Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

16.04.2018 позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись в суд із позовом, в якому просять визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що є власниками квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі, окрім них, зареєстрована відповідач, яка є дружиною [PERSON], позов про розірвання шлюбу з якою перебуває в провадженні суду. Відповідач залишила житло та поїхала проживати у Тернопільську область, добровільно знятися з місця реєстрації остання не бажає, що не дає їм можливості оформити субсидію на утримання квартири. Факт непроживання відповідача за даною адресою стверджується актом ЛКП «Житловик-С». У зв'язку з цим, просять визнати відповідача такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. Ухвалою від 29.05.2018 у справі відкрито провадження. Позивачі у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти заочного розгляду справи, просять позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомила та не подала до суду відзив на позовну заяву. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивачів щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачі [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру [NUMBER] від 13.03.1998 та договорами дарування №123 та №120 від 21.01.2009, посвідченими приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Папайло Н.Є. (13, 14, 15, 16, 17). Згідно із свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], позивач [PERSON] перебуває з відповідачем [PERSON] в шлюбі, зареєстрованому 08.11.1997 в Дулібівській с. Раді Бучацького району Тернопільської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №4 (а.с. 8). Встановлено, що в провадженні Сихівського районного суду м. Львова перебуває позовом [PERSON] про розірвання вказаного шлюбу. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР). Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім'ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Як вбачається з акту ЛКП «Житловик-С» від 05.04.2018, відповідач [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з лютого 2015 року, даний факт підтверджено свідками [PERSON], [PERSON] (а.с. 18). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин непроживання чи перешкод їй у користуванні таким, суду не надано, а відтак, суд приходить до висновку про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачів підлягають стягненню понесені ними судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі по 704, 80 грн. На підставі ст.ст. 316, 317, 319, 391, 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved