overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

15 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись в позовній заяві на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2011 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею. Майна, яке підлягає розподілу, не мають. З відповідачем спільне життя не склалось з причин несумісності характерів, непорозуміння на ґрунті різних поглядів на сімейне життя, подружні стосунки припинені з грудня 2015 року, проживають окремо, примирення не можливе. Позивач в позовній заяві просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] Сторони в судове засідання не з'явилися. Про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Сторони надали суду заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність. Позивачем надано до суду письмову заяву, в якій просить розірвати шлюб, справу розглянути в її відсутність. Відповідачем до суду надано письмову заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу - визнає в повному обсязі, просить розглянути в його відсутність. Суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем мешкання сторін, для відома. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] знаходиться у шлюбі з [PERSON] з 30 липня 2011 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 169, про що видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від даного шлюбу має дочку [PERSON], [INFO]. Спір між подружжям про розподіл майна, відсутній, також відсутній спір про місце мешкання та виховання дитини. Відповідно до ст.51 Конституції України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом з'ясовано, що подружжя втратили почуття любові та поваги один до одного, майновий спір відсутній, спір про місце мешкання та виховання дитини не мають. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам як позивача, так і відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

15 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з 08 лютого 2013 року вона перебуває з відповідачем по справі у шлюбі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області за актовим записом № 32. Спільне життя між подружжям не склалося, кожен із сторін має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, протягом тривалого часу сторони мешкають окремо, мають окремий сімейний бюджет, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки фактично припинені з 2014 року. Сторони мають спільну малолітню дитину, яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. Строк для примирення просить не надавати. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву, в якій позов підтримала, прохала розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, пояснень або заперечень на позов не надав, тому суд вважав за можливе слухати справу у його відсутності, постановивши заочне рішення. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги витікають iз сімейних правовідносин, та на пiдставi ст.ст.110, 112 СК України підлягають задоволенню. У судовому засіданні були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 08 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області за актовим записом № 32 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». (а.с.3) Сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. (а.с. 4, 5) Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, оскільки вона не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, та суперечитиме принципу добровільності шлюбу і визначеному ч. 3 ст. 56 СК України праву кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. На підставі ст.ст. 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

15 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання двох синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 33 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2001 року. Від шлюбу мають двох синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають з матірю, достатньої майнової допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Відповідач працездатний, відомостей про інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи сторонами суду не представлено. За такого суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти починаючи з 16 лютого 2016 року на утримання синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. щомісяця, а починаючи з 20 жовтня 2019 року на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. щомісяця до його повноліття, задовольнивши тим самим позов частково. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

15 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. На обґрунтування позову зазначила, що її донька на даний час продовжує навчання у ДНЗ «Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу», форма навчання - денна, знаходиться на неповному державному забезпеченні та потребує матеріальної допомоги збоку своїх батьків. Позивач самостійно таку допомогу надати не в змозі. В свідоцтві про народження доньки батьком записаний відповідач. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Донька повністю знаходиться на її утриманні. В зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дитину, що продовжує навчання у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму і до кінця навчання дитини. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дитину, що продовжує навчання у твердій грошовій сумі, у розмірі 200 грн., щомісячно до закінчення навчання доньки - 26 червня 2017 року. Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі 200 грн., щомісячно до закінчення навчання доньки. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно вимог ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 2,3). Згідно довідки ДНЗ «Дніпропетровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу», [PERSON] навчається на денному відділені вказаного навчального закладу, термін навчання з 01.09.2015 року по 26.06.2017 року (а.с. 4). Оскільки відповідач має можливість надати матеріальну допомогу, а його дитина потребує її, тому згідно вимог ст.ст. 182, 199 200 Сімейного кодексу України з нього належить стягнути на утримання повнолітньої [PERSON], яка продовжує навчання, аліменти у твердій грошовій сумі - 200 грн. щомісячно, починаючи з 15 лютого 2016 року і до закінчення навчання - 26 червня 2017 року. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. в доход держави, оскільки позивач за законом звільняється від їх сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

15 лютого 2016 року в с.Доброводи Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON], яка за життя склала заповіт щодо усієї спадщини і призначила своїм спадкоємцем [PERSON] Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Зелена,29 в с.Доброводи Монастириського району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував її право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивачка не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак, згідно поданої заяви, позов підтримала і просить суд справу розглядати у її відсутності. Представник відповідача Доброводівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, в судове засідання не з`явився, однак, згідно поданої заяви, позов визнав і просить суд справу розглядати у його відсутності. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 15 лютого 2016 року в с.Доброводи Монастириського району Тернопільської області померла [PERSON]; Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало їй на праві власності; Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, що був складений нею 19 липня 2011 року і посвідчений секретарем Доброводівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно якого [PERSON] усе своє майно заповіла позивачці; Осіб, які б незалежно від змісту заповіту мали право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

15 лютого 2016 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] із позовом, в якому просить ухвалити рішення щодо стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повнолітня та аліментів на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення малолітнім [PERSON] трьох років. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що не працює та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла 3-річного віку. Відповідач добровільно не бере участі в утриманні дитини, яка проживає разом з нею і постійно потребує догляду та матеріальних витрат тощо. У судове засідання позивач не зявилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона зазначила, що свої позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач до суду не зявився, надавши суду заяву, в якій вказав, що позов не визнає у повному обсязі. За викладених обставин суд має можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а. с. 2), і відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, рівною мірою зобовязані його утримувати до досягнення ним повноліття. Згідно з ч.1 ст.183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Тобто, однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов'язання обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, яка проживає з позивачем і потребує матеріальної допомоги і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоровя або за іншими підставами не спроможний надавати матеріальної допомоги на утримання свого неповнолітнього сина. Крім того встановлено, що малолітній [PERSON] не досяг 3-річного вікуі проживає разом зі своєю матірю, яка не працює та перебуває у декретній відпустці по догляду за ним. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Аналізуючи викладене, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в заявлених межах. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

15 лютого 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], в якій позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини, але не менше 30% всіх видів його доходів з моменту подачі позовної заяви до суду. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що від фактичного спільного життя сторони мають малолітню дитину [PERSON]. На даний час, з відповідачем разом не проживають і в добровільному порядку відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання доньки. В судове засідання позивачка не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відстуності. Вказав, що позов визнає, прохав його задовольнити. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони є батьками малолітньої дитин - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Малолітня дитина проживає разом із позивачкою (а.с.6). Сторони не досягли домовленості щодо утримання спільної дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дитини. Враховуючи вимоги ст.182 СК України, суд вважає розмір аліментів, заявлений позивачкою обґрунтованим, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно. Враховуючи те, що позивачка відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, суд відповідно до ст.88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 180, 182,183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

15 лютого 2016 року заявник [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. Він народився [INFO], його матірю є [PERSON], [INFO], яка померла 12.10.2015 року. Прийняти спадщину від померлої матері він не може оскільки в його свідоцтві про народження мати зазначена на російській мові, як «Головня Фрасына Нифонтовна». Не маючи іншої можливості довести родині стосунки, заявник просить суд встановити факт родинних стосунків, встановивши, що [PERSON] є його матір'ю. \~\~\~\~ В судове засідання заявник [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та задоволення вимог заяви за наведеними обставинами. Представник зацікавленої особи: Маріупольська міська Рада, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій не заперечував проти задоволення заяви, просив розглянути справу у його відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Згідно свідоцтва про народження, серії ЯД номер792015, [PERSON], народився 14.06.1951 року, його матірю на російській мові значиться «Головня Фрасына Нифонтовна». Відповідно до свідоцтва про смерть, серії І-НО №921021, [PERSON] померла 12.10.2015 року, у віці 84 років. Зазначені обставини та інші надані заявником документи свідчать про те, що правильним «імя», «по батькові» матері заявника є: [PERSON] «Єфросинія» «Нифонтівна». Відповідно до ст. 234 ЦПК України\~\~в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи\~\~або створення умов здійснення нею особистих\~\~немайнових прав. Вимогами ст. 256 ЦПК Кодексу України передбачено, що суд встановлює юридичні факти, від яких\~\~залежить виникнення майнових\~\~або інших прав громадян, зокрема відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд встановлює факт родинних відносин між фізичними особами. Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.\~\~ З огляду на викладене, проаналізувавши надані заявником докази у їх сукупності,\~\~суд приходить до висновку, про необхідність встановлення факту родинних відносин. Встановлення факту заявнику необхідно заявнику для прийняття спадщини після смерті його матері. \~\~\~\~ Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] є матірю [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

15 лютого 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с.Хащове, вул.Молодіжна, 10. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.02.2016 р. о 09 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є безпорадним у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, небезпечним для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.02.2016 р. о 09 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра КЗ «Новомосковська ЦРЛ» ДОР». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хворий емоційно напружений, мислення дезорганізоване, паралогічне, має слухові омани сприйняття, свого стану не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, безперервний перебіг, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved