Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

16 березня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про поділ майна подружжя та усунення перешкод в користуванні квартирою. В своїх вимогах [PERSON] просив: в порядку поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири за адресою: [ADDRESS], у спільній власності [PERSON] залишити ? частку квартири за адресою: [ADDRESS]; розподілити між сторонами грошове зобов'язання за кредитним договором №343-22/09-2005К від 01.09.2005 року у відповідності до їх часток у праві спільної власності на житло до повного погашення кредиту; усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON] передати ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди у здійсненні позивачем права користування квартирою. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовував тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем з 21.06.2003 року. Шлюб розірвано за рішенням суду. 01.09.2005 року сторонами було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Як зазначає позивач, вказана квартира є спільним майном подружжя та придбана за 20 000,00 доларів США. Крім того [PERSON] зазначає, що його мати допомагала у придбанні квартири та сплатила кошти в сумі 7 000,00 доларів США. 13 000,00 доларів США було отримано в кредит. За умовами Кредитного договору [PERSON] є позичальником, а [PERSON] поручителем. Кредит сплачували сторони та [PERSON] (мати [PERSON].). Так як стан квартири був незадовільним, сторони проживали в квартирі матері за адресою: [ADDRESS], а мати переїхала в нову квартиру. В придбаній квартирі мати проживала до 17.02.2015 року. 17.02.2015 року [PERSON] вселилася в квартиру, придбану під час шлюбу, звідки самовільно вивезла речі [PERSON] та змінила замки на вхідних дверях. На численні прохання [PERSON] впустити його до квартири та надати дублікати ключів від вхідних дверей [PERSON] відмовляє. Тому, оскільки [PERSON] чинить перешкоди в користуванні квартирою, [PERSON] просить усунути перешкоди в користуванні нею. 16.06.2015 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про поділ майна подружжя. В позовних вимогах [PERSON] просить: залишити їй 4/5 частин квартири [ADDRESS] Свої вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON], починаючи з 21.06.2003 року по 28.03.2015 року. Шлюб було розірвано за рішенням суду. Під час шлюбу вона придбала в кредит однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Як зазначає [PERSON], мати [PERSON] - [PERSON] не несла витрати на придбання квартири, так як гроші на первісний внесок в рахунок вартості квартири в повному обсязі заплатила вона за допомогою її брата - [PERSON] [PERSON] неплатоспроможний та не зацікавлений в сплаті кредиту так як він має інше місце проживання. Як зазначає [PERSON], суд може відступити від рівності часток на тій підставі, що з нею проживає неповнолітня донька і аліментів, які сплачує [PERSON] недостатньо для розвитку дитини; дитина не бажає проживати з батьком. В судовому засіданні представник [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечив та просив відмовити в їх задоволенні, оскільки відсутні підстави для відходу від рівності часток. Також пояснив, що доцільніше буде поділити заборгованість за Кредитним договором, яка виникла з 21.01.20015 року, після розлучення сторін. [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення первісних позовних вимог та просив задовольнити зустрічний позов. ПАТ «Укрсиббанк» в судове засідання представника не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, до суду не надійшли пояснення чи заперечення проти заявлених вимог. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку сторін, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 21.06.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. [INFO] від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON]. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 17.03.2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON]. в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку [PERSON] щомісячно, починаючи з 21.01.2015 року. Рішення пред'явлено до виконання. За Договором купівлі-продажу квартири від 01.09.2005 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] 01.09.2005 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] (далі - Позичальник) укладений Кредитний договір №343-22/09-2005К за яким [PERSON] отримала кредит в сумі 13 000,00 доларів США для купівлі однокімнатної квартири [ADDRESS] За договором поруки №343-22/09-2005К від 01.09.2005 року, що укладений між АКІБ «Укрсиббанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Поручитель), [PERSON] зобов'язався перед Банком відповідати за виконання Позичальником усіх його зобов'язань, що виникли з Кредитного договору №343-22/09-2005К від 01.09.2005 року. 01.09.2005 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №343-22/09-2005К за яким [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] на забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №343-22/09-2005К від 01.09.2005 року. За інформацією, яка надана ПАТ «УкрСиббанк» за вказаним кредитним договором станом на 21.07.2015 року заборгованість відсутня, залишок основної кредитної заборгованості становить 4 478,04 грн. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2 ст.61 СК України). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Стаття 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї (ч.2). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3). Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Під час слухання справи в судовому засіданні були опитані свідки [PERSON] та [PERSON], але оскільки їх свідчення суперечливі, тому суд не може взяти до уваги пояснення свідків при вирішенні справи. Суд не вбачає підстав для відступу від засади рівності часток подружжя на користь [PERSON], оскільки в судовому засіданні не встановлено, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, розмір аліментів, які одержує [PERSON], недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування їх дитини. Також суд не може взяти до уваги посилання [PERSON] на недостатність аліментів, які сплачує батько на утримання дитини так як їх не вистачає для сплати відпочинку дитини в літньому таборі, оскільки витрати на літній відпочинок дитини є додатковими витратами. А тому суд приходить до висновку про поділ спільного майна та зобов'язання подружжя, враховуючи, що між ними відсутня інша домовленість, наступним чином: визнати за сторонами по ? частині придбаної під час шлюбу квартири та розділити в рівних частках зобов'язання за кредитним договором, оскільки кошти були отримані для придбання спільного майна подружжя. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні квартирою варто зазначити наступне. Стаття 41 ч.1 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує (стаття 319 ЦК України). У відповідності із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що дійсно після вселення в спірну квартиру вона змінила замки на вхідних дверях, яких було два та надала [PERSON] ключі лише від одного замка. Крім того, суду пояснила, що вона не бажає, щоб [PERSON] користувався квартирою, яку вона придбала. Отже, так як [PERSON] в судовому засіданні визнала, що вона чинить перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про усунення перешкод в користуванні квартирою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial