overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

16.10.2014 року позивач домовившись з відповідачем про купівлю у нього житлового будинку з надвірними побудовами, розташованих по [ADDRESS], в рахунок укладення договору купівлі-продажу зазначеного житла, уплатила відповідачу обумовлену за них суму -37.000 грн.,що було підтверджено простим письмовим договором у вигляді розписки.Сторони також домовились про посвідчення цієї угоди у нотаріуса. Однак після одержання грошей , відповідач з різних причин почав ухилятися від нотаріального посвідчення вищезазначеної угоди, що спонукало позивача звернутися до суду з вимогами про визнання угоди дійсною ,а також визнання за нею права приватної власності на вищезазначене майно за цією угодою. Сторони надали суду письмові заяви, в яких: позивач, підтримуючи свої вимоги, а відповідач , визнаючи їх, оба просять про розгляд справи за їх відсутності. Перевіривши матеріали справи,суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Із простого письмового договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними побудовами(будинковолодіння) від 16.10.2014 року,укладеного між сторонами, вбачається, що позивач дійсно уплатила відповідачу 37000 грн. за вищезазначене будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS], а відповідач, якому воно належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом,виданого 31.07.1997 року і зареєстрованого державним нотаріусом Великоновосілківської держнотконтори в реєстрі за №175, отримав за нього остаточно обумовлену між ними суму- 37000 грн. , домовившись при цьому і про нотаріальне посвідчення цього договору. В судове засідання не надійшло заперечення від відповідача щодо домовленості між ним і позивачем усіх істотних умов, у тому числі і з приводу подальшого нотаріального оформлення угоди. І навпаки,в своєму письмовому зверненні до суду, відповідач визнає обставини викладені позивачем в позовній заяві. Тобто,аналізуючи вищезазначену обставину,суд дійшов висновку,що між сторонами відбулося фактично повне виконання договору, але з вини відповідача його нотаріальне посвідчення не відбулося, що у відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України для суда є підставою для визнання такого договору дійсним і згідно ст.ст.328,334 ч.3,386 ЦК України, за відсутності вимог зі сторони інших заінтересованих осіб, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на майно за цим договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

16.10.2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому вказує, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 28.08.1986 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] Три роки назад позивач закохався в іншу жінку та планує створити нову сім'ю. [PERSON] з відповідачем нічого не пов'язує, донька вже доросла та має свою сім'ю. [PERSON] відмовляється розірвати шлюб по спільній заяві, а тому позивач вимушений звернутися до суду. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Відповідно до ст. 224 ч.1 в даному випадку суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі 28.08.1986 року уклали шлюб, який був зареєстрований Кам'янсько-Дніпровським відділом державної РАЦС в Запорізькій області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу був зроблений запис №95, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 28.08.1986 року (а.с. 5). Мають доньку - [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, але шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо, тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити, так як при тих відносинах, що склалися між подружжям, збереження сім'ї неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

16.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 31 березня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області України, за актовим записом № 46, мотивуючи свій позов тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки, які призвели до втрати почуття любові та поваги один до одного. З цих підстав, півтора року тому подружжя припинило шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Позивач має намір укласти шлюб із жінкою, яка народила йому сина - [PERSON]. Фактично сім'я розпалась остаточно, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Від шлюбу подружжя має неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву повністю підтримує, просить її задовольнити. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами згодна, не заперечує проти розірвання шлюбу. Враховуючи наявність заяв від сторін про розгляд справи без їх участі суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сім'ї на які посилається позивач, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

16.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення зайво отриманої пенсії в розмірі 49163,29 грн. В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення проти задоволення позову. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [INFO], перебував на облік в управлінні Пенсійного фонду України в м. Чернігові та відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» отримував соціальну пенсію по інвалідності до 01.07.2013 року. Відповідно до ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення», соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію. 14.11.2013 року Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові з Державної реєстраційної служби України отримало витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 25.01.2007 року на номером 20640000000014, та не знятий з обліку. Згідно п. 3.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» спільний наказ Міністерства праці та соціальної політики України та Пенсійного фонду України № 224/30 від 30.04.2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2002 за №536/6824 була передбачена форма заяви про призначення пенсій, в якій зазначено, що про прийняття на роботу, звільнення з роботи, зміни в складі сім»ї, про зміну місця проживання та інші обставини, що можуть вплинути на пенсійне забезпечення, особа зобов'язана повідомити про це органи, що призначаються і виплачують пенсію. Така заява була підписана відповідачем 22.05.2002 року та в подальшому при неодноразовому продовженні пенсії по інвалідності, відповідачем не надавались документи, що він працює. Відповідач вчасно не повідомив управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові про реєстрацію, як фізична особа підприємець, а тому виникла переплата пенсії за період з 25.01.2007 по 30.06.2013 року в сумі 49163,29 грн. Управлінням пенсійного фонду України в м. Чернігові 22.11.2013 року було направлено листа про добровільну сплату надміру виплаченої пенсії відповідачу у зв'язку з його зловживанням. [PERSON] не повідомив управління про реєстрацію його як фізичної особи-підприємця, спричинив виникнення суми зайво виплаченої пенсії позивачем в сумі 49163,29 грн. На даний час надміру виплачені бюджетні кошти у розмірі 49163 грн. 29 коп. відповідачем не сплачені, тому підлягають поверненню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

16.10.2014 року позивач звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, мотивуючи тим, що у ході здійснення виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого листа № 308/3616/13, виданого 16.08.2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, державним виконавцем було накладено арешт на кошти боржника, у тому числі: на відкритий в АТ «УкрСиббанк» на ім'я позивача рахунок № [NUMBER], призначений для соціальних виплат. Позивач із правомірністю накладення арешту на рахунок, призначений для виплати соціальної допомоги по догляду за дитиною, незгідний, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання позивач та представник відповідача не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Представник третьої особи у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд розглянув справу в його відсутності, за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з довідки АТ «УкрСиббанк» вих. № 487 від 01.07.2014 року, 03.06.2013 року [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER], призначений для соціальних виплат - виплати соціальної допомоги по догляду за дитиною. 26.06.2014 року постановою головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ Роман В.Я. при примусовому виконанні виконавчого листа № 308/3616/13, виданого 16.08.2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості у розмірі 108 578,30 грн. та суми судового збору, накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника у АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «ВТБ Банк». Частиною 4 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у порядку звернення стягнення на майно боржника на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Статтею 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 8 частини 1 статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягнення не може бути звернено на виплати допомоги по догляду за дитиною. Беручи до уваги вищенаведене та те, що у ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем всупереч п. 8 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» було накладено арешт на кошти, призначені для виплати допомоги по догляду за дитиною, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

16.10.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 8825,80 грн. за кредитним договором № б/н від 21.09.2013 року та судові витрати - 243,60 грн. Підставою позову явилось те, що 21.09.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку «Універсальна» на кредитну картку «Gold» відповідно до тарифів якої відповідач отримала кредит в розмірі 6000 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку «Gold» зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Відповідач підтвердив свою згоду на це, підписавши заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», що складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк свої зобов'язання виконав, а відповідач свої зобов'язання не виконувала і на 25.09.2014 року має заборгованість у сумі 8825,80 грн., яка складається: 5780,46 грн. - заборгованість за кредитом, 1738,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 410 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 396,47 грн. - штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилась, а надала заяву в якій вказала, що позов визнає і проти його задоволення не заперечує, а справу просить розглядати у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями заяви позичальника № б/н від 21.09.2013 року (а.с.5), тарифів по престижним картам ( а.с.6-7), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-31), підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості ( а.с.4) підтверджено розмір заборгованості, проти чого відповідач не заперечувала, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

16.10.2014 року позивач звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 04.06.2011 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого народилась донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через зловживання ним спиртними напоями, нехтування сімейними цінностями, через що між ними постійно виникають сварки свідком яких стає їх дитина, що впливають на її психічний стан, подружні стосунки припинені, збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини. У судове засідання сторони не з'явились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх присутності, відповідно до яких позивач на позові наполягає, відповідач позов визнав, обидві сторони примирення вважають неможливим ( а. с. 14-15). Дослідивши подані сторонами заяви, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у зв'язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 04 червня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, про що зроблений актовий запис № 166, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданим 04 червня 2011 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Сторони подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо та згідно з поданими письмовими заявами примирення вважають неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

16.10.2014 року позивач звернулася до суду з позовом. Зазначала, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від спільного життя з відповідачем мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відносини в сім'ї не склалися, сторони припинили спільне проживання, діти знаходяться на утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги не надає. У зв'язку із цим позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Позивач надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16 квітня 2007 року серії [NUMBER] (а.с. 2). Відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. про що свідчать копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 3,4) . Відповідно до ст.ст. 182, 183 СК України суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позов позивачкою подано 16.10.2014 року (а.с. 1). Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Позивач просить стягувати аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд вважає, вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано письмових заперечень проти позову і доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. З огляду на це, суд вважає, що, згідно із ст. 183 СК України, розмір аліментів може бути визначений у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача. Позивач при зверненні до суду від сплати судового збору була звільнена на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

16.10.2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що він є власником будинку за адресою: [ADDRESS]. За вказаною вище адресою відповідач не проживає з 19 серпня 2013 року, тобто з дати укладення договору купівлі-продажу будинку від 19.08.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 1149. Відповідач більше року не проживає у вказаному будинку, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, особистих речей не має і, взагалі даним житловим приміщенням не цікавляться, перешкод в користуванні будинком їй не чинили. Весь тягар по підтриманню житла в належному стані лежить на позивачу. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.08.2013 року № 8166667. За вказаною вище адресою відповідачка [PERSON] не проживає з 19 серпня 2013 року, тобто з дати укладення договору купівлі-продажу будинку від 19.08.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 1149. З акту обстеження від 07.10.2014 року № 123, встановлено, що в ході обстеження житлового будинку [ADDRESS], зазначений будинок є власністю громадянина [PERSON], 1954 року народження, згідно домової книги в будинку приписані громадяни: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно письмових пояснень свідків [PERSON], [PERSON], встановлено, що [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS], та в даний момент с 04.05.2013 року по даній адресі не проживає. З листа Апостолівської міської ради від 19.12.2014 року № 1319, встановлено, що громадянка [PERSON] більше року тому виїхала на постійне місце проживання в Росію. Ст. 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача або члена сім'ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Згідно ст. ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не проживає за місцем реєстрації більше року, тому вона повинна бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

16.10.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання. В обґрунтування позову зазначила, що від спільного проживання з [PERSON] має сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та просила стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивачка у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, просила стягувати аліменти в розмірі 1/6 частині заробітку відповідача. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, згодний сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частині заробітку. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З копій свідоцтва про народження дитини (а.с. 6) вбачається, що сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 84 СК України дружина з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З врахуванням матеріального стану суд вважає доцільно стягнути аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини заробітку, щомісячно, до досягнення сином трирічного віку.

Outcome: partial