Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

16 липня 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] (треті особи - [PERSON], [PERSON], Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний», Страхова компанія «ТАС») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). Зазначала, що є власником автомобіля марки Ford Fiesta реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску. 10 жовтня 2010 року об 11 годині 40 хвилин відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки ВАЗ 217030-110-01 реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись на автошляху Старобельськ - Луганськ - Донецьк Н-21 на 208км 850м, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого зіткнувся з належним їй автомобілем марки Ford Fiesta реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 2109 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь: - на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, згідно звіту про експертну оцінку колісного транспортного засобу від 29 листопада 2010 року № 105 а - 46 859,93 грн.; - на відшкодування витрат на автотоварознавче дослідження - 550 грн.; - на відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, 10 000 грн.; - на відшкодування витрат по сплаті судового збору - 574 грн. (а.с. 2-3). Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на її користь на відшкодування матеріальної шкоди - 46 859,93 грн., на відшкодування моральної шкоди - 1 000 грн., на відшкодування понесених витрат на правову допомогу - 1 464,08 грн., витрат по сплаті судового збору - 574 грн. (а.с. 126-129 т. 1). Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач [PERSON] в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції не мав достатніх доказів його вини у скоєнні ДТП; безпідставно та в порушення вимог ст. 58, частини 3 ст. 61 ЦПК України, як доказ його вини, врахував висновок автотехнічної та транспортно - трасологічної експертизи № 654/18-655/19 від 12 червня 2012 року по іншій справі - за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] (треті особи - ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний», СК «ТАС») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, за якою рішення суду до теперішнього часу не ухвалено. До того ж зазначена експертиза проведена без врахування вихідних даних, що маються в матеріалах справи 0554/3940/2012 саме за позовом [PERSON], при складанні висновку експертами не було надано відповіді на всі питання, не були прийняті до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON] Вважає, що він діяв відповідно до вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, в той час, як водій автомобіля Ford Fiesta порушив вимоги п. 14.2 Правил дорожнього руху України, про що свідчить розташування транспортних засобів після скоєння ДТП на проїзній частині. Суд не мав доказів, які підтверджують розмір завданої позивачу внаслідок ДТП шкоди; звіт про експертну оцінку колісного транспортного засобу від 29 листопада 2010 року складений за ініціативою позивача і визначена позивачем шкода є завищеною. Оцінка матеріальної шкоди здійснена без його участі та за відсутності його підтверджень, що всі пошкодження сталися саме під час ДТП за його участю. Суд не прийняв заходів щодо виконання своєї ухвали про призначення по справі автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз, в порушення норм ст. 82 ЦПК України не вирішив питання про відстрочення оплати експертизи до ухвалення рішення по справі. Вважає, що несплата ним експертизи не є перешкодою для виконання своїх обов'язків державною експертною установою. Прийнявши рішення у відсутність відповідача та його представника, суд позбавив його можливості заявити клопотання про призначення повторної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи для з'ясування обставин, які мають суттєве значення для розгляду справи, а також можливості заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи для встановлення розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, а також позбавив його можливості заявити клопотання про залучення до участі у справі ПрАТ «СК АСКО Донбас Північний» в якості співвідповідача, як страховика, яким застрахована його цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу (а.с. 132-138 т. 1). В судове засідання апеляційного суду відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 23 травня 2014 року (а.с. 71-73 т. 2), не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм 06 червня 2014 року повісток про явку до суду 10 червня 2014 року (а.с. 98-99 т. 2). Відповідач [PERSON] причини неявки суду не повідомив. Адвокат [PERSON] 06 червня 2014 року подала заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] не може виїхати з м. Дзержинська (а.с. 97 т. 2), причини своєї неявки у судове засідання суду не повідомила і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вона не з'явилася у судове засідання без поважних причин. Апеляційний суд вважає, що відповідач [PERSON] не з'явився у судове засідання 10 червня 2014 року також без поважних причин, оскільки станом на 10 червня 2014 року будь-які перешкоди у сполученні між містами Дзержинськ, де мешкає відповідач, та Донецьк, де розташований апеляційний суд Донецької області, за повідомленнями органів ДАЇ відсутні. Раніше 26 травня 2014 року відповідач та його представник - адвокат [PERSON] заявляли клопотання про відкладення на один тиждень розгляду справи, який був призначений на 27 травня 2014 року, у зв'язку з тим, що вони не встигли ознайомитися з матеріалами справи (а.с. 81 т. 2). Проте в період з 28 травня 2014 року по 10 червня 2014 року (всі ці дні, крім вихідних, апеляційний суд працював у звичайному режимі) жодного разу до апеляційного суду для ознайомлення з матеріалами справи не з'явилися, навіть після отримання 04 червня 2014 року телефонограм, а 06 червня 2014 року повісток про явку до суду 10 червня 2014 року та в черговий раз подали заяву про відкладення розгляду справи ще на два тижні. Позивач [PERSON], її представник - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 23 серпня 2012 року (а.с. 49-50 т. 1), треті особи [PERSON], [PERSON], представник - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний», представник Страхової компанії «ТАС» у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином: позивач та її представник, треті особи [PERSON], [PERSON] - телефонограмами, які зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду 04 червня 2014 року за № 6760, № 6762, № 6763 (а.с. 86, а.с. 88-91 т. 2); представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» (далі ПрАТ «СК АСКО Донбас Північний») повістку про явку до суду отримав 06 червня 2014 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 100 т. 2). Зазначені особи, які беруть участь у справі, причини неявки у судове засідання апеляційному суду не повідомили і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися у судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав: З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є власником автомобіля Ford Fiesta реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску (а.с. 23 т. 1). Відповідач [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є власником автомобіля ВАЗ 217030-110-01 реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску (а.с. 123 т. 2). Постановою інспектора групи дізнання ВДАЇ м. Шахтарська УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області від 19 березня 2011 року встановлено, що 10 жовтня 2010 року біля 11 годині 40 хвилин на ділянці 208 км + 850м автошляху Старобельськ - Луганськ - Донецьк Н-21 сталося зіткнення автомобіля ВАЗ 217030-110-01 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] з автомобілем марки Ford Fiestа реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який в свою чергу зіткнувся з автомобілем ВАЗ 2109 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті зіткнення водій автомобіля ВАЗ 2109 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] та його пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Згідно автотехнічного дослідження № 322 від 28 лютого 2011 року в цій дорожній обстановці дії водія автомобіля ВАЗ 217030-110-01 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] не відповідали вимогам п. 13.1а Правил дорожнього руху України, згідно якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції. Незважаючи на порушення [PERSON] п. 13.1 Правил дорожнього руху України, в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ст. 286 КК України, оскільки за висновками судово-медичного дослідження водію [PERSON] та пасажиру [PERSON] внаслідок ДТП заподіяні легкі тілесні ушкодження. Зазначеною постановою інспектора групи дізнання ВДАЇ м. Шахтарська УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області від 19 березня 2011 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками ст. 286 КК України відмовлено за відсутністю в його діях складу злочину, вирішено притягнути його за порушення Правил дорожнього руху України до адміністративної відповідальності (а.с. 8-10 т. 1). Згідно звіту про експертну оцінку колісного транспортного засобу № 105а від 29 листопада 2010 року вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу Ford Fiesta реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок пошкоджень, з урахуванням втрати товарної вартості, з технічної точки зору складає 46 859,93 грн. (а.с. 11-42 т. 1). Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача [PERSON] в ДТП доведена. Ухвалою Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2012 року за заявою відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] по справі була призначена комплексна транспортно - трасологічна та автотехнічна експертиза, оплату якої було покладено на відповідача. Згідно повідомлення Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз від 29 березня 2013 року за № 89-90 оплата за проведення автотехнічної експертизи не поступила, тому на підставі пунктів 1.13, 4.3. «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз і експертних досліджень» експертиза знята з провадження. Зазначений факт суд розцінив як ухилення відповідача [PERSON] від проведення експертизи, у зв'язку з чим виходив з висновку автотехнічної та транспортно - трасологічної експертизи № 654/18-655/19 від 12 червня 2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] (треті особи - ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний», СК «ТАС») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, згідно якого в даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 2107030 [PERSON], рухаючись за автомобілем Ford Fiesta, повинен був дотримуватись безпечної дистанції, яка б дозволила йому у випадку раптового гальмування останнього уникнути зіткнення без будь-якого маневру, тобто дії водія [PERSON] повинні були відповідати вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Водій [PERSON] мав технічну можливість запобігти зіткнення шляхом виконання вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля Ford Fiesta [PERSON] не мав технічної можливості запобігти даній пригоді, в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б перебували в причинно-наслідковому зв'язку із ДТП, не вбачається. В даній дорожній обстановці дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України і були в причинно-наслідковому зв'язку з ДТП (а.с. 81-88 т. 1). Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. З матеріалів справи встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 1188 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно частини 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Висновку про вину відповідача [PERSON] в ДТП суд першої інстанції дійшов, виходячи з автотехнічної та транспортно - трасологічної експертизи № 654/18-655/19 від 12 червня 2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] (треті особи - ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний», СК «ТАС») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, згідно якого в даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 2107030 [PERSON], рухаючись за автомобілем Ford Fiesta, повинен був дотримуватись безпечної дистанції, яка б дозволила йому у випадку раптового гальмування останнього уникнути зіткнення без будь-якого маневру, тобто дії водія [PERSON] повинні були відповідати вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Водій [PERSON] мав технічну можливість запобігти зіткнення шляхом виконання вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля Ford Fiesta [PERSON] не мав технічної можливості запобігти даній пригоді, в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б перебували в причинно-наслідковому зв'язку із ДТП, не вбачається. В даній дорожній обстановці дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України і були в причинно-наслідковому зв'язку з ДТП (а.с. 81-88 т. 1). Доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність його вини в ДТП є необґрунтованими. Згідно постанови судді Дзержинського міського суду Донецької області від 30 червня 2011 року провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрито у зв'язку із спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. В постанові відсутній висновок щодо доведеності або недоведеності вини [PERSON] в ДТП, яке сталося 10 жовтня 2011 року (а.с. 167 т. 1). За клопотанням відповідача [PERSON] апеляційним судом на виконання вимог частини 4 ст. 10 ЦПК України та з урахуванням пояснень свідків [PERSON], [PERSON] була призначена автотехнічна експертиза. Згідно висновків експертів Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз № 6804-6805 судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз від 14 квітня 2014 року в даній дорожній обстановці в момент коли автомобіль Ford Fiesta почав перестроюватися на смугу руху автомобіля ВАЗ 2107030 він не створював небезпеки для руху водію автомобіля ВАЗ 2107030, а з моменту початку зниження швидкості руху автомобіля Ford Fiesta, водію автомобіля ВАЗ 2107030 [PERSON] необхідно було дотримуватися небезпечної дистанції, яка б дозволяла йому у разі раптового гальмування автомобіля, що рухався попереду по тій же смузі, уникнути зіткнення без виконання будь-якого маневру, тобто водій автомобіля ВАЗ 2107030 [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 13.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 2107030 [PERSON] в односторонньому порядку мав технічну можливість запобігти зіткнення шляхом виконання вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України. В цій дорожній обстановці при зазначених даних дії водія автомобіля ВАЗ 2107030 [PERSON] не відповідали вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися у причинно-наслідковому зв'язку з настанням події. Настання події діями водія автомобіля Ford Fiesta [PERSON] не визначалися та він не мав технічної можливості запобігти даній пригоді, в цій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Ford Fiesta [PERSON] невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б перебували в причинному зв'язку із настанням пригоди, не вбачається (а.с. 35-45 т. 2). Доказів, які б спростовували зазначений висновок експертів, відповідачем [PERSON] суду не надано. Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд в порушення вимог ст. 58, частини 3 ст. 61 ЦПК України, як доказ його вини, врахував висновок автотехнічної та транспортно -трасологічної експертизи № 654/18-655/19 від 12 червня 2012 року по іншій справі, не спростовують висновків суду. Врахування судом першої інстанції висновків експертизи по іншій справі у зв'язку із тим, що відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції не була оплачена призначена по цій справі експертиза, не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки при проведенні автотехнічної експертизи по цій справі на стадії апеляційного розгляду експерти дійшли таких самих висновків. Відповідно до частини 3 ст. 309 ЦПК України використання судом висновків експертизи за цим же фактом ДТП, але по іншій справі, яке не призвело до неправильного вирішення справи, не є підставою для скасування рішення суду. Доводи відповідача про те, що він діяв відповідно до вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що Правила дорожнього руху України порушив водій автомобіля Ford Fiesta, є недоведеними. Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Згідно п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу відповідачем [PERSON] внаслідок ДТП, судом першої інстанції визначений на підставі звіту про експертну оцінку колісного транспортного засобу № 105 «а» від 29 листопада 2010 року, згідно якого вартість матеріальної шкоди з урахуванням величини втрати товарної вартості, з технічної точки зору, заподіяної володільцю транспортного засобу Ford Fiesta, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, складає 46 859,93 грн. (а.с. 11-38 т. 1). Доводи апеляційної скарги відповідача [PERSON] про недоведеність розміру завданої позивачу внаслідок ДТП шкоди, є необґрунтованими. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження своїх позовних вимог щодо розміру завданої матеріальної шкоди позивачем надано звіт про експертну оцінку колісного транспортного засобу № 105 «а» від 29 листопада 2010 року. Відповідно до частини 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Посилаючись на те, що визначена позивачем шкода є завищеною, що оцінка матеріальної шкоди здійснена без його участі та за відсутності його підтверджень, що всі пошкодження сталися саме під час ДТП за його участю, відповідач доказів на підтвердження своїх заперечень не надав. Згідно протоколу огляду місця ДТП від 10 жовтня 2010 року, який знаходиться в оглянутому апеляційним судом матеріалі про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом ДТП (ЖРЗСП № 4608/1 від 09 грудня 2010 року), автомобіль Ford Fiesta мав такі ушкодження: деформовано заднє праве крило, задній бампер справа, задні двері справа знизу, задня панель кузова справа, передній бампер справа, радіатор. Зазначений протокол підписаний в тому числі і відповідачем [PERSON] (а.с. 101-122 т. 2). Саме такі пошкодження транспортного засобу зазначені і в звіті про експертну оцінку колісного транспортного засобу № 105 «а» від 29 листопада 2010 року, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про те, що не всі зазначені в звіті пошкодження сталися під час ДТП 10 жовтня 2011 року. За клопотанням відповідача [PERSON] на виконання вимог ст. 11, ст. 60, частини 4 ст. 10 ЦПК України апеляційним судом ухвалами від 01 жовтня 2013 року та від 10 грудня 2013 року по справі була призначена судова автотоварознавча експертиза з метою визначення вартості матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП. Рахунок про оплату автотоварознавчої експертизи відповідач отримав перший раз особисто в апеляційному суді 26 листопада 2013 року (а.с. 260 т. 1), другий раз - особисто в апеляційному суді 21 січня 2014 року (а.с. 11 т. 2). Проте двічі відповідачем оплата автотоварознавчої експертизи не здійснена і відповідно до частини 2 ст. 86 ЦПК України ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13 травня 2014 року зазначені ухвали про призначення судової автотоварознавчої експертизи скасовані. Згідно пояснень відповідача він не оплатив автотоварознавчу експертизу, оскільки чекав висновків автотехнічної експертизи та не мав можливості поспілкуватися з експертом автотоварознавцем щодо методики визначення ним вартості матеріальної шкоди. Така позиція відповідача суперечить вимогам частини 5 ст. 53 ЦПК України, згідно якої експерт не має права спілкуватися з особами, які беруть участь у справі. Оскільки інших доказів, ніж звіт про експертну оцінку колісного транспортного засобу № 105 «а» від 29 листопада 2010 року, сторонами по справі на підтвердження розміру завданої шкоди не надано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок пошкодження автомобіля позивачу заподіяна матеріальна шкода в розмірі 46 859,93 грн. Суд першої інстанції відмовив позивачу у відшкодуванні витрат на автотоварознавче дослідження фахівця в розмірі 550 грн., посилаючись на необґрунтованість позовних вимог в цій частині. З таким висновком суду погодився позивач. Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, на що посилалася позивач при зверненні до суду. Оскільки вина відповідача в ДТП, а відповідно і в пошкодженні автомобіля позивача доведена, суд першої інстанції дійшов законного висновку про те, що внаслідок винних дій відповідача позивачу заподіяні моральні страждання, оскільки внаслідок ДТП був пошкоджений її автомобіль і вона протягом певного часу була позбавлена можливості користуватися зазначеним автомобілем, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Моральні страждання позивача судом першої інстанції оцінені в 1 000 грн., з чим погодився позивач. Будь-які доводи з цього приводу в апеляційній скарзі відповідача відсутні. Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди є розумним, виваженим та справедливим. При його визначенні суд першої інстанції врахував характер правопорушення, скоєного відповідачем, наявність його вини в заподіянні шкоди, глибину фізичних та душевних страждань позивача. Разом з тим суд першої інстанції не врахував, що до правовідносин, які виникли між сторонами, потрібно було також застосувати Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, оскільки цивільна відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний», що було відомо суду першої інстанції з позовної заяви, в якій ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний» зазначено в якості третьої особи; з письмових пояснень ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний» від 07 листопада 2012 року (а.с. 100-т. 1), в яких страхова компанія посилається, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний» згідно поліса № ВС/8219383 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 квітня 2010 року строком до 27 квітня 2011 року, що відповідач повідомив страховика про страховий випадок і в разі звернення за виплатою потерпілої особи сума страхового відшкодування складе 24 990,00 грн. (25 500 - 510). Згідно поліса № ВС/8219383 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 квітня 2010 року, застрахованим транспортним засобом був вищезазначений автомобіль ВАЗ 217030 110 01, номерний знак [NUMBER]. Відповідно до вказаного полісу, страховик, яким є Страхова компанія АСКО-Донбас Північний забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу, та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована; строк дії договору з 28 квітня 2010 року по 27 квітня 2011 року (а.с. 168 т. 1). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 16 постанови від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статті 21 Закону N 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У справі в якості третьої особи брав участь страховик - ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний», тому незалежно від того, чи наполягає потерпілий на відшкодуванні шкоди його заподіювачем, відповідальність якого застрахована за договором обов'язкового страхування, суд повинен урахувати відповідальність і страховика, що судом першої інстанції зроблено не було, про що обґрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (в редакції, яка діяла на час ДТП 10 жовтня 2010 року) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно полісу № ВС/8219383 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності ПрАТ Страхова компанія АСКО - Донбас Північний за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) встановлено - 25 500 грн. (а.с. 168 т. 1). Статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (в редакції, яка діяла на час ДТП 10 жовтня 2010 року) встановлено обов'язок учасника дорожньо-транспортної пригоди повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду, зокрема в п/п 33.1.2 пункту 33.1 застережено, що учасник дорожньо-транспортної пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Апеляційним судом встановлено, що відповідач виконав свій обов'язок щодо повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася з забезпеченим транспортним засобом 10 жовтня 2010 року, [PERSON], який є страхувальником за полісом, повідомив ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний» в той же день - 10 жовтня 2010 року (реєстраційний номер повідомлення в Дзержинській філії - № 25, в центральному офісі - № 605/10), що підтверджується довідкою ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний» (а.с. 188 т. 1). Проте позивач [PERSON] до теперішнього часу до цієї страхової компанії не зверталася. Згідно пояснень її представника [PERSON], позивач не зверталася до страхової компанії з тих причин, що відсутній документ про наявність вини [PERSON] в ДТП. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Проте позивач [PERSON] позовних вимог до ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний» не заявляла, а тому суд не може цим рішенням покласти на страхову компанію певну відповідальність за заподіяну позивачу внаслідок ДТП шкоду, а відповідач не згоден на відшкодування шкоди в повному обсязі та настоює на субсидіарній відповідальності страховика. Виходячи з приписів ст. 1194 ЦК України, зазначена норма має на меті забезпечення принципу повного відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, якщо сума виплаченого страхового відшкодування є недостатньою, а не звільнення від відповідальності винної особи. У зв'язку з цим суд не повинен відмовляти в позові про стягнення шкоди безпосередньо з винної особи, а мусить незалежно від того, чи наполягає потерпілий на відшкодуванні шкоди його заподіювачем, відповідальність якого застрахована за договором обов'язкового страхування, урахувати відповідальність страховика. Враховуючи, що позивач, яка була достовірно обізнана про наявність полісу страхової відповідальності [PERSON] та зазначила страхову компанію як особу, яка бере участь у справі, до теперішнього часу не звернулася до страховика за відшкодуванням їй шкоди, завданої внаслідок ДТП, не заявила до нього відповідні позовні вимоги, що згідно письмових пояснень страховика - ПрАТ «СК АСКО - Донбас Північний» від 07 листопада 2012 року за вих. № 102 у разі звернення потерпілого до страхової компанії страхове відшкодування, виходячи з ліміту відповідальності та встановленого розміру франшизи, складе за вирахуванням франшизи 24 990 грн. (а.с. 100 т. 1), апеляційний суд вважає, що розмір відповідальності відповідача за шкоду, заподіяну позивачу внаслідок ДТП, слід зменшити на зазначену суму. Моральна шкода, завдана позивачу внаслідок ушкодження під час ДТП його майна (п. 3 частини 2 ст. 23 ЦК України), відповідно до ст. 22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком не відшкодовується, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи зазначене, з урахуванням вимог ст. 1194 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП: - на відшкодування шкоди, завданої пошкодження автомобіля, - 21 869,93 грн. (46 859,93 - 25 500 - 510, де 25 500 грн. - ліміт відповідальності страховика, 510 грн. - франшиза); - на відшкодування моральної шкоди - 1 000 грн. Враховуючи зазначене, рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2013 року підлягає зміні, а саме, на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню з відповідача на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, - 21 869,93 грн., на відшкодування моральної шкоди - 1 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 574,00 грн. (а.с. 1 т. 1). Відповідно до частини 3 ст. 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду а на час ухвалення оскаржуваного рішення) за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, позовної заяви немайнового характеру - 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 13 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» від 22 грудня 2011 року № 4282-VІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2012 року, в якому був поданий позов, складала 1 073 грн. Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення майнових вимог позивача в розмірі 21 869,93 грн. та задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. З цих задоволених позовних вимог відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI підлягає сплаті судовий збір в розмірі 326,00 грн., з яких 218,70 грн. 1% від задоволених майнових вимог у сумі 21 869,93 грн. та 107,30 грн. з задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ст. 1 Закону України від 20.12.2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який вступив в законну силу з 01 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно матеріалів справи правова допомога позивачу надавалася адвокатом [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 23 серпня 2012 року (а.с. 49-50 т. 1). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду дві квитанції: від 12 липня 2012 року - на суму 1 000 грн. (а.с. 32 т. 1), від 05 січня 2013 року - на суму 1 500 грн. (а.с. 118 т. 1). Згідно матеріалів справи адвокат [PERSON] брав участь у розгляді справи у судових засіданнях: 29 серпня 2012 року - 4 хвилини 30 секунд (а.с. 58 т. 1); 09 жовтня 2012 року - 4 хвилини 30 секунд (а.с. 63 т. 1), 25 жовтня 2012 року - 42 хвилини 8 секунд (а.с. 70 т. 1), 08 листопада 2012 року - 40 хвилин 35 секунд, 19 листопада 2012 року - 1 годину 34 хвилини 49 секунд, всього в жовтні - листопаді 2012 року - 3 години 2 хвилини 2 секунди; 21 червня 2013 року - 10 хвилин 1 секунда (а.с. 116 т. 1), 26 червня 2013 року - 46 хвилин 28 секунд (а.с. 123 т. 1), всього за червень 2013 року - 56 хвилин 29 секунд. Згідно ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 липня 2012 року був встановлений 1 102 гривні, з 01 жовтня 2012 року - 1 118 гривень, з 01 грудня 2012 року - 1 134 грн. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року № 5515-VI мінімальна заробітна плата з 01 січня 2013 року складала 1 147 грн., з 1 грудня - 1 218 грн. Тобто граничний розмір витрат на правову допомогу за серпень 2012 року складає 33,06 грн. (1 102 грн. х 40% = 440,80 грн.: 60 хв. х 4 хв. 30 сек.), за жовтень - листопад 2012 року - 1 356,76 грн. (1 118 х 40% = 447,20 грн. х 3 год. 2 хв. 2 сек.), за червень 2013 року - 431,91 грн. (1 147 грн. 40% = 458,80 грн. : 60 хв. х 56 хв. 29 сек.), тобто загальний граничний розмір витрат правову допомогу складає - 1 821,73 грн. (33,06 грн. + 1 356,76 грн. + 431,91 грн.), який і підлягає відшкодуванню позивачу. Враховуючи зазначене, рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2013 року підлягає зміні і в частині розподілу судових витрат.

Outcome: partial