Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

16 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: ВВД ФСС НВВ та ПЗУ у м. Красноармійськ Донецької області про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем у справі він перебував у трудових відносинах з 22 жовтня 2012 року, працюючи гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті. Наказом № [NUMBER] від 16 травня 2016 року його було звільнено з шахти за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Позивач зазначає, що 02 серпня 2013 року о 07 год. 40 хв. при виконанні наряду на здійснення контролю лінії звязку кабелю АПСС-1 у 6 південній лаві блоку № 10 (дільниці № 3) його було травмовано, у звязку з чим він отримав тілесні ушкодження: закритий крайовий перелом бічної маси крижів праворуч, зі зміщенням. При проведені розслідування нещасного випадку на виробництві, комісія прийшла до висновку, що даний випадок пов'язаний з виробництвом про що було складено [PERSON] № 61 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом від 07 серпня 2013 року за формою Н-1 та [PERSON] розслідування нещасного випадку від 07 серпня 2013 року за формою Н-5. Позивач вказує, що після тривалого лікування Красноармійською міжрайонною МСЕК йому було встановлено 25% втрати працездатності без визначення інвалідності. 08 грудня 2014 року він був повторно оглянутий МСЕК та йому була продовжено втрату працездатності з черговим переоглядом 08 грудня 2016 року. При цьому рекомендовано медикаментозне лікування, реабілітаційне лікування в реабілітаційних відділеннях санаторіїв. Також позивач зазначає, що після травмування він періодично проходе лікування з встановленим діагнозом: забій поперечного хребта з розвитком посттравматичного попереко- крестцового радикуліту в ст. затягнутого загострення з різким больовим, вертоброгеним корінцевим Л5-С1 синдромом з права, статико-динамічним порушенням функції хребта та ходьби. Після встановлення втрати працездатності Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань у м. Красноармійську йому були призначені страхові виплати. Позивач вказує, що внаслідок травми на виробництві відбулося ушкодження його здоровя, в звязку з чим йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу постійно перебуває у хворобливому стані. На теперішній час він відчуває себе втраченою для суспільства людиною. Його фізичний та моральний стан не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною. його постійно турбують сильні болі, тривале лікування позначилося на його загальному стані, він знаходиться в подавленому стані. Також, слід врахувати, що в достатньо молодому віці, на день подачі позову йому виповнилося 35 років, він втратив працездатність. Працювати за фахом за станом здоровя він не має можливості, бо його турбують постійні різкі болі, які на деякий час послабляються після проходження лікування. Враховуючи, що після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Відтак,заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 25 000 грн., яку просить стягнути з відповідача у справі. Позивач [PERSON] у судовому засідання позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні щодо позову заперечив у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні змісту письмового заперечення, що міститься в матеріалах справи. Представник заінтересованої особи Відділення виконавчої дирекціїФонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить позов розглянути у його відсутність, щодо ухвалення рішення поклався на розсуд суду. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно записів №№ 28,29 у трудовій книжці, позивач [PERSON] у період з 22 жовтня 2012 року до 16 травня 2016 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та був звільнений за 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 11). Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним підземним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті [PERSON] отримав професійне захворювання, що підтверджується [PERSON] № 61 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом (а.с. 12-13), [PERSON] розслідування нещасного випадку від 07 серпня 2013 року, в пунктах 6.1. вказано, що даний нещасний випадок повязаний з виробництвом, підлягає обліку на підприємстві, і по ньому необхідно скласти акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, за формою Н-1, згідно п. 6.2. комісія дійшла висновку, що особами, серед яких [PERSON], допустили порушення нормативних актів з питань охорони праці, невиконання яких привело до даного нещасного випадку (а.с. 14-18). Згідно довідки МСЕК серії 10 ААА № 124168 від 08 грудня 2014 року, [PERSON]. було встановлено втрату професійної працездатності 25%, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуваннібез визначення інвалідності (а.с. 19). Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин, в звязку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період, він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом. Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, ст.237-1 - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця. З виписок із історії хвороби № 46, № 5566, № 69, № 134 вбачається, що [PERSON] має діагноз: забій поперечного хребта з розвитком посттравматичного попереко-хрестового радикуліту в стадії затягнутого загострення з різким больовим, вертоброгенним корінцевим Л5-С1 синдромом з права, статико-динамічним порушенням функції хребта та ходьби (а.с.20-23). Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоровю завдана при виконанні позивачем трудових обовязків, про що свідчить акт розслідування хронічного професійного захворювання, висновок МСЕК та інші медичні документи, які є в справі. Що стосується доводів відповідача про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди, то суд не приймає такі до уваги, оскільки відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, так як стан здоровя позивача погіршено. Обовязкове призначення МСЕК з приводу встановлення факту спричинення моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів. Частина 2 ст.237-1 КЗпП України містить посилання на те, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В той же час є загальна норма ст. 23 ЦК України, якою передбачено певний порядок та визначення розміру моральної шкоди. Крім того, відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), ч.9 забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Так, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди. Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у ст. 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експертизи, проте він не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою визначення її розміру, оскільки згідно з ч.2 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення. Відтак, якщо позивач надав докази завдання йому шкоди, довів цими доказами певний її розмір і не просив суд про призначення медико-соціальної експертизи, то суд не має підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (ст.ст. 10, 143 - 145), які мають суто змагальний характер доказування. У разі якщо відповідач не погоджується з доводами позивача про наявність моральної шкоди та її розміром, визначеним позивачем, відповідно до вимог ст.. ст. 10, 60 ЦПК України відповідач не позбавлений можливості заявити клопотання про призначення такої експертизи. Відповідач у даній справі клопотання про проведення експертного дослідження не заявляв. Відповідно до розяснень № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 25% працездатності в звязку з роботою на виробництві. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами від 25 травня 2001 року) «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача. Однак з урахуванням того часу, який позивач пропрацював у відповідача, отриманої позивачем травми, ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоровя позивача, а також те, що професійна працездатність позивача в звязку з професійним захворюванням втрачена на 25%, інвалідність не встановлена, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 7500 грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивач за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928- VIІІ від 25 грудня 2015 року з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата складає 1378 грн. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial