Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

15 травня 2017 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 03.09.2011 відповідач звернулася до банку із заявою, згідно якої отримала кредит у розмірі 15500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, при цьому [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), а також відповідач надала згоду на встановлення та зміну кредитного ліміту. Позивач свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, надав Відповідачу можливість розпоряджатися коштами на умовах, визначених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобовязань за Договором не надавала своєчасно грошові кошти на погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, в звязку з чим станом на 24.01.2017 утворилася заборгованість в сумі 39944,21 грн., з яких 11962,94 грн. тіло кредиту, 10907,67 грн. проценти за користування кредитом, 14695,30 грн. пеня, а також штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1878,30 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати на оплату судового збору в сумі 1600 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в позовній заяві не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника Банку в разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач в судове засідання не зявилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, пояснила, що заборгованість по кредиту утворилася в звязку з тяжким матеріальним становищем, просила не стягувати з неї суму пені. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 03.09.2011 відповідач [PERSON] надала Банку Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку про надання кредитного ліміту, який було неодноразово змінено в розмірі 15500,00 гривень (а.с. 12-13). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві (а.с. 13 зворотній бік). П. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг за користування Кредитом та [PERSON] нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік (а.с. 40 зворотній бік). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Так, відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов'язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, а також проценти за його користування, перевитратам платіжного ліміту, крім того при порушенні позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову, що передбачено п.п. 2.1.1.7.6 Умов та Тарифами Банку (а.с. 14, 37 зворотній бік). Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за Договором (а.с. 4-5) станом на 24.01.2017 відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобовязань має заборгованість в розмірі 39944,21 грн., з яких 11962,94 грн. тіло кредиту, 10907,67 грн. проценти за користування кредитом, 14695,30 грн. пеня, а також штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1878,30 грн. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору, тобто у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. При цьому, відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У частині 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Встановлений законом розмір неустойки може бути збільшений у договорі (ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч. 3 ст. 551 ЦК України). Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1120цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Таким чином, враховуючи, що сума пені, нарахованої за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, яка становить 14695,30 грн. не перевищує суму заборгованості за кредитом з відсотками, підстав для застосування вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України у суду немає. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних\~правових наслідків, які полягають\~у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції\~України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише штрафи та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення пені. Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів об'єктивності, реальності і справедливості суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача тіло кредиту в сумі 11962,94 грн., проценти за користування кредитом в сумі 10907,67 грн., а також штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина), в сумі 1878,30 грн. (процентна складова). Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, суд на підставі\~ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial