Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

17.07.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 10.09.2018 року уточнив та просить визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме: 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами та госопдарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], укладений 10.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 10.12.2017 року між ним та [PERSON] досягнуто згоди, щодо купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]та укладено договір. [PERSON] всі умови договору виконані і майно передано йому в користування. Проте нотаріально оформити зазначений договір з відповідачем виявилось неможливим, оскільки [PERSON] не з'явилась до нотаріуса на вимогу покупця для оформлення договору купівлі-продажу та ухиляється від нотаріального оформлення договору купівлі - продажу. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні визнав уточнені позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, пояснивши, що [PERSON] дійсно уклала договір купівлі - продажу, повністю отримала грошові кошти, але не з'явилась до нотаріуса в зв'язку з виїздом за кордон. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 14.04.1978 року, посвідченого нотаріусом Ізмаїльської державно нотаріальної контори Богдан О.Н., [PERSON] придбала 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Розпорядженням Ізмаїльського міського голови [PERSON] від 19.02.2016 року №57р «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області», вулицю «Чапаєва» перейменовано у вулицю «Захаріаді Олександра». Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого 14.01.1983 року міським відділом ЗАГС м. Ізмаїл Одеської області, [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Так, судом встановлено, що 10.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Всі істотні умови договору виконані [PERSON], грошовий розрахунок по даному договору здійснений в повному обсязі, позивач прийняв будинок та проживає в ньому, але договір нотаріально посвідчити не вдалося. Продавець зобов'язалась на першу вимогу покупця з'явитись до нотаріуса для оформлення договору купівлі продажу на вищевказану 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджено розпискою [PERSON], наявною в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній досягай згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вина посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що представником відповідача 27.03.2018 року був отриманий письмовий виклик [PERSON] на 25.04.2018 року до нотаріуса, для укладання договору купівлі продажу будинку, також 20.05.2018 року представником відповідача був отриманий письмовий виклик [PERSON] на 22.05.2018 року до нотаріуса, для укладання договору купівлі продажу будинку, які [PERSON] проігнорувала. Згідно вимог ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягай згоди з у істотних умов договору, що в даному випадку і було зроблено між позивачем та відповідачем. Отже, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Судом встановлено, що на момент складення договору [PERSON] була власником спірного нерухомого майна та у відповідності до ст. 658 ЦК України мала право це майно відчужувати, а договір підписаний повноважними особами. При укладенні такого договору сторони, тобто продавець та покупець домовилися щодо усіх його істотних умов, також відбулося часткове виконання договору, однак, відповідач ухилилась від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 10.12.2017 року. Крім того, встановлюючи факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору, слід виходити з того, що позивач не уклала і не має наміру в подальшому в нотаріальному порядку укласти такий договір, оскільки не проявляє будь-яких дій з цим пов'язаних, з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод, кожна фізична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частинами 1, 4 ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Неможливість [PERSON], в даному випадку провести нотаріальне посвідчення договору є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Приймаючи до уваги, що в зв'язку з тим, що оформлення договору купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS],в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] вимог про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно та право позивача на придбане майно таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved