Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

15 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] померла її баба по лінії матері, [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну частку (пай), право на яку посвідчене сертифікатом серії [NUMBER]. Вона фактично прийняла спадщину після баби, однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину не може у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після баби, [PERSON], яка померла [INFO], право власності на земельну частку (пай) розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER], виданим на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 1997 року №11. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 32). Представник відповідача - Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника (а. с. 31). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 26). У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла [INFO], слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого ЦК України, так як правовідносини продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Річки, Білопільського району, Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] З матеріалів справи вбачається, що остання була рідною бабою позивачки [PERSON] по лінії матері [PERSON] яка померла [INFO] (а. с. 5, 8-12). З довідки Відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 09 червня 2017 року вбачається, що відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 03 лютого 1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 1997 року №11, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 2,97 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Річківської сільської ради у землях АПТЗТ «Річківське». Оригінал сертифікату видано на руки, про що свідчить підпис у Книзі реєстрації сертифікатів (а. с. 15). Згідно з довідкою Річківської сільської ради від 13 березня 2017 року [PERSON], яка померла [INFO] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] Заповіт від імені померлої виконавчим комітетом Річківської сільської ради не посвідчувався. Спадкоємець останньої - [PERSON] своєчасно вступила в управління спадковим майном, оскільки протягом шести місяців з моменту смерті [PERSON] зберігала документи померлої (а. с. 13). З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO], заведена за заявою позивачки. Остання частково юридично оформила свої права на спадкове майно. Разом з тим, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 17, 27-29). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] в установленому законом порядку прийняла спадщину після рідної баби [PERSON], яка померла [INFO]. У відповідності зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за законом після баби, [PERSON], яка померла [INFO], позивачка має право на земельну частку (пай) розміром 2,97 в умовних кадастрових гектарах, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 03 лютого 1997 року, виданим на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 11 січня 1997 року №11, розташовану на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області. Однак, вона позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з втратою сертифіката на право на земельну частку (пай). Таким чином, суд приходить до висновку про захист права позивачки [PERSON] і задоволення позовних вимог останньої у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved