Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

17.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , ТОВ «Факторингова компанія «Паритет», ПАТ «Енергобанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , в якому просила наступне: - визнати недійсним та скасувати Звіт про незалежну оцінку квартири, складений 19 березня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] ; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., яким вирішено здійснити реєстрацію договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,5 кв.м.; - припинити право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; - визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 18.04.2008 року між нею та АБ «Енергобанк» було укладено кредитний договір, виконання умов якого забезпечено договором іпотеки від 22.04.2008 року, укладеним між цими сторонами, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку квартиру за адресою: [ADDRESS] . В подальшому ПАТ «Енергобанк» уклав договір відступлення прав вимоги від 11.12.2017 року, за яким відступило ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» право вимоги за договором іпотеки. В свою чергу ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» та [PERSON] 07.07.2018 року уклали договір купівлі-продажу вказаної вище квартири. Посилаючись на те, що вартість предмета продажу була суттєво занижена, а ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» було порушено порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права. Ухвалою від 27.08.2018 року судді Заводського районного суду м. Миколаєва Павлової Ж.П. відкрито провадження по даній справі. 27.08.2018 року ухвалою суду заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2018 року. 21.09.2018 року на адресу суду від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , треті особи: ТОВ «Факторингова компанія «Паритет», ПАТ «Енергобанк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., ФОП [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] . 16.10.2018 року [PERSON] надала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила доповнити позовні вимоги наступним: - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07.07.2018 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» та [PERSON] . Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.10.2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] повернуто заявнику, а клопотання про скасування засобів забезпечення позову залишено без задоволення. 18.10.2018 року ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» Паламарчука В.В. направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд вилучити товариство зі складу відповідачів по справі, залучити його в якості третьої особи, а в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, у зв`язку його необґрунтованістю та безпідставністю. 01.11.2018 року відповідач [PERSON] надав до суду заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, оскільки заявлений процесуальний документ не відповідає вимогам ЦПК України. 22.11.2018 року [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд в задоволенні позову відмовити, оскільки позов не містить обґрунтування та доказів чим саме було порушено права [PERSON] , не спростовано факту наявності заборгованості за кредитним договором та виконання нею умов іпотеки. Крім того, 22.11.2018 року через електронну пошту суду [PERSON] направив заяву про відвід судді Павлової Ж.П. Також, 22.11.2018 року [PERSON] подав до суду апеляційну скаргу на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.10.2018 року про повернення зустрічного позову. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.11.2018 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Павлової Ж.П. відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.12.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.10.2018 року без змін. 30.01.2019 року [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, в якій виклала свої пояснення щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.01.2019 року підготовче провадження у справі закрито, а цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Крім того, 30.01.2019 року ухвалою суду вирішено судові засідання по цивільній справі, які призначено на 09-00 год. 27.03.2019 року та на 09-00 год. 17.04.2019 року провести в режимі відеоконференції з Окружним адміністративним судом м. Києва за участю відповідача [PERSON] 25.04.2019 року ухвалою суду вирішено судове засідання по цивільній справі, яке призначено на 10-00 год. 23.05.2019 року провести в режимі відеоконференції з Окружним адміністративним судом м. Києва за участю відповідача [PERSON] 23.05.2019 року ухвалою суду вирішено судове засідання по цивільній справі, яке призначено на 15.30 год. 08.08.2019 року провести в режимі відеоконференції з Окружним адміністративним судом м. Києва за участю відповідача [PERSON] . Ухвалами від 16.09.2019 року та 25.11.2019 року також було призначено судові засідання в режимі відеоконференції. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав у повному обсязі. До судового засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Інші відповідачі до суду не з`явилися, про день розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.04.2008 року між АБ «Енергобанк» та [PERSON] було укладено Договір про іпотечний кредит №17, за умовами якого банк надав останній кредит на поліпшення житлових умов в сумі 192 000,00 грн., а позичальник зобов`язалася повернути грошові кошти зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 14% річних, строком до 05.04.2028 року. В подальшому, 22.04.2008 року між АБ «Енергобанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку банку квартиру за адресою: [ADDRESS] з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Договором про іпотечний кредит №17 від 18.04.2008 року. 11.12.2017 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» було укладено договір відступлення прав вимоги №10, за яким ПАТ «Енергобанк» відступило право вимоги в тому числі і за вищевказаним Іпотечним договором. 19.12.2017 року, 25.01.2018 року та 24.04.2018 року ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» було відправлено повідомлення про продаж предмету іпотеки на адресу реєстрації [PERSON] ( [ADDRESS] ) та за адресою знаходження предмета іпотеки ( [ADDRESS] ), однак листи повернулись за закінченням терміну зберігання. Крім того 15.05.2018 року ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» було відправлено повідомлення про продаж предмету іпотеки на адресу реєстрації [PERSON] та за адресою знаходження предмета іпотеки, однак повідомлення, що відправлено за адресою: [ADDRESS] не було вручено, оскільки отимувач відмовився від одержання відправлення. А повідомлення надіслане за адресою: [ADDRESS] було отримано 16.05.2018 року (лист ТОВ «Нова пошта» №721 вих-18 від 12.06.2018 року). В подальшому 07.07.2018 року ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого [PERSON] набув у власність спірну квартиру. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст. 546, 573, 575 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 18 Закону України «Про іпотеку» виконання зобов`язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Різновидом застави є іпотека, яка виникає на підставі нотаріально посвідченого договору. Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно із ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Приписами ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Згідно із ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно з абз. 1 частини 1 статті 22, пунктами 1, 14 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Державна реєстрація права власності та інших речових прав провадиться на підставі, зокрема укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до п. п 7, 12 Постанови КМ України від 25 грудня 2015 року, №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрації прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках, зокрема подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством. Пунктом 4 частини 1 статті 24 цього ж Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За пунктом 57 Постанови для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Пунктом 61 цієї Постанови передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеки майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. З умов п. п. 4.1. договору іпотеки від 22.04.2008 року укладеного між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] слідує, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладені цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов даного договору, а також у інших випадках, передбачених Кредитним договором. Таким чином, виходячи із аналізу вищезазначених норм законів та нормативно-правових актів, умов договорів іпотеки, суд дійшов висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю прав власності на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває лише за умови надання до реєстратора відповідних документів. А реєстратор для вчинення реєстраційної дії з реєстрації права власності має перевірити не тільки наявність, а зміст і повноту поданих документів, тобто застереження, про яке домовились сторони. Такими документами, у розумінні п. 4.3 договору іпотеки, п. п. 7, 61 Постанови КМ України від 25 грудня 2015 року №1127 є, зокрема, докази невиконання боржником умов кредитного договору, тобто факт існування заборгованості. Такий висновок цілком відповідає приписам ст. ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки, в іншому випадку вирішення питання про наявність заборгованості одноособово іпотекодержателем без перевірки таких фактів та з подальшою реєстрацією права, недобросовісні дії реєстратора призведуть до незаконного позбавлення права власності на майно іпотекодавця. Із наданих приватному нотаріусу Шевченко І.Л. документів не вбачається надання доказів на підтвердження факту існування заборгованості, зокрема у 124 892,95 грн. Наданий нотаріусу лише договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 24 листопада 2016 року укладений між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» не підтверджує факту існування та розміру заборгованості. Звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов`язанням у сумі 124 892,95 грн. нотаріус Шевченко І.Л. залишила поза увагою та не пересвідчилася щодо подання в повному обсязі зазначених вище документів для державної реєстрації прав. Також, не звернула уваги на те, що строк виконання основного зобов`язання змінився у зв`язку з відкликанням банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Енергобанк», в зв`язку з чим і було відступлено право вимоги за спірним договором ТОВ «Факторингова компанія «Паритет». Отже, здійснюючи державну реєстрацію, нотаріус залишила наведені вище норми права поза увагою, та дійшла безпідставного висновку, що подані документи давали змогу встановити підставність набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема підтверджували факт наявності зазначеної у письмовій вимозі заборгованості за кредитом. Більш того, відповідно до змісту п. п. 1.4, 2.2.6. договору іпотеки сторони погодили, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки у будь-якому випадку його вартість буде визначатися на підставі акту незалежної оцінки нерухомого майна або встановлюватися за домовленістю сторін. У випадку задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки шляхом позасудового врегулювання іпотекодержатель зобов`язаний повернути іпотекодавцю різницю між отриманою в результаті задоволення таких вимог грошовою сумою та розміром вимог, забезпечених іпотекою відповідно до умов договору. За приписами ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Отже, вищенаведені приписи Закону та умов договорів іпотеки передбачають набуття іпотекодежателем предмета іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, що в свою чергу слугує гарантією повернення ним різниці іпотекодавцю. Отже, на час проведення державної реєстрації у спосіб звернення стягнення шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки подані державному реєстратору (нотаріусу) документи у повному обсязі не давали змоги встановити підставність набуття такого права відповідно до вимог ст. 33, 35,37 Закону України «Про іпотеку». Відсутність у прийнятих документах підтвердження факту наявності заборгованості за кредитним договором, її розміру, свідчить про неналежну перевірку документів нотаріусом, невідповідність проведеної державної реєстрації прав приписам ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень». Проведена державна реєстрація прав тягне ущемлення майнових прав власника іпотечного майна щодо визначення його зобов`язань як іпотекодавця, повернення йому усієї різниці між дійсною вартістю (ціною реалізації) предмета іпотеки та розміром забезпечених вимог іпотекодержателя. За такого, суд вважає, що реєстрація права власності на підставі договору купівлі-продажу проведена з порушенням ст.ст. 18, 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 33, 35,37 Закону України «Про іпотеку», а тому наявні правові підстави для визнання незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. щодо реєстрації за [PERSON] права власності на спірну квартиру та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. про визнання дій щодо реєстрації незаконними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги про припинення права власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] та визнати право власності на цю квартиру за [PERSON] є необґрунтованими, оскільки є похідними від позовної вимоги про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на спірну квартиру, що свідчить про їх безпідставність. У зв`язку з цим, у задоволенні зазначених вимоги [PERSON] слід відмовити. Стосовно позовної вимоги [PERSON] до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] про визнання недійсним та скасування Звіту про незалежну оцінку квартири від 19 березня 2018 року суд дійшов до наступних висновків. Так, відповідно до п. 3.2 договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2018 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 136 000,00 грн., що встановлено оспорюваним Звітом. Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (ч. 1 ст. 10 і ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 липня 2001 року №2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 12 Закону України від 12 липня 2001 року №2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Зробивши системний аналіз наведених норм Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі №914/88/17 дійшла висновку, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Враховуючи зазначене позовні вимоги в цій частині належить залишити без задоволення. Стосовно позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 07.07.2018 року, укладеного між ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» та [PERSON] суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 статті 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Так, з огляду на те, що судом встановлено обставини, які свідчать про незаконність дій щодо реєстрації рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну квартиру, також підлягає визнанню недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» та [PERSON] , відповідно до якого і виникли оспорювані правовідносини. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, визнавши недійсним договір купівлі-продажу від 07.07.2018 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» та [PERSON] , а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. щодо реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial