Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

16 грудня 2014 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] за участі третьої особи Слов'янського міського центру зайнятості про розірвання трудового договору зареєстрованого в Слов'янському міському центрі зайнятості. Свої вимоги мотивуючи тим, що 11.10.2007 року між нею та відповідачкою був укладений трудовий договір, який був зареєстрований в Слов'янському міському центрі зайнятості під № 962/07. Згідно умов договору від 11.10.2007 року позивачка зобов'язалась виконувати роботу кухаря, а відповідачка виплачувати їй заробітну плату. Однак з 01.06.2014 року відповідачка не здійснює підприємницьку діяльність, а позивачка не виконує роботу згідно з укладеним договором. Таким чином останнім робочим днем є 31.05.2014 року, тому вважає що договір є розірваним з 01.06.2014 року. Позивачка зверталась з письмовою вимогою до відповідачки про своє звільнення та розірвання укладеного трудового договору і зняття його з реєстрації в Слов'янському міському центрі зайнятості, однак відповіді не отримала. У зв'язку з чим змушена була звернутися до суду з дійсним позов, та просить суд розірвати трудовий договір від 11.10.2007 року укладений між ФОП [PERSON] та працівником [PERSON], зареєстрований Слов'янським міським центром зайнятості 11.10.2007 року під № 962/07, на підставі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням та зобов'язати Слов'янський міський центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір від 11.10.2007 року укладений між ФОП [PERSON] та працівником [PERSON], зареєстрований Слов'янським міським центром зайнятості 11.10.2007 року під № 962/07 і внести відповідні записи до трудового договору та її трудової книжки. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Третя особа, Слов'янський міський центр зайнятості до судового засідання не з'явилися, надали до суду клопотання з проханням слухати справу за відсутності їх представника та винести рішення згідно діючого законодавства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним, шляхом надіслання судових повісток, що підтверджується поштовим повідомленням та шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», про причини неявки суд не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, та підтверджено належними доказами, що 11.10.2007 року між позивачкою та відповідачкою був укладений трудовий договір, який був зареєстрований в Слов'янському міському центрі зайнятості під № 962/07. (а.с. 11) Згідно умов договору від 11.10.2007 року позивачка зобов'язалась виконувати роботу кухаря, а відповідачка виплачувати їй заробітну плату. Однак з 01.06.2014 року відповідачка не здійснює підприємницьку діяльність, а позивачка не виконує роботу згідно з укладеним договором, а тому вважає що договір є розірваним з 01.06.2014 року. Право на розірвання трудового договору за власним бажанням належить усім без винятку працівникам, незалежно від посад, які вони займаються. Чинним законодавством передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи працівника можливе у випадку, коли трудовий договір укладено на невизначений строк (ст. 38 КЗпП). Такому розірванню трудового договору повинне передувати письмове попередження власника або уповноваженого ним органу, що здійснюється працівником за два тижні про намір звільнитися з роботи. З матеріалів справи вбачається, що позивачка 21.10.2014 року зверталась з письмовою вимогою до відповідачки про своє звільнення та розірвання укладеного трудового договору і зняття його з реєстрації в Слов'янському міському центрі зайнятості, однак відповіді не отримала. (а.с. 7-9) Відповідно до положень ч.1, ч.3 ст.. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Таким чином, враховуючи те, що відповідачка [PERSON] не здійснює з 01.06.2014 року підприємницьку діяльність та не виконує умови трудового договору від 11.10.2007 року, а позивачка в свою чергу не виконує роботу кухаря передбачену п.2 вищевказаного трудового договору від 11.10.2007 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику за його вимогою довідку про його роботу на підприємстві, установі, організації з вказівкою спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати» якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved