Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

16.06.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля ВАЗ 21114, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та поділ цього автомобіля шляхом стягнення з відповідача на її користь половини його вартості в сумі 55000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу з відповідачем за спільні кошти подружжя. Крім того, відповідач позичив у її матері на придбання автомобіля 5000 грн. Через відсутність згоди з приводу поділу автомобіля, просить стягнути з відповідача половину вартості автомобіля в сумі 50000 грн, а також раніше позичені кошти в сумі 5000 грн, а всього 55000 грн. У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримала і наполягала на його задоволенні. Відповідач позов не визнав і пояснив, що відчужив автомобіль без згоди позивача своїй сестрі, в звязку з тим, що після розірвання шлюбу позивач без його згоди забрала собі все інше майно, яке було придбано за час шлюбу. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. З 10.06.2006 року сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.12.2015 року (а. с. 8). За час шлюбу відповідачем було придбано автомобіль марки ВАЗ 21114, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 51). Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В силу положень частини першої статті 70 Кодексу у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з викладеного, придбаний відповідачем автомобіль належав сторонам на праві спільної сумісної власності, при цьому їхні частки в праві спільної сумісної власності на автомобіль були рівними. Згідно із частиною першою статті 65 Кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. По справі встановлено, що 05.03.2016 року відповідач відчужив спірний автомобіль своїй сестрі [PERSON], проте без згоди позивача, чим порушив вимоги частини першої статті 65 Кодексу. Зазначені обставини визнано відповідачем у суді, а тому, виходячи з положень частини першої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, вони не підлягають доказуванню в цій справі. Враховуючи ту обставину, що спірний автомобіль вибув із спільної сумісної власності сторін і на теперішній час є власністю [PERSON], при цьому позивач не оскаржує укладений відповідачем із своєю сестрою договір відчуження автомобіля, відсутні правові підстави для визнання автомобіля спільною сумісною власністю сторін. У той же час, беручи до уваги те, що автомобіль вибув з власності позивача без її згоди, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вартість ? частки автомобіля, яка згідно висновку товарознавчого дослідження (а. с. 65) складає 43673 грн 14 коп. /87346.28 : 2/. Оскільки позивач не довела в суді факт позики грошових коштів на придбання спірного автомобіля в сумі 5000 грн, відсутні правові підстави для стягнення цієї суми з відповідача. Отже, предявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial