Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

16 лютого 2018 року позивачі звернулись до суду з позовом та просили ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] [ADDRESS]) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER], [ADDRESS]) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER], [ADDRESS]) 43 841 (сорок три тисячі вісімсот сорок одну) гривень 50 коп. завданої матеріальної шкоди та 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди, а також суму судового збору. В обґрунтування свого позову посилаються на те, що залив їх квартири стався через халатність відповідача, про що складений відповідний акт, у зв'язку з чим саме [PERSON] зобов'язаний відшкодувати шкоду майну позивачів у вигляді реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення стану квартири №107. А моральна шкода [PERSON] та [PERSON] полягає у душевних стражданнях, яких позивачі зазнали у зв'язку з пошкодженням їх майна. Зважаючи на тривалість неправомірних дій відповідача, їх характер, поведінку відповідача на протязі усього часу звертання до нього з проханням усунути протікання, глибину душевних та психічних страждань, пов'язаних з пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, позивачі визначили розмір спричиненої їм моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді від 09.03.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В подальшому ухвалою суді від 24.04.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено судове. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності та житло від 04 травня 2007 року № 202699 є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 111476176. Судом встановлено, що в липні 2016 року мало місце залиття квартири позивачів з вище розташованої квартири № 111, в якій зареєстрований і проживає відповідач. Згідно Акту від 04 липня 2016 року причиною залиття належної позивачам квартири стало халатне відношення мешканця квартири № 111. Внаслідок залиття в квартирі [ADDRESS] було пошкоджено: в коридорі провис натяжна стеля, відклеїлись шпалери, на стінах пошкоджена шпаклівка; в кухні відклеїлись шпалери, на стінах пошкоджено шпаклівка; в ванній кімнаті пошкоджено стелю: шпаклівка та побілка; у великій кімнаті є мокрі плями на стелі, на стелі пошкоджено шпаклівка та побілка. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок залиття, позивачі звернулись до судового експерта [PERSON]. Згідно Висновку № 36/2017 за результатами проведеного будівельно-технічного експертного дослідження експертом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири [ADDRESS] складає 43 841, 50 гривень. За проведення даного дослідження саме позивачем [PERSON] було сплачено 3000,0 грн. Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що відповідач з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не звертався, доводів позивача жодним чином не спростував, у зв'язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд приймає висновок експерта № 36/2017 від 23 січня 2018 року, виконаного судовим експертом [PERSON], у якості належного та допустимого доказу по справі, так як відповідач у судове засідання не з'явився, вищевказану суму не спростував, та більш того, з метою визначення вартості матеріальної (майнової) шкоди, з клопотанням про призначення по справі будь-яких експертиз до суду не звертався. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 43 841, 50 гривень. Крім того, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню витрати на проведення звіту з оцінки розміру матеріального збитку у розмірі 3000 грн. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності з п. 3) ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що мало місце залиття квартири позивачів, з вини відповідача, внаслідок якого було пошкоджено їх майно. Обгрунтовуючи розмір та факт наявності моральної шкоди, представник позивачів вказувала на те, що дані залиття відбуваються постійно і позивачі перебувають у постійному стресі, що пов`язаний з неможливість провести ремонт в належній їм квартирі, однак, жодних доказів цього суду не надала, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлдягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 , 80 гривень. Крім судового збору позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь витрати на правову допомогу у розмірі 3000 гривень. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2018 року між позивачами [PERSON], [PERSON] та адвокатом [PERSON] були укладені договори про надання правової допомоги № 30/01-18 та № 31/01-18, та згідно квитанцій до прибуткового касового ордера загальна сума витрат на правову допомогу склала 3 000 грн. і саме таку суму позивачі і просить врахувати під час вирішення питання розподілу судових витрат. Визначаючи розмір, що підлягає стягненню, судом враховано, що адвокатом в даній справі було проведено дії, необхідні для розгляду справи, в тому числі складено та подано позовну заяву, зібрано та долучено до матеріалів справи докази на підтвердження позиції по справі, а також взято участь у судових засіданнях. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що заявлений стороною позивача розмір витрат на правову допомогу в сумі 3 000 грн. відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а від так, на думку суду, необхідно стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 гривень, так як ця сума є розумною та співмірною з кількістю вчинених адвокатом процесуальних дій та часу витраченого для підготовки документів по справі і участі в судових засіданнях. Крім того, також підлягають витрати, понесені позивачами для оплати послуг судового експерта у розмірі 3000 гривень, що підтверджується квитанцією від 05 січня 2018 року (а.с.78).

Outcome: partial