Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-13 00:00:00

16 січня 2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 1/3 частки усіх видій його заробітку щомісячно, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею та повністю перебуває на її утриманні. Батько дитини матеріальної та фінансової допомоги на утримання дочки не надає, її пропозиції домовитися про його участь в утриманні дитини відхиляє, незважаючи на те, що має постійне місце роботи та стабільну заробітну плату. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач не виконує зобов'язання по утриманню дочки, у добровільному порядку коштів не виділяє. Вона самостійно забезпечити дочку всім необхідним не може. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 14). Заперечень щодо заявленого позову до суду не надійшло. Суд за згодою позивачки проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, проте в грудні 2012 року за рішенням суду розірвали його (а.с. 4). Від цього шлюбу позивачка та відповідач мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області (а.с. 6). Відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки не надає. Ця обставина суперечить положенням Конвенції про ліквідацію усіх форм дискримінації щодо жінок, яка була ратифікована Україною 24 грудня 1980 року та є чинною на території України, і яка проголошує принцип фактичної рівності обов'язків та прав з утримання та виховання дитини. Домовленості між батьками дитини щодо способу виконання своїх обов'язків по її утриманню не досягнуто. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи ті обставини, що відповідач [PERSON] працездатний, має постійне місце роботи на Гнідинцівському газопереробному заводі, про що засвідчує довідка з місця роботи (а.с. 8), суд приходить до переконання, що він повинен утримувати свою дочку [PERSON]. У відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан відповідача та дитини, їх стан здоров'я, а тому вважає, що розмір аліментів повинен становити 1/3 частку усіх видів заробітної плати (доходів) відповідача щомісячно. Крім того, оскільки позивачі за подання позову про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243,6 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст. ст. 180-184 СК,

Outcome: approved