Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

16.05.2015 року [PERSON] звернувся поштою до суду з позовом, в якому з урахуванням зменшених вимог просить стягнути з відповідача за договором банківського вкладу №300131/102806/5-14 від 02.09.2014 року суму основного боргу 2\~300 доларів США; три відсотки річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 42,91 долари США; стягнути сплачений судовий збір 490,84 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що 02.09.2014 року між ним та банком укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) в іноземній валюті на 1150 доларів США на строк з 02.09.2014 року по 02.02.2015 року зі сплатою за користування вкладом 11,60% річних. 03.09.2014 року він поповнив вклад на 1150 доларів США. У зв'язку із закінченням строку вкладу, неодноразово звертався до банку з письмовими заявами щодо повернення суми вкладу та нарахованих відсотків. Ним лише було отримано відсотки за користування коштами, які були нараховані протягом строку договору. Залишок вкладу, що не повернутий Банком складає 2300 доларів США. До теперішнього часу вклад у повному обсязі йому не повернуто. У звязку з про строчкою виконання зобовязання просить стягнути три відсотки річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 42,91 долари США. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Надав письмові заперечення, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що на підставі постанови Правління НБУ від 17.09.2015 року Банк віднесено до категорії неплатоспроможних, введено тимчасову адміністрацію. Тому заборонено задоволення вимог вкладників про стягнення коштів за банківським вкладом. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 02.09.2014 року між ПАТ «ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Слобожанського регіонального департаменту ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Договір-заяву №300131/102806/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 5 міс. в іноземній валюті, відповідно до якого вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в доларах США на вкладний рахунок №2630.0.278871.001 у сумі 1150 доларів США на строк з 02.09.2014 р. по 02.02.2015 р. з нарахуванням за час користування коштами процентів за ставкою 11,60% річних. Відповідно п. 3 договору, вкладник має право отримувати суми процентів нарахованих на вклад, протягом строку, визначеного п. 1 договору, щомісячно, у порядку та строки, передбачені Основними умовами. Згідно з квитанцією №17 від 02.09.2014 року, [PERSON] вніс на депозитний рахунок згідно з договором банківського вкладу №№300131/102806/5-14 від 02.09.2014 року грошові кошти у розмірі 1150 доларів США. Відповідно п. 4 договору, вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом всього строку, визначеного п. 1 договору. Згідно з квитанцією №54 від 03.09.2014 року, [PERSON] поповнив депозитний рахунок згідно з договором банківського вкладу №300131/102806/5-14 від 02.09.2014 року грошовими коштами у розмірі 1150 доларів США. Відповідно до п. 6 договору, після закінчення строку договору вклад повертається вкладникові в порядку, строки та умовах, передбачених Основними умовами. 03.02.2015 року, 10.02.2015 року позивач звертався з письмовими заявами щодо повернення йому депозитного вкладу в сумі 2300 доларів США згідно з договором №300131/102806/5-14 від 02.09.2014 року. Суму процентів, нараховані на вклад, протягом строку дії договору, були отримані ним. Однак, Банк свої зобов'язання за договором №300131/102806/5-14 від 02.09.2014 року не виконав в повному обсязі, основну суму вкладу у розмірі 2300 доларів США до теперішнього часу позивачу не повернув. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно зі ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. У звязку з цим, неповернення грошових коштів за договором банківського вкладу через обмеження, встановлені постановою Національного банку України від 03.03.2015 року № 160, суд до уваги не приймає, оскільки такі обмеження можуть бути встановлені Законом, а не підзаконним нормативно-правовим актом НБУ. 17.09.2015 року Правлінням НБУ прийнято постанову №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі вказаної Постанови НБУ, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №171 від 17.09.2015 року, згідно з яким з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію. Посилаючись на ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідач просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення коштів за вкладом, оскільки вказаним Законом заборонено на час тимчасової адміністрації здійснювати такі стягнення. Однак, вказані доводи відповідача суд не приймає до уваги з таких підстав. Відповідно до п. 1 ч. 5 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився. Строк повернення банківського вкладу настав ще 02.02.2015 року, тобто до введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (18.09.2015 року). Таким чином, запровадження тимчасової адміністрації не є перешкодою для виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу, які виникли ще до впровадження тимчасової адміністрації. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення основного боргу за договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення основного боргу за депозитним вкладом у розмірі 2300 доларів США підлягають задоволенню. Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 42,91 долари США у звязку з про строчкою виконання зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Таким чином, період прострочки з виникнення обовязку повернути вклад (03.02.2015 року) по день введення тимчасової адміністрації в Банку (17.09.2015 року) становить 227 днів. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у звязку з простроченням відповідачем строку повернення позивачу банківського вкладу за період прострочки з 03.02.2015 року по 17.09.2015 року (227 днів) 3% річних становлять 42,91 долари США (2300 х 0,03 х 227 / 365 = 42,91). У абз. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). З вказаного вбачається, що у даному випадку суд може стягнути в іноземній валюті лише суму банківського вкладу та відсотки, тоді як 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання стягуються в національній валюті України за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України стягненню підлягає 3% річних у розмірі 912 грн. 44 коп. (за курсом НБУ на день ухвалення рішення (42,91 х 2126,4049 /100 = 912,44)) Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вказані норми ЦПК України закріплюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов'язки. Разом з тим, представник відповідача в судове засідання не зявився без поважних причин, в письмових запереченнях зазначено підстави для відмови в позові лише дія тимчасової адміністрації в Банку, інших підстав не зазначено, не спростовано суму основного боргу за вкладом, відсутність будь-яких перешкод чи поважних причин неподання відповідачем до суду доказів, які б спростували вимоги позивача. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір») При звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 490 грн. 84 коп. за вимогами щодо стягнення заборгованості за банківським вкладом у розмірі 2386,25 доларів США (2386,25 х 2056,9333 / 100 х 1% = 490,84). В ході судового розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість за банківським вкладом у сумі 2342,91 долари США (2 300 + 42,91 = 2342,91). Таким чином, зменшивши ціну позову, сплаті підлягав судовий збір у розмірі 481 грн. 92 коп. (2342,91 х 2056,9333 / 100 х 1% = 481,92) Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 481 грн. 92 коп. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved