Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

16 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 03 жовтня 2009 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну дитину\~сина [PERSON], який народився 25.01.2014 року. Зазначила, що за час перебування у шлюбі в них з відповідачем постійно виникали сварки, він не бував вдома, не забезпечував матеріально та не допомагав доглядати за дитиною. Шлюбні відносини сторони припинили з вересня 2018 року, оскільки в сімї не було порозуміння по вирішенню сімейних проблем. На теперішній час сумісного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, спільного бюджету не мають. Вважає, що збереження сімї не можливе. Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 22 січня 2019 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, свої вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Відповідач проти розірвання шлюбу на заперечував, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згідност.158\~ЦПК України\~особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно положень ч. 1 ст. 206\~ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 206\~ ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] (до шлюбне прізвище Арсьонова) [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 03 жовтня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області виданого 03.10.2009 року, актовий запис № 735 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина\~[PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 476447, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 05 лютого 2014 року, актовий запис № 151 (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили у вересні 2018 року. На даний час, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та спільного бюджету не мають. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.\~1\~Сімейного Кодексу\~України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст.\~24\~Сімейного Кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст.\~56\~Сімейного Кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1ст. 110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.\~112\~Сімейного Кодексу\~України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст.\~114\~Сімейного Кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 гривень. Відповідно до положень\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 8\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу, надано квитанцію № 122 від 16.10.2018 про сплату коштів за складання позовної заяви у розмірі 500,00 гривень. Відповідно зазначеного з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати за надання правової допомоги у сумі 500,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved