Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

15 серпня 2014 року позивачі звернулися до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до Маріупольської міської Ради про визнання права власності, де зазначили, що [INFO] померла їх мати - [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру [ADDRESS] . Заповіт мати не залишала. У встановленому законом порядку вони звернулися до державної нотаріальної контори для прийняття спадщини. Інших спадкоємців , окрім них, за законом немає. Між тим, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим,що право власності матері на квартиру не зареєстровано. Просили визнати за кожним з них право власності на 1/2 частини квартири , що розташована за адресою : [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті їх матері - [PERSON] (а.с.4-5). До судового засідання позивачі не з'явилися, надали заяви, якими підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити та просили розглянути справу у їх відсутності. Представник відповідача - Наливай О.С., що діяла на підставі довіреності, до судового засідання не з'явилася, надала заяву, де позов не визнала та просила у позові відмовити, оскільки право власності [PERSON] не виникло, не заперечувала проти розгляду справи у їх відсутності . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ст.1218 ЦК України встановлено,що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі , на квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року( надалі - Інструкція від 31.01.1966 р.) , яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Судом встановлено,що згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядженні від 17.01.1994 року , державне підприємство з ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик» підтверджує, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою : [ADDRESS] та це зареєстровано у реєстраційній книзі за № 15079.(а.с.18). Відповідно до п 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, судом встановлено,що право власності [PERSON] за її життя було визнане державним органом та зареєстровано у відповідності до вимог законодавства,що діяло на час отримання права власності. Представник відповідача,заперечуючи проти позову, не спростував вищенаведене. Таким чином у спадкодавця - [PERSON] виникло право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та це право, у відповідності до положень ст.. 1218 ЦК України має перейти до її спадкоємців. Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області, актовий запис № 1563 , [PERSON] померла 20 грудня 2013 року.( а.с.11). Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено,що позивачі є дітьми [PERSON] та це підтверджується відповідними документами, а саме : свідоцтвами про народження, свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.12,13,14,15,25). Інших спадкоємців, окрім позивачів, немає, що вбачається зі спадкової справи № 5/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON].(а.с. 28-40). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню та за ними слід визнати право власності в порядку спадкування по 12 частини квартири ,що розташована за адресою: [ADDRESS], також судом встановлено, що права інших осіб при цьому не порушуються.

Outcome: approved