Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

16.07.2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернулося із вказаним вище позовом до [PERSON] (далі-відповідач), мотивуючи тим, що 26.09.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надає відповідачеві кредит у розмірі 13600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач вказані зобов'язання виконав, відповідач скористався кредитним лімітом, але станом на 12.06.2016 року не виконує належним чином свої зобов'язання згідно вказаного Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 23535,39 грн., з яких тіло кредиту - 13624,74 грн., нараховано відсотків за користування кредитом - 4343,33 грн., нараховано пені - 5687,23 грн., нараховано штрафів - 750 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1096,92 грн. - штраф (процентна складова), з них 2466,83 грн. - внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року (дата зміни облікових правил банка). З огляду на вказане, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала. Дала пояснення, що дійсно 26.09.2007 року уклала кредитний із позивачем, на виконання якого отримала кредитну картку. Стверджує, що 11.08.2015 року кредитні кошти у сумі 11 620 грн. та 460 грн. не знімала із картки. У вересні 2015 року пішла у банк і дізналася, що у неї є заборгованість перед банком та про зняття 11.08.2015 року вищезазначених коштів. Звернулась одразу до правоохоронних органів з приводу вказаного факту. Підтвердила, що дійсно в серпні 2015 року, точно не пам'ятає коли, до неї зателефонував на мобільний телефон невідомий чоловік з невідомого номеру, який представився працівником Приватбанку та повідомив, що з її картки помилково зняті кошти, у зв'язку з чим з метою повернення коштів запропонував їй продиктувати номер її картки та тексти всіх смс-повідомлень, які будуть надходити на телефон, що вона зробила. Її не здивувало, що приходили смс-повідомлення із паролями для зняття коштів, оскільки чоловік, що телефонував, повідомив, що кошти зняті помилково. Тому за вказаним фактом відповідач не зверталась із повідомленням банку. Представник відповідача пояснив, що заперечує проти задоволення позову, оскільки наявне кримінальне провадження з приводу заволодіння кредитними коштами 11.08.2015 року із картки відповідача. До того ж, банк не надсилав відповідачу смс-повідомлення про зняття коштів з картки, а тільки код на проведення операції, чим порушив умови договору. З'ясувавши обставини та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 26 вересня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір приєднання № б/н (далі - Договір) /а.с.6-51/. Як вбачається із копії статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - позивача, він є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» /а.с. 56/. Позивач на виконання умов Договору відкрив відповідачеві картковий рахунок, відповідач скористалася кредитним лімітом, але станом на 12.06.2016 року не виконує належним чином свої зобов'язання згідно вказаного Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 22 586, 87 грн., з яких тіло кредиту - 13 624,74 грн., нараховано відсотків за користування кредитом - 4 343,33 грн., нараховано пені - 5 687,23 грн., а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 898,40 грн. - штраф (процентна складова), за мінусом 2 466,83 грн., які внесено на погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку та умовами договору /а.с. 7-51, 118-134/. При цьому суд бере до уваги, що процентна складова штрафу повинна обраховуватися від суми заборгованості, яку суд допускає до стягнення без урахування розміру пені, як того просить позивач, оскільки неустойка (штраф) на неустойку (пеню) відповідно до норм чинного законодавства не може бути нарахована, щоб не допускати подвійного стягнення. Окрім того, посилання позивача на наявність заборгованості у виді нарахованих штрафів у розмірі 750,00 грн., додатково, окрім штрафу (фіксованої та процентної складової), не підтверджуються умовами Договору, а тому є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Суд критично оцінює посилання відповідача та представника відповідача на те, що відповідач не може відповідати за використання кредитних коштів, які були зняті 11 серпня 2015 року з її картки. Оскільки вказане було здійснено невідомою особою шахрайським шляхом. Адже відповідач підтвердила у судовому засіданні, що дійсно в серпні 2015 року, точно не пам'ятає коли, до неї зателефонував на мобільний телефон невідомий чоловік з невідомого номеру, який представився працівником Приватбанку та повідомив, що з її картки помилково зняті кошти, у зв'язку з чим з метою повернення коштів запропонував їй продиктувати номер її картки та тексти всіх смс-повідомлень, які будуть надходити на телефон, що вона зробила. В той час як, відповідно до п. п. 2.1.1.9.5., 2.1.1.9.11. Умов та Правил надання банківських послуг, що є частиною кредитного договору, Держатель зобов'язується не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; якщо інформація по піну або реквізитах картки стала доступною третім особам, Держатель повинен негайно повідомити про це банк за телефоном 3700 /а.с. 41/. До того ж, відповідно до п. 6 розділу 6 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705 (далі - Положення) користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Однак відповідач також підтвердила, що не повідомляла банк про те, що вона в серпні 2015 року продиктувала невідомій особі, яка представилась працівником банку, реквізити своєї картки та тексти всіх повідомлень, що надходили на її телефон. До того ж, згідно п.п. 1, 2 розділу 6 Положення користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Натомість п. 3 розділу 6 вказаного Положення встановлює обов'язок банку у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку. Відповідно до п. 4 розділу 6 Положення банк у разі невиконання обов'язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Однак, як вбачається із відповіді позивача на ухвалу суду, 11.08.2015 року банк надсилав на мобільний номер, яким користується відповідач (як підтвердила вона сама у судовому засіданні), смс-повідомлення із динамічним паролем на підтвердження проведення фінансової операції на суму 446,81 грн. та 11 620 грн., а також повідомлення про зняття відповідних коштів /а.с. 141/. П. 9 розділу 6 Положення встановлює, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що позивач виконав свої зобов'язання згідно умов Договору та Положення, натомість відповідач своїми діями сприяла втраті інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому вона несе цивільно-правову відповідальність за втрату коштів з її платіжної картки. Вказане відповідає правовій позиції ВСУ, що висловлена у постанові від 13.05.2015 року по справі № 6-71цс15. Що стосується посилання представника відповідача на наявність кримінального провадження щодо заволодіння коштами із банківської картки відповідача шахрайським способом, то вказане не впливає на питання цивільно-правової відповідальності відповідача за мовами Договору. Натомість, у випадку підтвердження такого факту та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, відповідач матиме змогу звернутись із вимогами до таких осіб про відшкодування заподіяної їй злочином шкоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач належним чином зобов'язання згідно умов Договору не виконала, доказів іншого суду не надала, умови договору та розрахунок заборгованості підтверджують заборгованість відповідача перед позивачем станом на 12.06.2016 року у розмірі 22 586,87 грн., а тому відповідна сума заборгованості повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача, а позов відповідно частково задоволений. Враховуючи, що суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, та з урахуванням положень статті ч. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне присудити судові витрати з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 322, 88 грн. /а.с. 1/. На підставі ст. ст. 526, 1054 ЦК України, Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, враховуючи правову позицію ВСУ, висловлену у постанові від 13.05.2015 року по справі № 6-71цс15,

Outcome: partial