Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

15 квітня 2021 року [PERSON] , звернулася до Кобеляцького районного суду Полтавської області з позовом, у якому прохала стягнути з [PERSON] \~ аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що у неї з колишнім чоловіком [PERSON] у шлюбі народилася спільна дитина син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Факт розірвання шлюбу позивачки з відповідачем підтверджуються рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11.03.2021. Позивачка вказує, що разом з відповідачем вони не проживають. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, утримань по виконавчих документах з нього не проводиться, відомості про доходи відповідач від позивачки приховує. 28 квітня 2021 року до Кобеляцького районного суду надійшла відповідь Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області щодо реєстрації місця проживання [PERSON] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 квітня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 26 травня 2021 року, задоволено клопотання позивачки про витребування доказів і зобов`язано відповідача надати довідку про його доходи за останні шість місяців. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 травня 2021 року підготовче судове засідання відкладене у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача. У судове засідання 17 червня 2021 року позивачка не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить відповідна довідка про доставку смс-повідомлення. 26 травня 2021 року за вх. № 5016/21 позивачкою до суду подано заяву про розгляд справи у її відсутності. У цій же заяві позивачка прохає позов задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання 17 червня 2021 року відповідач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать відповідні розписки про вручення судової повістки. У визначений строк відповідач правом відзиву не скористався, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не подав, про причини неявки в судове засідання та їх поважність не повідомляв, будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань або з приводу позовних вимог по суті від відповідача до суду не надходило. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 червня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд цієї справи на підставі наявних письмових доказів. За змістом речення 2 частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частин 4,5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши наявні матеріали справи, суд робить наступні висновки. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , дата народження: [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 24.12.2014 (а.с. 4). Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 березня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 5). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 162 від 13.04.2021, виданої Кобеляцькою міською радою Полтавського району Полтавської області, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з матір`ю, [PERSON] , проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні (а.с. 6). [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідачем не виконано ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 квітня 2021 року щодо надання довідки про доходи за останні шість місяців. Відповідно ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховуються дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ч.3 до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Правилами статті 192 СК України, встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується поданими позивачкою доказами, які відповідачем не заперечені і не спростовані, на відповідача, як на батька, покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, відповідає обставинам справи та вимогам закону. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одного із батьків. Це відповідатиме, як інтересам дитини, так і платника аліментів, який жодним чином не вказував на існування обставин, що унеможливлюють стягнення з нього аліментів у заявленому позивачкою розмірі, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання дітей на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved