Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

17.03.2014 року [PERSON] звернулась в Іллічівський міський суд Одеської області з зазначеним позовом (т.1 а.с.3-4). 12.02.2015 року із-за систематичних незявлень в суд позивача, судом було винесено ухвалу про залишення позову без розгляду (т.1 а.с.138) 15.04.2015 року ухвалою апеляційного суду Одеської області було скасовано ухвалою від 12.02.2015 року (т. 1 а.с. 178-179). 15.06.2015 року судом дана справа була прийнята до провадження (т.1 а.с. 181). 03.08.2015 року представник позивача адвокат [PERSON] уточнила вимоги позивачки. Позивачка просить суд: -встановити юридичний факт проживання однією сімєю без державної реєстрації ІОСИМ [PERSON] та [PERSON]; -визнати обєктами спільної власності подружжя будинок та земельну ділянку №38 по вул. Леніна у сел. Малодолинське, міста Іллічівськ Одеської області; -визнати за [PERSON] право власності на ? частину будинку та земельної ділянки за адресою - по вулиці Леніна, 38 у сел.. Малодолинське міста Іллічівськ Одеської області; -припинити право власності ІОСИМ [PERSON] на ? частину будинку та земельної ділянки за адресою по вулиці Леніна,38 у сел. Малодолинське міста Іллічівськ Одеської області: Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 2000 року до кінця 2012 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, без укладення шлюбу. Цей факт підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими поясненнями [PERSON] [PERSON], заявою [PERSON], характеристикою сусідів, актом про проживання (а.с.9-14); пояснення свідків [PERSON] [PERSON] (звукозапис судового засідання від 31 жовтня 2014 року 11.15.07 год. 11.36.45 год.) 10 червня 2004 року на підставі нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу за спільні кошти подружжя було придбано будинок та земельну ділянку за адресою сел. Малодолинське міста Іллічівська Одеської області вулиця Леніна, 38. Цей факт підтверджується: копією договору купівлі-продажу (т.1 а.с.15) пояснення свідків [PERSON] (а.с.90), [PERSON]В [PERSON]В.(звукозапис судового засідання від 31 жовтня 2014 року). Ні я, ні відповідач, під час проживання в шлюбі, без державної реєстрації нашого шлюбу, в інших шлюбах не перебували. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу відповідачем [PERSON] (а.с.70); штемпелем в паспорті [PERSON] про розірвання шлюбу(а.с.7-8). При укладенні договору купівлі-продажу тільки відповідач придбав право власності на майно в цілому. Через відсутність реєстрації нашого шлюбу не було враховано мого права спільної сумісної власності на це майно. Частина 2 статті 3 СК України встановлено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Таким чином, я вважаю, що наші з відповідачкою стосунки сімейні. З метою настання юридичних наслідків, передбачених главою 8 СК України, встановлення факту проживання однією сімєю з відповідачкою без державної реєстрації, підлягає судовому розгляду. Статтею 368 частиною 3 СК України, встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Стаття 60 СК України вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. У статті 61 частині 3 СК України встановлено, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, то майно, отримане за цим договором, є обєктом спільної сумісної власності. Стаття 74 СК України передбачено, якщо чоловік та жінка проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнаються іншою особою. В судовому засідання представник позивача підтримав вимоги позову, просить їх задовольнити. Сама позивачка [PERSON] жодного разу після поновлення провадження в судове засідання не зявилася. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON] просить суд відмовити у їх задоволенні. Свою позицію обґрунтовує тим, що [PERSON]Д і [PERSON] фактично проживали як чоловік і жінка лише в період з 2008 по 2012 рік, а спірне майно було придбано в 2004 році за власні кошти [PERSON] Відповідач у судовому засіданні і у письмових поясненнях (т.1 а.с.67-68) пояснив суду, що він не визнає вимог позову. У серпні 2000 року він ([PERSON]Д.) познайомився з [PERSON] у звязку з тим, що він шукав сиділку для своїх важкохворих батьків, за якими відмовилась доглядати його дружина Тетяна. [PERSON] відразу ж погодилась на його пропозицію, так як їй потрібна була неофіційна робота із-за відсутності паспорта та місця проживання. Він з [PERSON]А обговорили умови догляду за його батьками та розмір оплати за роботу. Десь з вересня 2000 року [PERSON] стала доглядати його матір і батька, а він платив [PERSON]А гроші за роботу. В червні 2004 року він купив будинок в с. Малодолинське м. Іллічівська, Одеської області в 2005 році він зареєструвався в купленому будинку за адресою вул. Леніна, 