Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

15.08.2016 року позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просила: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 26.11.2004 року Голинчинецькою сільською радою, Шаргородського району, Вінницької області, актовий запис № 07; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 15.08.2016 р. і до повноліття [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем спільного господарства не веде, шлюбні стосунки тривалий час не підтримує, примирення між сторонами неможливе. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], відповідач добровільно не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання вказаної дитини, яка проживає з позивачем. Позивач просила задовольнити позов. Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.21 Конституції України, усі люди є рівні у своїх правах. Проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки тривалий час не підтримують, примирення між сторонами неможливе. Від шлюбу, зареєстрованого 26.11.2004 року Голинчинецькою сільською радою, Шаргородського району, Вінницької області, актовий запис № 07 (копія свідоцтва про одруження а.с.5) сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження а.с.6), при цьому, між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов'язку щодо утримання вказаної дитини, яка перебуває з позивачем. Враховуючи викладене, оскільки подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам обох з них, то збереження сім'ї не можливо, а тому відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, належить шлюб між сторонами розірвати, крім того, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню і в частині вимог про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі належить розподілити таким чином: судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 551грн. 20 коп. стягнути з [PERSON] в доход держави; судові витрати по справі у вигляді іншої частини судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved