Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

16 вересня 2019 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 02 листопад 2016 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 614 гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі відповідач працює офіційно, що свідчить про покращення його матеріального становища. На даний час дитина потребує більше догляду та матеріальних витрат, у зв`язку з чим збільшується потреба у її забезпеченні. У зв`язку з чим, позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів на розмір 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. В судове засідання позивач не з`явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін, а тому для ухвалення рішення немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явились до суду. Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 614 грн. щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку, починаючи з 07.10.2016 року та до повноліття дитини (а.с.6). Відповідно до норм ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 17 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, а також те, що відповідач не заперечує щодо зміни способу стягнення аліментів, суд також враховує право дитини на достатній життєвий рівень та обов`язок батьків щодо її утримання, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача та вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача та стягнути з останнього на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved