Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

16.11.2017 відкрито провадження у даній справі. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,63 га, що розташована на території Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області. 15.01.2007 року вона уклала договір оренди вказаної земельної ділянки з ТОВ ім. Ф.С. Муратова строком на 10 років. Через деякий час їй повідомили, що її земельну ділянку використовує відповідач. Оскільки позивачка мала намір самостійно обробляти свою земельну ділянку, вона через свого представника у вересні 2017 року повідомила про це ПрАТ «САД», проте відповіді на лист не надійшло. На початку листопада 2017 року її представник прибув до товариства «САД», де його повідомили, що позивачка 23.04.2010 уклала договір оренди землі, яким на 10 років передала в оренду ЗАТ «САД» свою земельну ділянку. Проте вказаний договір вона не підписувала, також не підписувала акт приймання-передачі та визначення меж земельної ділянки в натурі, наміру укладати договір оренди із ЗАТ «САД» після закінчення дії договору від 15.01.2007 не мала. З договором від 23.04.2010 вона ознайомилася на початку листопада 2017 року, умови договору не знала і їх не погоджувала. В звязку з цим просить визнати недійсними договір оренди землі від 23.04.2010 про передачу в оренду ПрАТ «САД» земельної ділянки площею 3,0114 га кадастровий номер 5920386900:01:002:055 строком на 10 років, зареєстрований за №041061502449. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що в 2007 році уклала з ТОВ ім. Ф.С. Муратова договір оренди належної їй земельної ділянки строком на 10 років. Потім ця земельна ділянка якось перейшла до Сугака (директора ПрАТ «САД»). Протягом дії вказаного договору вона отримувала орендну плату. По закінченню строку дії договору вона мала намір самостійно обробляти свою земельну ділянку, однак їй повідомили, що в 2010 році між нею та відповідачем укладений договір оренди землі. Однак вона про цей договір нічого не знала, його не підписувала. Просила позов задовольнити. Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти заявлених вимог та просила відмовити у їх задоволенні, пояснивши, що договір оренди між сторонами було укладено 23.04.2010 та зареєстровано 22.11.2010 у Охтирському районному відділі ДП «Центр Державного земельного кадастру» при Держкомземі України за №0410615024449. З 2010 року по 2017 рік позивачка щорічно отримувала у ЗАТ «САД» (в наступному - ПрАТ «САД») орендну плату. Позивачці було добре відомо хто використовує її земельну ділянку. Позивачкою не надано жодного доказу в підтвердження того, що вона дізналася про існування договору тільки у 2017 році та що вона зверталася для отримання свого екземпляру договору оренди чи вживала інших заходів для того, щоб отримати договір чи дізнатися його умови. Вважає, що позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обовязку знати про стан своїх майнових прав, нею пропущено строк позовної давності і відсутні поважні причини для його поновлення, та заявляє про застосування строків позовної давності як підставу для відмову у позові, Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення учасників справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За ч. 1 ст.\~6\~Закону України\~«Про оренду\~землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. За ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. \~Статтею 125\~ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,63 га, в тому числі 3,0114 га рілля кадастровий номер 5920386900:01:002:0055, 0,53 га сіножаті, 0,09 га пасовища, в межах згідно з планом, яка розташована на території Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області, , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IІ-СМ №041852, кадастровим планом земельної ділянки (а.с. 8, 9). 15.01.2007 між [PERSON] та ТОВ ім. Ф.С. Муратова було укладено договір оренди землі, який 24.08.2007 був зареєстрований в Державному реєстрі земель за №040761503261 (а.с. 10-11). Із акту приймання-передачі земельної ділянки від 15.01.2007 вбачається, що була проведена передача в оренду земельної ділянки площею 3,63 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 10 років, яка розташована на території Пологівської сільської ради (а.с. 12). Відповідно до договору оренди землі від 23.04.10, укладеним від імені [PERSON], який 22.11.2010 був зареєстрований в Державному реєстрі земель за №041061502449, ЗАТ «САД» (в послідуючому ПрАТ «САД») надано в оренду земельну ділянку площею 3,0114 га строком на 10 років (а.с. 13-14). Згідно акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (без зазначення дати) та акту приймання-передачі земельної ділянки (без зазначення дати), були визначені межі земельної ділянки з кадастровим номером 5920386900:01:002:0055, що розташована на території Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області і належать позивачці, та проведена передача в оренду земельної ділянки площею 3,01144 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 10 років (а.с. 14). Статтею 14\~Закону України\~«Про оренду\~землі» встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно із ч. 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Ухвалою суду від 02.02.2018 по справі була призначена судова почеркознавча експертиза. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №307/308 від 05.04.2018 підпис від імені [PERSON] в договорі оренди земельної ділянки від 23.04.2010 у п. «РЕКВІЗИТИ СТОРІН», у графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ», у рядку «_______ [PERSON]М.» виконаний за допомогою пасти (паст) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON], а іншою особою (а.с. 116-120). Відповідно до ч. 3 ст.\~203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи, що спірний договір [PERSON] не підписувала, тобто відсутні докази її волевиявлення на укладення договору, наявні правові підстави для визнання недійсним договору оренди землі від 23.04.2010. Вирішуючи питання щодо строків позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача, суд виходить з наступного. Статтею 256\~ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260\~ЦК України передбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивачка та її представник суду зазначили, що про наявність договору оренди землі від 23.04.2010 позивачці стало відомо\~на початку листопада 2017 року, після закінчення строку дії договору оренди землі від 15.01.2007, з позовом до суду вона звернулася 13.11.2017, тобто в межах строку позовної давності. Спростовуючи вказані твердження сторони позивача, представник відповідача зазначила, що позивачці було відомо, що ПрАТ «САД» обробляє її земельну ділянку, вона знала про договірні правовідносини, оскільки з 2010 року отримувала орендну плату. Крім того, з приводу отримання свого екземпляру договору оренди позивачка до відповідача не зверталася, не вживала інших заходів для того, щоб дізнатися про його існування. Разом з тим, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що позивачка до листопада 2017 року була обізнана про існування спірного договору, який, до речі, вона не підписувала. Таким чином, листопад 2017 року, в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України, є моментом початку перебігу строку позовної давності. Посилання представника відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримувала плату за користування землею, є таким, що суперечить нормам ст. 261 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України №6-48цс15. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов поданий в межах строку позовної давності та підлягає задоволенню. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Так, положеннями ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3)\~у разі\~часткового задоволення\~позову -\~на обидві сторони пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При подачі позовної заяви до суду позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 640 грн, що підтверджується квитанцією від 12.11.2017 №0.0.890616240.1 (а.с. 1). Крім того, позивачкою були понесені витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 4433 грн, що підтверджується квитанцією від 05.03.2018 №0.0.979848143.1 (а.с. 110). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 5073 грн на користь позивачки в рахунок відшкодування судових витрат На підставі викладеного,

Outcome: approved