Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

16 червня 2014 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд, визнати недійсним рішення Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 1267-VI від 29.11.2013 р. в частині відмови йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с. Молодіжне, Овідіопольського району Одеської області та зобов'язати Молодіжненську с/р Овідіопольського району Одеської області надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) в с. Молодіжне, Овідіопольського району Одеської області з приблизним розташуванням згідно клопотання від 11.11.2013 р., мотивуючи це незаконністю оскаржуваного рішення, винесеного в порушення норм діючого законодавства України і такого, що порушує його права, як громадянина України. Позивач та його представники за нотаріально-посвідченою довіреністю в судових засіданнях повністю підтримали позов та просили його задовольнити. Представниця відповідача Молодіжненської с/р в судових засіданнях позов не визнала повністю, мотивуючи його безпідставністю, необґрунтованістю, враховуючи відсутність належним чином оформлених графічних матеріалів, доданих до клопотання позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вважаючи, що оскаржуване рішення прийнято на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 123 ЗК України. Заслухавши думку сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12,39 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин та території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Використання земель житлової та громадської забудови - здійснюється відповідно до Генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і правил. Умовами статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами, здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема - у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, один раз по кожному виду використання. Стаття 118 ЗК України зазначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Приписами статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах : для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 га, в селищах - не більше 0,15 га, в містах - не більше 0,10 га. Стаття 122 ЗК України передбачає - сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Частинами 1 та 2 статті 159 ЗК України передбачено, що земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання заяви. Статтею 33 Закону України «Про місце самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження : підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів. Реєстрація суб`єктів права власності на землю, реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі, видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею. Організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою. Стаття 34 цього ж Закону передбачає - виключно на пленарних засіданнях селищної ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Як вбачається зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Статтею 144 Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування та зазначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законом України зупиняється у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 р. із змінами, внесеними з постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 р. № 2 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України від 05.06.2003 р. № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай), вирішує відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України від 19.06.2003 р. № 973-IV «Про фермерське господарство» питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках - суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. При чому, при розгляді справ за адміністративними позовами до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування про визнання неправомірною бездіяльності щодо нерозгляду заяви про надання земельної ділянки в оренду, про передачу земельної ділянки у власність, суди вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про надання в оренду (передачу у власність), що не належить до компетенції суду. Як встановив суд, позивач звернувся з клопотанням до Молодіжненської с/р від 11.11.2013 р. з проханням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання її йому у власність орієнтовною площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) з наданням до клопотання графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування ділянки (а.с. 7,8). Раніше, 15.10.2013 р. за Вих. № 897, на ім.`я позивача, на його інформаційний запит (Вх. № Г-1280 від 15.10.2013 р.) було направлено листа «Про результати розгляду інформаційного запиту», в якому, зокрема, йшлося про рішення сесії Молодіжнененської с/р про розроблення детального плану території масиву, що передбачений для селибищної забудови, для формування наступної інформації : визначення окремих земельних ділянок з встановленням їх меж, функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл території згідно з державними будівельними нормами, стандартами та правилами, визначення вулиць, проїздів, пішохідних зон і обмеження забудови, відомості про обчислення площі земельних ділянок та їх кількість, з перспективою розміщення мереж та споруд інженерного забезпечення цих земельних ділянок з наданням копії графічних матеріалів (а.с. 11,12). Рішенням ХХХІ-ої сесії VI скликання Молодіжненської сільської ради № 1267-VI від 29.11.2013 р. з посиланням на положення ст. 26,33,59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 143,144 Конституції України, ст.ст. 12,116,123 ЗК України з врахуванням рекомендацій постійно діючої комісії сільради з питань земельних ресурсів, агропромислового комплексу та охорони навколишнього середовища - позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с. Молодіжне, Овідіопольського району Одеської області (а.с. 13). Також, до оспорюваного рішення, відповідачами було надано витяг з протоколу засідання комісії з питань земельних ресурсів, агропромислового комплексу, охорони навколишнього середовища від 19.11.2013 р., яка передувала винесенню вищевказаного рішення, в якому йде посилання на ч. 2 ст. 123 ЗК України, а саме, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Крім цього, у вказаному витягу з протоколу вказується, що порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 р. № 1051 визначена картографічна основа ДЗК та порядок надання відомостей фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації. Аерофототопографічні та космічні знімки не належать до графічних матеріалів, а тому додана заявником [PERSON] схема території без зазначення назви населеного пункту з мереж Інтернет, не може вважатись належним чином оформленим графічним матеріалом, у зв'язку з чим, земельна комісія дійшла висновку, що графічні матеріали, надані заявником [PERSON] не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому комісія рекомендувала депутатам сільради відмовити у задоволенні заяви позивача (а.с. 14). Крім цього, позивач звернувся до Державного агентства Земельних ресурсів України, на що отримав відповідь від 27.03.2014 р., з якої, з посиланням на ст. 118 ЗК України, вбачається, що законодавством України - не встановлено форму графічних матеріалів, що додаються до клопотання про відведення земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, а тому це можуть бути : схеми-розташування, викопіювання, кадастрові плани, зведені плани, карти тощо, які в повній мірі характеризують місце розташування земельної ділянки, її площу та розміри. Разом з тим, Держземагенство України зазначило, що відповідно до ст. 147 Конституції України - Конституційний Суд України є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції та Законів України (а.с. 15). Враховуючи викладене, суд вважає, що оскаржуваним рішенням Молодіжненської сільради № 1267-VI від 29.11.2013 р. були суттєво звужені права і свободи громадянина України позивача [PERSON] щодо відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в с. Молодіжне, Овідіопольського району Одеської області, враховуючи достатність графічних матеріалів, доданих до його клопотання від 11.11.2013 р., на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки і на думку суду - є належним чином оформленим графічним матеріалом, і відповідно оскаржуване рішення Молодіжненської с/р в частині позивача [PERSON] є необґрунтованим а тому, позов цій частині слід задовольнити. В той же час, згідно із Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням ВАСУ щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. 1 ст. 17 КАСУ (справа № 1-6/2010 від 01.04.2010 р. № 10-рп/2010) - положення ч. 1 ст. 143 Конституції України, згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування «вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції», слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють, як суб'єкти владних повноважень; положення пунктів «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання і вилучення земельних ділянок у користування із земель комунальної власності - треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень. Таким чином, суд дійшов висновку, що з задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов'язання Молодіжненської с/р Овідіопольського району Одеської області надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1 га у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) в с. Молодіжне, Овідіопольського району Одеської області з приблизним розташуванням згідно клопотання від 11.11.2013 р. слід відмовити, так як вони не підсудні суду, враховуючи, що в даному випадку йшлося б про перебирання судом на себе повноважень, які належать виключно Молодіжненській с/р з приводу надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON]

Outcome: partial