Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

16 березня 2018 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що вона з відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2008 року. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №249. Від спільного життя сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишиться з нею проживати. На її утримання відповідач надає матеріальну допомогу. Їх спільне життя з відповідачем не склалося, так як вони з ним абсолютно різні люди, як за характером, так і за поглядами на сімейне життя. Вони з відповідачем постійно не знаходили спільну мову, між ними часто виникали суперечки, вони неодноразово припиняли спільне проживання. В 2014 році відповідач був призваний на військову службу. Після закінчення служби в 2017 році відповідач повернувся до своїх батьків і вони з ним сімейні стосунки не відновлювали. Вони з відповідачем втратили почуття любові одне до одного і на цей час вони з ним є чужими людьми. Вона прийшла до висновку, що їх сімя розпалася остаточно і збережена бути не може. Подружні стосунки припинені в 2014 році. Спору про майно немає. У звязку з викладеними обставинами позивач змушена була звернутися до суду з цим позовом та просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявилася, але від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02.08.2008 року, шлюб зареєстровано Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №249 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі з 2014 року були фактично припинені подружні стосунки та припинено ведення спільного господарства. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: approved