Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

16 грудня 2015 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 32065 грн, в тому числі суму боргу за договором позики в розмірі 16000 грн., плату за користування позикою в розмірі 16065 грн. та судові витрати. Позов мотивовано тим, що 30 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надано грошові кошти у сумі 16000 грн. з умовою їх повернення до 30 квітня 2018 року згідно графіка повернення позики частками. Однак на день подання позову [PERSON] не здійснив жодного платежу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. У судове засідання позивач не з'явився, проте від представника позивача надійшла письмова заява, в якій представник позивача підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі виходячи з наступного. 30 квітня 2015 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики, згідно умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 16000 грн. з умовою їх повернення до 30 квітня 2018 року. Пунктом 4.2 договору був затверджений графік повернення позики, проте [PERSON] не здійснив жодного платежу. Згідно пункту 4.4 укладеного договору, передбачено, в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.2) позичальник сплачує проценти за користування позикою в розмірі 5% в день від простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Згідно з ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 16000 грн. згідно розписки від 30 квітня 2015 року. З огляду на норми ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК. Якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 32065 грн, в тому числі суму боргу за договором позики в розмірі 16000 грн., плату за користування позикою в розмірі 16065 грн. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved