Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

16 квітня 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Вітківська Ю.М. звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить: визнати за [PERSON] право власності на ј частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на ј частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на ј частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на ј частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] залишив заповіт від 06 червня 2012 року відповідно до якого, все своє майно заповів сину - [PERSON] . Однак, [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим, не встиг у встановленому законом порядку прийняти спадщину після батька - [PERSON] .У встановлений законом строк [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] у порядку спадкової трансмісії. Оскільки, документи, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок відсутні, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину. З цих підстав позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та прав осіб, в інтересах яких вона діє як законний представник, на спадкове майно з позовом про визнання права власності на вказане домоволодіння. Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги повністю підтримала та просила задовольнити (а.с. 144). Від позивача [PERSON] надійшла заява, якою вона позов підтримала та просила його задовольнити, судовий збір на відповідачів просила не покладати. Розгляд справи просила здійснити без її участі (а.с. 145). Від відповідача Іванківської сільської ради Київської області надійшла заява, якою просили розгляд справи проводити без участі їхнього представника, поклались на думку суду при вирішенні спору (а.с. 129). Від відповідача [PERSON] надійшла заява, якою вона просить розгляд справи здійснювати за її відсутності (а.с. 133). Дослідивши подані заяви та матеріали справи, в тому числі належним чином завірену копію спадкової справи за № 349/2013 відкритої після смерті [PERSON] , суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Приписами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 березня 2013 року виконавчим комітетом Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с. 20). [PERSON] залишив заповіт від 06 червня 2012 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області Угро Н.П., зареєстрований в реєстрі за № 116. Відповідно даного заповіту, [PERSON] все своє майно, з чого б воно не складалось і де б воно не було, і все те, що на день смерті буде йому належати і на що він матиме право за законом, заповів сину - [PERSON] (а.с. 19). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 09 (а.с.22). Проте, [PERSON] не встиг у встановленому законом порядку прийняти спадщину після батька - [PERSON] . Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04 травня 1973 року Іванківською сільською радою Бориспільського району Київської області (а.с. 21). У встановлений законом строк спадщину після померлого [PERSON] , у порядку спадкової трансмісії прийняли спадкоємці [PERSON] : дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Наведене підтверджується заявою [PERSON] від себе особисто та як законного представника малолітніх дітей (а.с. 63 на звороті). Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 17 листопада 2000 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04 квітня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 15 грудня 2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київській області; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 67-69). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок за [ADDRESS] нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою А.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.03.2020 року № 354/02-31, якою відмовлено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом в рівних часках кожному (по ј частці) на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] . Вказана відмова обґрунтована відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок (а.с. 28). Згідно листа Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 19 листопада 2019 року за № 20, житловий будинок в [ADDRESS] , згідно погосподарської книги № 5 на 2016-2020 роки, значиться за нині покійним [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності на житловий будинок в Іванківській сільській раді не реєструвалося. Адреса домоволодіння не змінювалася (а.с.27). 04 грудня 2019 року КП БРР БР БТІ на ім`я [PERSON] виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23-25). З наявних в матеріалах справи документів встановлено, що спору про спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , немає. Доказів протилежного суду не надлано. Спірні правовідносини регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України «Спадкове право». Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно абз.3 ч.2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 4 ст. 3 зазначеного Закону вказано, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Відповідно вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, набули право власності на дане майно в порядку спадкування з моменту відкриття спадщини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідності ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Зважаючи на вказане, суд вважає доведеними обставини, зазначені в позовній заяві, а відтак наявні підстави для її задоволення. Відповідно вимог ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, в своїй заяві від 07 серпня 2020 року позивач просила не стягувати з відповідачів понесені нею судові витрати, у зв`язку з чим суд лишає їх за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved