Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

16 квітня 2018 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом до Кустинської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В позовній заяві з урахуванням уточнених позовних вимог зазначає, що [INFO] померла баба позивача - гр. [PERSON] , яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті залишилось майно, а саме: будинок за вищевказаною адресою та земельна ділянка, що розташова на території Дмитрівської сільської ради площею 2,2738 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і земельна ділянка розташована на території с. Криве, площею 0,47 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку. З 03 березня 1998 року до 26 жовтня 2003 року, а отже на час відкриття спадщини [PERSON] , постійно проживала разом зі спадкодавцем за місцем його реєстрації. Як спадкоємець по заповіту вона фактично прийняла спадщину і вступила у володіння (управління) зазначеним спадковим майном - земельною ділянкою, але у визначений законом строк не звернулася до нотаріуса за видачею мені свідоцтва про право на спадщину. Тому вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з метою оформлення права на нерухоме спадкове майно та земельних ділянок. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач та представник позивача в підготовчому судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просила ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, скерував в адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі Радехівської міської ради, позовні вимоги підтримують повністю (а.с.54). Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача, його представника, свідка та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 28.10.2003 року Кривецькою сільською радою (а.с.17). Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, зокрема будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , яке належало колгоспному двору, головою якого була [PERSON] (а.с.8), земельна ділянка, що розташова на території Дмитрівської сільської ради площею 2,2738 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10-10 зворот) і земельна ділянка розташована на території с. Криве, площею 0,47 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.9-9 зворот). За життя спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті залишила особисте розпорядження, зокрема, все майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день своєї смерті заповіла [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 22 лютого 2001 року секретарем виконкому Кривецької сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за №10 (а.с.7-7 зворот). Родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 14 липня 1988 року та копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с.11-13). Із довідки, виданої Кривецьким старостинським округом Радехівської міської ради 18.06.2019 року №202, вбачається, що на день смерті [PERSON] (померла [INFO] ) в житловому будинку [ADDRESS] проживала без реєстрації [PERSON] , [INFO] (а.с.40). Заявою [PERSON] , засвідченою 06 березня 2018 року приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В., стверджується той факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] , яка залишила на її ім`я заповіт, посвідчений Нестор Л.М., секретарем виконкому Кривецької сільської ради Радехівського району Львівської області 22 лютого 2001 року за №10 (а.с.30). Із копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 04.03.2004 року вбачається, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] (а.с.14). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] (а.с.15). [PERSON] , дід позивачки помер, 1.11.1981 року , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 2.11.1981 року (а.с.16). Отже інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадкове майно немає. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Згідно з ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно з ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що позивач пропустив визначений законом строк для прийняття спадщини, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] також у судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] , недовіряти якому у суду немає підстав. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь держави слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved