Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

15.11.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 28.08.2010 року. Від шлюбу він та відповідачка мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння та сварки. Він неодноразово намагався зберегти сімю, проте позитивного результату це не дало. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сімї неможливе, так як це суперечить його інтересам, оскільки однією сімєю він та відповідачка не проживають з липня 2016 року, на примирення з відповідачкою він не згоден. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, згідно з п.2 прохальної частини позовної заяви просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.2). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності у звязку з неможливістю прибути в судове засідання, не заперечує щодо розірвання шлюбу з [PERSON], на примирення не згодна (а.с.16). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та відповідачка заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.08.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №185147 (а.с.5). Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Позивач та відповідачка не бажають миритися. Позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, про що зазначив в позовній заяві. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, що призводить до непорозумінь, внаслідок чого сторони однією сімєю не проживають, спільного господарства не ведуть. Перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, позивач має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved