Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

16 вересня 2014 року між відповідачем (Позичальник) та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» було укладено кредитно-заставний договір № ABH0RX133500020, що складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що підтверджується заявою відповідача від 16.09.2014. Згідно з умовами зазначеного договору, відповідач отримав кредит в розмірі 4995,50 грн. на строк з 16.09.2014 по 15.09.2017 включно з процентною ставкою 0,12% річних. Кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок фізичної особи підприємця [PERSON] Перерахування коштів зазначеному субєкту підприємницької діяльності підтверджується меморіальним ордером № BLFZ0NVX91 від 16.09.2014, а доказів на спростування цього факту відповідач суду не надав. Згідно з п. 5.1 Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі Умови) при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення платежу. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобовязання за договором від 01.09.2011, внаслідок чого у нього станом на 12.04.2016 виникла заборгованість: за кредитом у розмірі 4 995,50 грн.; за відсотками у розмірі 7,23 грн.; за комісією 2 697,66 грн.; пеня у розмірі 2 208,38 грн., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості. Щодо штрафів у фіксованому розмірі 500,00грн та 5 % від суми заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 5.3 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Водночас, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором не відповідає нормам статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В заяві відповідача від 16.09.2014 № ABH0RX133500020 передбачено відповідальність позичальника за порушення зобовязань із погашення кредиту у вигляді сплати пені. З огляду на викладене, суд визнає таким, що не відповідає положенням ст. 61 Конституції України одночасне нарахування позивачем штрафу за прострочення погашення кредиту. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача з урахуванням штрафних санкцій складає: 4 995,50 грн. + 7,23 грн. + 2 697,66 грн. + 2 208,38 грн. = 9 908,77 грн., а відтак позов підлягає частковому задоволенню, у зазначеній сумі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До позовної заяви додано платіжне доручення від 12.04.2016, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1378,00 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 9 908,77 грн., що становить 90,87 % від заявленої позивачем суми, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 1378,00 грн.* 90,87 % = 1 252,19 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial