Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

15 серпня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача у якому зазначила, що на праві власності їй належить житловий будинок №28 по вул.Садова в с.Пришиб Березнегуватського району Миколаївської області. У даному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідачки, яка з вересня 2008 року у будинку не проживає, її фактичне місце перебування невідоме. Оскільки реєстрація її місця проживання перешкоджає у повній мірі розпоряджатися належним їй нерухомим майном, позивачка просила суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком. Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Також, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача надійшла заява про слухання справи за її відсутності, а відповідач не з'явилась у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме з копії договору купівлі продажу жилого будинку укладеного 15.10.1992 року, посвідченого секретарем Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, зареєстрованого у реєстрі за № 223 та у Березнегуватській філії МБТІ 17 жовтня 1992 року за № 238 вбачається, що позивачка є власником житлового будинку розташованого по вул.Садова,28 в с.Пришиб Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.5-6). З довідок виданих Висунською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області № 1049 від 04.08.2016 року та № 1165 від 23 серпня 2016 року слідує, що у вказаному будинку також зареєстроване місце проживання відповідачки (а.с.7,12). Однак з акту обстеження місця проживання відповідачки від 04 серпня 2016 року вбачається що відповідачка, яка є онукою позивачки зареєстрована, але не проживає у будинку з 2008 року (а.с.8). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~закріплено принцип\~\~непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним\~\~йому майном, на\~\~власний розсуд\~\~ вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб . Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач без поважних причин не проживає у будинку належному позивачці більше восьми років, беручи до уваги те, що реєстрація у будинку місця проживання відповідача створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном, на підставі ст. 391 ЦК України суд доходить висновку про задоволення позову.

Outcome: approved