Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

15.05.2015 року позивач звернулася до суду з названим позовом та просила постановити рішення, згідно якого визнати відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], зняти з реєстраційного обліку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач у квартирі протягом 20 років не проживає, участь в оплаті комунальних послуг не приймає, особисті речі у квартирі відсутні. В судове засідання позивач з'явилася, просили позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань про відкладання судового засідання не заявляв. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] на даний час належить [PERSON]. Крім власника у вищевказаній квартирі зареєстрований [PERSON] (колишній власник), що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію(а.с. 10). Позивач посилається в позові на те, що відповідач у квартирі не мешкає, особистих речей у квартирі не має, добровільно не знімається з реєстраційного обліку, тому їй щомісячно доводиться сплачувати комунальні платежі за нього. Відповідач не несе ніяких обов'язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за спірною адресою відповідач створює позивачу перешкоди в реалізації нею в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів. Суд, оглянувши матеріали справи, вважає, що будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою квартири [ADDRESS] у відповідача відсутні. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Проте, відповідно до пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та відповідно до акту про непроживання від 30.06.2015 року встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації, особисті речі відсутні. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з усього вищевикладеного суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення вимог позову - в частині визнання відповідача такою особою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, а в іншій частині вимог слід відмовити, оскільки зняття осіб з реєстрації місця проживання входить до повноважень Державної міграційної служби України. Позивач до міграційної служби з даним питанням не зверталася, а тому її права в цій частині не порушено. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення є підставою для зняття її з реєстрації. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial