Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

15 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року було розірвано. Від даного шлюбу мають двох дітей доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачем. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року, з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання двох дітей - доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але на кожну дитину не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей. За цей час життя подорожчало, зросли ціни на споживчі товари, на комунальні послуги, змінився прожитковий мінімум та інші соціальні норми. В даний час прожитковий мінімум, встановлений для дітей такого віку становить 1 860 грн. на місяць. Згідно діючого законодавства, розмір аліментів на дитину не може бути меншим за 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, тобото не менше ніж 930 грн. 00 коп. на кожну дитину. Потреби дітей значно зросли, і позивач не може сама належним чином забезпечити 2-х дітей. Відповідач не бажає добровільно надавати належну матеріальну допомогу дітям. З огляду на зазначене вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, про час дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. Однак, у своїй позовній заяві зазначила про те, що позов підтримує у повному обсязі та просить суд розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності та зазначив, що вимоги позову визнає у повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 03 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 780 (а.с. 6). Від даного шлюбу мають двох дітей дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 041143, видане 16 червня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 3) та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 094177, видане 17 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 4). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але на кожну дитину не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня подачі заяви до суду, тобто починаючи з 23 січня 2015 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 7). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач [PERSON] разом із своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою № 303 від 27 лютого 2018 року, виданою ОСББ «Пирогова 107-А» (а.с. 8). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При цьому за змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та вважає за необхідне змінити розмір присуджених аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але на кожну дитину не менше 50 % прожиткового мінімуму і не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, щомісяця, до повноліття старшої дитини, а потім в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму і не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, щомісяця, до повноліття меншої дитини. Також, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн. 00 коп.

Outcome: approved