Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

16 грудня 2013 року позивачі звернулися до Київського районного суду м.Полтави з позовною заявою про визнання їхнього постійного місця проживання, зобов'язання відкрити особовий рахунок та укласти договір найму житлового приміщення. Посилались на те, що у 1969 році матері позивача [PERSON] - [PERSON], що померла [INFO], надана у користування жила кімната [ADDRESS] під нову забудову. З 13 серпня 1969 року [PERSON] була постійно прописана за вказаною адресою, що підтверджується письмовим доказом: пояснювальною запискою начальника ГЖЕД №6 [PERSON] на ім'я начальника ГЖКУ за вих. № 6-04/1159 від 07.08.09 року. [PERSON] народилась [INFO] і її матір'ю згідно із свідоцтвом про народження є [PERSON] Нею був зареєстрований шлюб з [PERSON] та її прізвище змінено на прізвище чоловіка. Вона була постійно прописана з моменту народження за спірною адресою, а з 01.04.1992 року зареєстрована за постійним місцем проживання у кімнатах [NUMBER]-[NUMBER]. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради № 417 від 26.08.03 року «Про надання адрес» об'єднаним кімнатам [NUMBER] і № [NUMBER] загальною житловою площею 41.1 кв.м. у житловому будинку по [ADDRESS] в якій мешкає сім'я [PERSON], був наданий № [NUMBER]. 06 квітня 2005 року шлюб між нею та [PERSON] розірваний. [PERSON] народився [INFO] і з моменту народження був постійно зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з домової книги від 16.11.2012 року. [PERSON], народився [INFO] та з 03.04.2007 року також був зареєстрований за постійним місцем проживання за вказаною адресою, що також підтверджується витягом з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію. Балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS], який ліквідований, але його правонаступником є КП «ЖЕО №2» Полтавської міської рай пояснювальній записці за № 6-04/1159 від 07.08.2009 року начальник ГЖЕД №6 м.Полтави визнав, що [PERSON] заселена у кімнату [NUMBER] в 1969 році та була там постійно прописана. Тобто, цей факт доказуванню не підлягає, як і те, що у 1970 році згідно листа міського житлового управління №499 від 15.04.70 року їй була виділена квартира [ADDRESS]. Рішенням Київської районної у м.Полтаві ради № 303 від 14.07.2009 року відмінене рішення № 417 про надання об'єднаним кімнатам [NUMBER] і № [NUMBER] житловою площею 41.1 кв.м. № [NUMBER], це змінило тільки нумерацію кімнат, але вони як і раніше, постійно проживали у спірному житлі за вказаною адресою. Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів № 364 від 14.07.1982 року «Про покращення житлових умов мешканців житлового будинку по [ADDRESS]», житлове управління у встановленому порядку повинно було протягом 1982 року провести відселення сімей, які самовільно зайняли квартири маневрового фонду в будинку, але до вказаної категорії осіб вони не відносяться. Виходячи з п.2 вказаного рішення житлове управління зобов'язане покращити житлові умови проживаючим мешканцям цього будинку, що перебувають на квартирному обліку та звільнені квартири передати міськжитлоуправлінню під маневрений фонд. Але їм житлові умови не покращили і таким чином, виходячи з змісту наведеного рішення, квартири [NUMBER] та № [NUMBER] не передавалися до маневреного фонду. Жилі кімнати [NUMBER] та № [NUMBER] у будинку [ADDRESS] є для них єдиним житлом, іншого на умовах договору найму або на праві приватної власності в них немає. Згідно з рішенням Київського районного суду м.Полтави від 07.12.2010 року по цивільній справі № 2-945/10 ГЖЕД № 6 м.Полтави (правонаступник КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради) відмовлено у виселенні їх із спірних кімнат. Оплата за користування житлом проводиться регулярно з 1969 року та з ними укладений договір № 061505 на надання послуг в утриманні будинків і споруд та прибудинкової території, який укладається задається з споживачем, що є власником житлового будинку. Кімнати [NUMBER]-[NUMBER] не відносяться до маневреного фонду, який не підлягає приватизації згідно ст. 132-2 ЖК України, підтверджує у своїх листах балансоутримувач ГЖЕД №6 м.Полтави. Просили, визнати за ними постійним місцем проживання житлові кімнати [NUMBER] та № [NUMBER], загальною площею 41.1 кв.м., що знаходяться у житловому будинку за адресою [ADDRESS]. Зобов'язати відповідачів КП «ЖЕО №2» укласти з ними договір найму житла у кім. [NUMBER] та № [NUMBER], загальною житловою площею 41.1 кв.м., що знаходиться у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та переоформити на [PERSON] особові рахунки на житлові кімнати [NUMBER] та № [NUMBER] по [ADDRESS]. 