Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

15.05.2018 року позивачка [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про припинення права власності, визнання права власності на земельну ділянку, в якому просить суд припинити право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0379 га, кадастровий номер 5110136900:24:005:0206, розташовану за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 16; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0379 га, кадастровий номер 5110136900:24:005:0206, розташовану за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 16. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Коваленко О.Б. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 17.05.2018 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про припинення права власності, визнання права власності на земельну ділянку, та призначено судове засідання. Представник \~позивачки [PERSON]\~в \~судовому \~засіданні підтримав\~ вимоги\~позову та\~пояснив,\~що на\~підставі договору\~дарування від\~21.08.1999\~року,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Одеського\~міського нотаріального\~округу [PERSON]\~за номером\~7-2810,\~[PERSON]\~належала 1/20\~частина будинковолодіння,\~ що\~знаходиться за\~адресою:\~м.Одеса,\~вул.\~Толбухіна,\~16.\~Вказана частка\~будинковолодіння складається\~з літ.\~«В» житлова\~площею 27,9\~кв.м.,\~кухні,\~вбиральні,\~«Д» та\~«Х» сараїв,\~що розташовані\~на земельній\~ділянці по\~вул.\~Толбухіна,\~16,\~в м.Одесі,\~площею 0,0379\~га.\~Земельна ділянка,\~на якій\~розташоване вказане\~будинковолодіння,\~не була\~приватизована у\~встановленому законом\~порядку,\~у звязку\~з чим\~[PERSON]\~звернулася до\~Одеської міської\~ради із\~заявою про\~передання у\~приватну власність\~земельної ділянки\~площею 0,0379\~га за\~адресою:\~м.Одеса,\~вул.\~Толбухіна,\~16,\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~із земель\~житлової та\~громадської забудови.\~Рішенням Одеської\~міської ради\~від 28.12.2010\~року «Про\~затвердження проекту\~землеустрою щодо\~відведення та\~передачу у\~приватну власність\~ гр.\~[PERSON]\~земельної ділянки\~площею 0,0379\~га,\~за адресою:\~м.Одеса,\~вул.\~Толбухіна,\~16,\~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд»\~було вирішено:1.\~затвердити проект\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки;\~2.\~передати безоплатно\~у приватну\~власність гр.\~[PERSON]\~земельну ділянку\~площею 0,0379\~га за\~адресою:\~м.Одеса,\~вул.\~Толбухіна,\~16,\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд,\~із земель\~житлової та\~громадської забудови;3.\~зобовязано гр.\~[PERSON]\~замовити оформлення\~державного акта\~на право\~власності на\~земельну ділянку\~відповідно до\~вимог чинного\~законодавства.\~Тривалий час\~вказане рішення\~Одеської міської\~ради [PERSON]\~не виконувалося,\~державний акт\~не замовлявся,\~право власності\~на земельну\~ділянку не\~реєструвалося.\~При цьому,\~з 01\~січня 2013\~року,\~у звязку\~з набранням\~чинності Законом\~України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно»\~, \~Законом України «Про Державний земельний кадастр» було припинено видачу державних актів про право власності на земельні ділянки, а відповідно до встановленого порядку, право власності реєструється відповідним державним реєстратором реєстраційної служби. Вже після вищезазначених законодавчих змін та постановлення відповідного рішення Одеською міською радою [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй 1/20 частку будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 16, що підтверджується договором дарування від 01.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за номером 787. 07.02.2017 року [PERSON] продала позивачці [PERSON] належну їй 1/20 частку домоволодіння за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 16, розміщеного на земельній ділянці площею 0,0379 га. Таким чином, в теперішній час [PERSON], на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за №40 належить 1/20 частка будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 16. Вказана частка будинковолодіння складається з літ. «В» житлова площею 27,9 кв.м., кухні, вбиральні, «Д» та «Х» сараїв, розташованих на земельній ділянці по вул. Толбухіна, 16 в м.Одесі, площею 0,0379 га. При цьому, згідно з п. 1 Договору купівлі-продажу від 07.02.2017 року, земельна ділянка, на якій розташована відчужувана частка будинковолодіння, знаходиться у продавця у фактичному користуванні, а відповідно до п. 11 договору, нотаріусом розяснено сторонам договору зміст ст.ст. 120, 125 ЗК України щодо автоматичного переходу право власності на земельну ділянку за новим власником обєкту нерухомості. Разом з тим, з інформаційної довідки стало відомо, що 05.10.2017 року право власності на земельну ділянку, на якій розташований належний позивачу обєкт нерухомості, було зареєстроване за [PERSON] Підставою для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на земельну ділянку за [PERSON] стало рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 року. Представник позивача вважає, що [PERSON] незаконно використала процедуру реєстрації права власності на земельну ділянку, яке надавалося їй на підставі рішення Одеської міської ради від 28.12.2010р., оскільки на момент прийняття вказаного рішення [PERSON] належало право власності на 1/20 частину будинковолодіння, що розташовано за земельній ділянці №16 по вул. Толбухіна в м.Одесі, а на момент звернення до управління Держгеокадасту в Одеській області із заявою про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та реєстрації права власності на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1/20 будинковолодіння вже належала позивачці [PERSON] Відповідач \~[PERSON] у\~судове засідання\~не зявилася,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~належним чином\~повідомлена,про причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. Третя особа\~[PERSON] у\~судове засідання\~не зявилася,\~про час\~і місце\~розгляду справи\~належним чином\~повідомлена,про причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника\~\~позивача, що відповідає положенням\~ст. 280-282 ЦПК України, так як\~\~надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.\~ Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 07.02.2017 року [PERSON] належить 1/20 частка домоволодіння за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 16, розміщеного на земельній ділянці площею 0,0379 га., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за №40. Вказана частка будинковолодіння складається з літ. «В» житлова площею 27,9 кв.м., кухні, вбиральні, «Д» та «Х» сараїв, розташовані на земельній ділянці по вул. Толбухіна, 16 в м.Одесі площею 0,0379 га. При цьому, згідно п. 1 Договору купівлі-продажу від 07.02.2017 року, земельна ділянка, на якій розташована відчужувана частка будинковолодіння, знаходиться у продавця у фактичному користуванні, а відповідно до п. 11 договору, нотаріусом розяснено сторонам договору зміст ст.ст. 120, 125 ЗК України, тобто щодо автоматичного переходу право власності на земельну ділянку за новим власником обєкту нерухомості. На підставі договору дарування від 21.08.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером 7-2810 [PERSON] належала 1/20 частина будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 16 Рішенням Одеської міської ради від 28.12.2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,0379 га, за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 16, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» було вирішено:1. затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 2. передати безоплатно у приватну власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,0379 га за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 16, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, із земель житлової та громадської забудови;3. зобовязано гр. [PERSON] замовити оформлення державного акта на право власності на земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства. Вказане рішення Одеської міської ради [PERSON] не виконувалося, державний акт не замовлявся, право власності на земельну ділянку не реєструвалося. 05.10.2017 року право власності на земельну ділянку на якій розташований належний позивачці [PERSON] обєкт нерухомості було зареєстроване за відповідачкою [PERSON]. Підставою для реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на земельну ділянку за [PERSON] стало рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 року. \~\~\~\~\~Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічне положення викладено в ч.1 ст. 377 ЦК України, згідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 11 лютого 2015 у справі № 6-2цс15, при відсутності\~цивільно-правової угоди\~щодо земельної ділянки при переході права власності на обєкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких ця ділянка належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно із правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Суд вважає, що оскільки проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок був затверджений ще в 2010 році, вказана земельна ділянка набула ознак обєкта права власності оскільки визначено конкретне місце розташування, а також зазначена площа земельної ділянки. Вказані обставини, свідчать про наявність підстав для врахування вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України. Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Можливо зробити висновок, що реєстрація права власності не є тотожнім самому праву, яке виникає до державної реєстрації, яке є лише його визнанням з боку держави. Наведене підтверджується й позицію Верховного Суду України у справі 6-54/ цс 12 від 13 червня 2012 року, згідно якої зазначено, що право власності набувається в порядку, який існував на час його правового регулювання, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, державна реєстрація права власності на земельну ділянку за відповідачем [PERSON], не є перешкодою для застосування приписів ст. 120 ЗК України, оскільки не є беззапереченим доказом належності такого права саме [PERSON] Згідно з ч. 2 ст. 346 ЦК України, право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Оскільки таким законом є Земельний кодекс України, зокрема ст. 120 ЗК України, суд вважає, що право власності відповідача [PERSON] підлягає припиненню. Після придбання позивачкою [PERSON] 1/20 частки будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Толбухіна, 16, відповідно до вимог чинного законодавства до неї перейшло і право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч.1 , п.1 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~можуть бути: визнання права. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що доводи позивача є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються зібраними по справі доказами і відповідають вимогам закону, а тому позовні вимоги\~ підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved