Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

15 вересня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»» в особі Мукачівського відділення № 15 філії «Західне регіональне управління`АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього суми заборгованості за кредитним договором від 21.08.2008 року №15-502/406 у розмірі 154367,71 гривень. Як на підставу для задоволення вищевказаних позовних вимог, банківська установа посилається на те, що в процесі цивільно-правової реалізації укладених між позивачем та відповідачем договору кредиту, зобов`язання відповідача перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань залишилися невиконаними. У поданій суду заяві відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити з посиланням на обставини щодо пропуску строку позовної давності. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 21 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит»» в особі Мукачівського відділення № 15 філії «Західне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] (надалі - Позичальник) був укладений кредитний договір №15-502/406 (надалі - Кредитний договір, а.с. 5-7), на підставі якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 14300 гривень строком до 20 серпня 2011 року. Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобов`язання за Кредитним договором відповідачем не виконані. Заборгованість Позичальника станом на 08.09.2011 року за предметом позову складає 154367,71 грн. (довідка про стан та історію заборгованості, а.с. 14, в т.ч.: 14300,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 15679,91 грн. заборгованість по відсотках та комісії, 123752,80 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, 1430,00 грн. - штраф за ненадання довідки про доходи відповідно до п.п. 6.2 Кредитного договору. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, поняття яких законодавцем розкрито у ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України. Тобто суд, сприяючи всебічному і повному з`ясуванню обставин справи розглядає справи на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язок щодо доведення певних обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, передбачений частиною третьою ст. 12 та частиною першою ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України При цьому, у відповідності до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідач, визнаючи факт отримання кредиту, вказує на сплив строків давності та незаконність нарахування комісії. Надаючи оцінку вказаним запереченням відповідача, суд зазначає наступне. У спірній по справі ситуації сторони укладаючи кредитний договір погодили строк кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. З укладеного між сторонами Кредитного договору вбачається, що [PERSON] 21.08.2008 отримав кредит строком до 20.08.2011 року включно. Відповідно до пункту 3.3. Кредитного договору позичальник зобов`язується щомісячно, в термін з «1» по «10» число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за Кредитними ресурсами у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого становить 683,22 грн. відповідно до графіку зниження заборгованості (Додаток №1), який є невід`ємною частиною цього договору. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами. Останню сплату Ануїтетного платежу Позичальник зобов`язується здійснити не пізніше 20 серпня 2011 року. Відповідно до графіку зниження заборгованості, що є невід`ємною частиною Кредитного договору [PERSON] , сторони визначили окремі самостійні зобов`язання позичальника, деталізувавши його обов`язок повернути весь борг частинами та сплату процентів за користування кредитними коштами. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві з «1» по «10» число кожного місяця кошти у сумі 683,22 грн. (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 36 місяців до 20 серпня 2011 року включно. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати тіла кредиту, процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, щодо якого суд зазначає. Після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 Цивільного кодексу України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату платежів (суми кредиту та відсотків) за кредитом, який наданий на 36 місяців - до 20 серпня 2011 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 20 серпня 2011 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 21 серпня 2008 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки Кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18. Таким чином, загальний строк позовної давності у три роки повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового щомісячного платежу. Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду за захистом порушеного права (15 вересня 2011 року, а.с. 3), банківська установа має право вимоги до відповідача про стягнення чергових платежів за Кредитним договором починаючи з вересня 2008 року. Саме такі вимоги і пред`явлено позивачем, і останні щодо стягнення заборгованості щодо тіла кредиту та заборгованості по відсотках в загальній сумі 29 184,91 (двадцять дев`ять тисяч сто вісімдесят чотири) гривень 91 коп. слід задоволити. Щодо вимог про стягнення неустойки суд зазначає наступне. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 Цивільного кодексу України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Тобто, Банк мав право звернутися до суду з вимогою про стягнення неустойки (пені, штрафу) протягом року, який слід вираховувати з кожного дня (місяця) прострочення зобов`язання. Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду за захистом порушеного права (15.09.2011 року, а.с. 3), банківська установа має право вимоги до відповідача про стягнення неустойки (пені, штрафу) за Кредитним договором починаючи з 11 вересня 2010 року, що становить 71 107,49 грн. (сімдесят одна тисяча сто сім) грн.. 49 коп. Таким чином, з урахуванням строків позовної давності, строку кредитування Банк має право на стягнення заборгованості за період з вересня 2008 року по 15 вересня 2011 року в сумі 100 292,40 (сто тисяч двісті дев`яносто дві) гривні 40 коп., з яких: 13 505 гривень - заборгованість за кредитом, 15 679,91 гривень - заборгованість за відсотками та комісії, 71 107,49 грн. - пеня. Відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню сума 1002,93 грн. судового збору та 77,97 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На підставі наведеного,

Outcome: approved