17 березня 2014 року звернулись до суду з заявою про про збільшення позовних вимог. Просили, визначити [PERSON], [PERSON], [PERSON] членом сім'ї наймача кімнат [NUMBER]-[NUMBER] у будинку [ADDRESS] - [PERSON]. Визнати постійним місцем проживання [PERSON], [PERSON] та малолітнього [PERSON] кімнати [NUMBER]-[NUMBER] у будинку [ADDRESS]. Зобов'язати Комунальне підприємство « Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення , а саме на кімнати [NUMBER]-[NUMBER] у будинку [ADDRESS] та відкрити ім'я [PERSON] особовий рахунок на кімнати [NUMBER]-[NUMBER] у будинку [ADDRESS]. 10 лютого 2014 року відповідач , КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] в її інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], [PERSON] про виселення з самовільно зайнятого жилого приміщення та зняття з реєстрації місця проживання. Посилались на те, що відповідно до Рішення двадцятої сесії шостого скликання Полтавської міської ради «Про питання житлово-експлуатаційних підприємств «Полтавської міської ради» від 16.03.2012 року будинок за адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі КП «ЖЕО №2». Даний будинок є маневреним фондом Полтавської міської ради з 1962 року. Відповідно листа ВК Полтавської міської ради № 02-35/1/5034 від 06.07.2009 року у кімнаті [NUMBER] жилою площею 12,9 кв.м. проживала [PERSON], а в кімнаті № [NUMBER] жилою площею 16,5 кв.м. мешкала [PERSON], яка згодом самовільно зайняла побутову кімнату № [NUMBER]. У 2003 році рішенням райвиконкому Київської районної у м.Полтаві ради особові рахунки на кімнати [NUMBER] і № [NUMBER] загальною площею 41,1 кв.м. у житловому будинку по [ADDRESS] об'єднані та їм наданий № [NUMBER]. [INFO] [PERSON] померла, відповідно кімнату № [NUMBER], яку вона займала слід вважати вільною. Відповідач [PERSON] після смерті матері [PERSON] з відповідним проханням про надання їй в користування кім. № [NUMBER] до органу місцевого самоврядування не зверталася. Просили, виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із самоправно зайнятого жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] кім. № [NUMBER], [NUMBER]. Зобов'язати Управління ДМС України в Полтавській області зняти з реєстрації місця проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] кім. № [NUMBER] та зареєструвати вказаних осіб в кім. [NUMBER] даного будинку. Стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] на їх користь витрати понесені на сплату судового збору. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради первісні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що відповідачі за зустрічними позовними вимогами самоправно зайняли кімнати № [NUMBER], [NUMBER]-а у будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] у 2006 році, а тому підлягають виселенню з підстав, передбачених ч. 3 ст. 116 ЖК України. Щодо первісного позову пояснив, що з [PERSON] укладений договір на утримання будинку та прибудинкової території, а постанова КМУ № 939 від 22.06.1998 року, яка передбачала укладення з наймачами договору найму житлового приміщення втратила чинність на підставі постанови КМУ № 560 від 12.07.2005 року . Саме на підставі постанови КМУ № 560 від 12.07.2005 року з [PERSON] укладений договір на утримання будинку та прибудинкової території. Також пояснила, що будинок [ADDRESS] з 1962 року відноситься до маневреного житлового фонду, а тому укладення договору найму є неможливим. Представник Управління комунальним майном м. Полтави виконкому Полтавської міської ради первісні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги про виселення просила задовольнити. Пояснила, що із переписки між житловим органами Полтавської міської ради вбачається, що вказаний будинок з 1962 року відноситься до маневреного фонду. Однак офіційного рішення виконкому про надання статусу будинку маневреного фонду з 1962 року не існує, бо таке рішення не приймалось виконком Полтавської міської ради. Єдине рішення, з якого вбачається, що вказаний будинок відноситься до маневреного фонду є рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів № 364 від 14.07.1982 року «Про покращення житлових умов мешканців житлового будинку по [ADDRESS]». Також правовий статус тимчасового житла на вказаний будинок встановлений рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07.12.2010 року у цивільній справі № 2-945/10 по справі за позовом ГЖЕД №6 до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право на користування жилим приміщення, зняття з реєстраційного обліку. Представник третьої особи, Полтавської міської ради, вважає, що первісні позовні вимоги не можуть бути задоволені, а зустрічні позовні вимоги про виселення підлягають задоволенню. Представник третьої особи, виконком Київської районної у м. Полтаві ради, орган опіки та піклування, щодо первісних позовних вимог покладається на суд, а проти задоволення зустрічних позовних вимог про виселення заперечував, пояснивши, що у разі виселення відповідачів із кімнати № [NUMBER] та [NUMBER]-а будуть суттєво порушені права малолітнього [PERSON], бо трьох осіб позивач пропонує виселити у кімнату площею 12.3 кв.м Заслухавши сторони, дослідивши докази у справі суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що 18.08.1969 року [PERSON] для проживання була надана [ADDRESS] у зв»язку зі знесенням житла ( бараку) , в якому вона проживала по вулиці Духова в м. Полтава, що підтверджується листом начальника ГЖЕД №6 м. Полтави ( а.с. 20) На підставі розпорядження Полтавського житлового управління від 15.04.1970 року [PERSON] був відкритий також особовий рахунок на к. [NUMBER] у цьому будинку ( а.с.10). Отже станом на 1969-1970 роки [PERSON] отримала у постійне, безстрокове користування [NUMBER]-[NUMBER] у будинку [ADDRESS]. Станом на 1969-1970 роки ЖК УРСР не був прийнятий, а порядок надання житлових приміщень визначений главою 25 ЦК України в редакції 1961 року, яка виключена із ЦК України Указом Президії Верховної ради УРСР 20.05.1985 року № 278-11. Так ст. 315 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинною на час надання [PERSON] спірного житлового приміщення передбачалось, що якщо будинок, в якому знаходиться жиле приміщення, надане за договором найму, призначений до знесення в зв'язку з відведенням земельної ділянки для державних або громадських потреб, договір найму жилого приміщення розривається, причому наймачеві і членам його сім'ї, незалежно від часу проживання, а в будинках, що належать громадянам на праві особистої власності, наймачеві і членам його сім'ї, які проживають в будинку, що зноситься, не менше одного року, надається інше жиле приміщення При відмові добровільно пересилитися в надаване приміщення виселення провадиться в судовому порядку. Інше жиле приміщення виселюваному надається державною, кооперативною або громадською організацією, якій відводиться земельна ділянка. Таким чином надання [PERSON] замість знесеного житла , в якому вона проживала , іншого житла по [ADDRESS] відповідало вимогам діючого на той час законодавства , а саме ст. 315 ЦК України в редакції 1963 року, яка виключена із Кодексу Указом Президії Верховної ради УРСР 20.05.1985 року № 278-11. [INFO] у [PERSON] народилась дочка, позивач [PERSON], яка після народження проживала разом з матір»ю у спірному житловому приміщення та була зареєстрована у ньому як член її сім»ї. Статтею 283 ЦК України в редакції 1963, яка була чинною на той час передбачалось, що: Нарівні з наймачем жилого приміщення члени сім'ї наймача,які проживають разом з ним, набувають прав і обов'язків, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї наймача несуть солідарну з ним відповідальність по зобов'язаннях, що випливають з цього договору. До членів сім'ї наймача відносяться дружина наймача, їх діти і батьки. Інші родичі, а також непрацездатні утриманці можуть бути визнані членами сім'ї наймача, якщо вони проживають разом знаймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в цій статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в найнятому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Отже [PERSON] з самого дня свого народження поселилась , та була зареєстрована , як член сім»ї наймача спірного житлового приміщення і проживає у ньому на час розгляду справи. [INFO] [PERSON] народила сина, [PERSON], [INFO] народила сина [PERSON], які також як члени сім»ї наймача проживають і зареєстровані у спірному житловому приміщенні. Для позивачів спірне житлове приміщення є єдиним постійним місцем проживання , а не тимчасовим житлом, як зазначають відповідачі по справі. Із довідки ( витягу з домової книги) ( а.с 24) вбачається, що особовий рахунок на спірне житло відкритий на [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] зверталась до балансоутримувача з вимогою відкрити на її ім»я особовий рахунок та укладення з нею договору найму, однак їй відмовили. Така відмова суперечить вимогам ст.106 ЖК УРСР , яка передбачає , що повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Суд не приймає заперечення відповідачів в тій частині, що спірне житло належить до маневреного фонду з 1962 року, і з цих підстав є неможливим укладення договору найму житлового приміщення. Відповідачі не надали доказів в підтвердження того, що з 1962 року спірне житло у будинку [ADDRESS] має статус маневреного фонду. Із пояснень відповідача, Управління комунальним майном міста виконкому Полтавської міської ради вбачається, що у 1962 році таке рішення не приймалось, а єдине рішення про надання житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] статусу маневреного фонду є рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів № 364 від 14.07.1982 року «Про покращення житлових умов мешканців житлового будинку по [ADDRESS]» ( а.с. 11). Із цього рішення вбачається, що воно прийняте з метою виконання завдання по створенню маневреного фонду з метою виконання рішення виконкому обласної ради народних депутатів від 1978 р. № 473 « Про заходи по дальшому покращенню експлуатації та ремонту житлового фонду». Рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів № 364 від 14.07.1982 року «Про покращення житлових умов мешканців житлового будинку по [ADDRESS]» має такий зміст: « 1.Зобов»язати житлове управління ( начальник Рабінович С.Я.) у встановленому законом порядку протягом 1982 року провести відселення сімей, які самовільно зайняли квартири маневрового фонду в будинку по [ADDRESS]. 2. Покращити житлові умови проживаючим мешканцям цього будинку, що перебувають на квартирному обліку згідно законоположенням, звільнені квартири передати , міськжитлоуправлінню під маневровий фонд. 3Провести відселення. Провести відселення постійно проживаючих сімей згідно з додатком протягом 1983-1986 років.». Будь-якого іншого офіційного документу виконкому Полтавської міської ради, яке містило б рішення про наданню житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] статусу маневреного фонду не існує . Із аналізу змісту вказаного рішення вбачається, що тільки у 1982 році виконком Полтавської міської ради, виконуючи рішення виконкому обласної ради народних депутатів від 1978 р. № 473 « Про заходи по дальшому покращенню експлуатації та ремонту житлового фонду» почав створювати маневрений фонд. Рішення Виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів № 364 від 14.07.1982 року «Про покращення житлових умов мешканців житлового будинку по [ADDRESS]» розподіляє склад проживаючих у цьому будинку на осіб, які самовільно зайняли житло, і їх необхідно виселити із самовільно зайнятого житла, і на осіб, які постійно проживають у будинку та перебувають на черзі на отримання житла, яких необхідно відселити із займаного житла, а звільнені ними квартири передати під маневрений фонд. Оскільки [PERSON] та її сім»я, до складу якої входила позивач [PERSON] не самовільно зайняли житлову площу у цьому будинку, вони підлягали відселенню з будинку з наданням іншого житла. Однак виконком Полтавської міської ради не виконав своє рішення № 364 від 14.07.1982 року «Про покращення житлових умов мешканців житлового будинку по [ADDRESS]» , не відселив сім»ю [PERSON] із займаного нею житла , не надав іншого житла, а отже передача спірного житла, відповідно до цього рішення, до міськжитлоуправління під маневрений фонд не відбулася. Відповідачі не надали суду жодного доказу (рішення чи акту про передачу) про те, що спірні житлові приміщення були передані до житлових органів Полтавської міської ради та їм наданий статус маневреного фонду. Отже станом на 1982 рік сім»я [PERSON], яка складалась із двох осіб [PERSON] та [PERSON] проживала та була зареєстрована у житловому приміщенні, яке було їм надано у постійне безстрокове користування у зв»язку зі знесенням їхнього житла. Навіть та обставина, що позивачі постійно зареєстровані у спірному житловому приміщення підтверджує те, що спірне житло не відноситься до маневреного житлового фонду, бо стаття 315 ЦК України в редакції 1963 року , яка була чинною на час надання цього приміщення у користування [PERSON] не передбачала видачу спеціального ордеру на маневровий житловий фонд, а відтак і реєстрацію у такому житловому фонді. Та обставина, що спірне житлове приміщення надано сім»ї [PERSON] у постійне користування підтверджується також і листом та пояснювальною запискою начальника ГЖЕД №6 м. Полтави від 18.08.2003 року ( а.с 20-22), з яких вбачається, що [PERSON] та її сім»я постійно проживають у спірному житловому приміщенні та Головне управління з питань житлово-комунального обслуговування населення надало дозвіл на приватизацію і тільки подвійна нумерація спірного житла стала перешкодою для приватизації квартири. На час надання [PERSON] спірного житлового приміщення , 1969-1970 роках діяв ЦК України в редакції 1963 року, Житловий кодекс України у 1969 році прийнятий не був, а тому підстав для застосування до вказаних правовідносин, як наполягають відповідачі , положення ст. 132-1 та ст. 132-2 ЖК України немає. Матеріали справи мають ухвалу судової колегії по цивільним справам Полтавського обласного суду від 24.03.1994 року, якою було скасоване рішення Київського районного суду м. Полтави від 12.11.1993 року про виселення [PERSON], [PERSON] із спірного житла без надання іншого житлового приміщення та направлення справи на новий розгляд. У вказаній ухвалі зазначається, що із довідки по маневреному фонду станом на 01.01.1993 року вбачається, що квартира житловою площею 12.4 кв.м. значиться під номером [NUMBER] та перебуває у постійному користуванні відповідачів, як і квартира [NUMBER] житловою площею 16.5 кв.м, квартира [NUMBER] житловою площею 12.2 кв.м. значиться самовільно зайнятою з 1991 року, в той час по наявним в матеріалах справи розрахунковим квитанціям квартирна плата за цю квартиру [PERSON] проводилась з 1977 року.( а.с. 16). Отже навіть станом на 1993 рік житловий орган Полтавської міської ради, госпрозрахунковий відділ по експлуатації житлового фонду місцевої ради м. Полтави, при розгляді справи про виселення відповідача та її покійної матері надав до суду довідку в якій підтвердив ту обставину, що дві квартири [NUMBER] та [NUMBER] площею 12.4 кв.м та 16.5 кв..м. перебувають у постійному користуванні відповідачів по тій справі. А в подальшому позивач відмовився від позовних вимог та справа провадженням була закрита на підставі ухвали Київського районного суду м. Полтави 09.08.1994 року. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що спірне житло, яке надавалось [PERSON] у 1969-1970 роках у зв»язку зі знесенням раніше займаного нею житла не відносились до маневреного фонду, а надавалось їй для постійного безстрокового користування , на її ім»я був відкритий особовий рахунок та на час пред»явлення позивачами позову правовий статус цього житла не був змінений відповідно до рішення Полтавської міської ради народних депутатів № 364 від 14.07.1982 року «Про покращення житлових умов мешканців житлового будинку по [ADDRESS]» , а тому до вказаного житла , в межах заявлених позовних вимог про відкриття особового рахунку та укладення договору найму судом застосовуються норми ЖК України , які регулюють правовідносини щодо житла, яке перебуває у комунальній чи державній власності, оскільки основний квартиронаймач померла у грудні 2006 року під ЖК України. Не заслуговують на увагу заперечення відповідача КП « ЖЕО №2» Полтавської міської ради про те, що на час вирішення спору відсутні підстави для укладення із [PERSON] договору найму на спірне житло, оскільки постанова КМУ № 939 від 22.06.1998 року, яка передбачала укладення з наймачами договору найму житлового приміщення втратила чинність на підставі постанови КМУ № 560 від 12.07.2005 року, яка є дійсною на теперішній час і на підставі цієї постанови повинен укладатись договір на утримання будинків та прибудинкової території. Слід зазначити, що постанова КМУ, на яку посилається представник відповідача втратила чинність на підставі постанови КМУ № 529 від 20.05.2009 року . ч. 1 , 2 ст. 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Отже чинний на час розгляду справи ЖК України передбачає укладення договору найму щодо користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду , а стаття 106 цього Кодексу передбачає право на укладення такого договору у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Стаття 47 Конституції України закріпляє права громадян на житло та визначає, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як спосіб захисту своїх прав на житло позивачі визначили визнання їхнім постійним місцем проживання кімнати [NUMBER]-[NUMBER] у будинку [ADDRESS], визнання їх членами сім»ї наймача [PERSON], відкриття особового рахунку та укладення договору найму на вказане житло з [PERSON] Суд приходить до висновку , що права позивачів на житло порушене відповідачами, оскільки вони не визнають правомірність та підстави поселення позивачів у спірне житлове приміщення, не визнають їхнє право на постійне місце проживання у цьому житлі та тієї обставини , що спірне житло є їхнім постійним місцем проживанням, зазначаючи, що воно надано їм для тимчасового проживання, відмовили у відкритті особового рахунку на житло та укладення договору найму на нього та підлягають захисту у судовому порядку , шляхом задоволення первісних позовних вимог та визнання [PERSON], [PERSON], малолітнього [PERSON] членом сім»ї наймача кімнат [NUMBER]-[NUMBER] у будинку [ADDRESS] - [PERSON], визнання їхнім постійним місцем проживання кімнати [NUMBER]-[NUMBER] у будинку [ADDRESS], зобов»язання Комунального підприємства « Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення , а саме на кімнати [NUMBER]-[NUMBER] у будинку [ADDRESS] та відкрити на ім»я [PERSON] особовий рахунок на кімнати [NUMBER]-[NUMBER] у будинку [ADDRESS]. Оскільки суд приходить до висновку про задоволення первісного позову, підстав для задоволення зустрічних позовних вимог немає. Більш того зустрічні позовні вимоги не обґрунтовані та суперечать матеріалам справи тіне можуть задоволені ще із наступних підстав. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07.12.2010 року по цивільній справі за позовом ГЖЕД №6 м. Полтави, правонаступником якого є КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради, до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням встановлена правомірність їх поселення у спірне житлове приміщення, а тому посилання КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради про самовільне зайняття відповідачами по зустрічному позову кімнат № [NUMBER] та [NUMBER]-а спростовується цим рішенням, а також ухвалою судової колегії по цивільним справам Полтавського обласного суду від 24.03.1994 року, якою було скасоване рішення Київського районного суду м. Полтави від 12.11.1993 року, бо відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд не приймає як доказ у підтвердження зустрічних позовних вимог наказ № 11 від 16 квітня 2013 року про розділення особових рахунків на квартири № [NUMBER] та [NUMBER] у будинку [ADDRESS] , що виданий КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради 16.04.2013 року № 81 ( а.с. 94) , який передбачає розділення особових рахунків на [PERSON] на квартиру [NUMBER] площею 12.2 кв.м та кімнату № [NUMBER] особовий рахунок на яку був відкритий на [PERSON] з тих причин, що: Матеріали справи не містять жодного доказу про те, що особові рахунки на квартири [NUMBER] та № [NUMBER] були відкриті на [PERSON] та [PERSON], на кожну окремо. Із особового рахунку на спірні квартири ( а.с. 12) вбачається, що він відкритий на [PERSON] , яка зареєстрована в спірній квартирі з 13.08.1969 року , із розпорядження начальника Полтавського житлового управління від 15.04.1970 року вбачається, що [PERSON] ще була надана квартира [NUMBER] у цьому будинку, що свідчить про те, що [PERSON] було надане спірне жиле приміщення ще до того, як народилась, [INFO], [PERSON] Матеріали справи не містять жодного доказу про те, що саме [PERSON] та членам її сім»ї надавалась для проживання квартира [NUMBER] та на її ім »я відкривався особовий рахунок. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а тому наказ КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради видало про роз»єднання особових рахунків на спірне житло , і відкриття особового рахунку на померлу особу є протиправним. Більш того, рішення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради про надання номеру об»єднаним кімнатам - [NUMBER] та про скасування цього рішення ( а.с. 92, 93) , містять рішення тільки в частині надання єдиного номеру спірному житлу, а не на об»єднання чи роз»єднання особових рахунків , що нібито були відкриті на різних фізичних осіб, які не були членами однієї сім»ї. КП «ЖЕО №2» м. Полтави виконкому Полтавської міської ради не надало суду жодного доказу в підтвердження того, що вказані рішення та відомості про роз»єднання особових рахунків були доведені до відома позивачів за первісним позовом. Та обставина, що [PERSON] тимчасово перебуває на території Італії, що встановлено витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей ( а.с. 63), не є підставою для виселення відповідачів по зустрічному позову із спірного житлового приміщення. Не є також підставою для виселення відповідачів і надані позивачами за зустрічним позовом відомості про те, що малолітній [PERSON] не лікується у офіційних медичних установах м. Полтави та не навчається у державних навчальних закладах м. Полтави. Він є малолітнім за віком, в розумінні ЦК України , а тому тимчасово перебуває разом з матір»ю в Італії, яка відповідно до вимог СК України зобов»язана виконувати відносно нього належним чином батьківські обов»язки. КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради надав план будинку [ADDRESS] ( а.с. 156), з якого вбачається, що кімнати № [NUMBER]-а у цьому будинку немає, а отже позовні вимоги в цій частині взагалі є необґрунтованими.

Outcome: approved