Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

15 листопада 2018 року Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» (далі КС «Імперіал ЛТД») звурнулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 76044,98 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.10.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №3844 за яким відповідач отримав кредит у розмірі 31000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії договору протягом 24 місяця. Свої зобов`язання за договором КС «Імперіал ЛТД» виконала у повному обсязі, проте відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 31.10.2018 року утворилася заборгованість перед позивачем в сумі 76044,98 грн., яка складається з: 29926,10 грн. - заборгованості за кредитом, 46118,88 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом. Представник позивача [PERSON] в судових засіданнях повністю підтримала позовні вимоги та просила задовольнити в повному обсязі. [PERSON] постійно порушує графік сплати кредиту, не доплачує необхідні до сплати суми, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 29.08.2018 року становить 76054,98 грн. Оскільки в добровільному порядку відповідачами сума заборгованості не погашена, представник позивача просила стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] , з [PERSON] та [PERSON] , з [PERSON] та [PERSON] , з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 76054,98 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав суду пояснення щодо позовних вимог, не згоден із розрахунком заборгованості. Просив відмовити в задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали суду відзив, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином, що відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні обставини. 15.11.2018 року КС «Імперіал ЛТД» звернулась з позовом да суду до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду з позовом до про стягнення заборгованості. 28.10.2013 року між КС Імперіал ЛТД та [PERSON] укладено кредитний договір № 3844, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у рамках кредитної лінії з лімітом 31000 грн. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору за користування кредитом на умовах строковості, зворотності та цільового використання плата становить 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії кредитного договору 24 фактичних місяці від дати отримання відповідачем кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем. (а.с.1-3) Згідно розрахунково-видаткових ордерів [PERSON] отримав кредитні кошти 28.10.2013 року у розмірі 825 грн., 29.10.2013 року у розмірі 15500 грн., 31.10.2013 року у розмірі 1500 грн., 04.11.2013 року у розмірі 5000 грн., 06.11.2013 року у розмірі 8000 грн. (а.с. 183,184,185, 186, 187) 28.10.2013 року між КС Імперіал ЛТД, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки №3844/1, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе обов`язок відповідати по зобов`язанням [PERSON] , що випливають з кредитного договору. 28.10.2013 року між КС Імперіал ЛТД, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки №3844/2, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе обов`язок відповідати по зобов`язанням [PERSON] , що випливають з кредитного договору. 28.10.2013 року між КС Імперіал ЛТД, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки №3844/3, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе обов`язок відповідати по зобов`язанням [PERSON] , що випливають з кредитного договору. 28.10.2013 року між КС Імперіал ЛТД, [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки №3844/1, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе обов`язок відповідати по зобов`язанням [PERSON] , що випливають з кредитного договору. Відповідно до копії паспорту відповідача [PERSON] , встановлено, що 12.02.2014 року після укладання кредитного договору виданий новий паспорт, яким прізвище відповідача змінено, а саме прізвище [PERSON] на прізвище [PERSON]. (а.с. 20,156-157). Факт належності всіх документів, в яких прізвище зазначено [PERSON] , пов`язаних із виникненням цих кредитних правовідносин, відповідач [PERSON] не заперечує. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3844 від 28.10.2013 року встановлено, що заборгованість станом на 29.08.2019 року складає за відстотками 46118,88 грн., за тілом - 29926,10 грн., збільшення відсотків за кредитом у розмірі 140 % нараховувались за період з 31.10.2016 по 30.11.2016 року та з 21.08.2018 по 29.08.2018. (а.с.17-19) Із витягів з протоколів №273 від 01.11.2016 про надання кредитам №3844 та № 21/08-18 від 21.08.2018 року кредиту № 3844 від 28.10.2013 року надано статус кредиту з підвищеним ризиком та зміною з цього приводу процентної ставки на 140% річних за період з 01.11.2016 року по 30.11.2016 року, та 21.08.2018 по 29.08.2018. (а.с. 182, 251) Із прибуткових касових ордерів встановлено, що відповідачем [PERSON] добровільно сплачувались суми в рахунок погашення кредиту. Відповідач підтвердив, що ним сплачено за цим кредитом 58024,46 грн. (а.с.188-122, 249-250) Свідок [PERSON] , яка працює головним бухгалтером кредитної спілки Імперіал ЛТД в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] 10.04.2018 року вносив в рахунок заборгованості 241,96 грн., 18.06.2018 року 100 грн., 08.08.2018 року 100 грн. Вказані обставини відповідачем визнані та не заперечуються. Відповідно до ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ч.1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з позовних вимог та розрахунку заборгованості, сума 29926,10 грн. - тіло кредиту, а також нараховані проценти у сумі 46118,88 грн. На підтвердження вказаної заборгованості позивачем надано розрахунок (а.с.18). Суд не може погодитися з позовними вимогами щодо стягнення процентів за вказаним кредитом у зазначеній сумі. Як було зазначено вище, строк кредитного договору №3844 від 28.10.2013 року складає 24 фактичних місяці, тобто строк дії договору до 28.10.2015 року. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3844 від 28.10.2013 року, проценти за користування кредитом в сумі 46118,88 грн. нараховані з 28.10.2015 року по 28.08.2018 року, що є безпідставним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України право кредитодавця нарахування передбачених договором процентів за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17. Отже, суд дійшов до висновку про доведеність нарахування процентів за вказаним кредитом виходячи з 70%, за період 28.10.2013 по 27.10.2015 року (строк дії договору). Отже, на користь кредитної спілки «Імперіал ЛТД» з [PERSON] за кредитним договором № 3844 від 28.10.2013 року з урахуванням, що тіло кредиту складає 30825 грн., 70% складає за користування кредитом за строк дії договору складає 42911,44 грн., а саме: за період з 28.10.2013 - 28.10.2013 року 1,58 грн. (тіло 825 грн.х70:100:365х1 день), за період з 29.10.2013 - 30.10.2013 року 62,62 грн. (тіло 16325 грн.х70:100:365х2 дня), за період з 31.10.2013 - 03.11.2013 року 136,74 грн. (тіло 17825 грн.х70:100:365х4 дня), за період з 04.11.2013 - 05.11.2013 року 87,55 грн. (тіло 22825 грн.х70:100:365х2 дня), за період з 06.11.2013 - 27.10.2015 (включно) року 42622,95 грн. (тіло 30825грн.х70:100:365х721день), а також з урахуванням вже погашеної суми 58024,24 грн. підлягає стягненню з відповідача сума 15712,2 грн. Що стосується позовних вимог до поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд зазначає наступне. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 251, 252 ЦК України із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Із п.4.2 договору поруки вбачається, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.2 цього договору не пред`явить вимоги до поручителя. Пунктом 5.2 договору поруки закріплено, що сторони домовились, що кредитор має право звернутися з вимогами до поручителя у трирічний термін з моменту настання права вимоги за зобов`язаннями. Таким чином, вказані умови договору поруки свідчать про те, що строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України установлено саме цим договором. Тому, в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Судом встановлено, що за кредитним договором № 3844/1 від 28.10.2013 року боржник [PERSON] , № 3844/2 від 28.10.2013 року боржник [PERSON] , № 3844/3 від 28.10.2013 року боржник [PERSON] , № 3844/4 від 28.10.2013 року боржник [PERSON] , взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 28.10.2015, сплачуючи її частинами (щомісячною оплатою) у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору. Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів) по кредитному договору, що входить до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. При цьому, позичальник [PERSON] зобов`язався сплачувати кредит та відсотки за кредитом щомісяця до 25 числа кожного місяця. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст.559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно з умовами спірного кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені договором. Із системного аналізу умов договору поруки вбачається, що порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за спірним кредитним договором у такому розмірі, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором. Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж розмірі, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого договором поруки трирічного строку для пред`явлення вимог до поручителів. Таким чином, якщо банк пред`явив вимоги до поручителів більше ніж через три роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України та п.4.2 договору поруки порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. За таких обставин, аналіз ч. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Відповідно, у цьому разі закінчення трирічного строку, установленого договорами поруки, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя. Спірним кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, а за договором поруки відповідальність поручителя встановлена у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як у кредитному договорі. Звернувшись 15.11.2018 року із позовом до суду (згідно штампу вхідної кореспонденції), позивач пред`явив вимоги до поручителя поза межами трьох років за кожним місячним платежем за кредитним договором, у зв`язку із чим порука за вказаним кредитним договором припинилась, і відповідна сума заборгованості за вказаним договором стягненню з поручителів не підлягає. При цьому, суд приймає до уваги відповідний правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 408/8040/12. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1762 грн. відповідно до квитанції. (а.с.248) Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України покладається пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 364,21 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial