Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

16 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , визначивши третіми особами приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. та приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О., із вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (том 1, а. с. 2-4). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 21 листопада 2018 року між позивачем та відповідачами укладено договір позики грошових коштів в сумі 1988000 гривень, що на день підписання договору становить 710000 доларів США за курсом комерційного банку, обраного за погодженням сторін, строком до 21 грудня 2018 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським та зареєстрований в реєстрі за № 114. Вказано, що позивачу стало відомо про те, що 28 грудня 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. відкрито виконавче провадження ВП № 57984777 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. № 5150 від 27 грудня 2018 року про звернення стягнення на грошові кошти у розмірі 1989700 гривень. Вважає, що зазначений виконавчий напис був накладений із порушенням закону, а тому підлягає скасуванню, оскільки на момент вчинення виконавчого напису у приватного нотаріуса Кучмій Н.В. були відсутні докази про безспірність їх вимог, через те, що ним не отримувалось жодних письмових вимог про повернення коштів. Тому просить суд визнати виконавчий напис № 5150, що вчинений 27 грудня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., про стягнення із [PERSON] заборгованості за договором позику в розмірі 1988000 гривень таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 30 грудня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 25 лютого 2021 року (том 1, а. с. 44), яка надіслана учасникам справи 19 січня 2021 року за вихідним № 1144/21-вих/2/204/639/21 (том 1, а. с. 46). Вказана ухвала та отримана відповідачем [PERSON] 22 лютого 2021 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1, а. с. 107) та приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. 10 лютого 2021 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1, а. с. 87). 10 лютого 2021 року на адресу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернуто конверт, яким відповідачці [PERSON] судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з додатками (том 1, а. с. 66). 09 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив представниці відповідача [PERSON] - адвокатки Шпакової О.С., на позовну заяву (том 1, а. с. 129-134). В обґрунтування відзиву зазначено, що доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки 22 грудня 2018 року відповідачами позивачу було направлено повідомлення-вимогу про повернення коштів за договором позики грошових коштів, що підтверджується накладною на відправлення ПАТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» № 4159907544 від 22 грудня 2018 року. 26 грудня 2018 року вказане відправлення було отримано, що підтверджується відповіддю ПАТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» від 26 грудня 2018 року. Тому на момент вчинення виконавчого напису нотаріус та кредитори упевнилися в тому, що повідомлення-вимогу про повернення коштів за договором позики було отримано позивачем. Також вказано, що позивачем не надано правового обґрунтування й належних та допустимих доказів щодо незаконності вчинення нотаріусом виконавчих написів, зокрема, позивач жодним чином не спростував того, що сума заборгованості за договором позики на дату вчинення виконавчого напису нотаріуса була іншою ніж та, яка вказана в ньому до стягнення, оскільки не надав жодних доказів часткового чи повного погашення заборгованості. На дату вчинення виконавчого напису ані нотаріус, ані кредитори не були повідомлені про існування будь-якого спору, за яким би оскаржувалася сума заборгованості. [PERSON] не було направлено жодного звернення до кредиторів, яке б свідчило про спірність заборгованості (в тому числі і в період, коли заборгованість ще не була прострочена). Дата виконання зобов`язання за договором позики на день здійснення виконавчого напису настала. Домовленості, що були досягнуті між боржником та кредиторами, посвідчені нотаріально, в тому числі підтверджена сума заборгованості, обставини щодо отримання позивачем коштів, дата виконання зобов`язання. Виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. стосується лише основної суми заборгованості за договором позики у розмірі 1988000 гривень та не стосується інших санкцій. Таким чином, сума заборгованості чітко співпадає з сумою заборгованості, що зазначена в нотаріально посвідченому договорі позики. Вважає, що нотаріальний напис вчинено на законних підставах, а тому даний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. З цих підстав, у задоволенні позову прохає суд відмовити. 22 квітня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив (том 1, а. с. 187-192), в обґрунтування якої зазначено, що відзив на позовну заяву представником відповідача [PERSON] - адвокаткою Шпаковою О.С., до суду подано з пропуском строку, встановленого ухвалою суду від 30 грудня 2020 року, без клопотання про поновлення строків його подання із зазначення поважності причин такого пропуску, а тому він не заслуговує на увагу суду. Також вказано, що повідомлення-вимогу вручено [PERSON] , при тому, що остання не проживала та не могла проживати за вказаною адресою у вказаний період, оскільки з 2015 року дана квартира перебуває в оренді, а тому отримати його не могла. Підпис [PERSON] , зазначений в накладній, не відповідає її підпису в паспорті громадянина України, а надруковане заздалегідь в транспортній накладній прізвище та ім`я « [PERSON] » свідчить про те, що транспортна накладна про отримання повідомлення-вимоги кредиторів позивачем, має явні ознаки її підробки. Вказане свідчить, що приватний нотаріус не могла належним чином встановити та перевірити факт, що повідомлення-вимогу про повернення коштів за договором позики було отримано [PERSON] , що підтверджує факт відсутності належних, допустимих та достовірних доказів щодо ненадання стягувачами нотаріусу доказів про отримання позивачем вимоги, а нотаріус, в свою чергу, не здійснила відповідну перевірку безспірності вимоги та не зобов`язала стягувачів їх надати, що є порушенням процедури вчинення виконавчого напису нотаріуса. 18 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представниці відповідачки [PERSON] - адвокатки Резніченко Л.І., на позовну заяву (том 1, а. с. 241-246). В обґрунтування відзиву зазначено, що жоден нормативно правовий акт не містить вимоги направлення на адресу боржника повідомлення про повернення боргу під час вчинення виконавчого напису на договорі позики. Такий обов`язок виникає у кредитора виключно за договору іпотеки, оскільки така вимога закріплена в Законі України «Про іпотеку». Тому твердження позивача щодо необхідності вказаного повідомлення, а тим більше із дотриманням 30-денного строку, є безпідставним та незаконним. Також, жодним актом не передбачено обов`язку стягувача або/та нотаріуса надсилати повідомлення боржнику про вчинення нотаріального напису. Однак, після настання строку повернення боргу, стягувачі вирішили перестрахуватися та направили таке повідомлення боржнику, перед зверненням до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, що підтверджується повідомленням-вимогою за № 22/1-12 від 22 грудня 2018 року та квитанцією про його направлення WAYBILL 4159907544, яке отримано позивачем 26 грудня 2018 року за № 01-2912/18. Тому твердження позивача щодо відсутності його повідомлення по настанню термінів погашення боргу та наміру звернутися до нотаріуса із заявою щодо вчинення виконавчого напису, спростовуються фактом отримання такого повідомлення боржником з наданням на нього відповіді. Кредитори надали приватному нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі, й копію вимоги про усунення порушень з відповідними доказами про її направлення позивачу. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність поданих нотаріусу документів вимогам законодавства, позивачем суду не надано. Тому, позовна заява не містить підстав для визнання нотаріального напису таким, що не підлягає виконанню, через що позовні вимоги не підлягають задоволенню. 31 травня 2021 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву представника відповідача [PERSON] - адвокатки Шпакової О.С. (том 2, а. с. 8-15) . В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач в своїй відповіді на відзив підміняє дату початку відліку строків для подання відзиву на позовну заяву та прив`язує його до дати, коли відповідач повинен бути обізнаним про наявність наміру подати позовну заяву [PERSON] . Вказує, що позивач усіма можливими способами намагається уникнути відповідальності за своїми зобов`язаннями. Повідомлення-вимога до позивача була направлення відповідачами за адресою, що зазначена в договорі позики, на підставі якого вчинено виконавчий напис, та на самому виконавчому написі. Крім того, позивачем до позову додано довідку про місце своєї реєстрації, відповідно до якої він з 15 лютого 2018 року зареєстрований за вказаною адресою. Вказану адресу позивачем у позові також зазначено, як свою адресу місцезнаходження та адресу для листування, за якою він фізично отримує усю кореспонденцію. 26 грудня 2018 року АТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» було надано лист, згідно з яким відправлення № 4159907544 від 22 грудня 2018 року було доставлено отримувачу ( [PERSON] ) за адресою, вказаною в авіанакладній від 26 грудня 2018 року о 13 годині 44 хвилини за місцевим часом і вручено [PERSON] Вказане повідомлення-вимога отримана позивачем, що також підтверджується його листом-відповіддю на вказане повідомлення № 01-2912/18 від 29 грудня 2018 року, в якому він підтверджує його отримання та не погоджується із фактом отримання грошових коштів. Посилання позивача на договір оренди з ФОП [PERSON] від 04 червня 2015 року є нічим іншим, як намаганням позивача усіма можливими йому способами уникнути виконання зобов`язання, оскільки строк дії вказаного договору сплив 01 червня 2018 року. Таким чином, посилання позивача на вказаний договір оренди від 04 червня 2015 року здійснено з метою спотворення дійсних обставин справи шляхом долучення до матеріалів справи неналежних та недопустимих доказів. Жоден нормативно правовий акт не містить вимоги направлення на адресу боржника повідомлення про повернення боргу під час вчинення виконавчого напису на договорі позики. Такий обов`язок виникає у кредитора виключно за договором іпотеки, оскільки така вимога закріплена в Законі України «Про іпотеку». Тому твердження позивача щодо необхідності вказаного повідомлення є безпідставним та незаконним. Позивач не надає жодного обґрунтування й належних та допустимих доказів щодо незаконності вчинення нотаріусом виконавчих написів. 29 червня 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача на заперечення на відповідь на відзив представниці відповідача [PERSON] - адвокатки Шпакової О.С. (том 2, а. с. 100- 102), в яких зазначено, що 25 грудня 2017 року ним було укладено додаткову угоду з ФОП [PERSON] , відповідно до якої сторони дійшли згоди, що пролонгація договору на новий термін відбувається автоматично, якщо жодна зі сторін не виявила письмово бажання розірвати дію договору. Додаткова угода № 1 до договору оренди від 04 червня 2015 року починає діяти з 01 січня 2018 року. Вказує, що повідомлення-вимога має явні ознаки її підробки, а надана ним відповідь на вказану вимогу, яка ним отримана 27 грудня 2018 року вже після вчинення виконавчого напису, містить відомості щодо того, що йому не зрозуміло, яких саме боргових відносин вона стосується, а тому докази направлення та отримання вимоги, які були надані нотаріусу, сфальсифіковані. Зазначає, що на час вчинення виконавчого напису у суді перебувала позовна заява про визнання договору позики неукладеним, яка була подана ним 17 грудня 2018 року та 21 грудня 20178 року було відкрито провадження по вказаній справі, що свідчить про те, що стягувачам було відомо, що існує спір стосовно боргових зобов`язань та останні приховали ці обставини від нотаріуса, а нотаріусом не було перевірено. Представниця позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала, пояснення надала аналогічні тексту позовної заяви, відповіді на відзив та письмовим поясненням, прохала позов задовольнити. Представниця відповідача [PERSON] - адвокатка Поліщук К.В., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала, обґрунтування надала аналогічні тексту відзиву на позовну заяву та запереченням на відповідь на відзив. Прохала суд відмовити у задоволенні позову. Представниця відповідачки [PERSON] - адвокатка Резніченко Л.І., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала, обґрунтування надала аналогічні тексту відзиву на позовну заяву, у задоволенні позову прохала суд відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (том 2, а. с. 62), про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (том 2, а. с. 99), про причини неявки суд не повідомила. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов М.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (том 2, а. с. 66), про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 21 листопада 2018 року між [PERSON] (позичальник, що зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (позикодавці) було підписано договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським та зареєстровано в реєстрі за № 114 (том 1, а. с. 140-141). Відповідно до вимог п.1 договору позикодавці надали, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 1988000 (один мільйон дев`ятсот вісімдесят вісім тисяч грн. 00 коп.), що на день підписання цього договору становить еквівалент 71000 (сімдесят одну тисячу доларів США) за курсом комерційного банку, обраного за погодженням сторін станом на 21.11.2018 року, строком до 21 грудня 2018 року. Пунктом 2 Договору позики грошових коштів визначено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцям суму позики в розмірі 1988000 гривень, але в будь-якому разі не менше суми, що на день повернення грошових коштів становитиме еквівалент 71000 доларів США за курсом комерційного банку, в строк, зазначений у п.1 договору. Підтвердженням повного виконання зобов`язань за договором позики буде заява Позикодавців про повний розрахунок за договором позики. Пунктом 4 Договору позики грошових коштів визначено, що грошова сума, вказана в п.1. договору, передана Позичальнику до підписання цього договору. 22 грудня 2018 року відповідачами на адресу позивача скеровано спільне повідомлення-вимогу № 22/1-12 (том 1, а. с. 138-139) про повернення грошових коштів за договором позики грошових коштів, яку отримано 26 грудня 2018 року о 13 годині 44 хвилини за місцем і часом і вручено «[PERSON]», що підтверджується відповіддю АТ «ДХЛ Інтернешнл Україна» (том 1, а. с. 137). 27 грудні 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. вчинено виконавчий напис № 5150 про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суми заборгованості за договором позики грошових коштів, посвідченого 21 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. за реєстровим № 114, строк виконання зобов`язання за яким настав 21 грудня 2018 року, у розмірі 1988000 гривень та витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису нотаріуса у розмірі 1700 гривень (том 1, а. с. 13-14). 29 грудня 2018 року позивачем надано відповідь відповідачам на їхнє спільне повідомлення-вимогу № 22/1-12 від 22 грудня 2018 року ( том 2, а. с. 16-18) 28 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62679311 на підставі виконавчого напису № 5150 від 27 грудня 2018 року, що вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. (том 1, а. с. 15-17). 04 червня 2017 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір оренди (не) житлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (том 1, а. с. 193-196). Відповідно до вимог п. 7.1 договору, договір набирає чинності з дати підписання сторонами та діє протягом 35 місяців до 01 червня 2018 року. 25 грудня 2017 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди від 04 червня 2015 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди, що пролонгація договору на новий термін відбувається автоматично, якщо жодна зі сторін не виявила письмово бажання розірвати дію договору. Додаткова угода № 1 до договору оренди від 04 червня 2015 року починає діяти з 01 січня 2018 року (том 2, а. с. 103). Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами ст. 39 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється саме Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5. Відповідно до вимог п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, згідно з вимогами ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до вимог п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з вимогами пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Даний Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Так, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 визначено, що стягнення заборгованості за нотаріального посвідченими договорами здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, можна дійти висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15, Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 461/4609/16-ц та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису необхідно подати, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Приписами пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 передбачено стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Таким чином, обов`язок щодо направлення іпотекодержателем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику та дотримання нотаріусом спливу тридцяти днів з моменту їх надіслання, встановлений виключно для іпотечних договорів. Тому доводи позивача щодо не надіслання/неналежного надіслання йому відповідачами повідомлення-вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання та вчинення виконавчого напису нотаріусу до спливу тридцяти днів з моменту надіслання таких повідомлень, є необґрунтованими та такими, що спростовані стороною відповідачів. З огляду на те, що зобов`язання між сторонами виникли на підставі договору позики, стягнення заборгованості провадиться у відповідності до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, зокрема щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а позивачем не спростовано, що договір позики, що зареєстрований в реєстрі за № 114 від 21 листопада 2018 року нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. (том 1, а. с. 140-141). Крім того, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Разом з цим, нотаріус може вчиняти виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як вбачається з виконавчого напису, нотаріусом було перевірено додержання відповідачами строків на звернення із заявою про вчинення виконавчого напису та з`ясовано, що строк виконання зобов`язання за яким настав 21 грудня 2018 року, тобто позивачем прострочено виконання зобов`язання, а тому, станом на дату звернення із відповідною заявою до нотаріуса - 27 грудня 2018 року, у відповідачів виникло право примусового стягнення боргу з боржника. Заява про вчинення виконавчого напису подана відповідачами до нотаріуса в межах строків позовної давності. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а позивачем не оспорено, що на дату вчинення виконавчого напису нотаріуса у нього існувала заборгованість перед відповідачами та, що вказана сума заборгованості становила саме 1988000 гривень, що відповідає заявленій відповідачами сумі на стягнення та сумі договору позики кредитних коштів від 21 листопада 2018 року. Суд не бере до уваги доводи позивача щодо приховання відповідачами від нотаріуса обставин спірності боргових зобов`язань (на момент вчинення виконавчого напису в суді перебувала позовна заява про визнання договору позику неукладеним, яка була подана позивачем 17 грудня 2018 року та по якій 21 грудня 2018 року відкрито провадження), з огляду на наступне. Позивач стверджує, що 17 грудня 2018 року ним до суду було подано позовну заяву про визнання договору позики неукладеним та 21 грудня 2018 року по вказаній справі відкрито провадження, однак жодних відомостей (найменування суду першої інстанції, до якого подано вказану позовну заяву; номер справи та провадження; головуючий суддя, тощо) та належних, достатніх та допустимих доказів існування такої справи (копія позовної заяви зі штампом суду про її прийняття; ухвала суду про відкриття провадження; копія супровідного листа про направлення ухвали про відкриття провадження учасникам справи; копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками) відповідачам, тощо), суду не надано. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що учасники справи набувають статусу сторін у справі виключно після відкриття провадження судом та отримання відповідної ухвали суду. Позивач стверджує, що на дату вчинення виконавчого напису відповідачі достеменно знали про існування судового спору та приховали вказані обставини від нотаріуса, однак будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду, зокрема доказів отримання відповідачами ухвали суду про відкриття провадження у вказаній справі та існування самої справи, ним не надано. Крім того, позивач у своїх письмових поясненнях стверджує про те, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса, судом було відкрито провадження у справі за його позовом про визнання цього договору позики неукладеним, однак у судовому засіданні він не оспорював та не спростовував факту укладання вказаного договору. Більш того, вказані твердження позивача суперечать його доводам, викладеним в позовній заяві, де він зазначає про те, що такий договір ним було укладено 21 листопада 2018 року. Вказане свідчить про неузгодженість його пояснень між собою, що в свою чергу вказує на те, що позивач намагається уникнути відповідальності за своїми зобов`язаннями. З викладеного слідує, що при зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, у [PERSON] існувала заборгованість перед відповідачами за договором позики у розмірі 1988000 гривень, яка позивачем не оспорена та яка безпосередньо відповідає сумі, зазначеній в договорі позики, строк виконання за яким настав 21 грудня 2018 року. Тобто, судом встановлено, що на момент вчинення виконавчого напису спір про право, спорів щодо заборгованості або її розміру були відсутні, встановлено наявність даної заборгованості за договором позики, встановлено, що наявна заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, про що свідчать матеріали справи. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позивачем у встановленому законом порядку не спростовано належними і допустимими та достатніми доказами того, що сума заборгованості за договором позики на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, суд вважає законним вчинення нотаріусом виконавчого напису, через що відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач не довів підстав для задоволення заявлених ним вимог до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, через що підстави для задоволення позову відсутні. За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed