Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

15 липня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Харківського районного суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [INFO] в інтересах якого діє [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Харківської райдержадміністрації Харківської області, в якій просить усунути, [PERSON] перешкоди в здійсненні права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з їх не проживанням в ньому без поважних причин понад встановленого законом часу. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2020 року заява представника позивача [PERSON] - адвоката Міщенко Надії Іванівни про залишення частини позовних вимог без розгляду задоволена. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [INFO] в інтересах якого діє [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Харківської райдержадміністрації Харківської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком залишені без розгляду. В задоволенні клопотання представника третьої особи Служби у справах дітей Харківської райдержадміністрації Харківської області - головного спеціаліста - юрисконсульта відділу захисту прав дітей Чопорової Вікторії Вікторівни про залучення третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської міської ради та звільнення від участі у даній справі Службу у справах дітей Харківської райдержадміністрації Харківської області відмовлено. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 грудня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, реєстр № 1-961, та зареєстрованому в Люботинському бюро технічної інвентаризації 06 грудня 2010 року за реєстром № 89010212 належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (позивач), [PERSON] , [INFO] (донька), [PERSON] , [INFO] (онука). Відповідач [PERSON] , [INFO] у вказаному будинку зареєстрована з 11 жовтня 1999 року, однак в ньому не проживає, що підтверджується довідкою про склад сім`ї виконавчого комітету Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області №500 від 24 червня 2020 року. Факт не проживання відповідача [PERSON] з 2004 року за зазначеною адресою підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов від 24 червня 2020 року, складеного депутатом Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області Маковозом Юрієм Олександровичем, засвідченого секретарем Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області Мінко Т.В. та уповноваженою з прав дитини [PERSON] . Згідно інформації Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області № 461 від 25 червня 2020 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11 жовтня 1999 року, але фактично не проживає за цією адресою з 2004 року. [PERSON] та її син [PERSON] на час звернення з даним позовом до суду фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом, складеним 01 липня 2020 року головою квартального комітету Тижненко Олександром Олексійовичем та членами квартального комітету - [PERSON] і [PERSON] , посвідчений 03 липня 2020 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області. Реєстрація відповідача [PERSON] у належному на праві власності позивачу [PERSON] будинку, обмежує її у праві володіння, користування та розпорядження житлом. Крім того, [PERSON] змушена сплачувати комунальні платежі з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, що для неї є значною грошовою сумою, оскільки отримує мінімальну пенсію, а також на її утриманні перебуває онука [PERSON] , [INFO] , опікуном якої була позивач, в зв`язку з тим, що [PERSON] позбавлена батьківських прав у відношенні своєї доньки [PERSON] . Онука [PERSON] на даний час є студенткою університету, але продовжує мешкати разом з [PERSON] та перебувати на її утриманні, потребує матеріальної допомоги. Крім того, відповідач [PERSON] має велику кількість боргових зобов`язань пере банками, в зв`язку з чим на адресу [PERSON] надходять листи вимоги з погрозами звернення стягнення на її майно. Більш того, реєстрація відповідача [PERSON] в спірному будинку позбавляє позивача [PERSON] права отримання субсідії. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2020 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином. Представник позивача [PERSON] - адвокат Міщенко Н. І. надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримують, у разі неявки відповідача не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, а також будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача та його представника наданих ними у письмовій заяві про розгляд справи без їх участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, яка належно повідомлялась про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 грудня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, реєстр № 1-961, та зареєстрованому в Люботинському бюро технічної інвентаризації 06 грудня 2010 року за реєстром № 89010212 [PERSON] належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З витягу про державну реєстрацію прав Люботинського бюро технічної інвентаризації №28244456 від 06 грудня 2010 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину / ВРВ - 261685/01.12.2010, р. № 1-961 зареєстровано за [PERSON] . У відповідності до інформації Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області № 888 від 15 вересня 2020 року в будинку за адресою: [ADDRESS] з 11 жовтня 1999 року зареєстрована [PERSON] , але фактично з 2004 року не проживає за цією адресою. ЇЇ син, [PERSON] , [INFO] у зазначеному будинку не зареєстрований та не проживає. Згідно частини другої статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема статтями 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, в тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог. З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі відносився до члена сім`ї власника будинку ( позивача по справі) [PERSON] . На час звернення до суду з даним позовом сторони проживають окремо, відповідач за зареєстрованим місцем проживання не мешкає без поважних причин з 2004 року. Під час розгляду справи судом відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо вчинення перешкод з боку позивача щодо її проживанню за місцем реєстрації. Твердження позивача про те, що реєстрація [PERSON] у спірному будинку порушує її майнове право на отримання субсидії по оплаті комунальних послуг відповідачем не спростовано. Факт не проживання відповідача [PERSON] з 2004 року за місцем реєстрації, тобто в будинку за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов від 24 червня 2020 року, складеного депутатом Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області Маковозом Юрієм Олександровичем, засвідченого секретарем Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області Мінко Т.В. та уповноваженою з прав дитини [PERSON] , Інформацією Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області №461 від 25 червня 2020 року. Станом на 01 липня 2020 року [PERSON] та її син [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом, складеним 01 липня 2020 року головою квартального комітету Тижненком Олександром Олексійовичем та членами квартального комітету - [PERSON] , [PERSON] , посвідчений 03 липня 2020 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області. Отже, судом встановлено, що відповідач не є власником спірної квартири, на даний час не є членом сім`ї власника, без поважних причин більше 15 років не проживає в зазначеному будинку, доказів укладення договору з власником про порядок проживання та утримання житла відповідачем не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що порушене право власника будинку підлягає захисту, відповідач [PERSON] є такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, будинком за адресою: [ADDRESS] , а тому позовну заяву необхідно задовольнити. На підставі статті 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем [PERSON] при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 840, 80 гривень, суд стягнує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] .

Outcome: approved