Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

16.04.2020 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №950, вчинений 11.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівною. Вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий напис було вчинено з порушенням норм чинного законодавства: нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність вимог відповідача щодо стягнення заборгованості з позивача; не було направлено письмове повідомлення про відступлення права вимоги; завищені суми заборгованості; не було направлено вимогу про усунення порушень; з дня виникнення права вимоги минуло більше ніж три роки. 19.06.2020 року до суду надійшов відзив відповідача в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що в зв`язку з переходом до відповідача права вимоги за кредитним договором від 06.12.2013 року, укладеним з позивачем, 04.03.2019 року позивачеві було направлено цінним листом з описом вкладення повідомлення про відступлення права вимоги та необхідність погашення заборгованості за кредитним договором. Так як позивач належним чином не виконував власні зобов`язання за кредитним договором, Банк переуступив право вимоги в загальній сумі 29 468,06 грн., та ні відповідач, ні ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не нараховувало відсотків та комісії за Договором, а тому відсутні підстави стверджувати що суми є завищеними. Також представник зазначає, що строки протягом яких може бути вчинено виконавчий напис обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня направлення вимоги - 04.03.2019 року. 02 липня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач просить задовольнити позовну заяву та зазначає, що зазначені у відзиві заперечення відповідача на позовну заяву не містять посилань на відповідні докази та норми права, не спростовують викладених позивачем обставин. Позивач зауважує, що строк кредитного договору закінчився 06.12.2016 року, а тому право вимоги виникло 07.12.2016 року і ця дата є незмінною як для первісного кредитора так і для послідуючих кредиторів. Розрахунки відповідача не є належними доказами, підтверджуючими розмір стягнутої за оспорюваним виконавчим написом суми заборгованості, мали бути надані первинні документи та виписки по рахунках. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Разом з тим, до суду надійшла заява уповноваженого представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якій він зазначив, що підтримує подані позовні вимоги та просить їх задовольнити. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. А тому враховуючи положення статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено в судовому засіданні, 06.12.2013 між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №R53100498724В, за умовами якого [PERSON] було надано кредитні кошти в розмірі 35 000,00 грн. строком до 06.12.2016 року, зі сплатою 10 % річних за користування кредитом, щомісячно. Позивач не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання коштів. 11 лютого 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. із заявою про вчинення виконавчого напису та до заяви додали: кредитний договір, копію Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №270815нв від 27.08.2015 року; копію Договору факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року; розрахунок заборгованості; копію вимоги до боржника з описом вкладень в цінний лист. Як вбачається з матеріалів виконавчого напису, наданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., 27.08.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №270815нв. На підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» нотаріусу не було надано докази зарахування коштів на рахунок Первісного кредитора у розмірі Ціни договору. Також не було надано Додаток №1 до Договору із переліком боржників та сум заборгованості (п.3.1.3, 1.1.1 Договору). Пізніше, 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу №29/01/19-1. На виконання п.6.2.3 зазначеного Договору нотаріусу не було надано доказів перерахування суми, визначеної в п.7.1 Договору та Додатку №3 до Договору - реєстру боржників (п1.4 Договору). А тому нотаріус був позбавлений можливості встановити перехід до ТОВ ФК «Прайм Альянс» вимоги за кредитним договором. Крім того, суду не було надано доказів на виконання зазначених пунктів договорів. 11.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівною вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором №R53100498724В від 06.12.2013 року, який було укладено між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк», право вимоги за яким було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відповідно до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №270815нв від 27.08.2015 року, та в подальшому на підставі Договру факторингу від 29/01/19-1 від 29.01.2019 року право вимоги перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс». Як зазначено у виконавчому написі, строк платежу за кредитним договором настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.01.2019 року по 31.01.2020 року та сума часткової заборгованості складає 29468,06 грн. в тому числі: - заборгованість по основному боргу - 25043,71 грн.; - заборгованість по відсоткам - 979,34 грн.; - комісія - 3445,01 грн. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №950. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцининим А.М. відрито виконавче провадження №61721327 з примусового виконання виконавчого напису №950 від 11.02.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту його вчинення (ст. 91 Закону України «Про нотаріат»). Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2 Інструкції, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Пунктом 3.1 Інструкції визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, пункт 3.3 Інструкції передбачає, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Пунктом 3.5 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Слід зазначити, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог п. 2.3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким встановлено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Доказів одержання або неодержання [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень нотаріусу Кравець О.О. не надано. Отже, нотаріус учинив виконавчий напис за відсутності доказів того, що боржник отримав письмову вимогу щодо усунення порушень за кредитною угодою, що в свою чергу порушило права [PERSON] на спростування розміру заборгованості. Як передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як зазначено у виконавчому написі, він вчинений за період з 29.01.2019 року по 31.01.2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, виписку по рахунку позивача приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано, а тому відповідно нотаріус не міг встановити безспірність заборгованості. В той же час суд не може взяти до уваги як належний доказ існування заборгованості наданий розрахунок заборгованості, так як з останнього немає можливості зробити висновок про дати надання кредиту позивачу, дати сплати заборгованості за кредитом чи відсутності сплат за кредитом, не можливо зрозуміти порядок нарахування процентів, відсутній розрахунок по нарахуванню комісії. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 (ЄДРСР № 71825964). Крім того, варто зауважити, що підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 11 лютого 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved