Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

16.03.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 07.03.2013 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач 07.03.2013 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку в сумі 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що при зміні кредитного ліміту, Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно вказаних договірних норм, клієнт надає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, а також надає Банку право на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту. Позивач стверджує, що відповідач не здійснив належного погашення кредиту та незаконно не виконує власних зобовязань за кредитним договором. Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем власних зобовязань за вищевказаним договором, станом на 31.12.2015 року виникла заборгованість, загальний розмір якої склав 11758,46 грн., у тому числі: - 903,20 грн. - заборгованість за кредитом; - 7069,14 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 536,12 грн. - штраф (процентна складова). В обґрунтування підстав для нарахування вищевказаних сум заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості за договором від 07.03.2013 року. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в грошовій сумі 11758,46 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, але направив на адресу суду клопотання в якому позовні вимоги підтримав повністю, просить суд задовольнити їх, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином був викликаний за зареєстрованим місцем проживання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 12.07.2016 року та від 10.08.2016 року, з яких вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом з копіями відповідних документів надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З заяви позичальника від 07.03.2013 року з доданою до нею формою розписки про ознайомлення з у мовами надання споживчого кредиту фізичним особам, яка одночасно є і розпискою про узгодження вказаних умов вбачається, що відповідачу було розяснено умови кредитування та між ним і позивачем було досягнуто згоди про укладення кредитного договору відповідно до обумовленої форми. (а.с.4) Судом встановлено, що шляхом підписання заяви позичальника від 07.03.2013 року (а.с.4) з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-39), 07.03.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір. З розрахунку заборгованості за договором від 07.03.2013 року (а.с.3) вбачається, що станом на 31.12.2015 року за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 11758,46 грн., у тому числі: - 903,20 грн. - заборгованість за кредитом; - 7069,14 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 2750 грн. - заборгованість за комісією; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 536,12 грн. - штраф (процентна складова). Судом встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості проведений станом на 31.12.2015 року не відповідає умовам кредитного договору від 07.03.2013 року та обставинам, які наведені позивачем у позові. Зокрема, при сумі виданого кредиту 900 грн. розрахунок містить відомості від 11.04.2013 року про проведене погашення за наданим кредитом в сумі 4000 грн.; станом на 31.05.2013 року заборгованість за тілом кредиту, яка складається із суми поточної заборгованості - 831,38 грн. і суми простроченої заборгованості 61,82 грн., та у підсумку складає 893,20 грн.; станом на 08.06.2013 року заборгованість за тілом кредиту вже складається із суми поточної заборгованості - 841,38 грн. і суми простроченої заборгованості 61,82 грн., та у підсумку складає 903,20 грн., при цьому збільшення суми тіла кредиту є незрозумілим, оскільки відомості про збільшення кредитного ліміту у позові та додатках до нього відсутні, тому суд визнає обґрунтованим розмір тіла кредиту у сумі 900 грн.; вказаний у розрахунку розмір нарахованих відсотків за користування кредитом 7069,14 грн. не відповідає ставці кредиту 30 % річних нарахованих на тіло кредиту 900 грн. за фактичний період користування кредитом 1029 днів ((900 х 30%): 365 х 1029 = 761,46 грн.), тому суд визнає обґрунтованим розмір 761,46 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про повну обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для їх задоволення, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав законних вимог позивача щодо своєчасного повернення заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, суд визнає, що відповідач [PERSON], допустив істотні порушення умов кредитного договору від 07.03.2013 року та вимог ст. ст. 526, 610, 611, 1050 ч. 2, 1054 ч.1 ЦК України, тому присуджує стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 5447,58 грн., у тому числі: - 900,00 грн. - заборгованість за кредитом; - 761,46 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; - 2750 грн. - заборгованість за комісією; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 536,12 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (46,33%), з урахуванням встановленого п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мінімуму - 638,43 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: partial