Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

17. 08. 2015 року позивач [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 30. 08. 1999 року на підставі договору купівлі-продажу серії [NUMBER], посвідченого Першою синельниківською державною нотаріальною конторою за реєстром №833 від 30. 08. 1999 року, [PERSON] набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], та 17. 05. 2011 року виконавчим комітетом Синельниківської міської ради йому видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Але вільно користуватися та розпоряджатися зазначеним вище нерухомим майном [PERSON] не може, у зв'язку з наявністю не знятого обтяження, накладеного 30. 08. 2006 року державним нотаріусом Першої синельниківської держнотконтори за №3661906. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 25. 06. 2010 року у справі №2-880/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: відділ державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції звільнено з-під арешту та скасовано заборону на відчуження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Однак, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Зуб О. А. від 30. 07. 2015 року за №23295125, [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації обтяження на вказану квартиру у зв'язку із тим, що подані ним документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, так як в рішенні Синельниківського міськрайонного суду від 25. 06. 2010 року не зазначено номер обтяження (заборони), а також відсутні відомості про вилучення запису про обтяження (заборони) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Просить суд зняти заборону на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], накладену Першою синельниківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 30. 08. 2006 року за №3661906 на підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду від 15 листопада 2002 року, що міститься в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна; внести відмітку про погашення заборони №3661906 в Єдиному реєстрі заборони відчуження нерухомого майна, оскільки зазначені обставини перешкоджають [PERSON] у здійсненні права користування та розпорядження майном. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, однак до початку його проведення надав суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але до початку його проведення від начальника служби надійшла заява про здійснення розгляду справи без участі представника реєстраційної служби Синельниківського МРУЮ. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав серії ССУ №829057 (а с. 17) [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область. [ADDRESS], на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії [NUMBER], виданого 17. 05. 2011 року виконавчим комітетом Синельниківської міської ради Дніпропетровської області (а. с. 16). В матеріалах справи знаходиться копія рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25. 06. 2010 року, яке набрало чинності 06. 07. 2010 року, у цивільній справі №2-880/2010 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа: відділ Державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції, згідно резолютивної частини якого, вирішено звільнити з-під арешту та скасувати заборону на відчуження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12-13). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак, представник позивача, звернувшись в інтересах [PERSON] до державного реєстратора, отримав 30. 07. 2015 року відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень в зв'язку із тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки в рішенні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області №2-880/2010 від 25. 06. 2010 року не зазначено номер обтяження (заборони), а також відсутні відомості про вилучення запису про обтяження (заборони) в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ЕЕХ 644924), сформованому 29. 07. 2015 року, у розділі «Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна» наявний запис щодо заборони, за реєстраційним номером обтяження 3661906, на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З огляду на викладені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги представника позивача підлягають задоволенню, оскільки існування накладеної заборони на нерухоме майно власника [PERSON], яка судовим рішенням від 25. 06. 2010 року визнана такою, що не має правового підгрунття, обмежує [PERSON] у законних правах як власника, позбавляючи останнього можливості здійснити користування та вчинити розпорядження таким об'єктом власності на власний розсуд, тому даний тип обтяження є безпідставним та таким, що підлягає зняттю із внесенням відмітки про погашення. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України,

Outcome: approved