Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

15.09.2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, заінтересована особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення. У заяві [PERSON] вказала, що є спадкоємцем після смерті чоловіка [PERSON], який народився 24.11.1941 року, помер 17.01.2016 року. У теперішній час після смерті чоловіка виникла необхідність оформити спадщину, але нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через розбіжності написання прізвища померлого у правовстановлюючих документах, через що заявниця змушена звертатися до суду. До судового засідання заявниця не зявилася, суду надала заяву, в якій вимоги за заявою підтримала, справу просила розглядати за її відсутності, просила заяву задовольнити. Заінтересована особи в судове засідання не зявилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення прийняти на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, визначено перелік справ по встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто у даній частині ст. 256 ЦПК України, ідеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, які перераховані у ч. 1 у порядку ст. 256 ЦПК. До таких умов віднесено: 1) встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; 2) якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що 17.01.2016 року помер чоловік заявниці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 235941, виданим 21.01.2016 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 296. [PERSON]на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 063393, виданого на підставі розпорядження Березанської райдержадміністрації від 14 січня 2003 року за № 13 та зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 105, належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,1 Га, розташованої в межах території Анатолівської сільської ради Березанського району Миколаївської області. На момент смерті [PERSON] заявниця перебувала з ним у шлюбі та проживала разом із ним. До нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини вона не зверталась, а тому, згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину. Після смерті чоловіка [PERSON] заявник [PERSON] почала користуватися майном чоловіка як законний спадкоємець, маючи на руках Державний акт на право власності на земельну ділянку, який належав померлому чоловіку. Проте, пізніше їй стало відомо, що присутність в неї оригіналів правовстановлюючих документів та фактичне користування земельним ділянками не дають їй права власності на цю земельну ділянку. Заявниця звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] з заявою про видачу [PERSON] про право на спадщину за законом, однак 29.08.2016 нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та розяснено, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо у звязку із розбіжностями у написанні прізвища [PERSON] у правовстановлюючому документі, а саме у державному акті на право власності на земельну ділянку зазначено, що зазначений акт видано [PERSON], а спадкодавець [PERSON], у звязку з чим неможливо видати заявнику [PERSON] про право на спадщину за законом на майно, яке належало [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про одруження, виданого 26.04.2002, у графі прізвища після одруження чоловіка зазначено «Посунькін», також в свідоцтві про народження серії І-ФП №106834 зазначено, що 24.11.1941 року народився [PERSON]. Таке прізвище [PERSON]померлого зазначене і в інших його документах, зокрема, в копії посвідчення серії АА № 932217, виданому 26.02.2002 року Корабельним РУ ПФУ м. Миколаїв; свідоцтві про смерть від 21.01.2016 серії 1-ФП № 235941, виданому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, копії яких містяться в матеріалах справи. Приймаючи до уваги помилку в державному акті, що призвела до наслідків розбіжності прізвища померлого чоловіка заявниці, суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися заявниця, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийшов до висновку про необхідність задоволення вимог на підставі ст. 256 ЦПК України заяви [PERSON] повністю.

Outcome: approved