Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

16.10.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до відповідачів [PERSON] , і Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Новікова Л.В., 26.10.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи 27.10.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 01.12.2020 року. 01.12.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 21.12.2020 року за клопотанням відповідача [PERSON] 02.12.2020 року від правонаступника відповідача Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, Верхньодніпровської міської ради, надійшла заява про розгляд справи у відсутність її представника. 21.12.2020 року відповідачем [PERSON] , наданий відзив на позовну заяву. в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 11.02.2021 року 11.01.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив. 11.02.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 25.03.2021 року. 25.03.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до іншої визначеної дати 05.04.2021року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.. 05.04.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити їй додатковий строк , достатній для прийняття спадщини після померлої [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] померла її мати, [PERSON] Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої входить, в тому числі, і на земельна ділянка, яка розташована на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області . Вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Крім неї спадкоємцем після смерті матері є її брат [PERSON] . Після смерті матері вони домовились поділити спадкове майно порівну. Її брат прийняв спадщину після смерті матері. Але протягом всього часу між ними виникають спори з приводу розподілу земельної ділянки. В 2020 році вона звернулась до державного нотаріуса за консультацією про можливість прийняття спадщини, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин пропуску нею строку на прийняття спадщини. Строк на прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин. Так з 21.12.2014 року вона перебувала в пологовому будинку, де [INFO] народила дитину. Дитина народилась з пороком розвитку - гідронефроз правої нирки. З 01.02.2015 року по 10.02.2015 року вона з дитиною перебувала в стаціонарному відділенні в Обласній дитячій лікарні м. Дніпро. З 16.03. по 27.03.2015 року її дитині зроблена операція на нирці. 19 травня 2015 року після звернення до лікаря-уролога Обласної дитячої лікарні м. Дніпро дитині було призначене лікування. З 09.06.2015 по 15.06.2015 року вона з дитиною перебувала на стаціонарному лікуванні в Обласній дитячій лікарні м.Дніпро, А тому у встановлений 6-ти місячний строк, не могла звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що й стало причиною звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала за підставами, викладеними в позовній заяві. Також пояснила, що після смерті матері перебувала в тяжкому психологічному стані, оскільки в неї [INFO] народилась дитина. І як виявилось з наявним захворюванням, яке потребувало невідкладного лікування. А наступного дня [INFO] померла мати. Вона змушена була доглядати за новонародженою та хворою дитиною. З якою неодноразово протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини перебувала на лікуванні. Дитині була проведена операція і ці обставини стали причиною того, що вона своєчасно не змогла звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Тому просить задовольнити її вимоги . Відповідач, та представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечували. Свої заперечення обґрунтовували тим, що за життя матері була домовленість, що спадщину після її смерті успадкує син, а позивачка не буде претендувати на спадщину. Позивачка не обґрунтувала поважність причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Оскільки поважними причинами для поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини суд може визнати лише об`єктивні, непереборні перешкоди , які існували протягом цього строку. На їх думку у позивача таких причин не було, оскільки лікування дитини здійснювалось з певними інтервалами протягом яких позивачка мала можливість звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того позивачка проживає недалеко від нотаріальної контори, а догляд за дитиною в цей період міг здійснити хтось із членів сім`ї позивачки. Згідно наданих медичних виписок вбачається, що дитина виписувалась в задовільному стані. Крім того позивачка має юридичну освіту і вона була обізнана, що законодавством встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини, але протягом шести років після смерті матері із такою заявою не зверталась. Також, батько позивачки подарував їй квартиру і лише після того, як позивачка отримала бажане вона почала звертатись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того брат позивачки продав спадковий автомобіль і гроші виручені від його продажу віддав сестрі. На підставі чого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої кам`янської державної нотаріальної контори Новікова Л.В., в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається з майна належного померлій. 05.10.2020 року позивач звернулася до державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Новікової Л.В., з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину . Однак, постановою державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Новікової Л.В., від 05.10.2020 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови нотаріуса Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення її порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме визнання причин пропуску подання заяви про прийняття спадщини поважними та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. За нормами ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому поважними причинами слід вважати об`єктивні, непереборні обставини, які стали на заваді спадкоємцю своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки з 21.12.2014 року вона перебувала в пологовому будинку, де [INFO] народила дитину. Дитина народилась з пороком розвитку - гідронефроз правої нирки. З 01.02.2015 року по 10.02.2015 року вона з дитиною перебувала в стаціонарному відділенні в Обласній дитячій лікарні м. Дніпро. З 16.03. по 27.03.2015 року її дитині зроблена операція на нирці. 19 травня 2015 року після звернення до лікаря-уролога Обласної дитячої лікарні м. Дніпро дитині було призначене лікування. З 09.06.2015 по 15.06.2015 року вона з дитиною перебувала на стаціонарному лікуванні в Обласній дитячій лікарні м. Дніпро. Зазначені обставини підтверджуються обмінною карткою пологового будинку, виписками з медичних карток стаціонарного хворого. Таким чином народження дитини, необхідність догляду за новонародженою дитиною, наявність хвороби та перебування на лікуванні відносяться і завжди відносились до поважних причин. Відповідно суд приходить до висновку, що у позивача існували поважні причини протягом шестимісячного строку, встановленого для звернення до нотаріуса для прийняття спадщини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] ,. пояснив, що він проживав з дружиною у шлюбі близько 30 років. В період шлюбу ними було набуте майно. Право власності на яке в більшості випадків було зареєстроване на дружину. Після смерті дружини він зібрав дітей та оголосив, що позивачці переходить двокімнатна квартира з ремонтом, земельна ділянка під забудову та автомобіль марки ГАЗ. Синові переходить трикімнатна квартира та земельна ділянка (пай). Таким чином він розділив між дітьми все майно, яке вони нажили з дружиною під час шлюбу. В трикімнатній квартирі він проживає разом з сім`єю сина. Позивачці він переписав квартиру і лише після того, як він передав позивачці квартиру, остання почала претендувати на інше майно. При цьому він розділив між дітьми все майно не залишивши собі нічого. Він вважає, що у позивачки немає поважних причин для поновлення їй строку на прийняття спадщини, оскільки після народження дитини остання не весь час перебувала в лікарні, так як приходила в гості з дитиною до нього із сином. Тому могла подати заяву про прийняття спадщини. Оцінюючи надані сторонами докази суд приходить до висновку, що позивач пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Оскільки на час смерті матері позивачка народила дитину. Сам факт народження дитини і необхідність догляду за новонародженою дитиною вимагав постійного присутності матері з дитиною. На час закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини дитина позивачки досягла лише 6-ти місяців, тобто була у такому віці, коли позивачка ще не могла залишити дитину одну. Доводи представника відповідача про те, що дитина могла бути залишена з чоловіком чи батьком позивачки, суд вважає безпідставними, оскільки за доводами позивачки її чоловік працював і з цих причин не міг залишитись з дитиною. Дані доводи позивача не спростовуються будь-якими доказами та учасники розгляду справи навіть не наводили заперечень цьому факту, тому суд вважає його встановленим. А оскільки заяву про прийняття спадщини позивачка могла подати нотаріусові лише в робочий час, то перебування батька дитини на роботі унеможливлювало це зробити позивачеві. На запитання представника відповідача чи міг батько самої позивачки побути з дитиною, щоб остання подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, батько заявниці, свідок [PERSON] , дав заперечну відповідь, пояснивши, що дитина була малою і він не міг здійснювати догляд за нею. Крім того , я к встановлено в судому засіданні дитина сторін народилась з пороками розвитку та мала тяжке захворювання, яке вимагало лікування та проведення операції, що також відноситься до поважності причин пропуску позивачкою строку для подання заяви про прийняття спадщини. З наданих медичних виписок судом встановлено, що позивачка з дитиною перебувала на стаціонарному лікуванні також і в період з 09 червня 2015 року по 15 червня 2015 року. Тобто майже до закінчення строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Дана обставина в поєднанні з тим, що дитина на час закінчення строку про прийняття спадщини ще була у такому віці, коли не могла бути залишена матір`ю одна чи на когось із членів сім`ї також відносяться до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином судом встановлено, що у позивача існували поважні причини, які були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подання заяви про прийняття спадщини. Доводи представника відповідача, що позивачка проживає неподалік від нотаріальної конторі не можуть бути враховані судом, як такі, що спростовують поважність причин неподання заяви про прийняття спадщини. Оскільки сам факт близького проживання до місця вчинення дії не свідчить про те, що така дія безперешкодно могла бути здійсненою. Так я к її вчинення пов`язувалось з рядом інших обставин, а саме: відсутності у Верхньодніпровського районі власного державного нотаріуса і нотаріус, який здійснював на той час обслуговування району вчиняє відповідні дії в м. Верхньодніпровськ лише один день на тиждень. Дана обставина є загальновідомою для даного регіону і підтверджується тим, що спадкова справа заведена, та постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії видана державним нотаріусом Першої Кам`янської нотаріальної контори. Зазначена обставина пов`язуються із наявністю черг до державного нотаріуса, відповідно наявність у позивачки новонародженої дитини створювала об`єктивні перешкоди для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Суд погоджується із доводами представника позивача та викладеними в правовій позиції Постанови Верховного Суду України у цивільній справі № 752/1156/18-ц від 20.01.2021 року про те, що перебування у депресії в зв`язку зі смертю близької особи не є об`єктивними та непереборними труднощами, оскільки глибокі душевні страждання у зв`язку зі смертю близької чи знайомої людини переживає значна більшість людей. Відповідно сама по собі дана обставина не може визнаватись, як поважна причина пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Проте суд вважає, що в кожному конкретному випадку, дані обставини повинні досліджуватись, їм повинна надаватись належна оцінка та встановлюватись їх співвідношення з іншими причинами. Якщо проаналізувати обставини, які виникли у позивачки то вони є наступними. 23.12.2014 року позивачка народжує дитину. Відповідно позивачка поживає радість та щасливий момент від народження дитини, що має наслідком виникнення у позивачки особливого стану, пов`язаного з народженням дитини, який в більшості випадків враховується і законодавством, як поважна, пом`якшуюча обставина, тощо. Наступного дня 24.12.2014 року у позивачки помирає мати, про приводить до глибокого смутку та печалі від загибелі найближчої позивачці людини та в поєднанні зі станом, який відчуває позивачка в зв`язку з народженням дитини дійсно має наслідком наявності у позивачки глибоких потрясінь. викликаних цими двома обставинами, які виникли майже одночасно. Крім того, як з`ясовується народження дитина має тяжке захворювання, яке пов`язується із її невідкладним лікуванням. Тому суд погоджується з тими обставинами, що позичка перебувала у глибокій депресії, та повернення її до звичайного життя вимагало від позивачки значно більших зусиль та більш тривалого періоду часу, ніж просто від переживань, я кі переносить людина в зв`язку зі смертю близьких осіб. Відповідно у взаємозв`язку із іншими наведеними вище поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, суд враховує і емоційний стан позивачки, як одну із причин пропуску нею строку для прийняття спадщини, яка сама по собі не є непереборною, але має наслідком необхідності у значно більшому реабілітаційному періоді, викликаного смертю рідної людини. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи, № 363/2015, відкритої після померлої [INFO] [PERSON] , встановлено, що із заявою про прийняття спадщини 01.09.2015 року звернувся відповідач, [PERSON] , який повідомив, що крім нього інших спадкоємців за законом немає . Тобто фактично приховав факт, що в нього є сестра, яка також є спадкоємцем першої черги. Оскільки при повідомленні даної обставини, у нотаріуса була б інформація про наявність іншого спадкоємця у якого було б з`ясовано про його волю щодо прийняття спадщини чи відмови від неї при оформленні спадкових прав відповідача. Доводи відповідача і представника відповідача про те, що успадкування спадщини лише відповідачем було волею матері сторін, ніякими доказами не підтверджується, оскільки заповіту померла на за життя на складала. Посилання відповідача і представника відповідача на те, що спадкове майно в дійсності було розподілене порівно між сторонами, оскільки позивачка отримала квартиру та земельну ділянку під забудову є безпідставними, оскільки дане майно не входило до спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи. При цьому свідок [PERSON] , пояснив, що квартиру він подарував позивачці, так як дана квартира належала йому на праві власності. Тому він не оформляючи спадщину після смерті дружини мав можливість вчинити даний правочин. Стосовно земельної ділянки під забудову, то згідно спадкової справи вбачається, що вона входила до спадкового майна. З пояснень позивача встановлено, що дана земельна ділянка на час смерті матері була виділена, але право власності на неї ні за ким не оформлялось, оскільки після смерті матері ніхто не претендував на дану ділянку, було вирішено, що вона звернеться до органу місцевого самоврядування і за рішенням цього орагану земельна ділянка під забудову була виділена саме їй. Дані пояснення позивача ніякими доказами не спростовано. Також з матеріалів спадкової справи встановлено, що на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , а саме: на частину квартири, на автомобіль, на грошові внески та на земельну ділянку (пай), свідоцтва про право на спадщину отримав відповідач. Тобто фактично саме відповідач успадкував майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Чи є це майно всією спадщиною, що залишилась після смерті [PERSON] , чи ні, суду доказів не надано. Не надано суду доказів і того, що грошові кошти від продажу спадкового автомобіля були передані відповідачем позивачці. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе визначити позивачці додатковий строк для прийняття спадщини. Також суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачці тривалістю в три місяці з моменту набрання чинності рішенням суду, який буде достатнім для звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Оскільки в порушенні прав позивачки суд вважає і наявність вини відповідача [PERSON] , відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути із відповідача [PERSON] , на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті с удового збору в сумі 840 грн.. 80 коп.. На основі ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved