Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

17.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідач у справі [PERSON] не був власником вказаного будинку, а тільки мав зареєстроване місце проживання у ньому. При цьому, [PERSON] зареєстрований у належному йому на праві приватної власності будинку на сьогоднішній день і дозволу на реєстрацію місця його проживання у належному мені будинку він не надавав. Відповіддю відділу поліції м. Змієва підтверджено факт відсутності за місцем реєстрації відповідача понад 12 років. Фактично аналогічні обставини визначені і в акті депутату від 08.08.2012 року. Основною причиною по визнанню відповідача таким, що втратив право на проживання є та обставина, що через реєстрацію відповідача у будинку можуть виникнути складнощі у розпорядженні належним на праві власності майном і, крім того, він буде вимушений сплачувати за нього певні комунальні послуги. Крім того, в зв'язку з реєстрацією відповідача у будинку, почали виникати складнощі у оформленні субсидії. Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] - адвокат Божко Д.О. подав заяву про судовий розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлявся про розгляд справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не подавав. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи. При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленої про час та місце судового розгляду справи. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є право користування житловим приміщенням у виді будинку [ADDRESS], власником якого, згідно договору купівлі-продажу від 13.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області Кожушною Л.М., р/№1258. (а. с. 7). Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу №9093278 від 30.06.2017 року. (а. с. 8) З копії домової книги реєстрації громадян, що проживають у будинку [ADDRESS], вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований у даному будинку з 18.05.2005 року. (а. с. 12-13). З відповіді Зміївського відділу поліції від 21.06.2017 року вбачається, що в ході проведення перевірки, встановити місцезнаходження [PERSON], [INFO], не виявилося можливим, оскільки він близько 12 років за місцем реєстрації не з'являвся, його місцезнаходження невідомо. (а. с. 14). Даними акту обстеження, складеного 08.08.2012 року депутатом Зміївської міської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає. (а.с. 15). Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідністю зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved