Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

15.07.2019 року позивач звернувся в суд з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30.08.2019 року, просить: стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 15.07.2019 року до повноліття дитини; розірвати шлюб з відповідачем. Вимоги обґрунтовані тим, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 20.05.2006 року. У сторін є син [PERSON] , [INFO] . Син проживає з ним, відповідач коштів на утримання дитини не надає. З січня 2014 року сторони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. 31.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 18.09.2019 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження у зв`язку із поданням заяви про збільшення позовних вимог, призначено підготовче судове засідання. 20.09.2019 року сторони у підготовче судове засідання не з`явилися, подали письмові заяви, у яких просили розглянути справу у їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач вказала, що позов визнає в повному обсязі. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.05.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного подружнього життя у сторін є син [PERSON] , [INFO] . Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не дає. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів. Сімейне життя в сторін не склалося. Позивач вказує, що примирення та збереження сім`ї неможливе, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у розмірі 384, 20 грн. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову у розмірі 384, 20 грн. Судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь Державної судової адміністрації України.

Outcome: approved