overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

16 лютого 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 грудня 1992 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з відповідачем не склалося. Відповідач почав зловживати спиртними напоями. Шлюбні відносини між ними припиненні. Спільне господарство не ведеться з грудня 2003 року. Тому вона вважає, що примирення, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Тому вона просила їх шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.20/. Відповідач в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України був повідомлений про розгляд справи через засоби масової інформації, однак в судове засідання не з'явився. /а.с.18-19/. Таким чином, справа розглянута у відсутність сторін, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 26 грудня 1992 року Красноокнянським відділом запису актів цивільного стану Одеської області, актовий запис №61 /а.с.3/. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [INFO] /а.с.4/. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Будь-яких заперечень проти позову відповідач не надав. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, протягом останніх 13 років проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сім'ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім'ї суперечить інтересам позивача та згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

16 лютого 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві зазначила, що 28 квітня 2001 року у Лівенській сільській раді Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 1, зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В даний час вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Їх подружнє життя не склалося. Причиною розпаду сімї стало те, що вони не зійшлися характерами та не знайшли спільної мови, а тому просить суд шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій прохає справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, заперечень на позов не надав. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та прийняти заочне рішення відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявленим одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 квітня 2001 року у Лівенській сільській раді Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 1 (а.с. 4). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Вбачається, що між сторонами існують конфліктні стосунки. Шлюб зберегти наміру не мають. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як сімя розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього, суд вважає, що судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 551 грн. 20 коп. належить стягнути з відповідача по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

16 лютого 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1998 року, актовий запис № 7, від якого мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO], яка у теперішній час проживає з відповідачем, а у подальшому може сама вирішувати з ким із батьків їй проживати. З липня 2015 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Вважає, що їх спільне майно можливо поділити без допомоги суду за взаємною згодою. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї у звязку з фактичним створенням нових сімейних відносин у сторін, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, відшкодувавши їй понесені судові витрати. У попередньому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Відповідач у попередньому судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав, вважаючи також неможливим збереження сімї та примирення з позивачкою, про що вказав у письмовій заяві (а.с. 19). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання зі згоди сторін в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Заслухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 21 листопада 1998 року зареєстрували шлюб (а.с. 17), від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], 11 березня 1999 народження (а.с. 8-9, 18). З липня 2015 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин. Наявності спору про спільне майно між сторонами не встановлено. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов*язані із сплатою судового збору, у розмірі 275, 60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

16 лютого 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги вона мотивує тим, що шлюбні відносини вони не підтримують, шлюб між ними є формальним, з 2002 року мешкають окремо. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей, але розірвати шлюб в органах реєстрпації актів цивільного стану відповідач не бажає. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, погодилась на заочний розгляд справи. Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач був повідомлений про день, час та місце розгляду справи через оголошення у пресі (а.с. 30-31). Частина 4 ст.169 СК України встановлює, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У звязку з чим, відповідно до ст.ст.224-225 ЦПК України, за письмовою згодою позивачки, суд постановив заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Стаття112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. 02 вересня 1984 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 335975, виданого Кривобалківською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 5). Шлюбні відносини сторони не підтримують, з 2002 року мешкають окремо, за цей час примирення не досягли, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому суд вважає необхідним залишити відповідачці прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

16 лютого 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 14 лютого 2009 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що подружнє життя не склалося так як з відповідачем не зійшлись характерами, мають різні погляди на життя, з приводу чого в сімї виникали сварки та суперечки, що призвело до припинення шлюбних відносин. Сімейні відносини припинили з вересня 2010 року, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим. Позивачка просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засіданні не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. З позовом згоден. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14 лютого 2009 року. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження дитини. У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини з вересня 2010 року із-за сварки, які виникали через несумісність характерів, сторони тривалий час сімейні стосунки не підтримують. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

16 лютого 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2007 року, мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні з жовтня 2014 року. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, з сім*єю не проживає, інших аліментних зобов'язань не має. Позивачка просить суд стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовом згоден. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2007 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 квітня 2007 року. Сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження дитини від 24 січня 2012 року. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. У відповідності до ст..180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, проти чого не заперечував відповідач. Беручи до уваги, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому суд вважає стягнути з відповідача аліменти на її утримання. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти визначається судом, що передбачено ст..183 Сімейного кодексу України, з урахуванням відповідно до ст..182 цього ж Кодексу всіх обставин : відповідач не працює, але має працездатний вік, аліментних зобов'язань не має, не хворіє. За таких обстави суд вважає стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Згідно зі ст..88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. У відповідності до ст..367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Згідно зі ст..ст.180, 182,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

16 лютого 2016 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 01.07.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON]. заборгованість за кредитним договором в сумі 23 082 грн. 57 коп. та судові витрати. В судове засідання ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, попередньо надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. За таких обставин суд, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.07.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 31.12.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 23082,57 грн., яка складається з: -3\~685, 26 грн. заборгованість за кредитом; -13\~558,79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -4\~501,25 грн. заборгованість за пенею та комісією; -250,00 грн. штраф (фіксована частина); -1\~087,26 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

16 лютого 2016 року позивач подала в суд позов, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що шлюбно-сімейні стосунки з чоловіком припинені, спільне господарство не ведеться. Збереження шлюбу неможливо. Сторони в судове засідання не з'явилися. Надали до суду заяви з проханням розглядати справу у їхню відсутність. Позивач зазначила, що позов підтримує, вказала, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинені з серпня 2015 року. Відповідач вказав в заяві, що позов визнає в повному обсязі, згоден на розірвання шлюбу, зазначив, що шлюбно-сімейні відносини з позивачем припинені з серпня 2015 року. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 серпня 2014 року, який зареєстрований у Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис 366. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. З серпня 2015 року сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, мешкають окремо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя. З огляду на встановлені в судовому засіданні фактичні взаємини подружжя, суд вбачає всі підстави для розірвання шлюбу, оскільки стосунки, які існують між позивачем та відповідачем формальні та виключають можливість збереження шлюбу в його дійсному розумінні та сенсі та суперечать інтересам позивача. Крім того, суд вважає необхідним залишити неповнолітню дитину проживати разом з матір'ю. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

16 лютого 2016року Тернопільським міськрайонним судом прийнято рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Москалівської сільської ради Лановецького району Тернопільської області, третя особа - Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним. Зазначеним рішенням у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Москалівської сільської ради Лановецького району Тернопільської області, третя особа - Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним відмовлено. Проте, судом при ухваленні рішення не вирішено питання судових витрат. Відповідно до статті 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Розглянувши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення, у звязку із наступним. Згідно статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається із матеріалів справи, за ухвалами суду, проведено ряд судових експертиз. Оскільки, позивачу відмовлено у задоволенні позову, то з позивача підлягають стягненню на користь відповідача [PERSON] судові витрати, а саме витрати за проведення судових експертиз в розмірі 3893,50грн. (2767,50грн. згідно квитанції №4121584 від 03.10.2014року та 1126грн. згідно квитанції №4864471 від 29.01.215року, сплачені [PERSON]І.). На підставі наведеного, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати за проведення експертиз в розмірі 3893грн.

Outcome: approved