Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

16.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що 23.08.2008 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №30 від 23.08.2008 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. В період шлюбу вони з відповідачем придбали житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами, розташований в [ADDRESS] за 40000,00грн., договір купівлі-продажу на який було оформлено в нотаріуса на відповідача [PERSON] З липня 2013 року між ними фактичні шлюбні відносини були припинені з причини несумісності характерів та відсутності взаєморозуміння, однак добровільної згоди на розподіл спільно нажитого майна вони не досягли, тому вона просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину придбаного житлового будинку з надвірними спорудами та побудовами, розташований в [ADDRESS] , судові витрати у розмірі 400,00грн. покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач на позові наполягала, відповідач позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 23.08.2008 року по 17.12.2013 року знаходились в зареєстрованому шлюбі (а.с.4,21) та від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). В період знаходження в шлюбі відповідач [PERSON], зі згоди позивача [PERSON], відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 08.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського районного нотаріального округу Донецької області та зареєстрованого в реєстрі №3183 придбав житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами, розташований в [ADDRESS] (а.с.6-7), в якому став проживати з позивачем та сином, згідно домової книги (а.с.8-10), які зареєстровані за місцем проживання 10.08.2012 року (а.с.12). Згідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, з ним проживають діти…, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього духовного, фізичного розвитку. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, то відповідно до ст.71 СК України спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не визнає право власності на спірний будинок, який був придбаний сторонами за час шлюбу, тому суд вважає, що позивачка вправі звернутися до суду з позовом про визнання її права власності відповідно до ст.392 ЦК України. Суд вважає, що житловий будинок з надвірними будівлями та побудовами, розташований в [ADDRESS] придбаний сторонами в період перебування в шлюбі є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і належить їм порівну по 1/2 частині . Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, тобто про визнання права власності за позивачем на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та побудовами, розташований в [ADDRESS]. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі - 400,00грн., згідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved