Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

17.01.2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, в якому просили: виділити їм та визнати за ними право власності на 9/20 частини житлового будинку А-1 з надвірними будівлями: сарай-Б, літня кухня-Г, вбиральня-В, літній душ-З, колонка-К, ворота-Н, огорожа-Н1, розташованому за адресою: [ADDRESS] , а право власності на квартиру [ADDRESS] припинити. На обгрунтування позову позивачі зазначили, що вони разом з відповідачами є власниками трьох окремих квартир у триквартирному одноповерховому будинку за адресою: [ADDRESS] . Їм належить квартира [ADDRESS] у вказаному будинку, загальною площею 48,0 кв.м., що становить 9/20 частини житлового будинку з надвірними будівлями. Відповідачу [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] у вказаному будинку, загальною площею 36,4 кв.м., що складає 5/20 частин житлового будинку з надвірними будівлями, а відповідачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] у цьому будинку, загальною площею 41,5 кв.м, що складає 6/20 частин житлового будинку з надвірними будівлями. Будинок перебував на балансі Красноградського ЖРЕП, але рішенням Красноградської міської ради №991 від 18.10.2007 року був списаний з балансу. Отже будинок з надвірними будівлями фактично перебуває у їх з відповідачами спільній сумісній власності, проте юридично право власності на будинок ні за ким не зареєстровано. Відсутність у них права власності на частину будинку порушує їх законне право на вирішення у встановленому законом порядку питання про приватизацію частини земельної ділянки, на якій розташований будинок та господарські будівлі, оскільки законом не передбачено право власників окремих квартир у багатоквартирному будинку на приватизацію присадибної земельної ділянки. 18.02.2020 року [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] подали зустрічні позови до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про поділ майна, що є спільною сумісною власністю. У своєму позові [PERSON] та [PERSON] просили виділити їм та визнати за ними право власності на 5/20 частин житлового будинку А-1 з надвірними будівлями: вбиральня -В, літній душ-Ж, погріб-Л, колонка-К, ворота-Н, огорожа-Н1, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а їх право власності на квартиру [ADDRESS] припинити. [PERSON] у зустрічному позові просила виділити їй та визнати за нею право власності на 6/20 частин житлового будинку А-1 з надвірними будівлями: сарай-Д, вбиральня -Е, ворота-Н, огорожа-Н1, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а її право власності на квартиру [ADDRESS] припинити. Підстави на обгрунтування своїх зустрічних позовних вимог вони вказали аналогічні тим, що зазначені у первісному позові. Ухвалою судді від 20.01.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 24.01.2020 року зустрічні позови були прийняті в одне провадження із зустрічним позовом і об`єднані. Від позивачів за первісними позовом, які є відповідачами за зустрічними позовами, надійшла заява, в якій вони позовні вимоги підтримали і просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги за зустрічними позовами визнали повністю. Відповідачі за первісним позовом, які є позивачами за зустрічними позовами, надіслали до суду заяви, в яких вимоги за первісним позовом визнали, свої вимоги підтримали і просили розглянути справу без їх присутності. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що \~відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житло від 21.08.1996 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , загальною площею 48,0 кв.м. (а.с.14). [PERSON] та [PERSON] згідно з Свідоцтвом про право власності на житло від 20.09.2007 року, Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.11.2019 року, на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 36,4 кв.м. Що також підтверджується копією Витягу з Реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.10.2007 року та копією Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.11.2019 року. [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , загальною площею 41,5 кв.м, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2008 року і копією витягу з Реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно з інформацією Красноградської міської ради від 08.01.2020 року будинок [ADDRESS] бу списаний з балансу Красноградського ЖРЕП і переданий у власність мешканців відповідно до рішення Красноградської міської ради №991 від 18.10.2007 року (а.с.19). Як вбачається із рішення №991 Красноградської міської ради від 18.10.2007 року був наданий дозвіл на списання з балансу Красноградського ЖРЕП житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.20). Відповідно до довідки КПТІ «Інвентаризатор» від 03.12.2019 року інформація про власників житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року згідно матеріалів інвентаризаційних справ така: право власності [PERSON] відповідає 6/20 часток житлового будинку з надвірними будівлями, право власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідає 5/20 часток житлового будинку з надвірними будівлями, право власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідає 9/20 часток житлового будинку з надвірними будівлями. Що також знайшло відображення у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Як вбачається із матеріалів справи сторони на первісним і зустрічними позовами позовні вимоги один одного визнали і дійшли згоди щодо поділу майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 355 ЦК України\~передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У статті 372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з правилами\~ст. 370 ЦК України\~співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~ст. 364 ЦК України. Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (ч.3 ст.372 ЦК); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 8.11.2017 (справа №61447цс17). На цей час квартири в будинку та надвірні будівлі за адресою: [ADDRESS] , фактично перебувають у спільній сумісній власності сторін, і власники квартир мають бажання приватизувати земельну ділянку, на якій розташований будинок з надвірними будівлями, але юридично право власності на сам будинок ні за ким не зареєстроване, тому без визначення і виділення їх часток в будинку вони не можуть реалізувати своє право на приватизацію присадибної земельної ділянки. За таких обставин, враховуючи, що частки сторін в праві спільної сумісної власності не визначені і не виділені, сторони за первісним позовом і зустрічними позовами визнали позовні вимоги один одного, суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічними позовами [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved