Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

16.07.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Сколівської міської ради Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно, а саме на гараж [ADDRESS] , загальною площею 30,4 м. кв., позначеного у технічному паспорті літерою «А-1», розташованого на земельній ділянці площею 0,0024, кадастровий номер 4624510100:01:008:0861. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 29.01.2020 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі. Розгляд справи відбувся 30.07.2020 року без учасників справи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Сколівської міської ради Львівської області № 18 від 06.11.2018 року йому було виділено земельну ділянку площею 0,0024 га у м. Сколе Львівської області, кадастровий номер 4624510100:01:008:0861, на підставі якого було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 146462946 від 22.11.2018 року. Зазначає, що у 2019 році на вказаній земельній ділянці він побудував гараж загальною площею 30,4 м. кв., позначений у технічному паспорті літерою А-1. При здійсненні будівництва даного об`єкту нерухомого майна ним було дотримано державних будівельних норм та правил, а також протипожежних та санітарних вимог. Рішенням виконавчого комітету Сколівської міської ради Львівської області № 50 від 18.05.2020 року було присвоєно адресний номер [ADDRESS] . Відповідно до ст. ст. 328, 375, 376 ЦК України позивач вважає, що набув право власності на спірний гараж, оскільки побудував його на належній йому земельній ділянці не порушивши при цьому прав інших осіб. Відповідач Сколівська міська рада в особі секретаря Трубич І.Р. подав до суду заяву від 30.07.2020 року про те, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0.0024 га, кадастровий номер 4624510100:01:008:0861. Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 22.11.2018 року, індексний номер витягу 146462946. Відповідно до рішення виконавчого комітету Сколівської міської ради від 18.05.2020 року №50, присвоєно адресний номер [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці пл. 0,0024 га, кадастровий номер 4624510100:01:008:0861 та належить [PERSON] на праві приватної власності. У 2019 році позивачем було збудовано на належній йому земельній ділянці гараж загальною площею 30,4 м. кв., позначений у технічному паспорті літерою «А-1». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Частинами 1, 5 статті 376 Цивільного кодексу України врегульовано, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В абзаці 4 пункту 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року встановлено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (із змінами внесеними згідно із Законами № 2269-VIII від 18.01.2018 року, №2443-VIII від 22.05.2018 року, № 2475-VIII від 03.07.2018 року ) - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи те, що побудований позивачем гараж загальною площею 30,4 м. кв., позначений у технічному паспорті літерою «А-1», розташований на земельній ділянці, належній позивачу - [PERSON] на праві приватної власності, будівництво не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved