Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

15.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на вказану частку. Свої вимоги позивач мотивувала тим, вони з відповідачем є рідними сестрами. Позивач була власником ј частини квартири за адресою: [ADDRESS], а мати сторін була власником 3/4 частин даної квартири. Після смерті матері, позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/8 (5/6 від 3/4) часток спірної квартири, а відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (на обов'язкову частку) на 1/8 (1/6 від 3/4) частку квартири. На даний час позивач є власником 7/8 часток квартири, а відповідач є власником 1/8 частки квартири. Позивач вказує, що вона має намір постійно проживати у спірній квартирі, утримує її, здійснює всі необхідні комунальні платежі, іншого житла в Україні не має. Відповідач постійно проживає у м. Миколаєві, участі в утриманні квартири не приймала, комунальні послуги не сплачувала. Посилаючись на те, що частка відповідача у спірному майні є незначною, враховуючи звіт про оцінку майна, позивач просить припинити право власності [PERSON] на 1/8 частку квартири за адресою: [ADDRESS], і визнати за позивачем право власності на 1/8 частки у вказаній квартирі, стягнувши з позивача на користь відповідача грошову компенсацію в сумі 20428 грн., яку позивач внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА в Сумській області. Під час розгляду справи позивача уточнила позовні вимоги, та просила стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію в сумі 47874,12 грн., яку позивач внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА в Сумській області. Відповідач [PERSON] на початку розгляду справи проти позову заперечувала в частині визначення вартості 1/8 частки квартири. В подальшому відповідачем було надано інший звіт про оцінку майна, згідно якого вартість 1/8 частки спірної квартири за адресою: [ADDRESS] становить 47874,12 грн. В ході розгляду справи сторони узгодили вказану суму вартості, і відповідач визнала позов, з урахуванням того, що їй буде відшкодована вартість 1/8 частки спірної квартири у сумі 47874,12 грн. В судовому засіданні представник позивача Шелест М.В. підтримав уточнені позовні вимоги, пояснив, що сторони дійшли згоди щодо вартості 1/8 частки квартири в сумі 47874,12 грн., позивач довнесла на депозитний рахунок ТУ ДСА в Сумській області додаткову суму. В судовому засіданні представник відповідача Лисенко Г.К. підтримала заяву відповідача про визнання позову з урахуванням того, що відповідачу буде відшкодована вартість 1/8 частки спірної квартири у сумі 47874,12 грн. Заслухавши пояснення представників сторін дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.10.2010 року, [PERSON] успадкувала після [PERSON] 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 11, 12). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.10.2017 року, [PERSON] успадкувала після [PERSON] 3/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13, 14, 15, 16). З технічного паспорту вбачається, що спірна квартира є двокімнатною та розташована на першому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS], житлові кімнати - площею 14,7 кв.м. та 11,9 кв.м (а.с.17-18). Згідно звіту про оцінку майна від 26.10.2017 року, наданого стороною позивача, вартість спірної квартири становить 163424 грн. (а.с.19-37). Позивач [PERSON] є громадянкою РФ, однак подала заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну (а.с.38, 42, 113). Судом встановлено, що комунальні платежі за спірну квартиру оплачувала [PERSON] шляхом переказу коштів двоюрідній сестрі [PERSON], яка здійснювала всі поточні платежі за спірну квартиру в той час, коли мати сторін померла, а позивач там ще не проживала (а.с. 39-41, 76-82). Допитана в суді свідок [PERSON] підтвердила вказані обставини. Згідно звіту про оцінку майна від 21.03.2018 року, наданого стороною відповідача, вартість спірної квартири становить 382 993 грн. (а.с.89-108). Як вбачається з позовної заяви, предметом судового розгляду є припинення права власності відповідача по справі на частку у спільному майні на вимогу іншого співвласника на підставі статті 365 ЦК України. Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України. Відповідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15 травня 2013 року при розгляді справи №6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини рішенням від 21 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року, у справі «Андрій Руденко проти України» №35041/05 установив наявність порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол), ратифікованого Україною Законом від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР, а саме: незаконне позбавлення Р.А.І. майна у зв'язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для Р.А.І., оскільки вимога попереднього платежу є не технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді справи №6-68цс14, відповідно до норми статті 365 ЦК України, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. При неможливості виділу частки із спільного майна в натурі або встановлення порядку користування нею, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Згідно звіту про оцінку майна від 21.03.2018 року, наданого стороною відповідача, вартість спірної квартири становить 382 993 грн. (а.с.89-108). Відповідно, вартість 1/8 частки спірної квартири становить 47874,12 грн. Сторони погодили між собою вказану суму, і відповідач визнала позов щодо такої вартості частки. Згідно квитанції № 0.0.951525709.1 від 29.01.2018 року на суму 20428 грн. та квитанції № 0.0.1219698412.1 від 21.12.2018 року на суму 27446,12 грн., позивач [PERSON] внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА в Сумській області всього коштів на суму 47874,12 грн., що дорівнює ринковій вартості 1/8 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 85, 139). Таким чином, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються саме ст. 365 ЦК України та відповідно до якої право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, за наявності підстав, передбачених пунктами 1-4 частини першої вказаної статті. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Водночас у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначено, що в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, , що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок (квартиру) є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку (квартирі) не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Судом встановлено, і сторони не заперечували цього факту, що відповідач у спірній квартирі не проживає та не зареєстрована, а позивач проживає у спірній квартирі в той час, коли знаходиться в Україні. Суд вважає встановленим, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі; розподілити вказану квартиру неможливо; спільне володіння і користування сторонами спірною квартирою є неможливим в зв'язку з неприязними відносинами між ними; припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача [PERSON], оскільки відповідач проживає в іншому місті - м. Миколаїв, де має власне житло. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира не може бути поділена у натурі між співвласниками у відповідності до ідеальних часток кожного з них, у відповідача у власності є інше житло, а позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА в Сумській області внесено суму, еквівалентну вартості 1/8 частки відповідача, у розмірі 47874,12 грн., з якої відповідач погодилась. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судові витрати, понесені сторонами, а саме: судовий збір та витрати на проведення оцінки майна, понесені позивачем, та витрати на проведення оцінки майна, понесені відповідачем - суд залишає за кожною із сторін, згідно їх заяв, підтриманих їх представниками.

Outcome: approved