Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

15.03.2021 позивач звернувся до суду з позовом до Представництва «Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт», третя особа ТОВ «Тікетс.Юей», в якому просив стягнути на його користь з відповідача: 1) інфляційні витрати 403,53 грн. та 3% річних 243,55 грн. за затримку платежу з 26.03.2020 до 25.11.2020; 2) неустойку в розмірі 245% від вартості квитків - 29689,69 грн., згідно ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» за затримку повернення коштів з 26.03.2020 до 25.11.2020; 3) компенсацію у розмірі 16587,39 грн., що еквівалентно 500 євро за курсом НБУ на 14.03.2021, за скасування авіарейсу згідно ч. 5 ст. 104 Повітряного Кодексу України. В обгрутування своїх вимог позивач зазначив, що 01.02.2020 він замовив через інтернет-сайт ТОВ «Тікетс.Юей» https://tickets.ua/ для себе та іншої особи авіаквитки за маршрутом Київ (Бориспіль) - Амстердам із пересадкою у Франкфурт-на-Майні з датою вильоту 18.04.2020 із часом вильоту 14:05 та зворотні квитки з датою повернення 20.04.2020 та часом вильоту 10:05 (номер бронювання № 4309JW/LH/OQ7AHD). Того ж дня з його банківської карти було знято через онлайн сервіс інтернет-сайту https://tickets.ua/ 12118,24 грн. в оплату за замовлені авіарейси та надіслало на його електронну пошту електронні квитки на авіарейси, перевізником за якими значилась авіакомпанія Lufthansa (цифровий код 220). Під час перевірки статусу авіарейсу на сайті https://www.lufthansa.com/ позивач з`ясував, що без попередження та подальшого інформування вищезазначені авіаперевезення було змінено, а саме час вильоту - з 14:05 на 11:00 та місце вильоту - з м. Київ на м. Мюнхен, тобто фактично було скасовано авіарейс з Києва до Амстердаму. У зв`язку з цим 25.03.2020 позивач надіслав через сайт https://tickets.ua/ електронний запит на грошову компенсацію вартості скасованих авіаперевезень, однак 27.03.2020 зазначений запит був відхилений з поясненням про необхідність зазначення причини «Відміна/затримка рейсу» та вказівки, що зміна дати маршруту не підходить. В подальшому позивач неодноразово направляв на електронну та поштову адреси відповідача та третьої особи вимоги про повернення вартості скасованих авіаперевезень, однак відповіді зводились до переадресування претензій та пропозицій про перебронювання квитків на інші дати. Зрештою, лише 25.11.2020 на рахунок позивача було повернуто кошти за скасовані авіарейси. У зв`язку з цим та посилаючись на ч.16 ст. 100, ч. 3 ст.101, ч. 5 ст.104 Повітряного Кодексу України, ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 625 ЦК України позивач просив суд задовольнити позов. Ухвалою судді від 01.04.2021 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу надано строк для подання відзиву на позов, а третій особі - для надання письмових пояснень. Директор ТОВ «Тікетс.Юей» подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що 01.02.2020 позивачем було створено бронювання 4309JW за маршрутом перельоту Київ-Франкфурт-на-Майні-Амстердам-Франкфурт-на-Майні-Київ, перевізник авіакомпанія Lufthansa, за результатами створення якого було оформлено авіаквитки № 2203845919985 на пасажира Ostapenko Vitalii та № 2203845919984 на пасажира Martyniuk Oleksandra. Загальна вартість бронювання склала 12514,00 грн., з яких вартість квитків становила 11988,00 грн., які були перераховані на рахунок авіаперевізника, та 526,00 грн. вартість страховки пасажирів. Надавачем послуг з авіаперевезення та отримувачем грошових коштів є відповідач, а ТОВ «Тікетс.Юей» надало виключно послугу бронювання та оформлення авіаквитків. 27.03.2020 позивач звернувся з запитом на вимушене повернення авіаквитків з причини відміни авіарейсу відповідачем, 14.04.2020 запит прийнято в опрацювання, подано запити на повернення Refund applications 0480107810, 0480107811; 22.08.2020 запити у системі погоджені Авіакомпанією, проте повернення не пройшло через систему, тому було повторно подано Refund applications № 0480144566, № 0480144567; 20.11.2020 року авіакомпанія авторизувала повернення вартості квитків 2203845919984, 2203845919985, відповідно до чого 23.11.2020 було здійснено повернення 11988,00 грн. системі, які позивач безпосередньо отримав 25.11.2020 на свій рахунок. Зазначив, що оскільки ТОВ «Тікетс.Юей» є лише посередником між позивачем та відповідачем, тому позбавлене можливості впливати на умови надання послуг з авіаперевезення чи повернення коштів авіаперевізником. Представник Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт подав до суду відзив на позов, в якому визнав викладені позивачем обставини з приводу придбання квитків, скасування авіарейсу та повернення позивачу сплачених сум, однак просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що Представництво «Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт» є неналежним відповідачем у справі, оскільки не має статусу юридичної особи, а відповідно до ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Неустойка, інфляційні втрати та 3% річних не підлягають сплаті, оскільки положення Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з міжнародних повітряних перевезень, які регулюються Конвенцією про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень, (Монреальська конвенція), яка не передбачає виплату авіаперевізником таких видів компенсацій чи штрафних санкцій, про які просить позивач. Крім того, вважає, що авіаперевізник не зобов`язаний сплачувати компенсацію за скасування рейсу, оскільки це було зумовлено дією надзвичайних обставин, на які авіаперевізник не міг вплинути та запобігти, а саме встановленням заборони з 12 год. 00 хв. 24.03.2020 до 22.05.2020 на прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 р. N9228 «Питання перевезень авіаційним транспортом». Крім того, вважає, що позивач не має повноважень діяти від імені іншого пасажира [PERSON] з питань пред`явлення вимог про сплату компенсації за скасований рейс, оскільки відповідно до глави 3 розділу XV Правил повітряних перевезень компенсація за скасований рейс сплачується саме пасажирам, а не особам, які сплатили за повітряне перевезення. З приводу претензії позивача про ненадання йому інформації про скасування рейсу зазначає що у разі придбання квитка пасажиром за допомогою агента, авіакомпанія не зобов`язана повідомляти пасажира особисто про скасування рейсу, вона повинна лише вносити в систему бронювання відомості про це відповідно до п. 3 розділу XIV Правил повітряних перевезень. Безпосередньо повідомляти пасажира про скасування рейсу у в такому випадку повинен Агент, що передбачено п. 7.4.5. Договору публічної оферти Агента, що доступний за посиланням https://tickets.ua/uk/content/agreement-bookings-creation-and-cancellation.html). До початку розгляду справи позивач подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача, а саме: Представництва «Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт» на Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт в особі Представництва «Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт», а також подав відповідь на відзив, в якому не погодився з доводами представника Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт. Зокрема, вважає до правовідносин сторін підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів» з огляду на п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 02.04.1996. Також, вважає помилковим твердження про поширення на спірні правовідносини сторін положень Монреальської конвенції, оскільки на його думку зазначена Конвенція застосовується до міжнародного перевезення пасажирів, багажу або вантажу, яке здійснюється повітряним судном за винагороду або безоплатно, тобто за умови здійснення перевезення та у разі завданої таким перевезенням шкоди, а в даному випадку перевезення не відбулося і, відповідно, не мала місце шкода від такого перевезення. Крім того, вважає необґрунтованим твердження про дію надзвичайних обставин у виді урядової заборони на прийняття та відправлення повітряних суден, оскільки на його думку постанова КМУ № 228 від 23.03.2020 «Про питання перевезення авіаційним транспортом» суперечить ст. 33 Конституції України, якою гарантується свобода пересування, тому відповідач не мав керуватися вказаною постановою при здійсненні своєї діяльності на території України. Вважає, що авіаперевізник не виконав свій обов`язок щодо інформування його як пасажира про відміну рейсу, а навпаки, намагався приховати вказаний факт. Крім того, позивач стверджує, що представник відповідача не підтвердив свої повноваження на подання відзиву на позов з огляду на відсутність нотаріально засвідченої довіреності про передоручення, як це передбачено ч. 2 ст. 245 ЦПК України, тому просив залишити його без розгляду. Ухвалою суду від 23.09.2021 було задоволено клопотання позивача та замінено первісного відповідача у справі - Представництво «Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт» на належного відповідача - Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт в особі Представництва «Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт». У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу за його відсутності. У судове засідання з`явився представник відповідача, який просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та додатково поданих запереченнях. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків. 01.02.2020 позивач замовив через інтернет-сайт ТОВ «Тікетс.Юей» https://tickets.ua/ на ім`я [PERSON] та на ім`я [PERSON] рейси авіакомпанії Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт, а саме: рейс LH-1491 сполученням Київ-Франкфурт-на-Майні, дата відправлення 18.04.2020; рейс LH-998 сполученням Франкфурт-на-Майні-Амстердам, дата відправлення 18.04.2020; рейс LH 987 сполученням Амстердам-Франкфурт-на-Майні, дата відправлення 20.04.2020; рейс LH1494 сполученням Франкфурт-на-Майні-Київ, дата відправлення 20.04.2020 (номер бронювання № 4309JW / LH/OQ7AHD), вартістю 11988,00 грн., що підтверджується роздруківками електронних квитків №2203845919985, 2203845919984. 01.02.2020 позивачем було оплачено з банківського рахунку на користь Lufthansa кошти в сумі 12118,24 грн. та на користь Tickets.ua кошти в сумі 526,00 грн., що підтверджується випискою АТ «Універсал Банк» про рух коштів по картці за 01.02.2020. З роздруківки із сайту https://www.lufthansa.com/ за 25.03.2020 вбачається, що авіарейс за номером бронювання OQ7AHD було змінено, а саме: час вильоту - з 14:05 на 11:00 та місце вильоту - з м. Київ на м. Мюнхен, тобто фактично було скасовано авіарейс з Києва до Амстердаму. З листа ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» № 01-22-416 від 22.09.2020 вбачається, що авіарейс LH-1491 сполученням Бориспіль-Франкфурт-на-Майні 18.04.2020 відсутній в добовому плані польотів та не виконувався. З листа Мінекономіки № 4105-07/56101-03 від 14.09.2020 слідує, що представництво німецької фірми «Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт» було зареєстровано Міністерством 06.06.1995 за реєстраційним номером ПІ-0948 за адресою: 04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 33/6А, керівник представництва Рене Койнзак. Зі змісту довіреності від 12.04.2021, виданої керівником Представництва Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт» Рене Койнзаком, вбачається, що [PERSON] - юридична особа відповідно до законодавства Німеччини, реєстраційний номер HRB2168, зареєстрований офіс за адресою: Венлоєр Штрасе 151-153, 50672, Кельн. 26.08.2020 позивач направив на адресу Представництва «Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт» у м. Києві заяву про повернення коштів за скасований рейс, що підтверджується експрес накладною Укрпошти № 0312717938480 від 26.08.2020 та описом вкладення у цінний лист від 26.08.2020. 25.11.2020 від Представництва «Дойче Люфтганза Акцієнгезелльшафт», м. Київ, вул. Боричів Тік, 33/6А, на рахунок позивача надійшли кошти за скасований рейс в сумі 11988,00 грн., що підтверджується випискою АТ «Універсал Банк» про рух коштів по картці за 25.11.2020. Вказані обставини визнані учасниками справи та в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Водночас, суд не бере до уваги доводи позивача про направлення відповідачу електронних вимог про повернення коштів, оскільки вказані обставини не визнані відповідачем, а додані до позовної заяви роздруківки не засвідчені у порядку, встановленому ст. 95, ст. 100 ЦПК України, а отже, не є письмовими чи електронними доказами у розумінні ст. 76 вказаного кодексу. Із встановлених судом обставин слідує, що між сторонами склалися правовідносини у сфері міжнародного авіаційного перевезення пасажирів та багажу. Зазначені правовідносини регулюються Конвенцією про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28.05.1999, яка набрала чинності для України 06.05.2009 (далі - Монреальська конвенція), Повітряним кодексом України (далі - ПК України) та Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України №735 від 30.11.2021 (далі - Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу). Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору (ч. 2 ст. 3 ЦПК України). Аналогічне положення міститься у ч. 2 ст. 3 Повітряного кодексу України. Відповідно до преамбули Повітряного кодексу України цей закон встановлює правові основи діяльності в галузі авіації. Згідно з ч. 1 ст. 3 Повітряного кодексу України дія цього Кодексу поширюється на фізичних та юридичних осіб незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості, які провадять діяльність у галузі авіації та використання повітряного простору України. Згідно з п. 78 ч. 1 ст. 1 Повітряного кодексу України, повітряне перевезення - перевезення пасажирів, багажу, вантажу або пошти, яке здійснюється повітряним судном на підставі відповідного договору повітряного перевезення, а відповідно до п. 50 ч.1 ст. 1 вказаного Кодексу, квиток (пасажирський квиток та багажна квитанція) - виданий перевізником (його агентом) документ, у тому числі електронний, який містить умови договору перевезення, повідомлення, польотні та пасажирські купони. Згідно з пунктами 1, 2 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу пасажирський, квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави. Частиною 16 ст. 100 Повітряного кодексу України визначено, що пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України. При цьому ст. 29 Монреальської конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню. Вказана норма Монреальської конвенції щодо здійснення виплати тільки доведених фактичних збитків пасажирів також дублюється і в пункті 2 глави 2 розділу ХХVІІ Правил, де зазначено, що відповідальність перевізника за неналежне перевезення в будь-якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажирами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Монреальської Конвенції, для перевезення пасажирів оформлюється індивідуальний або груповий перевізний документ, який містить: а) зазначення пунктів відправлення й призначення; b) якщо пункти відправлення й призначення знаходяться на території однієї й тієї самої держави-сторони, а одна чи декілька передбачених зупинок знаходяться на території іншої держави, - зазначення, принаймні, однієї такої зупинки. Замість документа, згаданого в пункті 1, можуть використовуватися будь-які інші засоби, які зберігають інформацію, зазначену в цьому пункті. Якщо використовується будь-який з таких інших засобів, перевізник пропонує надати пасажиру інформацію, збережену таким чином, письмово. При цьому, недотримання положень попередніх пунктів не зачіпає існування або чинності договору перевезення, на який, проте, поширюється дія цієї Конвенції, у тому числі положень стосовно обмеження відповідальності (ч. 5 ст. 3 Конвенції). Таким чином, Монреальська Конвенція починає діяти з моменту укладення договору повітряного перевезення, тобто з моменту бронювання квитка, на підставі якого виникають права і обов`язки пасажира і авіаперевізника, а не з моменту початку чи закінчення фактичного перевезення. Стаття 29 Монреальської конвенції регулює питання повернення коштів за невикористаний квиток, що в розумінні Конвенції вважається фактичною шкодою пасажира. Такі виплати, як 3% річних, інфляційні втрати, неустойка, компенсація за скасування рейсу згідно із Монреальською конвенцією сплаті не підлягають, оскільки не належать до фактичної шкоди. Отже, ураховуючи наведені вище положення міжнародного законодавства та законодавства України, суд вважає, що авіаперевізник відповідає перед пасажиром лише у межах реальних (фактичних) збитків, доведених пасажирами, але не вище ніж розмір відшкодування, встановлений нормами Монреальської конвенції. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 761/21756/17 (провадження № 61-15579св19). Також суд зауважує, що правовідносини сторін у галузі міжнародних авіаперевезень пасажирів та багажу не регулюються цивільним законодавством України, та/або Законом України «Про захист прав споживачів», тому що ці правовідносини належать до галузі міжнародного повітряного права та, відповідно, регулюються спеціальною міжнародною конвенцією, а саме Монреальською конвенцією про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28.08.1999. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 18.03.2020 у справі №761/13278/18 (провадження № 61-21966св19). При цьому суд вважає, що відповідач помилково посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12.04.1996, оскільки у вказаній постанові не зазначено, що дія Закону «Про захист прав споживачів» поширюється на послуги з міжнародного перевезення пасажирів і багажу. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що до відносин, які регулюються вказаним законом, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів перевезення громадян та їх вантажу. Тобто, вказаним законом можуть регулюватись питання внутрішніх перевезень громадян та вантажу, однак, до правовідносин з міжнародних перевезень, які врегульовані нормами міжнародних договорів він не застосовується в силу прямої вказівки у ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, а саме: якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж передбачені законодавством України про захист прав споживачів, застосовуються правила міжнародного договору. Крім обмеження відповідальності міжнародного авіаперевізника розміром реальних (фактичних) збитків пасажира, суд вважає необґрунтованими доводи позивача в частині стягнення з відповідача компенсації за скасування авіарейсу ще й з тих підстав, що зазначене скасування було спричинене надзвичайною ситуацією, а саме: забороною міжнародних авіаційних перевезень пасажирів через загрозу поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19. Відповідно до ч. 5 ст. 104 Повітряного кодексу України, якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. Згідно з ч. 3 ст. 105 Повітряного кодексу України, перевізник не зобов`язаний виплачувати компенсацію, передбачену ч. 5 і ч. 6 ст. 104 цього Кодексу, якщо він може надати підтвердження того, що причиною скасування рейсу була дія непереборної сили або надзвичайна ситуація, якій не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів. Визначення надзвичайних обставин наведене у ст. 6 розділу І Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу, затверджених Наказом Державної авіаційної служби України від 26.11.2018 № 1239, як обставини, які призводять до тривалої затримки або скасування одного або більше рейсів, навіть якщо відповідним авіаперевізником було вжито всіх розумних заходів, щоб запобігти затримкам або скасуванням. Надзвичайними обставинами є, зокрема, але не виключно, військові дії, масові безлади, диверсії, ембарго, пожежі, паводки чи інші стихійні лиха, вибухи, дії чи бездіяльність державних органів, страйки, технічні перешкоди, що виникли внаслідок відмови та збоїв, несправностей систем електропостачання, зв`язку, комунікацій, обладнання, програмного забезпечення. Технічні несправності повітряного судна не є надзвичайними обставинами. Судом встановлено, що 24.03.2020 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 228 від 23.03.2020 «Питання перевезень авіаційним транспортом», якою було встановлено заборону з 12 год. 00 хв. 24.03.2020 до 22.05.2020 приймати та відправляти повітряні судна, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою. Вказана постанова втратила чинність 21.05.2020 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», отже, вона була чинною в період заброньованого позивачем авіарейсу. Встановлене урядом України обмеження на авіаційні перевезення пасажирів є надзвичайною обставою, яка не залежала від відповідача та він не міг вжити будь-яких розумних заходів аби запобігти скасуванню авіаперевезень. Існування такої надзвичайної обставини звільняє авіаперевізника від обов`язку виплачувати пасажирам компенсацію за скасування рейсів, що передбачена ч. 5 і ч. 6 ст. 104 Повітряного кодексу України. З цих же підстав (виникнення надзвичайних обставин) авіаперевізник звільнений від обов`язку повідомляти пасажира про скасування чи затримку рейсу, чи анулювання раніше підтвердженого бронювання, згідно з п. 3 розділу XIV Правил повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу. Отже, і в цій частині претензії позивача до відповідача є безпідставними. Суд також вважає помилковим твердженнями позивача про необов`язковість до виконання постанови КМУ № 228 від 23.03.2020 через її невідповідність ст. 33 Конституції України, якою гарантується свобода пересування, оскільки в силу ст. 117 Конституції постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, що видані в межах його компетенції, є обов`язковими до виконання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами. Відповідно до ст. 150 Конституції України вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність актів Кабінету Міністрів України належить до повноважень Конституційного Суду України. Питання про відповідність Конституції України постанови КМУ № 228 від 23.03.2020 «Питання перевезень авіаційним транспортом» не було предметом розгляду у Конституційному Суді України, вказана постанова не була скасована рішенням суду, а отже, вона підлягала до виконання юридичними та фізичними особами протягом всього періоду її чинності. За правилами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи встановлені обставини справи та викладені положення законодавства, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем до відповідача вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, неустойки та компенсації за скасування авіарейсу у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed