Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

17.08.2020 року позивач КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради звернувся до Генічеського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] про повернення зайво отриманих коштів у розмірі 11 341,33 грн., посилаючись на те, що на підставі рішення Генічеського районного суду від 16.09.2016р. з позивача на користь відповідача було стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 9 903,15 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку із заробітної плати у сумі 84 115,66 грн. В порядку примусового виконання з позивача на користь відповідача була стягнута сума у розмірі 58 160,67 грн. в склад якої входять і передбачені законом податки та військовий збір, які при виплаті підлягають утриманню. З зазначеної суми, сума податку ПДФО та військовий збір складає розмір в 11 341,33 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Також позивач вважає, що зазначена сума носить не трудо-правовий, а фінансово-правовий характер, регулюється відповідними актами фінансового законодавства, а тому вимоги ст. 1215 ЦК України до неї застосовані бути не можуть. В добровільному порядку [PERSON] відмовився повернути кошти, а тому позивач змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, справу слухати без участі представника позивача. В судовому засіданні відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суду надав відзив, зазначивши, що вимоги по перерахуванню обов`язкових податків та зборів покладаються на роботодавця, як податкового агента. Йому за рішенням суду була перерахована сума у розмірі 58 160,67 грн. Зазначена сума є меншою ніж стягнута за рішенням суду. Підстав вважати, що зазначена сума містить обов`язкові податки та збори, немає. Крім того, рішення Генічеського районного суду від 16.09.2016р. було ухвалою суду від 01.03.2017р. роз`яснено в частині, що зазначена в рішенні сума визначена без утримання податку та інших обов`язкових платежів, а тому вважає, що як позивач, так і виконавча служба знали та прийняли до виконання зазначену ухвалу. Оскільки позивач не надав належних доказів, які б свідчили про те, що в склад виплаченої суми входить податки та інші обов`язкові платежі, вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Генічеського районного суду від 16.09.2016 року по справі №653/1422/16-ц з КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради присуджено стягнути на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 9 903,15 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку із заробітної плати у сумі 84 115,66 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн. Ухвалою Генічеського районного суду від 01.03.2017 р. зазначене рішення було роз`яснено та ухвалено, що суми, визначені в рішенні зазначені без утримання податку й інших обов`язкових платежів та при стягненні вказаної суми необхідно відрахувати встановлені законодавством податки. На підставі вищезазначеного рішення суду, було відкрито виконавче провадження №53272256 від 24.01.2017р. В ході виконавчого провадження постановами виконавця від 31.01.2017р. та 01.02.2017р., були накладені арешти на рахунки КП «Генічеське БТІ» ХОР. В рамках виконавчого провадження, згідно платіжних доручень від 21.02.2017р. за №99711840, від 07.03.2017р. за №101128755, від 24.03.2017р. за №102729306 та від 20.04.2017р. за №105303423 з КП «Генічеське БТІ» ХОР в примусовому порядку було стягнуто та перераховано на рахунок Генічеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 64 778,84 грн. з урахуванням виконавчого збору. Згідно платіжних доручень №754 від 24.10.2017р., №574 від 29.03.2017р., №427 від 10.03.2017р. та №293 від 23.02.2017р. [PERSON] отримав на свій картковий рахунок кошти у розмірі 58 160,67 грн. Постановою Верховного суду України від 20.02.2019р. по справі №653/1422/16-ц ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12.01.2017р. було скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Херсонського апеляційного суду від 20.06.2019р., рішення Генічеського районного суду від 16.09.2016р. по справі №653/1422/16-ц було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким повністю відмовлено [PERSON] в позовних вимогах. Ухвалою Верховного суду України від 02.08.2019р. [PERSON] було відмовлено у відкриття касаційного провадження. Постановою Херсонського апеляційного суду від 21.05.2020р. в задоволенні позовної заяви КП «Генічеське БТІ» ХОР до [PERSON] про поворот виконання рішення суду у цивільній справі №653/1422/16-ц було відмовлено. Підставами позову є набуття відповідачем [PERSON] грошових коштів у сумі 11 341,33 грн. за рахунок позивача КП «Генічеське БТІ» Херсонської обласної ради без достатньої правової підстави. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Відповідно до частини шостої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] набув грошові кошти на підставі рішення суду, відсутня одна з обов`язкових умов зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна - відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Крім цього, у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постановах Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 173/166/17, від 25 квітня 2018 року у справі № 524/2029/17, від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15 від 26 червня 2018 року у справі № 174/404/16-ц. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд встановив, що за рішенням суду з позивача на користь відповідача була стягнута заробітна плата та середній заробіток за час затримки на загальну суму 94 018,66 грн. Присуджена до стягнення заробітна плата була виплачена відповідачу у розмірі 58 160,67 грн. Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Таким чином, обов`язок щодо оподаткування стягнутих на користь відповідача [PERSON] сум покладався саме на позивача КП «Генічеське БТІ» ХОР. Докази набуття відповідачем [PERSON] заробітної плати у сумі 58 160,67 грн. без утримання податку ПДФ та військового збору в результаті рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності з боку відповідача суду не надані. Посилання позивача про те, що стягнення відбувалося в примусовому порядку і він не міг виконати вимоги щодо утримання податку та збору, судом не приймаються, оскільки не підтверджені належними доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи на час виконання рішення суду від 16.09.2016р. вже існувала ухвала суду від 01.03.2017р. про роз`яснення рішення, відповідно до якої визначена у рішенні сума визначена без утримання податку і інших обов`язкових платежів. Підстав у суду вважати, що ухвала не була прийнята до виконання, немає. Також суд звертає увагу на те, що при поданні позову про поворот виконання рішення, позивачем не було зазначено про те, що сума у розмірі 58 160,67 грн. є сумою без урахування податків і зборів. Посилання позивача на постанову Херсонського апеляційного суду від 21.05.2019р. у справі №662/2876/18, в якій, на думку позивача, вирішувалися аналогічні до цієї позовної заяви вимоги, судом не приймається до уваги у зв`язку з наступним. Підставою для задоволення вимог КП «Генічеське БТІ» ХОР щодо стягнення з [PERSON] безпідставно отриманих коштів, які складаються з податку та військового збору, що були предметом розгляду в апеляційній інстанції, є рішення Генічеського районного суду від 23.11.2015р. про стягнення з БТІ на користь [PERSON] заробітної плати за час вимушеного прогулу з 08.06.2015р. по 23.11.2015р. в розмірі 30 208,72 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів та його повне виконання. Внаслідок повного виконання та стягнення на користь [PERSON] суми у розмірі 30 208,72 грн. сумнівів щодо безпідставності отриманої зазначеної суми в повному розмірі без утримання податку та військового збору, не виникає. При розгляді зазначеної справи, сума заробітної плати не була стягнута в повному обсязі, підстав та доказів вважати, що виплачена сума у розмірі 58 160,67 грн. є сумою без утримання податку та військового збору, у суду немає. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed