Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

15.03.2016 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, третя особа ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа Центральний відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, про скасування постанови про зняття арешту на рухоме та нерухоме майно. Позовні вимоги мотивував тим, що в 2011 році Заводським районним судом м. Миколаєва було ухвалено рішення по цивільній справі про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором. Рішення біло подано на виконання до [PERSON] відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції і було відкрито виконавче провадження. 02.08.2011 року [PERSON] відділом Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції було винесено постанову по даному провадженню про арешт всього рухомого та нерухомого майна. Борг перед ПАТ «ПриватБанк» боржником був погашений повністю. Звернувшись до [PERSON] відділу ДВС та начальника Центрального відділу ДВС ММУЮ з вимогою зняти арешт, позивачу було відмовлено з посиланням на п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. До судового засідання позивач не зявився, суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] ВДВС Миколаївського міського управління юстиції до судового засідання не зявився, суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача. Треті особи до судового засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є боржником за виконавчим листом № 2-324/2011 виданим Заводським районним судом міста Миколаєва 03.06.2011 року, про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом у розмірі 13393,36 грн., внаслідок чого [PERSON] відділом Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції при примусовому виконанні рішення суду, постановою № ВП № 27942944 від 02.08.2011 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 24.09.2012 року Центральним відділом Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу за відповідною заявою (п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»). Борг перед ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] був повністю погашений, що підтверджується заявою банку б/н від 19.02.2016 року. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. В силу ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині зняття арешту обґрунтовані та підлягають задоволенню шляхом зняття арешту за рішенням суду, яке є підставою для державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна позивача з направленням копії постанови боржнику та органу який виконував постанову про накладення арешту. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 551, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved