Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

15 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи: Жовтневий районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, [PERSON], [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку, в якому просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та такою, що підлягає зняттю з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є співвласником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Проте, позивач вказує, що [PERSON] з 01.07.2014 року фактично не проживає в квартирі, її реєстрація носить формальний характер, а позивач змушений сплачувати комунальні послуги, які нараховуються в тому числі й на відповідача, внаслідок чого зазначає матеріальних збитків. У зв'язку з викладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та його представникадвокат Ящук Н.А., яка діє на підставі угоди від 10.12.2015 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі. Представник третьої особи Жовтневого РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, начальник відділу надав суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не з'явилися, надали суду нотаріально посвідчені заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили суд задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 20.02.2001 року, виданого Органом приватизації житлового фонду АТ «Харківський канатний завод». (а.с. 15) Як вбачається з Довідки про склад сім'ї, виданої ТОВ «ЖЕК Канатного заводу» 07.12.2015 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. (а.с. 14) Як пояснила суду представник позивача, на теперішній час в спірній квартирі зареєстрована, але не проживає відповідач [PERSON] Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача, у належній їй квартирі, порушує його права, як власника, оскільки він змушений сплачувати рахунки відповідача за надані комунальні послуги, що є порушенням його прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивач вважає її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Матеріалами перевірки Баварського відділення поліції Ленінського відділу Головного управління Національної поліції в Харківській області встановлено, що [PERSON], 1992 року народження, за адресою: [ADDRESS] не проживає з липня 2014, будь-яких ознак, що вказують на фактичне проживання у квартирі не виявлено. Встановити місце знаходження [PERSON] не виявляється можливим. (а.с. 24-27) Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] поштову кореспонденцію не одержувала, за медичною допомогою не зверталась. (а.с. 28,29) В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], які пояснили суду, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS], та влітку 2014 року виїхала на постійне проживання до Російської Федерації. Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] понад два роки без поважної причини відсутня за місцем своєї реєстрації, по [ADDRESS], факт її реєстрації носить формальний характер, та порушує права власника [PERSON] Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Відтак, суд погоджується з доводами позивача та його представника, та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved