Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

15 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Укрзалізниця», третя особа Першотравенське обєднане управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що від 03.05.1990 року по 17.06.2013 року він працював на Павлоградській дистанції колії Придніпровської залізниці. У період від 22.02.1993 року по 17.06.2013 року позивач працював монтером колії 3 розряду 8 околодку. Стаж роботи склав 20 років і три місяці. Позивач фактично виконував трудові обовязки на дільниці магістральної залізничної колії «Павлоград-1 Красноармійськ» з інтенсивним рухом поїздів і був постійно зайнятим на поточному утриманні, ремонті колій штучних споруд на цій дільниці. Між тим, трудова книжка позивача не містить інформації про виконання позивачем робіт на дільниці з інтенсивним рухом поїздів, що позбавляє його права на пільгову пенсію, передбачену пунктом «а» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ). 13.08.2013 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років як робітнику локомотивних бригад і окремих категорій робітників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті, але йому було відмовлено через ненадання відповідачем уточнюючої довідки з відображенням інтенсивності руху на дільниці, де працював позивач. Відмова відповідача видати таку довідку була повязана з тим, що вказана дільниця, на думку останнього, не є дільницею з інтенсивним рухом. Вказані дії відповідача були оскаржені до ГУ Держпраці у Дніпропетровській області, яке за результатами перевірки, проведеної у період від 02.04.2018 року по 13.04.2018 року, склало акт, у якому встановило допущені відповідачем порушення. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про встановлення факту відповідності посади позивача вимогам пункту «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ, визнання дій відповідача щодо невидачі уточнюючої довідки протиправними, зобовязання відповідача видати таку довідку (а.с.а.с. 1 6, 94, 97 102). 24 вересня 2018 року суд своєю ухвалою замінив третю особу Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області. У судовому засіданні представниці позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що від 22.02.1993 року по 17.06.2013 року позивач працював монтером колії 3 розряду 8 околодку на дільниці магістральної залізничної колії «Павлоград-1 Красноармійськ» з інтенсивним рухом поїздів і був постійно зайнятим на поточному утриманні та ремонті колій штучних споруд. Між тим, трудова книжка позивача не містить інформації про виконання позивачем робіт на дільниці з інтенсивним рухом поїздів, що позбавляє його права на пільгову пенсію, передбачену пунктом «а» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ). Відповідач відмовляється видавати уточнюючу довідку з відображенням інтенсивності руху на дільниці, де працював позивач. Вказані дії відповідача були оскаржені до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, яке за результатами перевірки склало акт, у якому встановило допущені відповідачем порушення. Представник відповідача у суді заперечував проти позову, пояснивши, ані посада позивача, ані безпосереднє місце виконання ним трудових обовязків не були повязані з інтенсивним рухом поїздів, тому підстав для видачі йому уточнюючої довідки не було. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні просив суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність. Представник третьої особи до суду не зявився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності (а.с.а.с. 137 141). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Судом було встановлено, що позивач від 03.05.1990 року працював на Павлоградській дистанції колії Придніпровської залізниці на різних посадах. Від 22.02.1993 року по 17.06.2013 року позивач працював у відповідача на посаді монтера колії 3 розряду 8 околодку. При цьому за змістом наказу (розпорядження) від 22.02.1993 року №90 про переведення позивача на посаду монтера колії така посада передбачала шкідливі умови праці (а.с.а.с. 7 8, 65, 66). У червні 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення на пенсію за вислугу років на підставі статті 55 Закону №1788-ХІІ. 11.06.2013 року відповідачем була видана довідка №547, у якій було вказано на неможливість звільнення позивача на пенсію за вислугу років із посиланням на неінтенсивність дільниці залізничного сполучення «Павлоград-1\~ Красноармійськ» Придніпровської залізниці протягом роботи на ній позивача (а.с.а.с. 39 47, 64). 17 червня 2013 року наказом начальника дистанції №218/ОС позивача було звільнено за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) (а.с.а.с. 7, 8, 67). 12 липня 2013 року відповідач своїм листом №Н-21/303 повідомив про неможливість видання відділом кадрів Павлоградської дистанції колії уточнюючої довідки позивачеві про підтвердження наявності у нього трудового стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки дільниця, на якій працював позивач, не була інтенсивною протягом часу роботи на ній позивача. Лист аналогічного змісту відповідачем було надіслано 14.10.2013 року на адресу Управління Пенсійного фонду України в Межівському районі Дніпропетровської області, до якого в жовтні звертався позивач із питанням про призначення і виплату йому пенсії на пільгових умовах за вислугою років (а.с.а.с. 39 47). 02 жовтня 2013 року позивача було викликано до Управління Пенсійного фонду\~України в Межівському районі Дніпропетровської області для встановлення права на пільгову пенсію, де згідно із записами трудової книжки позивача було встановлено, що він працював монтером колії 3 розряду 8 околодку від 22.02.1993 року по 17.06.2013 року. У трудовій книжці відсутні уточнюючи записи про характер праці. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 03 жовтня 2013 року Управлінням Пенсійного фонду\~України в Межівському районі Дніпропетровської області на адресу відповідача було направлено запит про надіслання уточнюючої довідки щодо підтвердження стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з відповіддю від 14.10.2013 року №1028 відокремленого структурного підрозділу «Павлоградська дистанція колії» ДП «Придніпровська залізниця» позивач працював монтером колії на дільниці «Красноармійськ Павлоград-1». Згідно з таблицями з визначення інтенсивності руху поїздів\~\~по дільницях Придніпровської залізниці за діючим графіком руху, вказана дільниця не є інтенсивною. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 17 жовтня 2013 року Управління Пенсійного фонду\~України в Межівському районі Дніпропетровської області листом №2564/05/15 відмовило позивачеві в призначенні пенсії за вислугу років на підставі\~статті 55\~ Закону №1788-ХІІ\~у зв'язку з відсутністю довідки про наявність стажу, який дає право на таку пенсію. Викладені обставини встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2017 року, ухваленою в адміністративній справі №181/906/16-а (а.с.а.с. 51 54). 19 квітня 2017 року позивач повторно звернувся до Першотравенського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (яке на час звернення було правонаступником Управління Пенсійного фонду\~України в Межівському районі Дніпропетровської області) із заявою, у якій просив призначити йому пенсію за вислугу років на підставі\~статті 55 Закону №1788-ХІІ, додавши копії паспорту, трудової книжки, рішень судів. 21 квітня 2017 року Першотравенським обєднаним\~управлінням Пенсійного\~фонду України\~у Дніпропетровській\~області була надана відповідь на це звернення, у якій було зазначено про відсутність документів, що підтверджують стаж роботи, що дає право на достроковий вихід на пенсію, а також вирішення судами спору щодо зарахування стажу роботи від 22.02.1993 року по 17.06.2013 року як такого, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а»\~статті 55 Закону №1788-ХІІ. Викладені обставини встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 року, ухваленою в адміністративній справі №181/369/17 (а.с.а.с. 60 63). 13 квітня 2018 року ГУ Держпраці у Дніпропетровській області за результатами інспекційного відвідування було складено акт №ДН364/253АВ, згідно з яким відповідачем у правовідносинах, повязаних з ненаданням позивачеві уточнюючої довідки про характер його роботи, було допущено низку порушень, зокрема, приписів статті 55 Закону №1788-ХІІ, а також статті 32 КЗпП (а.с.а.с. 76 83). Згідно з висновком залізнично-транспортної експертизи від 31.03.2013 року №4288, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, рух поїздів по одноколійній дільниці «Павлоград-1 Красноармійськ» Придніпровської залізниці у період від 1993 року по 2013 рік є інтенсивним протягом усього періоду (а.с.а.с. 36 38). Відповідно до пункту «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі. Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583 « Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» (далі Постанова). Вказаною постановою до таких посад, зокрема, віднесено монтерів колій магістральних залізниць, зайнятих на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів. Поняття «інтенсивний рух поїздів» розтлумачується у Правилах технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 року №411 (далі Правила), згідно з якими інтенсивний рух поїздів передбачає рух пасажирських та вантажних поїздів (у сумі) за графіком на двоколійних дільницях більше 50 пар і одноколійних більше 24 пар на добу. У відповідності з пунктом 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно з частиною 3 статті 32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Згідно з актом інспекційного відвідування від 13.04.2018 року №ДН364/253АВ у період від 1992 рік по 1993 рік на дільниці «Павлоград-1 Красноармійськ» рух поїздів був інтенсивним (по 25,3 та 24,1 пар поїздів на добу відповідно). Ураховуючи викладене, під час укладення трудового договору через умови праці позивачеві було гарантоване право на отримання пільги на вислугу років, і таке право мало застосовуватись на весь час трудових правовідносин. При цьому таблиці інтенсивності від 01.03.2006 року №HЗK8/53, на які посилався відповідач, відмовляючи позивачеві у видачі уточнюючої довідки, через час їх видання, безумовно, не поширювалися на правовідносини, що виникли до їх видання. Більш того, згідно з висновком залізнично-транспортної експертизи від 31.03.2013 року №4288, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, рух поїздів по одноколійній дільниці «Павлоград-1 Красноармійськ» Придніпровської залізниці у період від 1993 року по 2013 рік є інтенсивним протягом усього періоду, що додатково свідчить про необґрунтованість тверджень відповідача щодо відсутності підстав для видачі позивачеві уточнюючої довідки про пільговий характер його роботи (а.с.а.с. 36 38). Статтею 49 КЗпІІ визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. За змістом пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. Ця норма також міститься і у статті 100 Закону №1788-ХІІ. Таким чином, зважаючи на встановлені у судових засіданнях факти та обставини, суд доходить висновку про відповідність посади, яку займав позивач у період роботи від 22.02.1993 року по 17.06.2013 року (монтер колії, постійно зайнятий на поточному утриманні, ремонті колій та штучних споруд на дільниці з інтенсивним рухом поїздів) вимогам пункту «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ. Суд не бере до уваги копії документів, доданих відповідачем до письмових пояснень 19.10.2018 року на підтвердження неінтенсивності руху поїздів на дільниці роботи позивача, оскільки оригінали цих документів не збереглися (а.с.а.с. 142 165). Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.\~Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній\~встановлюється Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, у тих випадках коли в трудових книжках відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. \~ \~ \~ \~Відтак, оскільки у трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають його право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, суд вважає за необхідне позов у частині визнання дій відповідача протиправними та зобовязання видати уточнюючу довідку задовольнити. Вимога про встановлення факту відповідності посади вимогам закону задоволенню не підлягає, оскільки суперечить приписам статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) у взаємозвязку з диспозицією статті 4 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК). Аналізуючи питання дотримання позивачем позовної давності, суд виходить з такого. У відповідності зі статтею 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами, встановленими частиною 1 статті 261 ЦК, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з цим, частинами 2, 3 статті 264 ЦК визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом встановлено, що позивач протягом 2014 2016 років неодноразово звертався до судів з низкою позовів на захист порушених прав, повязаних з правом на пільгову пенсію (а.с.а.с. 39 63). Ці позови, а також позов, що розглядається тепер, за своїм юридичним змістом є складовими, з яких позивач сформував правову конструкцію, спрямовану на відновлення своїх порушених прав, отже, у розумінні статті 264 ЦК, позовна давність переривалася, і підстав для задоволення заяви відповідача про її застосування не існує. Більше того, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд під час ухвалення постанови від 25.07.2017 року у справі №181/369/17 дійшов висновку про те, що у позивача збереглася можливість висунути відповідачеві вимогу про спонукання видати уточнюючу довідку. Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1 409,60 грн.

Outcome: partial