Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

16.10.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх: [PERSON], [PERSON], та [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Вона постійно проживає в даному будинку, та в належному їй будинку, зареєстровані але не проживають [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Як зазначає позивачка відповідачі не її родичами та членами сім'ї, та в 2012 році з її згоди вони зареєструвалися у належному їй будинку, але жодного разу там не проживали та будь яких їх речей в будинку не має. Витрати по сплаті комунальних платежів та на утримання будинку відповідачі не несуть, а тому позивачка не має можливості в повній мірі реалізувати свої права, а саме не може здійснити своє право на отримання субсидії. Посилаючись на ці обставини позивачка вважає, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням. В судове засідання позивачка не з'явилася. При цьому подала заяву про підтримання позову, в якій клопотала про розгляд справи за її відсутності та проти заочного винесення рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. Відзив на позов не подали. У зв'язку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд находить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачка є власником будинку за адресою: [ADDRESS], даний факт підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с. 7,8) Відповідно Довідки Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 27.09.2018 року №1444 та Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 27.09.2018 року [ADDRESS] зареєстровані, але фактично не проживають з 2012 року: [PERSON], [INFO], та троє її дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; та [PERSON], [INFO]. Особистих речей при обстежені будинку [PERSON] та її дітей не виявлено. Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому ст. 13 ч. 1 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. З аналізу наведених доказів також слідує, що відповідачі фактично не проживають в спірному жилому приміщенні з 2012 року з власної волі. В судовому засіданні також не виявлено визначених ст. 71 ч. 3 ЖК України підстав, згідно яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Таким чином, оскільки відповідачі без поважних причин не проживають в жилому приміщенні більш ніж шість місяців, то на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України їх слід визнати такими, що втратили право користування належним позивачці жилим приміщенням.

Outcome: approved