Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

16.08.2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.07.2012 року у кримінальній справі № 1-1995/11, 1/2610/547/2012 засуджено[PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України, та встановлено, що в період часу з 01.08.2010 року по 15.10.2010 року [PERSON], являючись фізичною особою-підприємцем, з метою спрощення ведення обліку роботи та бухгалтерського обліку, діючи умисно, з інших особистих мотивів, порушуючи вимоги п. 6 ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 2 КЗпП України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» залучив до роботи та використовував працю [PERSON] як шеф-кухаря в кафе-барі «[INFO]» за адресою: [ADDRESS], без укладення з ним офіційної письмової трудової угоди, що призвело до заниження дійсного стажу роботи [PERSON], що в свою чергу впливає на визначення розміру пенсії за віком. Тобто [PERSON] порушував права [PERSON], передбачені ст. ст. 43, 46 Конституції України на працю та соціальний захист у старості, тобто грубо порушив законодавство про працю. У вказаний період роботи у [PERSON] виникла заборгованість перед [PERSON] з виплати зарплати в розмірі 10 300 грн., з яких 1300 - залишок зарплати за серпень 2010 р., 6000 грн. - зарплата за вересень 2010 р. і 3000 грн. - зарплата за жовтень 2010 р. В зв»язку з тим, що між сторонами не було укладено письмового трудового договору 22.09.2010 року [PERSON] надав [PERSON] розписку, написану власноруч, в якій зобов»язався в термін до 04.10.2010 року погасити заборгованість із заробітної плати за серпень та вересень 2010 року, розмір якої склав 7300 грн. 15.10.2010 року за ініціативою [PERSON] трудові відносини було припинено, однак [PERSON] в категоричній формі відмовився провести з ним розрахунок за виконану роботу у серпні, вересні (всупереч розписці від 22.09.2010 року) та жовтні 2010 року. 18.10.2010 року на адресу [PERSON] було направлено претензію з вимогою у термін до 25.10.2010 року провести розрахунок за виконану роботу. В зв»язку з тим, що в термін до 25.10.2010 року розрахунок по заборгованості, що склалася не проведено 18.05.2011 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду з позовною заявою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати. За результатами розгляду справи № 2-3879/11 Голосіївським районним судом м. Києва 12.09.2011 року ухвалено рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати відмовлено. За результатами перегляду вказаної справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою [PERSON] 17.11.2011 року Апеляційний суд м. Києва постановив ухвалу № 22-ц/2690/14839/2011, якою апеляційну скаргу відхилив, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2011 року залишив без змін. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач та відповідач в трудових відносинах не перебували. Разом з тим наявність розписки свідчить про наявність між сторонами не виконаного зобов»язання боржником по якому виступає відповідач, а кредитором - позивач. Як вбачається з розписки від 22.09.2010 року [PERSON] як боржник зобов»язався виплатити [PERSON] кошти у розмірі 7 300, 00 грн. за виконану в серпні, вересні роботу шеф-повара в кафе-барі «[INFO]», жодних зауважень до якої зі сторони [PERSON] не висловлювалось. Крім підтвердженої розпискою заборгованості за серпень, вересень 2010 року [PERSON] не провів розрахунок і за роботу, виконану [PERSON] у жовтні 2010 року, вартість якої склала 3 000,00 грн. за період роботи з 01 по 15 жовтня 2010 року. Наявність заборгованості за період з 01 по 15 жовтня 2010 року підтверджується претензією від 18.10.2010 року, надісланою на адресу [PERSON] [PERSON] У період з 01.08.2010 року по 15.10.2010 року (період виникнення заборгованості) сторони погодили між собою, що розмір оплати за виконану роботу виконуватиметься на протязі п»яти днів на тиждень, що підтверджується розпискою і наданим відповідачем в додатках до зустрічного позову у справі № 2-3879/11 трудовим договором (типовим) від 04.08.2010 року між [PERSON] і шеф-кухарем, відповідно до якого фізична особа ([PERSON]) зобов»язується оплачувати працю працівника (шеф-кухаря) у розмірі 6000 грн. на місяць, вихідні дні складають - 2 дні на тиждень. Просив стягнути з відповідача 11 175, 17 грн., з яких основна сума боргу складає 10 300 грн., три проценти річних 875, 17 грн. від простроченої суми. У судове засідання представник позивача не з»явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, повідомивши суд, що заявлений позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, у судове засідання не з»явився повторно, направлені судові виклики за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку його місця проживання повернуто до суду з відміткою відділу зв»язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. З огляду на викладене, врахувавши думку представника позивача, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. При вирішенні заявлених позивачем позовних вимог, суд у першу чергу керується загальними нормами цивільно-процесуального законодавства щодо порядку здійснення цивільного судочинства. За правилами ст. ст.11, 10 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 22.09.2010 року [PERSON] власноручно написав розписку [PERSON], відповідно до змісту якої [PERSON] працює шеф-поваром у його кафе-барі «[INFO]», зобов»язується виплатити залишок заробітної плати за серпень 2010 року 1 300, 00 грн. до 24.09.2010 року, а заробітну плату за вересень 2010 року 6 000, 00 грн. до 04.10.2010 року (а.с.6). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2011 року, постановленим у справі №2-3879/11 за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час виплати заробітної плати та зустрічним позовои [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, яке набрало законної сили 17.11.2011 року, встановлено, що [PERSON] виконував роботу у кафе-барі «[INFO]» ФОП [PERSON], однак трудовий договір на виконання роботи у встановленому законом порядку оформлений не був. (а.с.15-23). Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.07.2012 року щодо засудження [PERSON] за ч.1 ст. 172 КК України також встановлено, що останній , будучи ФОП здійснював підприємницьку діяльність, пов»яз ану з приготуванням та доставкою готової їжі в кафе «[INFO]» допустив до роботи шеф-поварем [PERSON] без укладення з ним офіційної письмової трудової угоди (а.с.22-28). Звертаючись в суд з позовом, позивач просить стягнути з відповідача борг по виплаті належної йому заробітну плату за фактично виконану роботу, яку зобов»язався йому виплатити [PERSON] відповідно до власноручно написаної розписки за виконану роботу в серпні 2010 року 1 300, 00 грн. до 24.09.2010 року, у вересні 2010 року 6 000, 00 грн. до 04.10.2010 року. Також позивач просить стягнути з відповідача належну йому заробітну плату за роботу з 01. по 15.10.2010 року в розмірі 3 000, 00 грн., що підтверджується його претензією від 18.10.2010 року надісланою на адресу [PERSON] Відповідно до рекомендацій Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, що містяться у п. 4., при розгляді справ про оплату праці осіб, які працюють за трудовим договором, судам слід відмежовувати сферу державного регулювання оплати праці від сфери її договірного регулювання. З огляду на встановлені судом обставини, щодо виконання позивачем обов»язків шеф-повара в кафе-барі «[INFO]», за виконання яких відповідач зоболв»язався виплатити [PERSON] заробітну плату, що підтверджується розпискою від 22.09.2010 року, то позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заробітної плати за виконану роботу в серпні 2010 року в розмірі 1 300, 00 грн. та у вересні 2010 року в розмірі 6 000, 00 грн. підлягають задоволенню за правилами ст.ст. 509,525 ЦК України. Крім того, за правилами ст. 530,610,625 ЦК України, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних з підстав порушення строків виплати заробітної плати за виконану роботу, оскільки розписка [PERSON] також містить дані про строк проведення зазначених виплат, а саме 1 300, 00 грн. відповідач зобов»язався сплатити до 24.09.2010 року, а 6 000, 00 грн. до 04.10.2010 року. За проведеним позивачем розрахунком, останній просить стягнути 3% річних за прострочення виплати 1 300, 00 грн. - 112,08 грн., за прострочення виплати 6 000, 00 грн. - 512,38 грн., суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком, оскільки він є правильним. Відтак, стягненню у примусовому порядку з [PERSON] на користь [PERSON] заробітна плата за цивільно-правовою угодою у розмірі 1 300, 00 грн. та 6 000, 00 грн., а також штрафні санкції з підстав порушення строки її виплати у виді 3% річних у розмірі 112,08 грн. та 512,38 грн. Що ж стосується позовних вимог про стягнення заробітної плати у розмірі 3 000, 00 грн. за період роботи з 01.по 15.10.2010 року, то вони не підлягають задоволенню, оскільки зазначений позивачем доказ на підтвердження цих вимог, а саме його претензія на ім»я відповідача не містить даних про те, що [PERSON] зобов»язався виплатити 3 000, 00 грн. за виконану роботу у жовтні місяці 2010 року. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,41 грн. при зверненні в суд з позовом підлягають відшкодуванню відповідачем за правилами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial