Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

16.12.2016 року до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя звернувся [PERSON]. Посилається на таке. З відповідачкою по справі він перебував в зареєстрованому шлюбі з 25.01.2005 року по 21.03.2016 р. За цей час ними було придбано майно: квартира [ADDRESS] вартістю 768000 грн. та автомобіль PEUGEOT 3008, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 385408 грн. Реєстрація права власності на це майно проведена на ім'я відповідачки. Між сторонами не досягнуто домовленості про поділ квартири та автомобіля як об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, тому він просить суд поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та виділити в цілому автомобіль відповідачці, стягнувши з неї ? вартості цього автомобіля в сумі 192704 грн. та визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. 14.03.2017 року [PERSON] пред'явила зустрічний позов до [PERSON], в якому також просить поділити це майно. Але при цьому просить відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити частку майна [PERSON] визначивши за нею право на 2/3 частини майна набутого за час шлюбу, а за [PERSON] - право на 1/3 частку майна набутого за час шлюбу. Просила виділити в цілому їй автомобіль PEUGEOT 3008, державний номерний знак [NUMBER] з виплатою на користь [PERSON] грошової компенсації 1/3 частини вартості автомобіля в сумі 128469,34 грн., виділити в цілому їй квартиру [ADDRESS] з виплатою на користь [PERSON] грошової компенсації 1/3 частини вартості квартири в сумі 256000 грн. Посилається на те, що відповідач відсторонився від матеріального забезпечення сім'ї, без поважних причин не працював, не надавав допомогу дружині щодо утримання сім'ї. З 2009 року лише позивачка мала дохід, за рахунок якого утримувалась родина. За рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2016 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання дітей по 500 грн. на кожну дитину. Проте, цей розмір аліментів є недостатнім, оскільки прожитковий мінімум для дитини відповідного віку є значно більшим. Крім того, відповідач рішення суду не виконує, лише в лютому 2017 року відповідач поштовим переказом перевів 10000 грн. в рахунок погашення заборгованості. В судове засідання сторони не з'явились. Інтереси позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним - [PERSON] представляв за довіреністю [PERSON], який первісний позов підтримав, зустрічний позов не визнав, оскільки підстави на які посилається [PERSON] не доведені. Інтереси відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним - [PERSON] представляв адвокат [PERSON], який первісний позов просив задовольнити частково, а зустрічний - задовольнити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд прийшов до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.01.2005 року по 21.03.2016 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2016 р. (а.с.6-8) Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За час шлюбу придбано майно: квартира [ADDRESS] вартістю 768000 грн. та автомобіль PEUGEOT 3008, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 385408 грн. Вказані обставини підтверджуються наданими договором купівлі-продажу квартири від 30.08.2010 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 12.07.2011 року (а.с.35-41, 79-80). Право власності на це майно зареєстровано за [PERSON], але суд вважає його спільною сумісною власністю подружжя, вказані обставини не оспорюють ся сторонами. Як вбачається зі змісту ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ч. 3 ст. 70 цього Кодексу передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови якщо розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Як вбачається з виконавчого листа по справі №333/9002/15-ц, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.44) З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на двох дітей, по 500 грн. щомісячно на кожну дитину. [PERSON] посилається на те, що розмір стягнутих аліментів є недостатнім, тому просить збільшити розмір її частки у праві власності на спільне майно. Проте, суд не може вважати це достатньою підставою для збільшення розміру частки, виходячи з такого. Як вбачається з копії рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на двох дітей по 600 грн. щомісячно на кожну дитину. Рішенням суду від 28.04.2016 р. позов було задоволено частково, стягнуто по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 23.12.2015 року. Тобто, станом на грудень 2015 року [PERSON] самостійно визначила розмір аліментів на кожну дитину в сумі 600 грн., які вважала достатнім і саме такі вимоги пред'явила до відповідача. Рішенням суду розмір аліментів встановлений в меншій сумі, але різниця є незначною - 100 грн. на кожну дитину. З грудня 2015 року по день розгляду цього позову розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку збільшився. Тобто, в даному випадку, зважаючи на збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач за зустрічним позовом [PERSON] має право звертатися із позовом про збільшення розміру аліментів, якщо вважає, що розмір аліментів є недостатнім. Будь-яких інших підстав для застосування ч. 3 ст. 70 СК України суду не заявлено. З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів щодо наявності обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна, суд вважає, що спірне майно підлягає поділу між сторонами у загальному порядку, тобто порівну. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5 статті 71 СК України). Враховуючи те, що колишнє подружжя висловили згоду на виділ автомобіля PEUGEOT 3008 PR16Е, 2010 року випуску - [PERSON] з присудженням компенсації, нею внесена на депозитний рахунок суду певна сума, суд вважає за необхідне саме таким чином поділити автомобіль. Щодо виділення квартири [ADDRESS] позивачці за зустрічним позовом, суд вважає, що такі позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки інший співвласник квартири - позивач за первісним позовом [PERSON] не надав згоди на отримання компенсації за частку належного йому нерухомого майна. Приймаючи рішення щодо вартості спільного сумісного майна, суд виходив із вартості вказаної в первісному позові, яка підтверджується висновком про вартість від 24.11.2016 року ТОВ «Укрспецекспертиза», згідно якого ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 768000 грн., ринкова вартість автомобіля PEUGEOT 3008 PR16Е, 2010 року випуску складає 385408 грн. Вказана вартість не оспорюється сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при поданні позовної заяви сплачений судовий збір у сумі 576704 грн., що підтверджується квитанцією від 09.12.2016 р., його позов задоволено повністю. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] при поданні зустрічного позову сплачено судовий збір в сумі 7689 грн., її позов задоволено частково. Таким чином враховуючи, що право власності на квартиру та на машину, які була предметом поділу визнано судом за сторонами порівну, кожна сторона повинна була сплатити судовий збір саме в такій сумі, при цьому суд не вбачає підстав для компенсації судового збору іншою стороною, оскільки позови вирішені на користь обох сторін.

Outcome: partial