Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

15 жовтня 2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 17 січня 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей - синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони хоча і проживають разом з дітьми в одній квартирі, однак позивач з відповідачем шлюбних відносин не підтримує, спільного господарства не веде, утримує дітей самостійно, в той час як відповідач не приймає участі в утриманні спільних дітей сторін вже тривалий час. За таких обставин позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь на утримання спільних дітей сторін аліменти, а також покласти на відповідача судові витрати, зокрема стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 550 гривень. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. В зв'язку із цим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 17 січня 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8-10). Як встановлено судом в судовому засіданні та не спростовується матеріалами справи, сторони мешкають разом з дітьми в одній квартирі, однак діти фактично перебувають на утриманні виключно позивача, а відповідач не приймає ніякої участі в утриманні спільних дітей сторін, хоча має можливість надавати таку допомогу, оскільки регулярно отримує певний дохід, інших аліментних зобов'язань не має, як і інших дітей на утриманні. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв'язку. Положеннями ст.ст.141, 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов'язок є рівним для обох батьків. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.183 СК України в контексті положень ст.184 СК України, якщо платник аліментів має регулярний, постійний дохід, суд в межах відповідних позовних вимог призначає аліменти на дитину в частці від заробітку (доходу) матері, батька. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші істотні обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України, яка регулює призначення аліментів у твердій грошовій сумі. Нормою ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком двох спільних з позивачем дітей - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO], яких зобов'язаний утримувати до досягнення повноліття, однак регулярної матеріальної допомоги на утримання своїх дітей не надає, хоча має таку можливість, отримуючи відповідний для цього дохід, і діти потребують утримання від свого батька, а також приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів звільнення відповідача від обов'язку утримувати дітей або ж факту припинення права на аліменти на дітей у відповідності до ст.ст.188, 190 СК України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню - шляхом стягування аліментів з відповідача в розмірі єдиної частки на обох дітей 1/3 частини від усіх видів його доходу (заробітку) і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі ст.214 п.7 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ст.367 ч.2 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України, ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,6 гривень, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 550 гривень, понесення яких позивачем підтверджується копією відповідної квитанції (а.с.4). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved