Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

15 липня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визначити, що частка належна йому у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5610100000:01:010:0118, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0695 га, становить 40/100 частин земельної ділянки. Позовну заяву мотивує тим, що йому належить 40\\100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . 30/100 частин зазначеного житлового будинку належить відповідачу [PERSON] , 15\\100 - [PERSON] та 15\\100 - [PERSON] . На підставі рішення Рівненської міської ради № 1933 від 2 жовтня 2008 року на праві спільної сумісної власності йому, [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , належала земельна ділянка площею 0,0695 га з кадастровим номером 5610100000:01:010:0118, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, на яку було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ № 210256. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2019 року в справі № 569\\14841\\19 за позовом [PERSON] до нього, [PERSON] та [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності були задоволені позовні вимоги та визначено частку спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності в розмірі 30\\100 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5610100000:01:010:0118, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0695 га, та визнано право власності на зазначену частку за [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2020 року по справі № 569/20482/19 за позовом [PERSON] та [PERSON] до нього та [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності були задоволені позовні вимоги позивачів та визначено, що частка спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності становить 30\\100 земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5610100000:01:010:0118, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0695 га. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 15/100 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] кадастровий № 5610100000:01:010:0118, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0695 га, за кожною. Таким чином, тільки у нього залишилася ділянка у спільній сумісній власності. Окрім того, відповідно до Витягу з ДЗК від 25 серпня 2020 року № НВ-5608237842020 у розділі «Відомості про право власності/право постійного користування» інформація про нього, як про власника земельної ділянки, відсутня. На його звернення до Центру надання адміністративних послуг усно повідомили, що для відновлення його прав та внесення необхідної інформації до ДЗК, йому необхідне судове рішення про визначення частки у земельній ділянці. Вказує, що частки співвласників вищезазначеної земельної ділянки перебувають у власності відповідачів [PERSON] 30/100, [PERSON] - 15/100, [PERSON] - 15/100, всього 60/100, а 40/100 частин земельної ділянки, які б мали належати йому, не визначені та не внесені до відомостей Державного земельного кадастру. Зважаючи на те, що належна йому на праві власності частка земельної ділянки не визначена та не внесена до відомостей Державного земельного кадастру, він не може реалізувати своє право як власник нерухомого майна і вільно розпоряджатися своєю власністю, що порушує гарантований конституційний принцип непорушності права власності. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. 07 жовтня 2021 року позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити та судові витрати покласти на нього. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 07 жовтня 2021 року подала заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 07 жовтня 2021 року подала заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 07 жовтня 2021 року його представник [PERSON] подала заяву про проведення судового засідання без її участі та участі відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачами та задоволення позову у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 227654106 від 10 жовтня 2020 року домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належало на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] в розмірі 40/100 частки, [PERSON] - 30/100, [PERSON] - 30/100. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №210256 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5606395822019 від 02 серпня 2019 року земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0695 га з кадастровим номером 5610100000:01:010:0118, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, перебувала у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як слідує з рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 жовтня 2019 року в справі №569/14841/19, яке набрало законної сили 19 листопада 2019 року, [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 30/100 частин житлового будинку [ADDRESS] та відповідну частину земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5610100000:01:010:0118, яка розташована за адресою [ADDRESS] . 24 липня 2019 року державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Дикуну О.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 30/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та проведено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. І, оскільки зі смертю [PERSON] та набуттям права власності на 30/100 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 липня 2019 року [PERSON] , право власності на частину земельної ділянки за померлою припинилося та перейшло у цій частці у власність [PERSON] , суд визначив, що частка спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності становить 30/100 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5610100000:01:010:0118, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0695 га та визнав за [PERSON] право власності на вказану частину земельної ділянки. Як слідує з рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2020 року в справі №569/20482/19, яке набрало законної сили 14 квітня 2020 року, [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на 30/100 частини житлового будинку [ADDRESS] та відповідну частину земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5610100000:01:010:0118, яка розташована за адресою [ADDRESS] . 26 жовтня 2019 року державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Феськовій Г.Б. та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 15/100 частини житлового будинку у [ADDRESS] , оскільки частка у земельній ділянці, яка належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності не була визначена, а після набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на 15/100 частини житлового будинку на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 26 жовтня 2017 року, до них перейшло право власності на частку земельної ділянки, яка належала [PERSON] , суд визначив, що частка спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності становить 30/100 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий №5610100000:01:010:0118, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0695 га та визнав за [PERSON] та [PERSON] право власності, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 15/100 вищевказаної земельної ділянки, за кожною. Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 227654106 від 10 жовтня 2020 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №100516336 від 17 жовтня 2017 року, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5608237842020 від 25 серпня 2020 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] в частці 40/100, за [PERSON] - 15/100, [PERSON] - 15/100, [PERSON] - 30/100, а право власності на земельну ділянку, що розташована за тією ж адресою, зареєстровано тільки за [PERSON] в розмірі 15/100, [PERSON] - 15/100, [PERSON] - 30/100. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.369 ЦК). У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Аналізуючи наведені вище норми Закону, суд зауважує, що презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності діє, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. За таких умов, враховуючи, що частка позивача у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , становить 40/100, [PERSON] - 15/100, [PERSON] - 15/100, [PERSON] - 30/100, а частка [PERSON] на земельну ділянку, що розташована за тією ж адресою, становить 15/100, [PERSON] - 15/100, [PERSON] - 30/100, при цьому частка [PERSON] не визначена, суд відповідно до положення ст. 120 ЗК України може визначити, що частка позивача у спільній сумісній власності на земельну ділянку є пропорційною до частки у праві власності на житловий будинок та складає 40/100 частки. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє майнове право, тому воно підлягає захисту шляхом визначення, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності становить 40/100 земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5610100000:01:010:0118, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0695 га. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачами і задовольняє позов в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, позивач просить судові витрати покласти на нього, а тому суд не здійснює розподілу судових витрат.

Outcome: approved