overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

16.03.2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків по утриманню спільного сина. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Відповідач визнав позов частково. Він пояснив, що є інвалідом ІІІ групи, ніде не працює, а тому має лише дохід у вигляді пенсії по інвалідності. Посилаючись на скрутне матеріальне становище, відповідач погодився сплачувати аліменти в розмірі 25% пенсії по інвалідності. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В січні 2017 року сторони припинили сімейні відносини і з цього часу проживають окремо. Малолітній син залишився проживати з позивачем і знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини позивачеві не надає. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу положень статті 181 Кодексу способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 184 Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину якого одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, визначення аліментів у твердій грошовій сумі можливо лише в разі відсутності у платника аліментів регулярних доходів, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Оскільки відповідач щомісячно отримує пенсію по інвалідності та за відсутності інших обставин, що мають істотне значення, відсутні законні підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин, суд вважає необхідним визначити аліменти, що підлягають стягненню з відповідача, в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, предявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

16.03.2017 року позивачка звернувшись до суду з вищевказаним позовом, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), посилаючись на ухилення відповідача від утримання дитини. У судовому засіданні позивачка позов підтримала і просила про його задоволення. Відповідач у судове засідання не з'явився і доказів про поважність причин своєї неявки, суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації, що підтверджується наявним у матеріалах справи, зворотним поштовим повідомленням. Позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті заочно за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії свідоцтва про народження від 02.06.2012 року, сторони мають дитину: [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням положень ст. 182 СК України та працездатності позивачки, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позов задовольняється, а позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

16.03.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом про тлумачення заповіту, вказуючи на те, що 05 серпня 2016 року помер [PERSON], який заповітом посвідченим секретарем Вільненської сільської ради Коропського району Чернігівської області від 25.01.2007 року заповів позивачці державний акт на право власності на земельну ділянку площею 6,67 га. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку позивачка не має змоги, оскільки зміст заповіту має суперечливий характер, неточності, що ускладнює розуміння даного заповіту. У судове засідання позивачка не зявилась, при цьому подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач надіслав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. При вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. 05 серпня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (серія 1-ЕЛ № 286138). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 072559, виданого на підставі розпорядження Коропської районної державної адміністрації за № 48 від 27.02.2004 року [PERSON] був власником земельних ділянок площею 4,68 га., кадастровий номер 7422282000:05:000:0066, площею 0,70 га., кадастровий номер 7422282000:05:000:0024, площею 1,29 га., кадастровий номер 7422282000:05:000:0352. Заповітом посвідченим секретарем Вільненської сільської ради Коропського району Чернігівської області від 25.01.2007 року № 08 [PERSON] заповів [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 072559 виданий на підставі розпорядження Коропської районної державної адміністрації за № 48 від 27.02.2004 року. За повідомленням Коропської державної нотаріальної контори спадкоємцем майна померлого [PERSON] є [PERSON]. Проте позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки померлий [PERSON] заповів не земельну ділянку, а державний акт серії ЧН № 072559, тому за змістом заповіту не можливо встановити справжню волю заповідача. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Виходячи з аналізу ст. 213 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою визначення справжньої волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у звязку з чим необхідно уточнити його зміст. Отже, судом встановлено, що [PERSON] складаючи заповіт самостійно та вільно виявив волю щодо настання реальних наслідків вчиненого ним правочину, що в разі його смерті позивач успадкує не державний акт на право приватної власності на землю, а саме земельні ділянки на яку він мав право власності згідно вказаного державного акту. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

16.03.2017 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що з 18.02.2009 р. вони перебувають у шлюбі зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 09, від шлюбу дітей не мають. Їхнє сімейне життя не склалося з причини різних поглядів на життя, розбіжностей характерів, інтересів та бажань, що призвело до негативної атмосфери в сім'ї і унеможливлює проживання разом. Сім'я розпалась і існує формально. Спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Примирення між ними не можливе. Сторони проживають окремо. Спору щодо спільного майна подружжя не має. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, та зазначила, що вказані позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, також просила винести заочне рішення у разі відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання 20.04.2017 року також не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, однак, в судове засідання не з'явився, відповідні заяви суду не надавав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача, провівши заочний розгляд справи з винесенням заочного рішення, проти чого позивач не заперечує. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до наданого суду свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.02.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 09. Після реєстрації шлюбу подружжя обирало спільне прізвище «[PERSON]»(а.с.4) За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові та поваги одне до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім'ї стало неможливим. Спільне господарство не ведеться. Спір стосовно розподілу майна наразі відсутній. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не заявляла клопотання про зміну прізвища тому суд вважає за можливе залишити її прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

16.03.2017 року представник позивача звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12265,67 грн. за кредитним договором №б/н від 22.08.2014 року та судові витрати у розмірі 1600, 00 грн.. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 12265,67 грн.. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 22.08.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 28.02.2017 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 12265,67 грн. (а.с.3). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Таких доказів відповідачем суду не надано, вимоги позивача не спростовано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600,00 грн., які у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

16.03.2017р. позивач звернувся до суду із позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб у Виконавчому комітеті Лімнянської сільської ради Турківського району Львівської області 29.08.2014р. за актовим записом № 08. Від спільного проживання у них дітей немає. Вказував, що спільно проживали до 20 жовтня 2016 року, і з цього часу відповідачка покинула його та переїхала у смт. Великий Любінь нічого не пояснюючи. Спільного майна не мають. Важкий характер відповідачки, її небажання змінитися та байдужість призвели до того, що він втратив до неї почуття поваги та любові і не бажає далі з цією людиною перебувати у шлюбі та підтримувати будь-які стосунки. Сім'я носить формальний характер, фактично розпалась та відновлена бути не може. Просив суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 29.08.2014р. у Виконавчому комітеті Лімнянської сільської ради Турківського району Львівської області за актовим записом № 08. Позивач у судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. (а.с.24) Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча була своєчасно і належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи (а.с.27), а також від неї не надходило клопотання про відкладення розгляду справи, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів проти чого не заперечила позивачка. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи вразі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що сторони 29.08.2014р. уклали шлюб, який зареєстрували у Виконавчому комітеті Лімнянської сільської ради Турківського району Львівської області за актовим записом № 08 (а.с.6). В даному шлюбі в сторін дітей немає. Сімейне життя у сторін не склалося, постійні непорозуміння призвели до того, що позивач не бажає збереження шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаємопідтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб, заперечує проти надання судом терміну для примирення, відповідач без поважних причин не прибув в судове засідання і не висловив своєї позиції з приводу заявленого позову, що розцінюється судом як небажання вживати будь-яких заходів для збереження шлюбу, а тому є всі підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України (далі СК України) є всі підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

16.03.2017 р. позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що вона з відповідачем перебуває у шлюбних відносинах з 13.02.2014 року. Від спільного проживання у шлюбі у них народилося двоє малолітніх дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Після народження другої дитина вона перейшла проживати до своїх батьків і з тих пір фактично відповідач з ними не проживає. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей, вона знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку і отримує тільки соціальну допомогу, її батьки є пенсіонерами, інвалідами 3 групи, а тому не взмозі надавати суттєвої матеріальної допомоги, тому просить стягувати аліменти з відповідача на утримання малолітніх дітей в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що від відповідача по справі позивачка народила двох малолітніх дітей, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Згідно з п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визначаючи розмір аліментів, суд згідно ст. 182 СК України бере до уваги такі обставини: [PERSON] утримує двох малолітніх дітей, ніде не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Враховуючи матеріальний стан відповідача, який ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, відповідач згідний сплачувати суму аліментів, яку просить позивачка, тому суд вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі, відповідно до ст. 184 СК України, і стягувати в сумі по 1000 грн. щомісячно. За вищевстановлених обставин суд приходить до висновку, що позов є обгрунтовно доведеним і підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

16.03.2018 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 08.10.1993 вона уклала шлюб з [PERSON], [INFO]. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям припинились в грудні 2017 року з причин різних поглядів на вирішення важливих питань сумісного шлюбного життя та частих сварок. За таких обставин подальше спільне сімейне життя з відповідачем позивачка вважає неможливим та таким, що суперечить їх інтересам. У зв'язку з вищевикладеним позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. У судове засідання позивачка не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без її участі та без фіксування процесу технічними засобами. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв від відповідача до суду не надходило. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі з 08 жовтня 1993 року підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08 жовтня 1993 року, виданого Долинською сільською радою народних депутатів Запорізького району Запорізької області, про що 08 жовтня 1993 року в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 20 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 травня 2006 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, про що 10 січня 2005 року в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 02, яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою (а.с. 6 - зворотня сторона). Спір про розділ майна відсутній. Враховуючи обставини, що сторони подружні стосунки не підтримують, позивачка не має наміру на збереження шлюбу, відповідач не здійснює заходів щодо збереження сім'ї, суд доходить висновку про те, що сім'ю зберегти немає можливості, тому шлюб підлягає розірванню. Згідно зі ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду та виходячи зі змісту ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved