Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

15 вересня 2015 року [PERSON], та [PERSON], звернулися до суду з позовами, у яких зазначили, що 29 березня 2015 року, об 06 годині 25 хвилин, [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, в порушення пунктів 2.9 «а» та 12.6 «ґ» Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем, марки «Opel», моделі «Kadett», державний номерний знак [NUMBER], і рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості руху на 20 км/год., по проїзній частині автодороги, сполученням Майдан КопищенськийОлевськЧервоноармійськКотлярка, у напрямку м.Олевськ Житомирської області, де проїжджаючи 41 км + 760 м., вказаної автодороги, неподалік с.Хмелівка Олевського району Житомирської області, в порушення вимог п.2.3 «б» та п.12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, керуючи зазначеним автомобілем, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, виявивши попереду пішоходів [PERSON], і [PERSON], що рухалися у попутному автомобілю, керованому [PERSON], напрямку, яких останній обєктивно спроможній був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, а натомість продовживши рух транспортним засобом, в наслідок чого здійснив наїзд на [PERSON], та [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід потерпілий [PERSON],від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці ДТП. Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 19.07.2016 року, [PERSON], визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді пяти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON], звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з встановленням йому трьох років іспитового строку та покладенням на засудженого обовязків, передбачених ст.76 КК України. В позовах позивачів, у звязку з добровільним відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди [PERSON], відмовлено. Позивачка [PERSON], є матірю [PERSON], який загинув, а [PERSON], - його рідний брат. Вони були визнані потерпілими по кримінальному провадженню № 287/192/15-к. У звязку з вищенаведеним позивачам була причинена матеріальна шкода, зокрема позивачці [PERSON], на суму 27\~487.90 грн. Крім того, позивачам: [PERSON], та [PERSON], причинена і моральна шкода, оскільки вони втратили сина та брата, яку позивачка [PERSON], оцінює у 500\~000.00 грн., а позивач [PERSON], у 200\~000.00 грн. А тому просять суд стягнути з відповідача [PERSON], на користь позивачки [PERSON], 27\~487.90 грн., у відшкодування завданої матеріальної шкоди та 500\~000.00 грн., у відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивачу [PERSON], 200\~000.00 грн., у відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У судовому засіданні позивачка [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримала частково, в частині стягнення із відповідача 500\~000.00 грн., - у відшкодування завданої їй моральної (немайнової) шкоди. В частині стягнення із [PERSON], 27\~487.90 грн., у відшкодування завданої матеріальної шкоди не підтримує, оскільки їй 21.12.2015 року [PERSON], у добровільному порядку було відшкодовано 27\~500.00 грн., завданої матеріальної шкоди. Крім того, вона не заперечує і стверджує про те, що відповідачем [PERSON], також їй було відшкодовано частково, в сумі 90\~000.00 грн., і завдану моральну (немайнову) шкоду без написання нею відповідної розписки. На цьому вона наполягає перед судом, і стверджує, що саме [PERSON], добровільно було їй відшкодовано вказану суму, в розмірі, який вказано вище, а саме 90\~000.00 грн., розписку на яку вона не писала. Просить суд стягнути з [PERSON], 500\~000.00 грн., завданої моральної шкоди, внаслідок загибелі сина [PERSON] Позивач [PERSON], у судовому засіданні свої заявлені позовні вимоги підтримав із підстав, що наведені у його позові та просить суд стягнути з відповідача [PERSON], на його користь 200\~000.00 грн., завданої йому моральної (немайнової) шкоди, внаслідок втрати рідного брата [PERSON] Представник відповідача [PERSON], - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 25.01.2017 року у судовому засіданні заявлені до [PERSON], позовні вимоги позивачів визнала частково, в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди, оскільки позивачці [PERSON], відшкодовувалася у добровільному порядку [PERSON], моральна (немайнова) шкода в сумі 150\~000.00 грн. Стосовно матеріальної шкоди заявлений позов [PERSON], не визнає, оскільки останній відповідачем у добровільному порядку відшкодовано 27\~500.00 грн., матеріальної шкоди, а також 15\~000.00 грн., на придбання і встановлення памятника. Просить суд при вирішенні спору у частині відшкодування моральної шкоди, врахувати те, що відповідачем в добровільному порядку відшкодовувалися кошти, врахувати сімейний стан відповідача, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, його майновий стан, а також те, що вона, як дружина відповідача ніде не працює, і у звязку із чим сімя перебуває у тяжкому матеріальному становищі. Відповідач перебуває в установі виконання покарань, де буде відбувати покарання за вчинене кримінальне правопорушення протягом пяти років. Суд, заслухавши позивачів, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов позивачів підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Як встановлено у судовому засіданні 29 березня 2015 року, об 06 годині 25 хвилин, [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, в порушення пунктів 2.9 «а» та 12.6 «ґ» Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем, марки «Opel», моделі «Kadett», державний номерний знак [NUMBER], і рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості руху на 20 км/год., по проїзній частині автодороги, сполученням Майдан КопищенськийОлевськЧервоноармійськКотлярка, у напрямку м.Олевськ Житомирської області, де проїжджаючи 41 км + 760 м., вказаної автодороги, неподалік с.Хмелівка Олевського району Житомирської області, в порушення вимог п.2.3 «б» та п.12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, керуючи зазначеним автомобілем, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, виявивши попереду пішоходів [PERSON], і [PERSON], що рухалися у попутному автомобілю, керованому [PERSON], напрямку, яких останній обєктивно спроможній був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, а натомість продовживши рух транспортним засобом, в результаті чого здійснив наїзд на [PERSON], та [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодженнявід яких загинув на місці ДТП. Відповідача [PERSON], відповідно до вироку Олевського районного суду Житомирської області від 19.07.2016 року, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді пяти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст.75 КК України [PERSON], звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з встановленням йому трьох років іспитового строку та покладенням на засудженого обовязків, передбачених ст.76 КК України. В позовах позивачів: [PERSON], та [PERSON], у звязку з добровільним відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди відповідачем [PERSON], відмовлено. Вироком Апеляційного суду Житомирської області від 10.11.2016 року, вирок Олевського районного суду Житомирської області від 19.07.2016 року щодо [PERSON], в частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий вирок яким [PERSON], призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді пяти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10.11.2016 року, вирок Олевського районного суду Житомирської області від 19.07.2016 року щодо [PERSON], в частині цивільного позову скасовано. Призначено новий розгляд кримінального провадження в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або поставну суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою (ч.4 ст.61 ЦПК України). Таким чином, судами встановлена протиправність необережних дій відповідача і його винність у вчиненні даної ДТП, а також причинний звязок між наявною шкодою і протиправними діяннями заподіювача. Під час скоєння ДТП [PERSON], перебував в стані алкогольного спяніння, вчинив злочин з необережності, порушивши Правила дорожнього руху, щиро розкаявся у вчиненому злочині, відшкодував у добровільному порядку завдану внаслідок злочину матеріальну шкоду в розмірі 27\~500.00 грн., (розписка від 21.12.2015 року). Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї самої; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно із ч.2 ст.1167 ЦК України встановлено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду і зазначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п.3 постанови Пленуму ВСУ від 31.05.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слідує, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Таким чином, суд зясувавши всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, оцінивши письмові докази у їх сукупності з доводами сторін і вирішуючи спір у частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди та

Outcome: partial