Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

16 червня 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивачка просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.11.2011 року по 03.02.2014 року, від шлюбу в сторін є донька - [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з 03.02. 2014 року. Як зазначає позивач, з моменту розлучення відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Навчанням, вихованням, розвитком, лікуванням та оздоровленням доньки займається позивач, як зазначено в позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження, яке було видано 16.01.2013 року, батьками [PERSON], [INFO], зазначені батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.07.2011року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2014 року шлюб між сторонами, який зареєстрований 01.07.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим за актовим записом №333 розірвано. В судовому засіданні було встановлено, що з травня 2014 року і по даний час відповідач не проживає у квартирі за [ADDRESS]. В судовому засіданні також встановлено, що позивачка не зверталася до органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області з заявою про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно дочки [PERSON], [INFO]. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. У п. 15 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року роз'яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної Постанови роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.18 зазначеної Постанови). Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що позивачка не зверталася до органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області з заявою про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно дочки [PERSON], [INFO], позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відмову на даний час в задоволенні заявлених вимог про позбавлення батьківських прав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed