Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

16 травня 2017 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначив, що21 серпня 2015 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 22\~000 грн., а [PERSON] зобовязалася повернути кошти в строк до 01 листопада 2015 року, що підтверджується борговою розпискою, написаною власноруч [PERSON] 21 серпня 2015 року. Позивач умови договору виконав належним чином шляхом передання грошових коштів у визначеній сумі, відповідач прийняла кошти та написала боргову розписку. В порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконала в результаті чого, станом на 16.05.2017 [PERSON]має заборгованість в сумі 27\~441,84 грн. Зважаючи на вищевикладене, [PERSON] просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 27\~441,84 грн. та понесені ним при зверненні з позовом до суду судові витрати. 07 вересня 2017 року суд ухвалив заочне рішення по справі, яким позовні вимоги [PERSON] задовольнив у повному обсязі. На підставі заяви відповідачки, [PERSON], про перегляд заочного рішення суд ухвалою від 20 жовтня 2017 року заочне рішення по даній справі скасував, а справи призначив до нового судового розгляду. Позивач в судове засідання не зявився, його представник адвокат [PERSON] заявив усне клопотання про збільшення позовних вимог, зокрема в частині суми інфляційних втрат, які просив стягнути у відповідності до поданого розрахунку станом на момент прийняття рішення по справі та зменшив позовні вимоги в частині суми позики на 1000 грн. Також просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні заперечила позовні вимоги. Суду пояснила, що вона дійсно 21 серпня 2015 року отримала в позику від [PERSON] кошти в сумі 22000 грн. про що видала йому розписку. Згідно їх домовленості позику вона зобовязана була повертати у валюті США по курсу на момент повернення. Вона повертала позику шляхом передання позивачу доларів США в сумі 450 дол., в жовтні 2015 року, потім двічі по 100 дол., та в грудні 2015 року 60 дол. По її підрахункам вона повернула в гривневому еквіваленті 18928 грн. 94 коп.. Залишок суми 3071 грн., з її слів, позивач їй дозволив не повертати, так як вони перебували в стосунках. Позивачка вважає дії [PERSON] по зверненню до неї з позовом помстою за те, що вона припинила з ним підтримувати стосунки. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно укладеного договору позики [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 22\~000,00 грн., остання отримала кошти та згідно з борговою розпискою (а.с.3) зобовязувалася повернути вказані кошти в строк до 01.11.2015. Відповідач зобовязання виконала частково перерахувавши на картковий рахунок позивача 1000 грн. 25.04.2017 року, що підтверджується приєднаною до заперечень квитанцією (а.с.59). В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статей 625, 629 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, договір є обовязковим до виконання сторонами. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору. Змістом статті 545 ЦК України визначено положення підтвердження виконання зобовязання. Так прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Враховуючи наявність у позивача оригіналу розписки про отримання позики відповідачкою, відсутність розписки [PERSON] про повернення [PERSON] позики та наявність лише однієї квитанції про повернення відповідачкою 1000 грн., суд приходить до переконання про невиконання [PERSON] зобовязання по повернення позики на суму 21000 грн. На підставі вищевикладеного з відповідача, [PERSON], необхідно стягнути на користь [PERSON]заборгованість у розмірі 21\~000,00 гривень. Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому суд не приймає як належний та допустимий доказ повернення заборгованості по отриманій позиці скріншот сторінки з соціальної мережі (а.с. 60), де можливо міститься її переписка з позивачем та свідчення позивачки, що свідком повернення позики завжди була її знайома [PERSON] При вирішенні питання щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк повернення грошових коштів за договором позики - 01.11.2015, період нарахування з 02.11.2015 по 15.05.2017 включно, складає 560 днів, виходячи із того, що сума заборгованості за договором позики становить 22\~000 грн. по 24.04.2017 року, а з 25.04.2017 року по день звернення з позовом до суду 21000 грн., суд приходить до висновку, що сума 3% річних становить 1012 грн. 60 коп. на підставі розрахунку: 22\~000 грн. 00 коп. х 3 / 100/365 х 540 = 974 грн. 63 коп., а також 21000 х3/100/365х20=37 грн. 97 коп. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат судом враховується, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові За період прострочення відповідачем грошового зобовязання з 02 листопада 2015 року до 15 травня 2017 року розмір інфляційних втрат від знецінення коштів становить 4429 грн. 24 коп. При проведенні розрахунку судом враховано: строк повернення грошових коштів за договором позики - 01.11.2015, період нарахування з 02.11.2015 по 15.05.2017 включно, сума заборгованості за договором позики становить 22\~000 грн. по 24.04.2017 року, а з 25.04.2017 року по день звернення з позовом до суду 21000 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 3505 грн. 32 коп., що становить 96,3% від понесених позивачем судових витрат, до яких входить сума сплаченого судового збору 640 грн. та 3000 грн. оплата юридичної допомоги.

Outcome: partial