Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

16 грудня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» засобами поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 18182 грн. 33 коп. Обґрунтовано позов тим, що відповідно до укладеної між сторонами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) від 11 жовтня 2013 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 3650 грн. 91 коп. зі сплатою відсотків за користування ним на суму залишку заборгованості за кредитом. Умовами генеральної угоди визначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Також, відповідач підтвердив свою згоду на те, що Генеральна угода разом із запропонованими Умовами та павилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у генеральній угоді. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подав. У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що відповідач позов не визнає у повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні. Також, представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 11 жовтня 2013 року між позивачем (банком) та [PERSON] (позичальником) з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SАМDNS0000016840517 від 23.10.2007 (Договір № 1) та № DNН4КР85950473 від 03.06.2006 (Договір № 2) було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода). Цього ж дня, відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 7). Відповідно до пункту 2.1. розділу 2 Генеральної угоди банк надає позичальнику терміновий кредит у сумі 3650 грн. 91 коп. на строк 6 місяців, з 11 жовтня 2013 року по 30 квітня 2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 3650 грн. 91 коп., в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 0,001% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 608 грн. 49 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов і Правил. Погашення заборгованості має бути не пізніше 30 квітня 2014 року. Пунктом 2.3. розділу 2 Генеральної угоди передбачено, що для надання послуг, банк видає позичальнику платіжну картку. Як вбачається із довідок, наданих позивачем до позовної заяви, відповідачу 11 жовтня 2013 року була видана кредитна картка, термін дії картки липень 2017 року, старт карткового рахунку 11 жовтня 2013 року (а.с. 8, 9). Згідно з пунктом 2.8. розділу 2 Генеральної угоди при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Відповідно до пункту 2.2. розділу 2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, за зобов`язаннями, строк яких не настав, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 6536 грн. 44 коп. Також, підпунктами 1.1.3.та 1.2.3. розділу 1 Генеральної угоди сторони погодили, що датою остаточного погашення заборгованості за Договором № 1 та № 2 є 30 квітня 2014 року. Згідно з пунктом 1.4. розділу 1 Генеральної угоди у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених договорами і розділом 1 Генеральної угоди більше ніж на 1 день: - строком повернення кредиту, який вказаний у підпунктах 1.1.3.та 1.2.3. Генеральної угоди, є 2-й день з моменту такого порушення; - вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (2-й день), вважається простроченою; - у день, слідуючий за днем повернення кредиту (2-й день) позичальник сплачує банку штраф у сумі 2468 грн. 38 коп. по Договору № 1 та 4068 грн. 06 коп. за договором № 2. Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 Цивільного кодексу\~України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач зобов`язався повертати\~кредит періодичними\~платежами впродовж\~6\~місяців до\~30\~квітня 2014\~року включно, однак, свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача станом на 11 листопада 2020 року становить 18182 грн. 33 коп., до якої входить: 3340 грн. 93 коп. заборгованість за кредитом, 02 грн. 17 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 8319 грн. 58 коп. заборгованість за пенею, 6519 грн. 65 коп. штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди (а.с. 5-6). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої\~статті 611\~Цивільного кодексу\~України у\~разі порушення\~зобов`язання настають\~правові наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами першою\~та другою\~статті 612\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що боржник\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання або\~не виконав\~його у\~строк,\~встановлений договором\~або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із\~частиною другою\~статті 615\~Цивільного кодексу\~України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Із розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нараховував відсотки по кредиту до березня 2020 року, хоча право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Таким чином, позивач не мав права після закінчення строку кредитування до березня 2020 року нараховувати відсотки. У судовому засіданні представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~статті 253\~Цивільного кодексу\~України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Судом встановлено, що при укладенні Генеральної угоди, сторони погодили строк повернення кредиту (до 30 квітня 2014 року) та термін щомісячного виконання зобов`язання, оскільки повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві з 01 до 25 числа кожного місяця кошти у сумі 608 грн. 49 коп. (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони визначили порядок і строки виконання зобов`язання. Таким чином, оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі\~порушення позичальником\~терміну внесення\~чергового платежу,\~передбаченого договором\~(прострочення\~боржника),\~відповідно до\~частини другої\~статті 1050\~Цивільного кодексу\~України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, зокрема, в графі «Сума погашення за наданим кредитом», відповідач щомісячні платежі не здійснював (а.с. 5-6). Позивач звернувся до суду з позовом 16 грудня 2020 року, тобто поза межати позовної давності щодо основних вимог. Також, стаття 266 Цивільного кодексу України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Вказана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Відповідно до\~частин третьої,\~четвертої статті\~267\~Цивільного кодексу\~України позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, а також те, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача, а тому наявні підстави для відмови позивачу у позові. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати у справі покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed