Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

16 червня 2016 року Маріупольська міська рада звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану. В обгрунтування позову зазначили, що 16.03.2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України [PERSON] Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 16.03.2016 встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0008га, під розміщення торгівельного об'єкту «Урожай» за адресою [ADDRESS] (надалі - спірна земельна ділянка), що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України. Враховуючи вищевказане, [PERSON] було направлено вказівку (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства від 16.03.2016 №58/2016 та надано час на усунення порушень діючого земельного законодавства України протягом десяти днів. 11.04.2016 спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради було проведено додаткову перевірку за вказаною адресою та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.04.2016. За результатами перевірки встановлено, що вимоги вказівки (попередження) №58/2016 від 16.03.2016 [PERSON] не виконано. Самовільно зайняту земельну ділянку не звільнено та не приведено у придатний до використання стан. Вказували, що Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться спірна земельна ділянка, рішення про передачу у власність або надання у користування відповідачу вказаної земельної ділянки для вказаних цілей, не приймалось. Правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку у відповідача відсутні. Добровільно самовільно зайняту земельну ділянку відповідач не звільняє. Таким чином, відповідач самовільно зайняв та використовує спірну земельну ділянку, чим порушує права територіальної громади м. Маріуполя та положення ст.ст.125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України. На підставі викладеного, посилаючись зокрема на ст.ст.12, 116, 125, 126, 211, 212 ЗК України, ст.ст.386, 387 ЦК України, просили суд: зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею: 0,0008 га, зайняту під розміщення торгівельного об'єкту «Урожай» за адресою [ADDRESS], у Лівобережному районі міста, та привести її у придатний до використання стан шляхом демонтажу торгівельного об'єкта; стягнути з відповідача на користь Маріупольської міської ради витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву в якій зазначив, що торговий об'єкт «Урожай», розташований на земельній ділянці Маріупольської міської ради, площею 0,0008 га за адресою: [ADDRESS] не є його власністю, і він не має відносно нього ніяких прав і обов'язків. У зв'язку з цим вказував, що він є неналежним відповідачем. Крімм того, акти і попередження на його адресу ніколи не направлялися і ним відповідно отримані не були. З вимогами Маріупольської міської ради, пред'явленими до нього він не згоден, вважав їх по відношенню до нього незаконними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Справи просив розглянути за його відсутності. В судове засідання сторони не з'явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи, були повідомлені належним чином. Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 16.03.2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України [PERSON] Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 16.03.2016 встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0008 га, під розміщення торгівельного об'єкту «Урожац» за адресою [ADDRESS] Вказаний акт було складено за участю працівників відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради [PERSON] та [PERSON] без участі [PERSON] Цього ж дня, на ім'я [PERSON] було складено попередження №58/2016 про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства та надано час на усунення порушень діючого земельного законодавства України протягом десяти днів. Вказане попередження було надіслано поштою на адресу [PERSON] 11.04.2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради було проведено повторну перевірку дотримання вимог земельного законодавства України [PERSON] Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 11.04.2016 встановлено, що [PERSON] не виконано вимоги, викладені в попередженні №58/2016 від 16.03.2016 року та не звільнено земельну ділянку загальною площею 0,0008 га за адресою [ADDRESS] Вказаний акт також було складено за участю працівників відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради [PERSON] та [PERSON] без участі [PERSON] Згідно зі ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи, набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно з ч.3 ст.125 ЗК України забороняється приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації. Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконно користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. В той же час, відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, під час судового розгляду, суду не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач [PERSON] здійснює користування торгівельним об'єктом «Урожай», який знаходиться за адресою [ADDRESS] та самовільно займає земельну ділянку загальною площею 0,0008 га. При цьому, суд критично оцінює лист Слідчого управління фінансових розслідувань Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції ДФС у Донецькій області від 14.07.2016 року про те, що [PERSON] використовує земельну ділянку загальною площею 0,0008 га за адресою [ADDRESS], оскільки відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, лише вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою є для суду підставою для звільнення від доказування. Крім того, ч.2 ст.59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed