overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] з підстав, встановлених статтями 71, 72 Житлового кодексу Української РСР. Позов мотивує тим, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців та не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг, чим порушує його права, оскільки наявність реєстрації відповідача збільшує суму такої оплати. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Будучи допитаним судом в якості свідка показав, що відповідач у березні 2014 року добровільно покинув вказану квартиру і з цього часу в ній не проживає. За цей час відповідач жодного разу не намагався повернутися в квартиру для подальшого проживання в ній, при цьому він не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. У зв'язку з цим, суд, за згодою позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач є наймачем і проживає в квартирі [ADDRESS] (далі - квартира). В цій квартирі також зареєстрований й відповідач (а. с. 4 - 7). По справі встановлено, що в березні 2014 року відповідач добровільно покинув квартиру і з цього часу в ній не проживає без поважних причин, при цьому він не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг. Зазначене підтверджується показаннями свідка, які нічим не спростовано, а тому вважається доведеним. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 цього Кодексу). У зв'язку з доведеністю факту не проживання відповідача в квартирі без поважних причин з березня 2014 року, тобто понад шість місяців, є законні підстави визнати його таким, що втратив право користування нею.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 30000 грн у відшкодування шкоди, завданої залиттям належної йому на праві власності квартири [ADDRESS], з вини відповідача. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Відповідач позов визнав у повному обсязі. Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо його визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Обставини справи визнаються відповідачем, що в силу положень частини першої статті 61 ЦПК України звільняє позивача від обов'язку їх доказування. Обґрунтованість позовних вимог підтверджуються матеріалами справи, зокрема: копію договору дарування квартири від 24.09.2014 року, яким підтверджується право власності позивача на квартиру [ADDRESS]; актом про залиття квартири від 09.01.2015 року, яким підтверджується залиття квартири позивача з квартири [ADDRESS], що належить відповідачеві; особистою розпискою відповідача про визнання ним своєї вини в залитті квартири позивача та розміру завданої цим майнової шкоди (а. с. 4, 5, 22). Підставою для задоволення позову є стаття 1166 Цивільного кодексу України згідно з якою шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Можливість порушення визнанням відповідачем позову прав, свобод чи інтересів інших осіб судом не встановлена. Вищевикладене в сукупності є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди № 85 від 01.06.2013 року в розмірі 6894 грн 07 коп. та понесених судових витрат в розмірі 243 грн 60 коп. В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем умов договору оренди, в частині дотримання строків орендної плати, що призвело до виникнення заборгованості. У судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали і наполягали на їх задоволенні. Відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. За згодою представників позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представників позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 01.06.2013 року сторони уклали договір № 85 відповідно до якого позивач надав відповідачу місце для стоянки трьох автомобілів (далі по тексту - Договір). Згідно пункту 3.1 Договору відповідач повинен сплачувати оренду місця під стоянку автомобілів щомісячно до 05 числа поточного місяця в сумі 640 грн. У разі прострочення відповідачем орендної плати він повинен сплатити позивачеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченого платежу, за кожний день прострочення (пункт 3.2). Виходячи з приписів статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач умови договору не виконує і починаючи з 01.07.2014 року не сплачує відповідачеві орендну плату, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 28.02.2015 року включно складає 6894 грн 07 коп., зокрема: заборгованість по орендній платі - 5760 грн, пеня - 608 грн 28 коп., три проценти річних - 60 грн 76 коп. та інфляційні - 465 грн 03 коп., що нараховані відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України, в зв'язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання. Розмір заборгованості підтверджується розрахунками позивача (а. с. 2 - 6), правильність яких відповідачем не спростовано, що є підставою для її стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 04.06.2007 року № CNGLAK00420479 в розмірі 58922.27 дол. США. Представник позивача в судове засідання не зявився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача позов не визнав з тих підстав, що позивач, на його думку, втратив право вимоги стягнення з відповідача заборгованості за вказаним вище договором. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та цивільну справу № 2/2506/1361/11, суд дійшов наступного висновку. 04.06.2007 року сторони уклали кредитний договір CNGLAK00420479 відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 20365.19 дол. США на термін до 04.06.2014 року зі сплатою за користування кредитними коштами 0.84% на місяць (далі Договір). Посилаючись на невиконання умов Договору позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що виникла станом на 02.03.2015 року, в розмірі 58922.27 дол. США. Як убачається з матеріалів справи (а. с. 35, 37, 39, 41) та матеріалів цивільної справи № 2/2506/1361/11 (а. с. 4 11, 21 51), 23.05.2008 року позивач уклав з компанією [PERSON] ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ договір купівлі-продажу кредитної вимоги до відповідача, що виникла за Договором. Згідно пункту 1 частини першої статті 512 ЦК Кодексу України передання кредитором своїх зобовязань за правочином (відступлення права вимоги) є підставою для заміни кредитора у зобовязанні. В силу положень статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, починаючи з 23.05.2008 року право вимоги стягнення з відповідача заборгованості за Договором перейшло до [PERSON] ЛОУН ФАЙНЕНС № 1 ПІ-ЕЛ-СІ, в звязку з цим позивач вказане право втратив. За таких обставин, заявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2005 року. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. В останнє судове засідання не зявилась, про час та місце розгляд справи була повідомлена належним чином. Надала заяву про слухання справу у її відсутність, зазначила, що згодна на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що 01.10.2005 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується актовим записом № 270, зробленим Комсомольським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції 01.10.2005 року. Відповідно до актового запису про народження №73, зробленого Комсомольським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції 07.02.2006 року, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки про склад сімї № 400 від 02.03.2015 року, виданої виконавчим комітетом Комишанської селищної ради Комсомольського району м. Херсона, дитина проживає разом з позивачем за адресою: м.Херсон, с.Куйбишеве, вул. Центральна,14. Відповідач по справі не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, про наявність у нього інших утриманців або обставин, які суд має враховувати при визначені розміру аліментів згідно ст.182 СК України, суд не повідомив. Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до її повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави належить стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 22 січня 2011 року виконавчим комітетом Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №1, зазначивши в обґрунтування позову, що у шлюбі прожили до лютого 2015 року. З лютого 2015 року шлюбні відносини припинили і з того часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Причиною розпаду сім'ї стала втрата любові і поваги один до одного, взаєморозуміння і довір'я. Строк на примирення просить не надавати, оскільки з відповідачем не мають наміру у збереженні шлюбу. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвищі. В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, направивши на адресу суду заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутність. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом установлено, що 22 січня 2011 року виконавчим комітетом Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №1. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу подружжя мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №20. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з позовної заяви, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припинені з лютого 2015 року, разом подружжя не проживають, спільного господарства не ведуть, тому збереження шлюбу суперечить їх обопільним інтересам, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.105,110,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім'єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Вона відмовилася від надання судом строку на примирення з відповідачем і повідомила про відсутність наміру змінювати своє прізвище на дошлюбне. Відповідач не з'явився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 29.11.2003 року та мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім'ї. Сторони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи те, що позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім'єю з відповідачем, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. На підтвердження позовних вимог в заяві вказала, що: 17 вересня 2005 року уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбних відносин стала поведінка відповідача, який зловживає алкогольними напоями, не працює, матеріально сім'ю не забезпечує, не займається вихованням сина, в результаті чого вони втратили почуття любові та взаємоповаги, в сім'ї часто виникають сварки. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з серпня 2014 року. На думку позивача примирення між ними неможливе, так як сім'я фактично розпалася. А тому позивач просить винести рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, так як він суперечить її інтересам. Від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням). Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень від нього не надходило. Суд вирішив розглянути справу заочно, на підставі наявних у ній доказів та за згодою позивача - ухвалює заочне рішення. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив: - згідно свідоцтва про шлюб, сторони 17 вересня 2005 року зареєстрували шлюб; - згідно копії свідоцтва про народження сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В силу статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову - сторони шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з серпня 2014 року, тобто шлюб існує формально, проживають окремо, на примирення позивач не згодна і наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що на даний час шлюб суперечить її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. На підтвердження позовних вимог в заяві вказала, що: 20 січня 2001 року уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося. Між ними відсутнє взаємопорозуміння, у них різні погляди на життя та шлюбно-сімейні відносини, які припинені з 2006 року. А тому позивач просить винести рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, так як він суперечить її інтересам. Від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням). Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень від нього не надходило. Суд вирішив розглянути справу заочно, на підставі наявних у ній доказів та за згодою позивача - ухвалює заочне рішення. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив: - згідно свідоцтва про одруження, сторони 20 січня 2001 року зареєстрували шлюб; - згідно копії свідоцтв про народження сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO]. В силу статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову - сторони шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з 2006 року, тобто шлюб існує формально, проживають окремо, на примирення позивач не згодна і наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що на даний час шлюб суперечить її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. На підтвердження позовних вимог в заяві вказала, що: 28 квітня 2012 року уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося. Між ними відсутнє взаємопорозуміння, у них різні погляди на життя і шлюбно-сімейні відносини, які між ними припинені з січня 2015 року. А тому позивач просить винести рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, так як він суперечить її інтересам. Сторонам надавався строк для примирення. Від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням). Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень від нього не надходило. Суд вирішив розглянути справу заочно, на підставі наявних у ній доказів та за згодою позивача - ухвалює заочне рішення. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив: - згідно свідоцтва про шлюб, сторони 28 квітня 2012 року зареєстрували шлюб; - згідно копії свідоцтва про народження сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В силу статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову - сторони шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з січня 2015 року, тобто шлюб існує формально, проживають окремо, на примирення позивач не згодна і наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що на даний час шлюб суперечить її інтересам і що за час наданий судом для примирення вони не примирились.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

17.03.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], 2009 року народження, в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на ухилення відповідача від матеріального утримання дочки. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Відповідач визнав позов у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в шлюбі і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. У вересні 2014 року сторони припинили сімейні відносини і проживають окремо. Дитина залишилася проживати з позивачем і знаходяться на її утриманні. Відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дочки позивачеві не надає. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) батьки зобов'язані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене та визнання відповідачем позову, суд вважає можливим стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved