Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

17.07.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Мотивував позов тим, що 17 червня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 3\~200 доларів США на строк до 17 липня 2015 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач написала розписку. Однак, в обумовлений строк відповідач позичені кошти не повернула, від виконання зобов`язання ухиляється, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. На момент подачі позову сума позики становить еквівалент 83\~861,76 грн. (згідно курсу НБУ 1 долару США відповідає 26,2068 грн.). Відповідно до ст.ст. 625, 1046-1049 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача суму боргу 83 861,76 грн., інфляційні втрати за період з 17.07.2015 року до 17.07.2018 року в розмірі 29 995,18 грн., 3% річних за вказаний період (1096 днів) в розмірі 7\~554,45 грн., а всього 121\~411,39 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, повідомив, що з [PERSON] він був знайомий певний період і 17.06.2015 року вона звернулась за допомогою, просила позичити 3200 доларів США для лікування онука. Зазначила, що у неї є кошти на депозиті і в будь-який час вона поверне борг. 17.06.2015 року він приніс гроші і передав їх [PERSON] в її кабінеті в приміщенні Вінницької картографічної фабрики, директором якої вона працювала на той час. Вона написала розписку про позику, надала копію свого паспорту і ідентифікаційного коду, обіцяла найближчим часом розрахуватись. Будь-яких насильницьких дій, погроз, він не вчиняв і не примушував до написання розписки. Він нагадував неодноразово про необхідність повернення боргу, відповідач обіцяла, але потім почала уникати зустрічей і замість того, щоб вирішити спір мирним шляхом, безпідставно звернулась до правоохоронних органів. Згодом він дізнався, що відповідач заборгувала гроші багатьом людям. Просив стягнути суму боргу в еквіваленті відповідно до курсу валют станом на день звернення до суду з позовом 83861,76 грн., 3% річних від простроченої суми станом на 17.07.2018 року (1\~096 днів) - 7\~554,45 грн., а також судовий збір. З приводу стягнення інфляційних витрат покладався на думку суду. В підготовчі засідання і в судові засіданні ні відповідач, ні представник жодного разу не з`являлись, відзиву на позов, заяв про розгляд справи у їх відсутність не подавали. Про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом надіслання повісток рекомендованими листами з повідомленням за адресою місця проживання відповідача - м. Вінниця, вул. Щукіна, 17/1, а також за адресою представника [PERSON] м. Вінниця, вул. Брацлавська, 1/101. Суд враховує, що відповідач знала про перебування в провадженні суду даної справи, зверталась до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 22) та із заявами про відкладення судових засідань (а.с. 23, 61), подавала клопотання про призначення експертизи, проте не скористалась правом і не подала відзиву на позов. Тому суд вважав можливим розглянути справу без участі відповідача та її представника та ухвалив відповідно до\~ст. 223, 280-282 ЦПК України\~заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом вчинені наступні процесуальні дії у справі. 23.07.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі (а.с. 14). 17.09.2018 року клопотання позивача про забезпечення позову було повернуто (а.с. 34). 10.10.2018 року проведено підготовче засідання у справі (а.с. 45). 08.02.2019 року розглянуті клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] щодо призначення почеркознавчої експертизи у даній справі та про зупинення провадження у даній справі до вирішення кримінального провадження № 120 15020010005437, про що постановлена ухвала. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 17 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримала в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 3\~200 доларів США та зобовязалась їх повернути не пізніше 17 липня 2015 року. На підтвердження укладення договору позики і передачі грошей позичальник [PERSON] написала власноручно розписку (а.с. 5). Оригінал розписки був оглянутий судом в підготовчому засіданні. Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору позики щодо предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам\~ст. 1046 ЦК України. Договір позики в порядку ст. 1051 ЦК України відповідачем оспорений не був. Позикодавець [PERSON] виконав умови договору позики від 17 червня 2015 року та передав грошові кошти в сумі 3\~200 (три тисячі двісті) доларів США позичальнику [PERSON], яка, в порушення взятих на себе зобов`язань, у строк, зазначений в розписці не пізніше 17 липня 2015 року, борг не повернула. Наявність оригіналу розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань. Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами із договору позики є зобов`язальними, і регулюються нормами глав\~47,\~48,\~51,\~71 ЦК України. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047\~ЦК\~України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1ст.\~1049\~ЦК\~України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, який не був оспорений відповідачем, станом на 17 липня 2018 року борг за договором позики становить 83\~861,76 грн., що еквівалентно 3\~200 доларам США (згідно курсу НБУ станом на 17.07.2018 року 1 долару США відповідає 26,2068 грн.). На підставі ст. 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми за період з 18.07.2015 року до 17.07.2018 року (1096 днів) становлять 7\~554,45 грн. (83\~861,76 грн. : 100% ? 3% : 365 днів ? 1096 днів). Враховуючи вимоги ст.ст. 12, 13 ЦПК України і те, що позивач просив стягнути борг станом на 17.07.2018 року в еквіваленті до національної валюти, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 17.07.2015 року в розмірі 91 416, 21 грн. Позов в частині стягнення інфляційних - 29\~995,18 грн. задоволенню не підлягає. Так, офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Таким чином, норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Тому підстав для стягнення боргу з врахуванням індексу інфляції немає. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 78, 79 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Оскільки відповідач заперечень і доказів в підтвердження заперечень не надала, суд розглянув справу на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Також суд враховує, що позивачем було надано копію постанови слідчого СВ Лівобережного ВІ ВВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] від 11.01.2019 року про закриття кримінального провадження № 12015020010005437 від 15.08.2015 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий \~ \~ \~ \~ збір в сумі 1214,12 грн. (а.с. 1). Позов задоволений на 75,29%. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 914,11 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved