Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

16.03.2021 року до Київського районного суду міста Харкова надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заява обгрунтована тим, що з [PERSON] є співмешканкою її колишнього чоловіка [PERSON] . Вказує, що [PERSON] не залишає її в спокої: погрожує їй, продовжує чинити психологічний садизм по відношенні до неї, що виражається в тому, що та дзвонила їй по телефону та погрожувала, переказувала через систему Приват 24 грошові кошти у розмірі 1 грн. з коментарями принизливого характеру, разом з колишнім чоловіком виставила на сайт еротичних послуг її номер телефону, розповсюджувала в дитячому садочку неправдиву інформацію. Заявник вважає, що вона є жертвою насильства та потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За таких підстав, заявник просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] (проживає: [ADDRESS] ) на 6 місяців та визначити наступні тимчасові обмеження прав: - 1)заборонити [PERSON] перебувати в місці її тимчасового проживання за адресою: [ADDRESS] ; на дачі - [ADDRESS] ; в гаражному боксі № 4 ГК «Нейтрон» за адресою: м. Харків, вул. Волкова,, у автомобілі заявника д.н. [NUMBER] ; 2) заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв*язку особисто і через третіх осіб; 3) заборонити наближатись на відстань 300 метрів до місця проживання, місця проживання (перебування), навчання, роботи, дитячого садка, ГК «Нейтрон», автомобіля, дачі, інших місць частого відвідування постраждалої особи. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник підтримали заяву, просили задовольнити з підстав, вказаних у заяві. Заінтересована особа - [PERSON] та її представник подали заперечення проти заяви та просили відмовити у задоволенні за безпідставністю та необґрунтованістю. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з указаною заявою, [PERSON] вказує на те, що після розірвання шлюбу з [PERSON] його співмешканка [PERSON] систематично вчиняє відносно неї психологічне насильство, яке полягає в телефонних дзвінках, перерахуванні грошових коштів у розмірі 1 грн. з принизливими коментарями, образами під час відвідування дитячого садка, розповсюдженням неправдивої інформації в садку. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Закон № 2229-VIII визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом № 2229-VIII на строк від одного до шести місяців. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 12, 81 ЦПК України). У справі, яка є предметом судового розгляду, встановлено, що між [PERSON] по відношенні до [PERSON] є сторонніми особами і доводи заявника на те, що [PERSON] є співмешканкою її колишнього чоловіка нічим не підтверджено станом на момент розгляду заяви. Посилання заявника на постанову суду від 18.05.2020 року не є належним доказом на підтвердження заяви про те, що [PERSON] є співмешканкою [PERSON] , враховуючи час, який пройшов з травня 2020 року до березня 2021 року, за відсутністю інших належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного. Також, судом встановлено і [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що дійсно направляла [PERSON] грошові кошти через Приват 24, однак вказувала, що робила це на прохання заявника про допомогу. Крім того, встановлено, що дитина як [PERSON] , так і [PERSON] відвідують один і той дитячий садочок, і дійсно була сутичка біля дитячого садочка щодо проведення відео та фотозйомки обома сторонами. Також, судом з*ясовані обставини повідомлення в дитячому садочку щодо можливої самоізоляції заявника, за поясненнями заінтересованої особи дані обставини повідомила сама заявник в заявах до суду. Таким чином, судом встановлено, що дійсно між заявником та заінтересованою особою станом на теперішній час існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації з різних питань. Конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону № 2229-VIII. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. У ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження наявність таких ризиків можливого застосування [PERSON] фізичного або психологічного насильства відносно заявника. Посилання заявника на коментарі, дзвінки, переказ коштів, конфлікт в дитячому садочку, за встановлених судом обставин та пояснень [PERSON] , не може розцінюватися як вчинення останньою психологічного насильства відносно заявника, оскільки характер таких дій свідчить лише про наявність між сторонами конфлікту. Крім того, суд звертає увагу на те, що заявником не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] колись була або може бути в місцях, які вказані заявником у заяві про видачу обмежувального припису, а посилання на висновок №690-2-2 від 02.07.2020 року за обставин, які викладені в ньому взагалі не стосуються обставин, що викладені в заяві та даних відносно заінтересованої особи [PERSON] . Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для застосування обмежувального припису відносно [PERSON] , в зв`язку з чим заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed