Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

17.02.2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 06.03.2014 року у неї з жіночої сумочки був викрадений громадянський паспорт серіїї [NUMBER], виданий 23.07.1999 року Цюрупинським РВ УМВС України в Херсонській області та довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру [NUMBER], в зв»язку з чим вона звернулась до міліції з відповідною заявою, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження. 02.07.2014 року їй стало відомо з надісланого за місцем реєстрації листа з АТ «ОТП Банк» про наявність кредитного договору на її ім.»я, в зв»язку з чим вона звернулась до відділення банку з письмовою заявою, де їй було рекомендовано звернутися до міліції. В той же день вона звернулась до міліції с заявою на підставі якої було відкрито кримінальне провадження. 28.03.2014 року нею був отриманий новий громадянський паспорт та довідка ІПН. На теперішній час банк у добровільному порядку врегулювати даний спір відмовляється, кредитний договір був надісланий до колекторській фірми, яка систематично вимагає повернення грошей, яких вона не отримувала. Просить визнати договір про надання споживчого кредиту № 2008517984 від 28.03.2014 року укладений між АТ «ОТП Банк» та невстановленою особою, з використанням незаконно отриманих документів на ім.»я [PERSON] недійсним; забов»язати відповідача вчинити усі необхідні дії щодо припинення здійснення будь-якого впливу на позивача чи на її батьків щодо вимоги повернення кредиту; забов»язати відповідача вчинити всі необхідні дії щодо недопущення потрапляння даних позивача до «чорного списку позичальників» у будь яких базах даних, чи у випадку якщо вже такі дані були внесені - щодо їх видалення, у частині відносин що виникли на підставі вказаного в заяві кредитного договору; стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 243,60 грн. В судовому засіданні позивач та її представник за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити за вище зазначеними обставинами.. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в зв»язку з чим суд вважає ухвалити заочне рішення по наявним у справі доказам, позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.03.2014 року до ЧЧ Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області з заявою звернулась [PERSON] щодо вжиття заходів до розшуку її паспорта громадянина України, який зник при невідомих обставина, про що внесені відомості до ЄРДР та порушено за даним фактом кримінальне провадження № 12014230020000880. Новий паспорт серії [NUMBER] на ім.»я [PERSON] виданий 28.03.2014 року Цюрупинським РС УДМС України в Херсонській області. З отриманням листа надісланого АТ «ОТП Банк» за № 22-2/1-35/83626 від 19.06.2014 року на ім.»я [PERSON] останній стало відомо, що 28 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] (ІПН [NUMBER] паспорт серія [NUMBER] виданий Цюрупинським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області 23.07.1999 року) укладено договір про надання споживчого кредиту № 2008517984 на придбання товару на загальну суму 2298,85 грн., з додатком № 1 до договору та заявою № 04/01/012008517984 від 28.03.2014 року на приєднання до договору добровільного страхування життя № ОТП 1 від 12.05.2014 року, з забов»язанням виконання договору не пізніше 28.01.2015 року. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зокрема особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивачем оспорюється укладання зазначеного кредитного договору та отримання будь якого споживчого кредиту за даним договором, як вбачається з досліджених матеріалах справи в усіх документах відсутні підписи [PERSON], які б свідчили про намір останньої отримання споживчого кредиту та його укладання. Також позивачем не надавалось інший особі повноважень на здійснення від її імені будь яких дій на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Проте врегулювати спір в поза судовому порядку не представляється можливим, в зв»язку з відмовою відповідача. 02.07.2014 року до ЄРДР на підставі заяви [PERSON] внесені відомості та порушено кримінальне провадження за № 12014230020002517 за фактом отримання невстановленими особами в АТ «ОТП Банк» кредиту на її ім.»я. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, що приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. За змістом п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203, на момент вчинення правочину. Оскільки, при укладанні даного кредитного договору відповідачем була порушена процедура його укладання, зокрема не ідентифікована особа яка звернулась для отримання кредиту, відсутні підписи позивача, які б свідчили про її намір отримання кредиту, а недотримання цих вимог закону є підставою для кваліфікації правочину недійсним як такого, що не відповідає положенням закону. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає необхідним позов задовольнити. Судові витрати в сумі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved