Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

15.10.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виселення останнього без надання іншого житлового приміщення, мотивуючи тим, що відповідач перешкоджає їй, як власнику, користуватися житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], а оскільки відповідач не пускає до квартири, це змусило звернутися до суду з даною позовною заявою. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги уточнили і остаточно просили усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідача з квартири без надання іншого житлового приміщення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, але просив надати йому строк для вирішення питання мирним шляхом. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за реєстровим №1-1097 від 22.06.1998р. та договору дарування за реєстровим №653 від 23.12.2007р. позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі з січня 2006 року проживає відповідач [PERSON] та зареєстрований в ній з 11.01.2008 року. На неодноразові звернення позивачки до відповідача про надання їй права доступу до приміщення - квартири [ADDRESS], з метою перевірки газових приладів, електронного лічильника та можливості провести ремонт, останнім такі звернення були проігноровані. Такі дії з боку відповідача порушують права позивача, щодо вільного та безперешкодного доступу до квартири, подальшого можливого розпорядження квартирою як особистим майном. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач постійно порушує правила безпечного користування побутовими газовими приладами, самовільно встановив та підключив газові прилади, у зв'язку з чим були складені акти газовим товариством та повністю відключено газопостачання до квартири та нарахована сума заборгованості, не сплачує встановлені комунальні послуги, квартплату. До квартири позивачку не впускає, утриманням житлового приміщення не цікавиться. Усі затрати несе позивачка самостійно, сплачуючи також нараховані штрафні санкції за прострочення встановлених платежів. В липні 2013 року позивачка звернулася з заявою до Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, в якій вона просила допомогти у виселенні відповідача з квартири. Згідно листа Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївськім області за №18/ЖЄО 8056 від 12.08.2013 року була проведена перевірка та рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою. Таким чином, позивачка як власник квартири [ADDRESS], позбавлена свого права не тільки вільного доступу до житла, а й права повноцінного користування та розпорядження таким майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним. Згідно ст. 157 ЖК УРСР, передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР. Відповідно до ст.116 ЖК УРСР, якщо члени сім'ї власника будинку (квартири) систематично руйнують чи псують жиле приміщення (квартиру), або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника проводиться без надання іншого жилого приміщення. Крім того, приписами ст. 156 ЖК УРСР законодавець передбачив та встановив певні права та обов'язки членів сім'ї власника будинку (квартири), зокрема, відзначено, що на членів сім'ї власника жилого будинку (квартири), які користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), покладається обов'язок дбайливого ставлення до житлового будинку (квартири), обов'язок брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири). Способи захисту права власності передбачені положеннями ЦК України, зокрема приписами статей 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статею 383 ЦК України та приписами ст. 150 ЖК УРСР, де законодавцем передбачені права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З наведеного випливає, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми ЦК України, які регулюють підстави набуття права власності та його захист способом усунення перешкод у здійсненні власником цього права шляхом виселення, яке полягає у звільненні приміщення від осіб, що порушують права власника. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, відповідно, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (приписи ст. 391 ЦК України). Як зазначалося вище, з конструкції ст. 150 ЖК УРСР випливає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються цим майном для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а саме: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у відповідності до приписів ст. 116 ЖК УРСР, законодавець передбачив, що виселення члена сім'ї можливе, зокрема у випадках систематичного псування житлового приміщення, в тому числі квартири, порушення правил спільного проживання з іншими співмешканцями. Окрім того, ст. 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У зв'язку з тим, що відповідач не має права власності на спірну квартиру, чинить перешкоди позивачу, як власнику, у володінні та користуванні квартирою суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи і підлягають задоволенню.

Outcome: approved