Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

15 жовтня 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , уродженцем смт. Велика Олександрівка Великоолександрівського району Херсонської області, картка фізичної особи платника податків [NUMBER] , додатковий строк тривалістю 6 місяців для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивований тим, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді земельної ділянки розміром 6,50 га, що розташована на території Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, яка належала йому на праві власності відповідно до акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 121788 та земельну ділянку розміром 6,4966 га, що розташована на території Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, що належала померлому відповідно до свідоцтва на право на спадщину за заповітом. Вказані земельні ділянки [PERSON] , який помер [INFO] заповів позивачу, і які не було ним прийняті у передбачені законодавством строки, оскільки він не знав про смерть [PERSON] . Крім того позивач спочатку надавав допомогу дружині, яка була вагітна, що потребувало здійснення поїздок до м. Херсон, а потім і сам перебував на стаціонарному лікуванні. Вважаючи таку підставу поважною причиною пропуску ним встановленого законом строку для прийняття спадщини, а також враховуючи, що відповідне питання вирішується виключно у судовому порядку, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідачем позивач визначив [PERSON] , яка будучи дружиною померлого, що проживала постійно з ним на момент смерті є спадкоємицею першої черги за законом. На судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про розгляд справи були сповіщені належним чином. Від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала заяву про визнання позову та про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до частини третьої статті 200 ЦПК України, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 08 складеним 28 квітня 2009 року Брускинською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області. Місцем смерті зазначене с. [PERSON] , а адресою проживання на момент смерті зазначена адреса: [ADDRESS] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 21 червня 2007 року серії ЯБ № 121788 [PERSON] був власником земельної ділянки площею 6,50 га, яка знаходиться на території Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області. Відповідно до заповіту виданого 16 грудня 2016 року засвідченого секретарем сільської ради [PERSON] заповів [PERSON] земельну ділянку розміром 6,50 га, надану для ведення селянського господарства, що розташована на території Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, що належить позивачу згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №121788, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.11.2006 року №2356 ВЕС № 975069 та земельну ділянку розміром 6,4966 га, надану для ведення селянського господарства, що розташована на території Новокалузької сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, що належить позивачу згідно з свідоцтвом на право на спадщину за заповітом № 1079 від 24 грудня 2016 року. Відповідно до виписки з історії пологів 465/2020 [PERSON] , що проживає за спільною адресою з позивачем та є його дружиною госпіталізована до лікарні 16.01.2020 року з діагнозом вагітність, виписана 20.01.2020 року після народження дитини, що вбачається з медичного свідоцтва про народження № 50 від 19 січня 2020 року. Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 256641 [PERSON] тобто син позивача знаходився на стаціонарному лікуванні з 20.01.2020 року по 24.01.2020 року. Із зазначеного вбачається, що протягом строку прийняття спадщини позивач переймався сімейними питаннями пов`язаними із вагітністю та пологами дружини, опікувався новонародженою дитиною, займався власним лікуванням, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № СК- 000489-2020 відповідно до якої він знаходився на стаціонарному лікуванні з 27.01.2020 року по 14.02.2020 року. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною третьою вказаної статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з роз`ясненнями наданими пленумом Верховного суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що спадкоємець, який не звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, має право прийняти спадщину у вказаний спосіб у випадку доведення перед судом поважності причин його пропуску. Посилаючись на підстави пропуску вказаного строку позивач посилається на свою необізнаність щодо факту смерті спадкодавця, надає докази стаціонарного лікування дружини, дитини та себе самого, що суд знаходить переконливим, адже незнання про смерть, про яку не повідомляються в обов`язковому порядку родичі померлого та інші спадкоємці та перебування на лікуванні об`єктивно унеможливлює можливість подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріального органу. При цьому слід зазначити, що висновок про поважність причин пропуску вказаного строку дає суд у кожному конкретному випадку, виходячи з особливих обставин справи, дій спадкоємця, обставин смерті спадкодавця, наявності інших спадкоємців, їх поведінки та поведінки органів місцевого самоврядування, яка мала місце впродовж існування неоформленої спадщини. Наведене положення закону також свідчить про наділення суду дискреційними повноваженнями при вирішенні вказаного питання, який на власний розсуд кваліфікує наведені позивачем причини поважними або неповажними, які завадили останньому звернутись вчасно до нотаріуса. Будь-які обмеження при цьому законодавчо не встановлені, а отже суд враховуючи наведене має ухвалити у справі законне, і найголовніше справедливе рішення, яким буде досягнуто справедливий баланс прав та інтересів сторін. Оскільки причин пропуску вказаного строку може бути безліч, законодавець і надав можливість суду вирішувати таке питання, в кожному випадку виходячи з «поважності» причин без будь-яких обмежень. Відомості про своєчасну обізнаність позивача про смерть [PERSON] у суду відсутні, а отже, суд вважає, що отримання позивачем інформації про смерть спадкодавця та перебування його особисто та членів його сім`ї на стаціонарному лікуванні є достатньою підставою для подання відповідної заяви після спливу значного проміжку часу, враховуючи те, що відповідне право після смерті спадкодавця не було реалізоване відповідачкою або іншими особами, а отже права та інтереси останньої жодним чином не будуть порушені. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причини, а отже не позбувся можливості оформлення прав на неї, так і відповідачки, яка не позбавлена в такому разі доводити своє право на спадщину в нотаріальному порядку. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідачки, вирішення вимоги позову не віднесено до її компетенції, відповідачкою позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved