Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

15.03.2021 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить визнати таким,\~що не\~підлягає виконанню\~виконавчий напис,\~вчинений приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Баршацьким\~І.В.\~від 12.01.2021\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Кредит-Капітал»\~заборгованості на\~загальну суму\~стягнення в\~розмірі 18081,00\~грн.\~Позовні вимоги\~мотивує тим,\~що позивач\~отримав постанову\~про відкриття\~приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Сумської області\~Закорком В.В,\~виконавчого провадження,\~постанову про\~стягнення з\~боржника основної\~винагороди та\~про розмір\~мінімальних витрат\~виконавчого провадження\~№ 64725777\~по примусовому\~виконанню виконавчого\~напису приватного\~нотаріуса Київського\~міського нотаріального\~округу Баршацького\~І.В.\~від 12.01.2021\~№2230\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «ФК\~«Кредит-Капітал»\~заборгованість в\~сумі 18081,00\~грн.\~З боку\~ТОВ «ФК\~«Кредит-Капітал»\~та/або\~приватного нотаріуса\~Баршацького І.В.\~копія виконавчого\~напису нотаріуса позивачу не доводилася. Позивач не\~отримував письмової\~вимоги (повідомлення)\~від відповідача\~про підстави\~виникнення боргу\~та розрахунок\~заборгованості. Разом з тим, на думку позивача, при вчиненні зазначеного виконавчого напису нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором не відповідає дійсності, нотаріальних договорів з банківськими установами позивач не укладав, тому у даному випадку стягнення заборгованості не є безспірним, що і стало підставою для звернення до суду із позовом. 16.03.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 16.03.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 2230, вчиненого 12.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. Згідно ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.04.2021 справу призначено до розгляду у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.09.2019 позивач уклав з ТОВ «Мілоан» кредитний договір № 5911149 в сумі 6000,00 грн. строком на 15 днів. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 15.10.2019 (а.с. 101-105). Згідно графіку розрахунків, як додатку № 1 до кредитного договору № 5911149 від 30.09.2019, заборгованість, в тому числі суми кредиту, комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом) станом на 15.10.2019 становить 7365,00 грн. (а.с. 106). 17.01.2020 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 45-МЛ, відповідно до якого правонаступником всіх прав грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників ТОВ «Мілоан», є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», в тому числі і заборгованості за кредитним договором № 5911149 від 30.09.2019 в сумі 17151,00 грн. (а.с. 117-127). 12.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис № 2230 про стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором № 5911149 від 30.09.2019, укладеним з ТОВ «Мілоан», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги № 45-МЛ від 17.01.2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», заборгованості за кредитним договором № 5911149 від 30.09.2019 в сумі 18081,00 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 6000,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією 3000,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 7731,00 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 0,00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями (нараховано з 16.10.2019 до 17.01.2020) 420,00 грн. Крім того, за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату із стягувача в розмірі 930,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь стягувача. Також у даному виконавчому написі зазначено про те, що він набирає законної сили 12.01.2021 і може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох року (а.с. 107). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. від 04.03.2021 відкрито виконавче провадження № 64725777 з виконання виконавчого напису № 2230 від 12.01.2021 (а.с. 16, 97). Крім того, 04.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 1808,10 грн. та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 300,00 грн (а.с.17,18, 98). Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Крім того, за змістом ст.ст. 517, 518 ЦК України, зміна кредитора у зобов`язанні не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає право до надання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Згідно з ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому, ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення виконавчих написів передбачений Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок). Згідно з п.1.1 вказаної Глави розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п.2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п.3.1 вказаної Глави розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Окрім того, п.п.3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014р. Перелік документів доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включений п.2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» Також вказаним судовим рішенням зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Згідно ч.5 ст.254 КАС України в редакції, що діяла на момент ухвалення вказаного судового рішення, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017, отже і п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 у справі №826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, не знайшовши підстав для такого перегляду. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц. Перевіряючи доводи позивача [PERSON] , суд встановив, що з тексту оскаржуваного виконавчого напису\~від 12.01.2021\~вбачається,\~що приватний\~нотаріус при\~вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за № 1172. В той же час, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, у редакції станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку документів з 22.02.2017 визнаний нечинним відповідно до постанови суду. При цьому, судом встановлено, що кредитний договір №5911149, який був укладений між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» 30.09.2019, не був нотаріально посвідчений. Отже, суд прийшов до висновку, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 12.01.2021 за кредитним договором, укладеним в простій письмовій формі, в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про безспірність заборгованості, оскільки відсутні докази, які б підтверджували факт проведення розрахункових операцій з позивачем та виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строк її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про незаконність вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. виконавчого напису по кредитному договору №5911149 від 30.09.2019, укладеному між позивачем та ТОВ «Мілоан» на підставі положень Переліку, після того, як рішенням суду вони визнанні не чинними. Окремо слід зазначити, що відповідач своє право вимоги за вище вказаним кредитним договором до позивача набув на підставі договору відступлення прав вимоги за договором відступлення права вимоги № 45-МЛ від 17.01.2020, який укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», однак належних та допустимих доказів вказаним обставинам, зокрема копій договорів факторингу, які б містили умови про відступлення права вимоги за кредитним договором №5911149 від 30.09.2019, суду не надано. В матеріалах справи також відсутні докази направлення боржнику [PERSON] письмового повідомлення про відступлення ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги, та стороною відповідача такі надані не були. Дані про те, що відповідачем нотаріусу були надані інші документи, які передбачені Переліком та підтверджують розмір та безспірність заборгованості боржника, в матеріалах справи відсутні. Отже, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». При цьому суд враховує, що представник відповідача обґрунтованого заперечення проти позову не подав, жодним чином позовні вимоги не спростував. Враховуючи викладене\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~підлягають задоволенню,\~а \~виконавчий напис,\~вчинений 12.01.2021\~приватним нотаріусом\~Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., зареєстрований в реєстрі за № 2230, про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором №5911149 від 30.09.2019 та плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом в загальній сумі 18081,00 грн., визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи долю судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч.1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що докази про витрати на правову допомогу та інших витрат представником позивача - адвокатом Цуркан В.І. подані до суду 12.05.2021. Так позивачем понесені витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в розмірі 7000 грн., що підтверджується договором про правничу допомогу від 15.03.2021, розрахунковими квитанціями від 15.03.2021 на суму 5000,00 грн., від 05.05.2021 на суму 2000,00 грн., додатковим договором про правничу допомогу від 05.05.2021, актом приймання-передачі виконаних робіт від 05.05.2021. Також позивачем понесено витрати на направлення документальних доказів учасникам справи в розмірі 54,00 грн. (а.с. 72-84) Відповідно до частин першої - третьої\~статті 137 ЦК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявностіь підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Саме таких висновків щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, які відповідно до частини 4\~статті 263 ЦПК України\~мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2021 між адвокатом Цурканом В.І. та Хижняком Р.І. укладено договір про правничу допомогу по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У заяві представника позивача [PERSON] - адвоката Цуркан В.І. від 12.05.2021 по суті справи зазначено, що по справі є судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору та наданням правничої допомоги адвоката орієнтовно до 5000 грн. (а.с. 49-58). Крім того, представником позивача [PERSON] - адвокатом Цурканом В.І. надані договір про правничу допомогу від 15.03.2021 р., додатковий договір про правничу допомогу від 05.05.2021, розрахункові квитанції від 15.03.2021, від 05.05.2021, акт приймання-передачі виконаних робіт від 05.05.2021 та підтвердження витрат на направлення документальних доказів учасникам справи в розмірі 54,00 грн. У розумінні положень частини п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Як убачається з матеріалів справи, відповідачу направлялися докази понесених позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. Проте, відповідачем клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу до суду подано не було. Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у заявленому представником позивача [PERSON] - адвокатом Цурканом В.І. розмірі. Таким чином, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України, та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру в розмірі 908,00 грн. та з заявою про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. на загальну суму 8362,00 грн. Разом з тим, вимоги щодо стягнення 54 грн. витрат, пов`язаних з оплатою поштової кореспонденції задоволенню не підлягають, оскільки зі змісту наданих поштових квитанцій не вдається за можливе встановити особу, якою вони оплачувалися, інших доказів щодо понесення вказаних витрат саме позивачем, матеріали справи не містять. Тому підстав для стягнення з відповідача даних коштів суд не вбачає.

Outcome: approved