Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

16 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 1987 року. Дітей від шлюбу подружжя не має. На початку 2002 року шлюбні відносини між ними були припинені внаслідок відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на сімейне життя, що призвело до втрати почуттів любові один до одного. З того ж часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Посилаючись на наведені обставини, [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно перебуває у шлюбі з позивачем. Шлюбні відносини між ними припинені з 19.07.2001 року, коли позивач пішла від нього. З вказаного часу вони проживають окремо, але один раз спільно відпочивали на курорті. На розірвання шлюбу він не згоден, оскільки має бажає зберегти сімю. Вважає, що непорозуміння у їх стосунках можливо усунути. На підставі викладеного, просив суд відмовити [PERSON] у задоволені позову про розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 12 червня 1987 року Ленінським відділом ЗАГС м.\~Запоріжжя, актовий запис №\~568 (а.с.\~5). Від шлюбу подружжя дітей не мають. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час розгляду справи судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені у липні 2001 року. З вказаного часу вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, відсутність взаємопорозуміння. Відповідно до розяснень, що містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішені позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи вказані розяснення, ухвалою суду від 11.12.2015 р. сторонам у справі було призначено строк для примирення один місяць. Але, за вказаний час жоден з подружжя не вжив дієвих заходів щодо збереження сімї. З пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що за цей час вони навіть не зустрічались, лише одного разу спілкувались у телефонному режимі. Позивач наполягала на розірванні шлюбу та категорично заявила про неможливість відновлення шлюбних відносин. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог ст.\~60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків, причини розлучення та тривалість часу припинення шлюбних відносин більш чотирнадцяти років, суд дійшов висновку, що спільне проживання подружжя [PERSON], збереження їх сімї неможливе та суперечить інтересам кожного зі сторін. Сторонами не заявлено про наявність спору про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до вимог ч.\~1 ст.\~88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею при звернені до суду судовий збір 487,20\~грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved