Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

16 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог, після їх уточнення (а.с. 127), посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 6,3284 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Земельна ділянка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району. Позивачу стало відомо, що її земельну ділянку в даний час безпідставно та незаконно використовує ФГ «Росана», з яким договір оренди землі вона не укладала. Про цей факт їй стало відомо тільки 17.06.2013 року, коли вона звернулася за витягом державного земельного кадастру про земельну ділянку і отримала копію договору № 34 від 01.09.2012 року про оренду її земельної ділянки ФГ «Росана», зареєстрованого у відділі Держкомзему у Софіївському районі за № 122528444002131 від 29.10.2012 року та побачила, що строк дії договору 49 років і підпис у договорі не її, і договір цей вона не підписувала. Добровільно повернути позивачу земельну ділянку ФГ «Росана» відмовляється, на її заяву про повернення земельної ділянки їй не відповідає. Вказаний договір був зареєстрований після самочинного, без її волі, шляхом складання цього договору та підробки її підпису. Відповідно до своєї волі позивач уклала 02.09.2012 року договір оренди землі на спірну земельну ділянку із СПД [PERSON], який був зареєстрований 02.11.2012 року, що свідчить про відсутність її волі реєструвати договір оренди землі із відповідачем за кілька днів до реєстрації договору оренди землі 02.11.2012 року, а тому позивач вважає, що договір оренди № 34 від 01.09.2012 року та акт про передачу земельної ділянки від 29.10.2012 року підроблені, а тому змушена звернутися до суду із даним позовом і просить визнати цей договір недійсним, скасувати його державну реєстрацію, повернути стороні по договору до первісного стану та стягнути з ФГ «Росана» судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, її інтереси в суді представляє представник згідно довіреності (т. 1 а.с. 111 ). Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що [PERSON] є власником земельної ділянки, вона надала довіреність [PERSON] в 2010 році, а в 2012 році її скасувала, договір оренди землі між нею та ФГ «Росана» не підписувала, в звязку з чим просить визнати договір оренди землі недійсним, так як в договорі оренди землі не зазначений представник, позовні вимоги просить задовольнити. Представник відповідача ФГ «Росана» - [PERSON] заперечує проти позовних вимог та пояснив, що 01 вересня 2012 року укладений договір оренди землі, він надав документи в Держкомземагентство для реєстрації договору оренди землі, договір оренди землі від імені [PERSON] підписав [PERSON] на підставі довіреності, просить в позові відмовити. Представник співвідповідача-відділу Держземагентства у Софіївському районі Дніпропетровської області [PERSON] просить винести рішення на розсуд суду та пояснив, що реєстрація могла бути проведена як за наявності орендодавця, так і без його участі, чи була надала довіреність до договору не знає. Дійсність довіреності реєстратор повинен був перевірити, чому не перевірив не може пояснити. Третя особа-Пліш О.М. в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] надала йому довіреність, про те, що вона в подальшому скасована не знав і по даний час не знає, розписувався в договорі оренди землі за [PERSON] на підставі довіреності, проти позову заперечує. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому вказаним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У \~відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою осіб, зазначених у п. 5 Цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі \~наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі \~доказів. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,3284 га, що розташована на території Миколаївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. (а.с. 6-7 том 1). Довіреністю від 22 червня 2010 року [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в усіх органах та організаціях з питань користування, обміну, продажу належної їй земельної ділянки, що розташована на території Миколаївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області ( а.с. 51-52 том 1). 1 вересня 2012 року між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та\~\~Фермерським господарством «Росана» укладений договір оренди землі № 34, відповідно до якого позивачка передала відповідачу в оренду зазначену земельну ділянку строком на 49 років (а.с. 8-11 том. 1). За змістом статей\~18,\~20 Закону України «Про оренду землі»\~(у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Зазначений договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Софіївському районі Дніпропетровської області 29 жовтня 2012 року за № 122528444002131 (а.с .9 том1.). Відповідно до заяви [PERSON] від 28 вересня 2012 року довіреність на [PERSON] скасована, про що свідчить копія витягу з Єдиного реєстру довіреностей (а.с. 70,73 том 1). Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви [PERSON] від 28 вересня 2012 року [PERSON] було направлено Софіївською державною нотаріальною конторою повідомлення про скасування довіреності (а.с. 74), підтвердження, що учасники отримали повідомлення про скасування довіреності чи від нотаріуса, чи позивача суду надано не було. Згідно з п. 2 ч. 1\~ст. 248 ЦК України\~представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Відповідно до ч. 1\~ст. 249 ЦК України\~особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Статтями\~3,\~627 ЦК України\~визначено свободу договору, а саме відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилом ч. 1\~ст. 651 ЦК України\~розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою\~ст. 203 ЦК України, зокрема правочин не може суперечити\~Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства Спір витікає з цивільних правовідносин, що регулюється Цивільним, Земельним законодавством та спеціальним ЗУ «Про оренду землі». Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», де зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на\~\~момент вчинення правочину. За ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ст. 27 ЗУ «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами, орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку\~\~нарівні із захистом права\~власності\~на земельну ділянку\~відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірно, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст.202 ЦК України визначене поняття «правочин», зокрема це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Тобто правочин є недійсним, якщо він укладений із порушення вимог закону. Реєстрація договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством «Росана» проводилася відповідно до діючої на той час постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі». Перелік документів необхідних для державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок визначено п. 19 вказаної Постанови. Згідно з зазначеним пунктом Постанови для державної реєстрації договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності власник чи набувач права або уповноважена ними особа подають до відповідного територіального органу Держземагенства заяву та документи передбачені цим пунктом. А у разі подання заяви уповноваженою особою - надається також копія документа, що підтверджує його повноваження діяти від імені такої особи. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.15 ч.1 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою зазначеної статті визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.\~\~ Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст.14 ЗУ «Про оренду землі» типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Типова форма договору оренди земельної ділянки затверджена постановою Кабінету Міністру України від 03 березня 2004 року №220. Зі змісту укладеного між сторонами спірного договору оренди землі від 01 вересня 2012 року вбачається, що договір оренди землі №34 укладений між [PERSON] та ФГ «Росана» не відповідає формі Типовому договору оренди землі, так як в преамбулі цього ж договору не вказано прізвище, імя по батькові представника, який діяв по довіреності в інтересах [PERSON], оскільки [PERSON] підтвердив в судовому засіданні, що саме ним був підписаний договір оренди землі, а не [PERSON] Крім того, в самому договорі міститься підпис позивачки, який здійснено не [PERSON], а її представником, також не зазначено в договорі довіреність на підставі якої діяв представник позивач. Оскільки в судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що саме ним, а не [PERSON], підписано договір оренди, тому відсутні підстави проведення почеркознавчої експертизи. Згідно ч.1\~ст.236 ЦК України\~- правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним\~\~з моменту його вчинення. Оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже -оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним . Оскільки договір оренди землі №34 від 01 вересня 2012 року укладений з порушенням законодавства, тому є всі підстави вважати його недійсним. Враховуючи положення ст.3 ч.1 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України згідно якого кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, дотримуючись принципу змагальності сторін, згідно з яким саме позивач повинен довести, що її права порушені. Відповідно до\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до\~ст. 216 ЦК України, при визнанні договору оренди землі недійсним необхідно застосувати двосторонню реституцію, відповідно до якої кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, відповідач зобовязаний повернути позивачеві отриману в оренду земельну ділянку. Згідно ч.2 ст.26 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень\~у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки договір оренди земельної ділянки №34 укладено із порушенням умов Типового договору, зареєстрований без перевірки дії довіреності, тому є всі підстави вважати договір недійсним і його державна реєстрація підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складають: судовий збір 229,40 грн. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved