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24 - 26 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказів того, що шлюб було укладено без вільної згоди на це позивача, в розумінні ст. 40 СК України, позивачем суду не надано, натомість досліджені судом матеріали справи свідчать про те, що сторони уклали шлюб з наміром створення сімї, під час шлюбу в них народилося двоє дітей, на утримання яких позивачем сплачувалися аліменти. Посилання позивача на те, що відповідачка мешкала з невідомими чоловіками за іншою адресою не є підставою для визнання шлюбу недійсним. Крім того, відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним. Під час розгляду справи, за клопотанням представника позивача, до суду викликалися свідки [PERSON] та [PERSON], які в судове засідання не зявилися, надіславши до суду заяви про відмову від надання свідчень відповідно до ст. 63 Конституції України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed