Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

17.02.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 29.06.2010 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір страхування майнових інтересів власника автомобіля «Ford Fusion», д.н.з. [NUMBER]. 02.06.2011 року в м. Києві на вул. Шота Руставелі трапилась дорожньо-транспортна пригода у здійсненні якої постановою Печерського районного суду м. Києва був визнаний винним відповідач. 16.08.2011 року позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування здійснив страхову виплату потерпілому [PERSON] у розмірі 36147,52 грн. Позивач зазначає, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в СТДВ «ГАРАНТІЯ», яке 21.12.2012 року частково відшкодувало позивачу затрати по виплаті страхового відшкодування у розмірі 33312,53 грн., однак вказаної суми не достатньо для покриття збитків, яких зазнав позивач у зв'язку з даною подією. За наведених обставин, посилаючись на положення Законів України «Про страхування», «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 1191, 1194 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача різницю між реально понесеними позивачем збитками при виплаті страхового відшкодування та виплатою, яка здійснена СТДВ «ГАРАНТІЯ» на користь позивача у розмірі 2834,99 грн., а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. До почату судового розгляду представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 29.06.2010 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування транспортних засобів №207028 (а.с. 5). 02.06.2011 року на вул. Шота Руставелі в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв [PERSON], [PERSON] та [PERSON] внаслідок якої пошкоджено три автомобілі та заподіяно матеріальні збитки. [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с. 13). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 02.06.2011 року потерпіла [PERSON] звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 36). Згідно звіту №15751/2986 від 06.07.2011 року про оцінку транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Ford Fusion», д.н.з. [NUMBER] складає 34312,53 грн. (а.с. 15-19). З матеріалів справи слідує, що позивач визнав зазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатив потерпілій [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 36147,52 грн., що підтверджується страховим актом від 09.08.2011 року, розрахунком страхового відшкодування від 09.08.2011 року та видатковим касовим ордером від 16.08.2011 року (а.с. 37,38,40). Також з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, а саме відповідача була застрахована у СТзДВ «Гарантія» і вказане товариство перерахувало на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 33312,53 грн. (а.с. 41-43). Таким чином, розмір непокритих збитків позивача становить: 36147,52 грн. - 33312,53 грн. = 2834,99 грн. Вказану суму позивач просить стягнути з відповідача. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки. За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Відповідно до положень ст.ст. 3, 9, 12, 22, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи встановлені судом обставини справи та викладені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved