Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

15.11.2013 року [PERSON], яка дії в інтересах неповнолітніх неповнолітнього [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Із позову вбачається, що 08.08.2008 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірваний за рішенням Краматорського міського суду. 10.06.2013 року Краматорським міським судом було винесене рішення про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання сина [PERSON]. Однак, відповідач аліменти на утримання сина не сплачує. Згідно розрахунку ВДВС заборгованість склала 26 430 грн. 36 коп. 28.03.2012 року Краматорським міським судом було винесене рішення про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання сина [PERSON]. Однак, відповідач аліменти на утримання доньки не сплачує. Згідно розрахунку ВДВС заборгованість склала 5 233 грн. 33 коп. Відповідач з жовтня 2008 року проживає окремо, з цього часу відповідач з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, життям сина не цікавиться, участі у вихованні не приймає та аліменти не сплачує. Відповідач не виконує усіх обов'язків по вихованню та утриманню дітей відповідно до ст. 150 СК України. Позивач просить суд ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], та стягнути судовий збір з відповідача. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що дитині було лише 2 тижня, коли вони з ініціативи відповідача стали мешкати окремо. Відповідач взагалі не спілкується з сином, матеріальної допомоги дитині не надає, аліменти не сплачує. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, навіть не цікавився життям, не відвідував і не відвідує дитячого садка, де перебуває дитина. Батько бачив дитину 3-4 роки тому. Заборгованість по сплаті аліментів була сплачена лише після того, як вона звернулася з заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності у зв'язку з несплатою аліментів. Просить суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та суду пояснив, що він працює в Росії та не може уділяти повагу дитині. Він на Новий рік та на день народження дарить подарунки дитині. Позивачка не дає йому спілкуватися з дитиною. Він бажає спілкуватися з сином. До 2 років він спілкувався з дитиною, зараз не спілкується, оскільки позивачка перешкоджає у спілкуванні з дитиною. 29.09.2013 року він купував дитині іграшки. Затримка у сплаті аліментів дійсно є, але він намагається сплачувати аліменти. До органа опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради з питанням про вирішення надання часу для спілкування з дитиною він не звертався. Він любить сина та не бажає, щоб його позбавили батьківських прав. Десь 3 роки він не спілкувався з дитиною. Заборгованість по довідки ВДВС він сплатив, має зараз поточну заборгованість по аліментам. Зараз не сплачує аліменти та не допомагає дитині, оскільки не працює. Просить відмовити у позові. Представник третьої особи - органа опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради суду пояснив, що з 08.08.2008 року по 09.07.2011 рік [PERSON] знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу між батьками син залишився проживати разом з позивачкою. Фактично з народження дитини батько вихованням, лікуванням та утриманням свого сина не займався, не спілкується, не провідує, не проявляє до сина батьківської турботи, не цікавиться розвитком, життям та здоров'ям дитини. [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання свого малолітнього сина. Тому, враховуючи інтереси малолітнього сина [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON]. У судовому засіданні прокурор просить позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що батько не виконує своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини та ухилився від виконання своїх обов'язків, данні обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Вважає, що батько самоусунувся від виконання своїх обов'язків щодо дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що вона знає сторін по справі вже дуже багато часу. Вона знаходиться у дружніх стосунках з позивачкою по справі. Їй відомо, що коли дитині було ще біля 1 місяця позивач з відповідачем перестали мешкати разом. Коли дитині було 3 місяця, то позивачка вже вийшла на роботу. Дитина про папу ніколи не говорить. Відповідач не спілкується з сином та не допомагає матеріально. Вже десь 5 років батько взагалі не відвідує сина. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що вона працює вихователем у дитячому садку. [PERSON] вже 3 роки ходить у дитячий садок. Вона ніколи батька дитини не бачила. Дитина нічого про батька не говорить. У садку проводять психологічні тести для дитини. [PERSON] завжди малює себе, маму, бабусю та дядько [PERSON]. Батько дитина жодного разу не малювала. На 23 лютого [PERSON] робить подарунок дяді [PERSON], який для нього є авторитетом серед чоловіків та замінює йому батька. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що він перебуває у дружніх відносинах з відповідачем по справі, йому зі слів відповідача відомо, що позивачка не дає спілкуватися відповідачу з дитиною. Він неодноразово передавав кошти позивачці, його просив про це відповідач. Вислухавши пояснення сторін, свідків, думку прокурора, органа опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до пунктів 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимоги ст. 12 ч.6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу 09.07.2011 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний (а.с. 6) Згідно довідки Краматорського дошкільного навчального закладу № 6 за час перебування [PERSON] в дошкільному навчальному закладі батько дитини не з'являвся, не цікавився життям дитини, не приймав участі в вихованні дитини. (а.с. 10) Відповідно до довідки позивач проживає разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. (а.с. 14) 10.06.2013 року Краматорським міським судом було винесене рішення про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивачки на утримання сина [PERSON]. (а.с. 7, 8, 51) Згідно розрахунку ВДВС заборгованість по аліментам [PERSON] по виконавчому листу Краматорського міського суду від 10.06.2013 року на користь [PERSON] за період з 24.04.2013 року по 30.09.2013 року становить 5 233,33 грн. (а.с. 13) У судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи у суді відповідач заборгованість по сплаті аліментів сплатив, що підтверджується квитанціями. (а.с. 93-94) Відповідно до свідоцтва про зміну імені змінила прізвище 14.12.2013 року та після державної реєстрації зміни імені [PERSON] (а.с. 53) Згідно довідки КЛПУ «Міська психіатрична лікарня м. Краматорська» [PERSON] на обліку у психіатричній лікарні не перебуває. (а.с. 33) Згідно довідки КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» [PERSON] на обліку у наркологічному диспансері не перебуває (а.с. 76) Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами документів та доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами, які приймають участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін, які беруть участь у розгляді справи виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідач із позовом до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі в його вихованні не звертався, що суд вважає, як обставину, котра підтверджує доводи позивачки про небажання відповідача брати участь у вихованні дитини та байдужість з його боку до долі дитини. Відповідач аліменти на утримання сина сплатив лише після подання заяви позивача про притягнення до кримінальної відповідальності у зв'язку з несплатою аліментів, ніякої допомоги дитині не надає, з сином не спілкується, дитячий садок не відвідує. Відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він бажає брати участь у вихованні сина, що позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає доведеними у судовому засіданні, оскільки відповідач [PERSON] самоусунувся від підготування дитини до самостійного життя, не спілкується з нею в необхідному обсязі, не створює умов для її усестороннього розвитку, не проявляє інтересу до її життя, потребам, здоров'ю, не надає дитині постійної матеріальної допомоги. Дійсно, така поведінка відповідача не відповідає вимогам Закону. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини свідомо, оскільки відповідач має реальну можливість виконати свої обов'язки, ні яких перешкод у спілкуванню з сином позивачка відповідачу не чинить, але відповідач не вчиняє ніяких відповідних дій. З огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що позивачка у судовому засіданні довела, що відповідач свідомо та умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання та виховання, факт навмисного ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню дитини судом встановлений. Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків, самоусунувся від виховання та утримання дитини, долею сина, життям та здоров'ям не цікавиться, не турбується про його майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надає, чим наносить шкоду психічному та фізичному здоров'ю дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, слід задовольнити.

Outcome: approved