38 в с. Малодолинське, м. Іллічівськ Одеської області. В 2005 році він прописав за цією адресою свого батька, який проживав в цьому будинку аж до самої смерті. Батько помер в 2009 році. Восени 2006 року він з [PERSON] вирішили проживати, як подружжя, в жовтні 2008 року він з [PERSON] стали жити в спірному будинку. На початку 2012 року до його (спірного) будинку увірвалися співробітники СБУ, арештували [PERSON] і доправили у слідчий ізолятор м. Херсона, де знаходилась під вартою більше пів року. Адвокат [PERSON] попросив його ([PERSON]Д.) зібрати заяви про добропорядність [PERSON] Він сам особисто, його знайомі і сусіди написали заяви-характеристики для слідчого з метою щоб звільнити із-під варти [PERSON] В своїй заяві і в заяві [PERSON] [PERSON] було зазначено, що він ( [PERSON]Д.)з [PERSON] проживають без реєстрації шлюбу з 2000 року. Це було зроблено за рекомендацією адвоката, щоб звільнити [PERSON] За зазначеними заявами [PERSON] звільнили із слідчого ізолятору. Після повернення з тюрми він замітив неадекватність у поведінці [PERSON] хотів щоб її оглянув лікар-психолог, але [PERSON] відмовилась від медичного обстеження. В 2013 році він дав згоду на реєстрацію [PERSON] у спірному будинку. Відповідач вважає, що позивачка і її рідні намагаються безпідставно заволодіти його особистим майном. Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] і [PERSON] стверджують, що [PERSON] і [PERSON] мешкали як чоловік і жінка з 2000 року. Вони знайомі особисто з [PERSON] зі студентських років, вважали, що [PERSON] як невістка доглядала батьків [PERSON] Свідок [PERSON] (мати [PERSON]А.)пояснила суду, що її донька [PERSON] з 2000 року проживає з [PERSON], як подружжя, свої пояснення свідок виклала в письмовій формі (т.1 а.с. 83-85). Пояснення свідків [PERSON], [PERSON] викликають сумнів у суду, так як в 2009 році свідки під присягу стверджували, що з 1998 року вони не бачили [PERSON] і не спілкувалися з нею (т.1 а.с.106-119), а тому суд не може взяти до уваги їх пояснення в суді. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що з [PERSON] він познайомився в 2001 році, тоді вже його сестра [PERSON] проживала з [PERSON] як подружжя. У нього не було сумнівів, що його сестра створила сімю з [PERSON] Він ([PERSON])давав гроші [PERSON] на купівлю земельної ділянки, та будинку, спір про який є предметом позову. В своїй письмовій заяві суду свідок [PERSON] стверджує, що 25.05.2008 року він передав [PERSON] 15000 євро на покупку однокімнатної квартири для дочки [PERSON] (т. 1 а.с.90-91). Про це стверджує свідок [PERSON] (т.1 а.с. 84). Із наданих позивачем суду доказів вбачається, що 23.06.2012 року [PERSON] подавав суду Суворовського району м. Херсона заяву, завірену свідком по справі [PERSON], про звільнення позивачки з-під варти, в якій стверджується, що проживає в цивільному шлюбі з [PERSON] з 2000 року (т. 1 а.с.9). Із заяви громадянина [PERSON] вбачається, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом з 2003 року однією сім'єю (т.1 а.с.10). Аналогічна заява [PERSON] який стверджує, [PERSON] з 2000 року проживає однією сім'єю з [PERSON] (т.1 а.с. 11). У характеристиці, яку склали суди [PERSON] і [PERSON] 14.02.2012 року видно, що [PERSON] з жовтня 2008 року проживає з чоловіком [PERSON] в с. Малодолинське по вул. Леніна,38 (т.1 а.с.12). Із акту обстеження житлових умов сімї [PERSON] від 18.04.2012 року видно, що разом з [PERSON] в цивільному шлюбі проживала його дружина [PERSON], яка за цією адресою не зареєстровано ( т. 1 а.с.13-14). За договором купівлі продажу від 10.06.2004 року [PERSON] купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Малодолинське вул. Леніна, 38 за 37800 грн. (т. 1 а.с.15) 23.02.2005 року [PERSON] зареєструвався за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, с. Малодолинське вул. Леніна, 38 (т. а.с.33,73). [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], з 01.02.2013 року (т.1а.с.7,73). Із технічного паспорту спірного будинку видно, що будинок був збудований в 1963 році(т.1 а.с.19). Із заяви про затвердження мирової угоди (ні ким не підписаної) вбачається, що [PERSON] визнає факт отримання від родичів позивачки 15000 євро(т. 2 а.с. 6-7). Але цей доказ суд не може визнати допустимим так, як заява ніким не підписана і позивачка відмовилась від мирової угоди. Проаналізувавши надані докази суд приходить до висновку, що спірний будинок і земельну ділянку [PERSON] купив в 2004 році і оформив на себе, а ці обставини виключають наявність спільного сумісного майна, нажитого в період «проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу». Суд вважає, що позивачка з відповідачем проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 2008 року по 2014 рік, що підтверджується описаними вище доказами. Згідно ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Однак відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі поширюються положення глави 8 цього кодексу. Як свідчить аналіз змісту ст.74 СК України, це положення може розглядатися лише як загальне правило. Проживання жінки та чоловіка однією сімєю без державної реєстрації шлюбу є підставою для виникнення у них права спільної сумісної власності на майно набуте за час спільного проживання. Термін «проживання однією сімєю» не слід розуміти буквально, адже факт реєстрації (проживання)жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною ні обовязковою ознакою наявності фактичного шлюбу як відзначає Верховний Суд України «при застосуванні ст. 74 СК України судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини що притаманні подружжю. За ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. У постановах від 20.02.2012 року та 25.12.2013 року Верховний Суд України зазначає, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно (справа№6-97цс11), при цьому слід встановити, що воно було придбане сторонами саме в наслідок спірної праці (справа №6-135цс13). Крім того, для визначення майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальною юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч.1,4 ст. 60 ЦПК України). В ході судового розгляду справи були допитані свідки: [PERSON], [PERSON],[PERSON] які підтвердили факт того, що сторони проживали однією сімєю як чоловік і жінка з 2000 року. Проте, судом було досліджено матеріали архівної кримінальної справи №0/3009/12 (1/2120/294/12), порушеної відносно [PERSON] де остання підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358, ч.5 ст.191 КК України. Так, у протоколах допиту свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], складених у період з 2003 по 2009 роки, останні зазначали, що місцезнаходження [PERSON] їм не відоме, звязки з нею не підтримуються з 1997 року. У звязку з вказаним, суд критично відноситься до пояснень свідків у даній цивільній справі,оскільки вони викликають сумнів у їх достовірності. Так само, суд ставить під сумнів і не може вважати належними та доступними доказами нотаріально посвідчені заяви [PERSON] і [PERSON] від 04.04.2012 року та 05.04.2012 року відповідно, про проживання сторін спору однією сімєю з 2000 року, оскільки даний факт нотаріусом не перевірявся. Суд вважає, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що на момент придбання спірного майна між сторонами існували стійкі відносини, притаманні сімї, і що воно набувалося ними у спільну сумісну власність за спільно зароблені кошти. Отже, аналіз фактичних обставин справи і зібраних у ній доказів свідчить про те, що сторона на момент придбання спірного майна, а саме 10.06.2004 року, не були сімєю, оскільки спільно не проживали, не були повязані спільним побутом, не мали спільного бюджету, спільних прав та обовязків. Крім того, суд звертає увагу, що виконання [PERSON] за плату обовязків доглядальниці хворих батьків [PERSON], спільний відпочинок, близькі стосунки з відповідачем не є достатньою підставою для висновку про те, що сторони на момент придбання спірного майна проживали однією сімєю і що воно у звязку з цим являється їх спільною сумісною власністю. Суд звертає увагу на ту обставину, що позивачка у своїх вимогах не зазначає з якого і по який час вона проживала в цивільному шлюбі з відповідачем. В вимогах позову прізвище відповідача «ІОСИМ», а правильно «ІОСЄМ» по батькові відповідач зазначений, як «Данилович», а за документами він «Даніілович». Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупність. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в частині встановлення юридичного факту, в решті є безпідставними, не доведеними і не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито, або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. За наведених обставин, суд вважає також за доцільне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.12.2015 року,скасувавши заборону на відчуження житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, розташованих за адресою: місто Іллічівськ, Одеська область, с. Малодолинське, вул. Леніна,38, які належать [PERSON], ([INFO], ІПН [NUMBER], що проживає за адресою: [INFO]); заборонити [PERSON] відключити водопостачання, газопостачання та електропостачання житлового будинку, розташованого за адресою: місто Іллічівськ, Одеська область, с. Малодолинське, вул. Леніна,38. Скасування забезпечення позову набуватиме сили разом з набуттям цим рішенням законної сили в цілому. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial