Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

17.04.2014 року представник позивача [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання недійсним договору №1 купівлі-продажу холодильної станції між СПД - фізичною особою [PERSON] та СПД - фізичною особою [PERSON], а також про застосування порядку двохсторонньої реституції до договору №1 купівлі-продажу холодильної станції, а саме зобов'язання СПД - фізичну особу [PERSON] повернути кошти, отримані згідно умов договору за холодильну станцію у сумі 116690 грн. СПД - фізичній особі [PERSON] та СПД - фізичну особу [PERSON] повернути холодильну станцію 4HB512/HSN 7471 - 75 VBITZER, конденсатор Gutner, 2007 року випуску, країна виробник - Німеччина, що належить на праві приватної власності СПД - фізичній особі [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 21.12.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, протягом подружнього життя, було неодноразово придбано майна за спільні сімейні кошти, шляхом укладання договорів купівлі-продажу. 26.10.2011 року [PERSON], як фізичною особою, за попередньою згодою з [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майна №1 з ТОВ «Гранд Медіа Груп»Ю предметом якого було придбання холодильної станції 4HB512/HSN 7471 - 75 VBITZER, конденсатор Gutner, 2007 року випуску, країна виробник - Німеччина, вартістю 569800 грн. Однак у серпні 2013 року їй стало відомо про факт самовільного відчуження [PERSON] спірного майна без отримання на те згоди [PERSON], а тому позивачка і звернулася в суд з вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 14.08.2014 року було залишено без розгляду позов [PERSON] до СПД - фізичної особи [PERSON], СПД - фізичної особи [PERSON] про визнання договору купівлі продажу недійсним, в частині вимог щодо зобов'язання [PERSON] повернути холодильну станцію 4HB512/HSN 7471 - 75 VBITZER, конденсатор Gutner, 2007 року випуску, країна виробник - Німеччина, що належить на праві приватної власності СПД - фізичній особі [PERSON] 19.11.2014 року ухвалою Апеляційного суду м.Києва апеляційну скаргу відповідача [PERSON] було відхилено, а ухвалу суду першої інстанції від 14.08.2014 р. без змін. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав викладених в ньому, посилаючись на те, що майно продане за оспорюваним договором є спільним майном подружжя, та належало відповідачу [PERSON], як фізичній особі, а не як суб'єкту підприємницької діяльності Представник відповідача СПД - фізичної особи [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Надав суду письмові заперечення. Вважає, що відповідач [PERSON] укладаючи з [PERSON] оспорюваний договір діяв, як суб'єкт підприємницької діяльності, що і зазначено у вказаному договорі, крім того це підтверджується самим об'єктом продажу, холодильної станції 4HB512/HSN 7471 - 75 VBITZER та конденсатора Gutner, які не можуть використовуватися в побуті для приватних потреб. Представник відповідача СПД - фізичної особи [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечувала, вважає, що її довіритель уклав оспорюваний договір помилково, оскільки не є фахівцем в галузі права. Вислухавши представника позивачки, представника відповідача СПД - фізичної особи [PERSON], представника відповідача СПД - фізичної особи [PERSON] дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 27.12.1997 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 27.12.1997 року за №801 Відділом Реєстрації актів громадянського стану Печерського району м.Києва (а.с. 15). 26.10.2011 року [PERSON], як фізичною особою, за попередньою згодою з [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майна №1 з ТОВ «Гранд Медіа Груп», предметом якого було придбання холодильної станції 4HB512/HSN 7471 - 75 VBITZER, конденсатор Gutner, 2007 року випуску, країна виробник - Німеччина, вартістю 569800 грн. Як вбачається з свідоцтва про сплату єдиного податку від 01.01.2011 року, [PERSON] перебував у статусі суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи. 31.08.2012 року [PERSON], який за договором був визначений як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа та суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа [PERSON] уклали договір №1 купівлі-продажу холодильної станції 4HB512/HSN 7471 - 75 VBITZER, конденсатор Gutner, 2007 року випуску, країна виробник - Німеччина, вартістю 569800 грн. (а.с.20-23). Відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.2 ст. 65 Сімейного кодексу України, при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її/його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Правочин вважається дрібним побутовим, відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦК України, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному стану. Частиною 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання договору укладеного між відповідачами недійсним, позивачка посилаєся на те, що холодильна станція є об'єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до приписів ст. 60 СК України, а тому договір №1 купівлі-продажу холодильної станції укладений між СПД - фізичною особою [PERSON] та СПД - фізичною особою [PERSON] має бути визнано недійсним, оскільки співвласник не надавав згоду на укладення цього договору. Разом з тим, відповідно до п.29 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержавних доходів від цієї діяльності. За таких обставин, оскільки при укладанні оспорюваного договору обидва відповідачі діяли, як суб'єкти підприємницької діяльності, про що зазначено в самому договорі, доказів того, що майно продане за оспорюваним договором використовувалося позивачкою разом з відповідачем [PERSON] для потреб їх сім'ї суду не надано, про обставини придбання вказаного майна [PERSON] не повідомляв [PERSON], а тому, з урахуванням положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання недійсним Договору №1 купівлі-продажу холодильної станціївід 31.08.2012 року укладеного між СПД - фізичною особою [PERSON] та СПД - фізичною особою [PERSON], з підстав неотримання згоди на укладення такого договору чоловіком [PERSON] від дружини [PERSON] , а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом не приймаються до уваги посилання представника позивачки на ту обставину, що майно відповідачу [PERSON] належало не як суб'єкту підприємницької діяльності, а як фізичній особі, оскільки при укладенні оспорюваного договору останній діяв як СПД, про обставини придбання спірного мана відповідача СПД [PERSON] не повідомив, тобто фактично приховав вказану обставину, що може бути підставою для оспорювання цього правочину з інших підстав, а не з підстав викладених в розглядуваному позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed