Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

16 травня 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що він познайомився з відповідачем [PERSON] в червні місяці 2009 року. До вересня 2012 року вони проживали разом в незареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство. Разом з ними проживає повнолітній син відповідачки [PERSON] [INFO] року вони зареєстрували шлюб про що в книзі реєстрації шлюбів Красногвардійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис за № 1049. Оскільки будиночок в якому вони мешкали малий, вони з відповідачкою прийшли до висновку, що необхідно зробити прибудову до будиночка. Оскільки вільних коштів не вистачало він змушений був продати в с. Личкове Магдалинівського р-ну Дніпропетровської області будинок який сам збудував. Кошти у сумі 13000 грн. він витратив на облаштування даху на прибудові до будинку. Стіни в прибудові зведені з піно блоків, дах покритий оцинкованим залізом. В прибудові об лаштована спальня розміром 3x3,5 м, кухня і вбиральня. 25.02.2013 року відповідачка звернулася до Красногвардійського районного у м. Дніпропетровська із позовною заявою про розірвання шлюбу, але на розрішення суду не ставила питання про поділ спільного сумісного майна, вказавши що спору що до майна немає, що не відповідає дійсності. Зазначає, що прибудова не прийнята в експлуатацію, тому що споруджена без дозволу, самостійно. За самостійне будівництво вони були притягнуті до адміністративної відповідальності. У відповідності до вимог чинного законодавства частки майна чоловіка і дружини є рівними у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності і ділиться в натурі. Чинне законодавство, допускає за згодою одного із подружжя, присудження грошової компенсації замість його частини у праві спільної сумісної власності на майно, але відповідач категорично відмовляється відшкодувати йому внесені ним кошти у розмірі 13000 грн. на придбання будівельних матеріалів і оплати виконаної роботи. Рішенням Красногвардійського районного суду від 30 квітня 2013 року їх шлю було розірвано. Він проживає як наймач за вище зазначеною адресою, нерухомого майна на праві приватної власності не має. Домовленості що до визначення часток у разі розділу нерухомого майна між ними не було, шлюбний договір не укладався. Просив майно набуте ним з відповідачем поділити; виділити йому кімнату розміром 3x3,5 м., що знаходиться в прибудованій споруді за адресою: м. Дніпропетровськ, 49000, [ADDRESS]; відповідачу виділити в прибудові кухню та вбиральню що знаходяться за адресою: 49000, [ADDRESS]; стягнути з відповідача на його користь витрати, пов'язані з оплатою держмита. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що у відповідача немає іншого житла та коштів на придбання іншого помешкання у нього теж немає. У судовому засіданні відповідачка та представник відповідачки позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Надали до суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб [INFO] року у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації шлюбів [INFO] року зроблено актовий запис № 1049 (а.с. 5). 30 квітня 2013 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8-9). 16 травня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те що вкладав під час шлюбу з відповідачкою кошти на прибудову до будинку який знаходиться по [ADDRESS] та належить відповідачці. Спірне за позовом нерухоме майно (прибудова до будинку по [ADDRESS] ) не було введено в експлуатацію, що підтверджується поясненнями представника позивача у судовому засіданні, та визнано відповідачкою. У судовому засіданні позивачка не заперечувала, що будинок який знаходиться по [ADDRESS] належить їй та [PERSON] на праві спільної часткової власності,однак правовстановлюючого документу до суду не надано. Таким чином дана обставина відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Таким чином, сторонами в цивільній справі є особи, які перебувають між собою в матеріальних правовідносинах, в яких суб'єктивному праву одного відповідає суб'єктивний обов'язок іншого й матеріально-правовий спір між якими є предметом судового розгляду. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 10, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. (ст. 70 СК України). Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі (ч.1ст.71СК України). Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності органами місцевого самоврядування, фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети за наявності акта комісії про прийняття об'єкта та введення його в експлуатацію. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 10 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З наданих позивачем документів до матеріалів справи неможливо установити хто саме здійснив будівництво спірної прибудови. Згідно діючого на час спорудження спірної прибудови законодавства, лише особа якій було б надано у безстрокове користування земельну ділянку, могла бути законним забудовником та власником спірної прибудови. У зв'язку із цим сам по собі факт сприяння забудовнику з боку членів його сім'ї чи родичів у будівництві не може бути підставою для задоволення їхніх претензій до забудовника про визнання права власності на частину будинку, якою є спірна прибудова. Позивачем на підтвердження заявлених вимог не надано жодного належного доказу, в матеріалах справи відсутній предмет спору, жодні письмові докази надані до суду не дають змоги оцінити фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд вважає в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне враховуючи результат розгляду справи судові витрати по сплаті судового збору у сумі 115 грн. 00 коп. понесені [PERSON] віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed