Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

16.10.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Агат», в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 34 091,45 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 194,51 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Мотивуючи позовні вимоги тим, що він з 22.02.2011 по 13.04.2011 працював керівником ПАТ «Агат», проте при звільненні з вини відповідача з ним не був проведений повний розрахунок. Зазначає, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.04.2014 з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 1 954,79 грн. Вказує, що фактичний розрахунок з ним був проведений 16.07.2014, а тому посилаючись на ст. 117 КЗпП України, вважає що відповідач має виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за 815 робочих днів у розмірі 34 091,45 грн. Зазначає, що відповідно до норм трудового законодавства має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, що становить 194,51 грн. Вказує, що, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, йому спричинено моральної шкоди, яка виявилась у душевних стражданнях, приниженні його честі і гідності, тому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлялася у відповідності до ст. 74 ЦПК України (а.с.24), про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, справу розглянути у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів і відповідно до ст. 224 ЦПК України постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступник підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу № 22 від 22.02.2011 [PERSON] призначено з 22.02.2011 виконуючим обов'язки голови правління ВАТ «АГАТ» (а.с.4); наказом № 24 від 13.04.2011 [PERSON] звільнено з 13.04.2011 з посади виконуючого обов'язки голови правління ВАТ «АГАТ» за угодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України) (а.с.5). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.04.2014 (а.с.18-19), стягнуто з ПАТ «Агат» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 1 954 грн. 79 коп. Як вбачається з довідки ВДВС Городнянського районного управління юстиції від 16.10.2014 № 6482/03-431, вищезазначене рішення суду було виконано 14.08.2014 (а.с.17). Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді. Відповідно до роз'яснень, даних у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Таким чином, передбачений ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а наявність рішення суду, яким підтверджується факт порушення строків проведення розрахунку з працівником, не звільняє його від виконання цього обов'язку. Само по собі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, при його невиконанні, не звільняє роботодавця від відповідальності згідно зі ст. 117 КЗпП України. Таке роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Суд приймає до уваги доводи позивача щодо виплати йому у повному обсязі вищезгаданої заборгованості по заробітній платі лише 16.07.2014 року і приходить до висновку, що відповідач порушив право позивача щодо строків розрахунку при звільненні, що передбачено ст. 116 КЗпП України, тому відповідно до ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: за період з 14.04.2011 року (день наступний за днем звільнення позивача) по 19.06.2014 року включно (день закінчення строку, призначеного державним виконавцем для добровільного виконання відповідачем вищезгаданого судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки списання коштів здійснювалося державним виконавцем з вже арештованого рахунку відповідача (а.с.26)). Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує, середньоденну заробітну плату позивача (а.с.2); вказаний позивачем період часу затримки розрахунку при звільненні та заявлений ним розмір зазначеної компенсації; розмір заборгованої заробітної плати позивачу та його середній заробіток у співвідношенні із заявленим розміром компенсації і їх співмірність; інші обставини даної справи, зумовлені значимістю для позивача наявної заборгованості по заробітній платі, оскільки останній звернувся до суду з відповідним позовом лише через 3 роки після її виникнення, і приходить до висновку, що його розмір має складати 4 300 грн. (обов'язкові платежі з даної суми не утримано), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по червень 2014 року включно, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати складає 185,10 грн. (122,33 грн.(за березень 2011 року) + 62,77 грн.(за квітень 2011 року), яка підлягає стягненню з відповідача. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що порушення відповідачем законних прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати спричинило моральну шкоду, яка виразилась в необхідності докладати додаткових зусиль в організації свого життя, з даного приводу позивач зазнав душевних переживань, він змушений був звертатись до суду за захистом свого права. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує тривалість невиплати заробітної плати і виходячи із норм ст. 237-1 КЗпП України, засад розумності та виваженості, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме: на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 700 грн. Крім того, з ПАТ «Агат» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог - 166,65 грн. (44,85 грн. за вимогу майнового характеру та 121,8 грн. - за вимогу немайнового характеру), від сплати якого позивач звільнений. На підставі наведеного,

Outcome: partial