Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

15 вересня 2014 року представник позивача звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу з вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що Відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», від імені якого діє Криворізька філія Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» надав громадянці [PERSON] кредитні кошти у розмірі 10 000 гривень згідно з кредитним договором №472-пк-2006 від 15 червня 2006 року зі сплатою 0,0001% відсотків річних за користування кредитом та на умовах забезпеченості, зворотності строковості, платності. Строк повернення кредитних ресурсів, згідно з п.3.2 кредитного договору 15 червня 2009 року. Одночасно з кредитним договором з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банком з громадянкою [PERSON] було укладено договір поруки №472-пп-2006 від 15 червня 2006 року. Внаслідок невиконання відповідачами договірних зобов'язань за кредитним договором та договором поруки банку завдано шкоди, яка станом на 10 грудня 2009 року складала 36 179,53 грн. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2011 року позовні вимоги банку було задоволено частково та стягнуто з відповідачів на користь банку суму заборгованості за порушення зобов'язання у розмірі 20 964,75 грн. Дане рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє відповідачів від відповідальності за невиконання ними грошового зобов'язання та не позбавляє банк прав на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту, а тому відповідачі зобов'язані сплатити за користування кредитом з 10 грудня 2009 року по 12 січня 2014 року заборгованість у розмірі 8 400,01 грн., яка складається з: 0,01 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками; 8 400,00 грн. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії. На підставі вищевикладеного представник позивача просить суд прийняти рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 8 400,01 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. Представник позивача до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі до зали суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» (а.с.27-38). Так судом встановлено, що 15 червня 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та громадянкою [PERSON] було укладено кредитний договір №472-пк-2006 (а.с.5-6), відповідно до якого відповідачеві було надано кредитні кошти у розмірі 10 000 гривень зі сплатою 0,0001% відсотків річних за користування кредитом. Строк повернення кредитних ресурсів, згідно з п.3.2 кредитного договору 15 червня 2009 року. Одночасно з кредитним договором з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банком з громадянкою [PERSON] було укладено договір поруки №472-пп-2006 від 15 червня 2006 року (а.с.7). Внаслідок невиконання відповідачами договірних зобов'язань за кредитним договором та договором поруки банку завдано шкоди, яка станом на 10 грудня 2009 року складала 36 179,53 грн. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2011 року позовні вимоги банку було задоволено частково та стягнуто з відповідачів на користь банку суму заборгованості за порушення зобов'язання у розмірі 20 964,75 грн. (а.с.12-14).З розрахунку заборгованості вбачається, що з 10 грудня 2009 року по 12 січня 2014 року залишилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 400,01 грн., яка складається з: 0,01 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками; 8 400,00 грн. - сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії (а.с.4). Позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості у зв'язку із порушенням кредитних зобов'язань (а.с.17-25). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобов'язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання, кредитор має право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. Умовами п.2.1 договору поруки від 15 червня 2006 року №472-пп-2006, укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та громадянкою [PERSON] передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й позичальник. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договорів кредиту та поруки для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідачами не було надано до суду жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено при зверненні до суду судовій збір в розмірі 243,60 грн., тому дані витрати підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках (а.с.1).

Outcome: approved