Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

15 серпня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення до житлового приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що унаслідок дій відповідача порушуються його права як власника жилого приміщення. Позивач та його представники - адвокат [PERSON] та [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи не використали наданого законом права на особисту участь у розгляді справи, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Зі змісту позовної заяви убачається, що відповідач [PERSON] у справі є батьком позивача. На праві спільної часткової власності їм належить квартира [ADDRESS]. Через неправомірні дії [PERSON]: заміну замків на вхідних дверях та укладення договору найму з третіми особами, позивач позбавлений можливості вселитись у спірне житлове приміщення та користуватись ним для власного проживання. Виходячи з викладених обставин, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються його законні права, як співвласника житлового приміщення, просить суд вселити його у спірну квартиру. Відповідач [PERSON], який про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, також не скористався наданим йому законом правом участі у судовому засіданні, надавши письмову заяву про повне визнання заявлених [PERSON] позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи та перевіривши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), суд встановив наступне. На підставі договору дарування, посвідченого 06 вересня 2002 року державним нотаріусом Першої Макіївської державної нотаріальної контори Макаровою Н.І., квартира [ADDRESS] належить у рівних частках [PERSON] та [PERSON]. Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано у комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки» 09 вересня 2002 року. Статтею 41 Конституції України та статтею 321 Цивільного кодексу України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до приписів статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з вимогами статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійснені останнім права користування спірною квартирою, а саме - замінив замки на вхідних дверях, без згоди [PERSON] та уклав договір найму житла з третіми особами, які фактично проживають у квартирі. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] фактично обмежений у здійснені права власності: не має доступу до належної йому квартири та можливості використовувати її за призначенням. Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання [PERSON] позову [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що заявлений [PERSON] позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. У частині 1 статі 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем документально підтверджено оплата судового збору при зверненні з позовом до суду в розмірі 8,50 грн. та витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved