Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

15.02.2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд визначити, що ідеальна частка [PERSON] , померлої [INFO] , в праві власності на квартиру [ADDRESS] складала 1/2 частину;визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] та судові витрати покласти на сторони відповідно до ст. 141 ЦПК України. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що її матері - [PERSON] , а також племінниці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.06.1999 року Управлінням Комунального майна та Центром приватизації державного житлового фонду р№ 6-99-18905 на праві спільної сумісної власності належала однокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] , загальною площею 33,4 кв. м., житловою площею 16,2 кв.м. Обидві власниці були зареєстровані в спірній квартирі. [PERSON] зазначає, що спірна квартира була приватизована на праві спільної сумісної власності. Тому, відповідно до ст. 357 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] в праві власності на квартиру належало по 1/2 частині кожній. [INFO] мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.За життя мати [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно залишила позивачу -доньці [PERSON] , який було посвідчено 08.08.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Черкашиною Г.В. Таким чином мати [PERSON] на законних підставах заповідала позивачу свою частку в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вона на підставі ст. 1268,1269 ЦК України спадщину після смерті матері прийняла, звернувшись у встановлений законом строк з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Однак, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не може, оскільки відповідач утримує у себе свідоцтво про право власності на житло і на прохання нотаріуса документ не надала, в зв`язку з чим [PERSON] запропоновано звернутися до суду. У зв`язку з викладеним позивач [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.03.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення ідеальної частини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Призначено підготовче засідання. 27.03.2019 року відповідач [PERSON] до суду подала відзив на позов, в якому просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, а саме: визначити, що ідеальна частка [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] складає 1/3 частину, визнати за позивачем право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Крім того, 27.03.2018 року на адресу суду за вх. №7978 відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення ідеальної частки та визнання права власності, в якому [PERSON] просить суд визначити, що ідеальна частка [PERSON] в праві власності на квартиру [ADDRESS] складає 1/3 частини; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] ; визначити, що ідеальна частка [PERSON] в праві власності на квартиру [ADDRESS] складає 2/3 частини; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що позивач та відповідач є двоюрідними сестрами, а померла, яка є співвласником спірної квартири, доводилась мамою [PERSON] та рідною тіткою [PERSON] . Крім цього, померла, яка є співвласником спірної квартири, була рідною сестрою [PERSON] , матері [PERSON] . З самого початку бабуся та дідусь позивача та відповідача побудували будинок за адресою: [ADDRESS] , у якому зараз оселилась [PERSON] разом із своєю сім`єю. Проте за своє життя бабуся та дідусь позивача та відповідача постійно казали, що цей будинок залишиться онучкам порівну. Через те, що [PERSON] є старшою за [PERSON] на 17 років, і на момент, коли [PERSON] було сім років і вона залишилася повною сиротою, [PERSON] було вже 24 роки, та вона оселилася у вказаному будинку, і разом із своєю мамою не надала навіть можливості жити у ньому [PERSON] . Крім цього, [PERSON] є інвалідом дитинства. [PERSON] зазначає, що спірна квартира була отримана бабусею за ордером у 1973 році, коли вона працювала двірником та у неї на утриманні була маленька [PERSON] . Оскільки маму [PERSON] позбавили батьківських прав за рішенням суду, то бабуся взяла опікунство над онукою, [PERSON] ,. також за рішенням суду, адже батько [PERSON] відбував покарання у місцях позбавлення волі, де згодом і помер. Коли [PERSON] виповнилося 7 років, бабуся через свій похилий вік (72 роки) віддала [PERSON] до школи-інтернату, через рік після цього померла мати [PERSON] Згодом мама [PERSON] з невідомих причин перейшла жити у спірну квартиру, незважаючи на те, що у неї та її доньки ( [PERSON] ), якій на той момент було вже 24 роки, перебував у розпорядженні весь великий будинок, який побудували бабуся та дідусь сторін у справі. Більш того, позивач та її матір прописалася у спірній квартирі, адже мати мала намір приватизувати її частину на себе разом із [PERSON] [PERSON] після закінчення школи-інтернату прийшла жити до спірної квартири, де проживала у дитинстві із мамою та бабусею. Згодом, у 2009 році [PERSON] вийшла заміж та жила у свекрові, проте, коли у 2015 році її чоловік помер, свекрів також попросила [PERSON] залишити житло. Тому [PERSON] прийшлося повернутися та просити тітку (маму [PERSON] ) пустити її жити у спірну квартиру, де вона є власником частини та має зареєстроване місце проживання. Проте на таке прохання тітка відповіла відмовою, не пустила [PERSON] жити у її ж майно та відмовилася надати їй ключі від квартири. За час, коли [PERSON] проживала із чоловіком, мама [PERSON] запустила спірну квартиру та призвела її у непридатний для нормального проживання вигляд, не робила за весь час косметичного та поточного ремонту, нічого не робила аби зберегти житло та поліпшувати його. Крім цього, проживаючи у спірній квартирі мама [PERSON] - співвласник спірної квартири взагалі не платила комунальні послуги, у зв`язку із чим до (станом на) 2015 року утворився борг у розмірі 4088,10 грн. Усі речі, предмети спірної квартири співвласник довела до занехаяного стану. За несплату комунальних послуг за спірну квартиру у 2014 році навіть було відключено газопостачання.Проте [PERSON] після смерті свого чоловіка у 2015 році, не маючи постійного заробітку, позичила гроші та повністю поступово погасили усі борги за спірну квартиру, які накопилися станом на 2015 рік, адже хотіла повернутися жити у спірну квартиру. Після смерті мами [PERSON] 08.01.2017 року, [PERSON] вдалося повернутися жити до квартири, де вона зробила ремонт, саме поміняла газову плиту, поміняла сантехніку, відремонтувала каналізацію та здійснила інші поліпшення, чим значно покращила стан цієї квартири. [PERSON] надає суду усі квитанції, що свідчать про проведений ремонт на суму 11 433,99 грн., однак газову плиту вона замовляла за допомогою своєї знайомої через Інтернет у не новому стані, через що квитанцій про це немає. [PERSON] до своєї позовної заяви додає звіт про оцінку майна, відповідно до якого оціночна вартість квартири становить 336 357, 00 грн. Проте, даний доказ викликає сумніви, адже ринкова вартість квартири площею 33,4 кв. м., житловою площею 16,2 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , значно менша. [PERSON] вважає, що звіт про оцінку майна, який надав позивач до первісного позову, явно завищений. Звертає увагу суду на те, що будинок вже давно знаходиться в аварійному стані, після вибуху газу стан будинку за умовами проживання та технічними нормами є незадовільний. Те, що будинок знаходиться в аварійному стані підтверджується актом з ЖЕКу та показаннями свідків, які безпосередньо були у спірній квартирі. Тітка та її донька [PERSON] за весь період проживання у спірній квартирі ніколи не робили ніякого ремонту, не придбавали жодних предметів побуту та інших предметів, необхідних для збереження нормального стану спірної квартири та для її поліпшення, у зв`язку із чим спірна квартира за весь час їх проживання перетворилася у житло, не придатне для нормального проживання із боргами за комунальні послуги. Отже [PERSON] вважає, що поліпшила майно на суму 13 033,99 грн. та сплатила борг за комунальні послуги на суму 11 492,75 грн., незважаючи на те, що навіть не проживала у квартирі у той період, за який утворилася заборгованість. У зв`язку з викладеним [PERSON] , посилаючись на норми ст.ст.15,16, 357, 369, 322, 372, 383, 392 ЦК України, вимушена звернутися до суду з зустрічним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.04.2018 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення ідеальної частки та визнання права власності до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення ідеальної частки та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.Оголошено в підготовчому засіданні перерву. 03.05.2018 року позивачем за первісним позовом [PERSON] подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , в позивач просить суд відмовити в зустрічному позові та задовольнити первісний позов. Крім того, [PERSON] 21.05.2019 року до суду подано відповідь на відзив за первісним позовом, в якому остання просить суд відзив [PERSON] відхилити. Також представником відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокатом Мироненко І.С. 21.05.2019 року подано відповідь на відзив за зустрічним позовом, в якому остання просить суд вказаний позов задовольнити. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.05.2018 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення ідеальної частки та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення ідеальної частки та визнання права власності в порядку спадкування за законом - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до розпорядженням керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п.п. 2.3.13, 2.3.17, 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п.5.4, 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова. Відтак, для розгляду даної цивільної справи автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.06.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення ідеальної частки та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення ідеальної частки та визнання права власності в порядку спадкування за законом - прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В. 23.08.2018 року [PERSON] подано до суду заперечення, в яких остання просить суд в зустрічному позові [PERSON] відмовити та задовольнити первісний позов. Крім того, представником [PERSON] - адвокатом Мироненко І.С. подано до суду письмові пояснення, щодо вказаної вище цивільної справи. Судом вирішені та задоволені клопотання сторін про долучення до матеріалів справи доказів, а також задоволена заява відповідача про виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] .. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов підтримали, просили його задовольнити, у свою чергу заперечували проти задоволення зустрічного позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов визнали частково, а саме в тій частині, що позивач має право власності на 1/3 частину спірної квартири, зустрічний позов просили задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому та письмових поясненнях обставин. При цьому в судовому засіданні відповідач визнала, що всі поліпшення у спірній квартирі, на які вона посилається в зустрічному позові, в тому числі сплата боргу за комунальні послуги - зроблені нею після смерті тітки [PERSON] і без згоди співвласника. Також відповідач визнала, що дійсно має на руках оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Представник відповідача [PERSON] також уточнила, що в назві зустрічного позову зайво зазначено про визнання права власності саме в порядку спадкування, оскільки фактично зустрічні позовні вимоги засновані на підставах, визначених статтями 357, 392 ЦК України. Суд, заслухавши думку учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (дівоче прізвище позивача), народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 26.10.1956 року. Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до копії посвідки про припинення шлюбу №29297 шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинений (а.с.10). Згідно з копією довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції у Харківській області від 17.10.2006 року, 12.08.1978 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис №168. Крім того, 25.01.1982 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції у Харківській області зареєстровано розірвання зазначено шлюбу, запис акта №32. Прізвище дружини - [PERSON] (а.с. 11). Матір позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , у своєму заповіті від 08.08.2009 року на випадок своєї смерті все своє майно, що буде належати їй на день її смерті заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.8). [INFO] [PERSON] померла, про що зроблений відповідний актовий запис №438 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.01.2017 року (а.с.6). Після смерті [PERSON] 30.01.2017 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою була зареєстрована спадкова справа за №60167582, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.7). Державним нотаріусом П`ятої харківської державної нотаріальної контори Одрінською О.В. 18.01.2018 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано документ, що підтверджує право власності на вищевказаний будинок (а.с.20). Отже спірною є однокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] Відповідно до копії довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 11.09.2017 року за №1017327 [PERSON] , а також [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло(а.с.114-115), виданого 17.06.1999 року Управлінням Комунального майна та Центром приватизації державного житлового фонду р№ 6-99-18905 на праві спільної сумісної власності належить однокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] , загальною площею 33,4 кв. м., житловою площею 16,2 кв.м. У зв`язку з уточненням про поточній інвентаризації загальна площа змінилась та складає 33,4 кв.м (а.с.12). Вказані відомості також підтверджуються технічним паспортом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на квартиру [ADDRESS] (а.с.13-15). Згідно з висновком ПП «Аргумент» від 02.02.2018 року, наданого позивачем, ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 336 357 грн. (а.с.16-19). Відповідно до звіту про оцінку майна від 19.03.2018 року, зробленого ТОВ «Метр-Експерт Плюс» на замовлення відповідача, ринкова вартість спірної квартири становить 139 962, 00 грн. (а.с.38-54). Згідно з копією довідки КП «Жилкомсеріс» з місця проживання та склад сім`ї та прописку від 27.01.2017 року вбачається, що у приватизованій квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.21, 111). Згідно з відповіддю начальника відділу реєстрації місця проживання у Новобаварському районі міста Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 25.01.2017 року [PERSON] знято з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі смертю на підставі свідоцтва про смерть (актовий запис №438) (а.с.22, 110). [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №33 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.02.1974 року. Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.56). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 24.01.2009 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб зі [PERSON] , [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №25. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.60). [PERSON] помер [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №5520 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.04.2015 року (а.с.112). В судовому засіданні сторонами визнано, що відповідач [PERSON] доводиться позивачу [PERSON] двоюрідною сестрою, оскільки їх матері були рідними сестрами. Згідно з відповіддю прокурора Жовтневого району м. Харкова Буракова Д.В. від 12.12.2006 року, в ході перевірки встановлені обставини хуліганських дій з боку близьких родичів заявника [PERSON] (а.с.193). Згідно з постановою Жовтневого РВ ГУМВС України в Харківській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.01.2007 року за розглядом матеріалу ЖРЗПЗ-297 в порушенні кримінальної справи за ознаками ст. 296 КК України відмовлено. З громадянкою [PERSON] провести профілактичну бесіду на правову тему (а.с.192). Сторонами не заперечувалось в судовому засіданні те, що у них відбувались конфлікти, однак судом вказані обставини не досліджуються через те, що будь-ким з учасників справи не заявлені позовні вимоги про вселення або усунення перешкод в користуванні власністю. Як вбачається з довідки від 26.03.2018 року [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Шевченківського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова і отримує соціальну пенсію у розмірі 1 452 грн. на місяць (а.с.61). [PERSON] до зустрічного позову додані копії квитанцій, чеків про сплату комунальних послуг у спірній квартирі та довідок про нарахування та сплату комунальних послуг (а.с.71-103) Разом з тим позивачем [PERSON] також надано суду оригінали і копії документів, що підтверджують встановлення лічильника та сплату за комунальні послуги у спірній квартирі саме [PERSON] (а.с.148-150, 152-160, 176-187). Також [PERSON] надані копії товарних чеків щодо придбання мийки, будматеріалів та проведення робіт, з яких, однак, не вбачається адреса проведення таких робіт (а.с.62-70). Водночас, відповідно до копії акту обстеження №57 від 22.03.2018 року комісією дільниці №43 КП «Жилкомсервіс» встановлено, що під час комісійного обстеження було встановлено, що ремонт квартири [ADDRESS] не проводився з 1992 року. У квартирі, на момент обстеження встановлені старі віконні рами, підлога не пофарбована, лінолеум частково відсутній, міжкімнатні та вхідні двері старого типу. Шпалери та стінах мають часткові пошкодження. Ванна кімната знаходиться у не задовільному стані, плитка знищена. Сантехніка не замінена. Стіни на кухні обклеєні плівкою. На кухні здійснена заміна газової плити та кухонної мийки (а.с.113) На фотокартках, наданих відповідачем (а.с.116-121), зафіксовано також без визначення певної адреси та локації, фрагменти квартири з пошкодженим ремонтом. У судовому засіданні свідок [PERSON] та свідок [PERSON] , сусідки по дачі, на якій проживала деякий час відповідач [PERSON] в с. Молодова Волчанського району Харківської області, пояснили, що відповідач тривалий час не проживала у спірній квартирі в м. Харкові , оскільки, з її слів, тітка її не пускала там проживати, з тіткою та її дочкою у [PERSON] були погані стосунки. Як пояснила свідок [PERSON] , [PERSON] переїхала до Харкова, де наймала житло, однак свідок зустрічалась з нею раз на місяць та допомагала оформлювати квитанції на сплату комунальних послуг у спірній квартирі. Після смерті тітки [PERSON] за допомогою слюсаря зламала замки та вселилась до спірної квартири, підключила газ, погашала борги за комунальні послуги, незважаючи на маленький дохід. При цьому свідок [PERSON] з чоловіком привозили на прохання [PERSON] та [PERSON] придбану відповідачем газову плиту. Також суду надані копія ордеру №925 серії Б, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої Ради депутатів трудящих м. Харкова від 12.06.1973 року, з якого вбачається, що [PERSON] на підставі рішення виконкому надано квартиру [ADDRESS] (а.с.105, 106).Згідно з копією рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 21.04.1981 року призначено [PERSON] опікуном над неповнолітньою онукою [PERSON] , [INFO] (а.с.107). На підставі договору дарування від 10.06.1981 року [PERSON] подарувала [PERSON] будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.165-166). Однак всі ці докази суд вважає такими, що не стосуються предмету позову, що розглядається, тому вважає їх неналежними. Це ж стосується і копії договору дарування від 21.01.1981 року, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 4/10 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.188-189), а також відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 12.04.2018 року (а.с.194). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним.Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності. Стаття 321 ЦК України також закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом за умови попереднього та повного відшкодування вартості об`єктів права власності, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтями 1216, 1220-1221 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, які зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як закріплено статтею 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Наказом Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів» визначено, рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. В судовому засіданні встановлено на підставі визнання відповідачем певних обставин, що оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру знаходяться у [PERSON] , у зв`язку з чим позивач [PERSON] була позбавлена права оформити право на спадщину в позасудовому порядку, що підтверджено відповідною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 372 ЦК України зазначено, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч. 2 статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При визначенні ідеальної частки суд керується ч. 3. 4 статті 357 ЦК України де передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїми коштами за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2017 року (справа: № 653/388/15-ц) викладений висновок про те, що збільшення частки співвласника у праві спільної часткової власності можливе лише за сукупності певних умов, а саме в тому разі, якщо один із співвласників зробив поліпшення майна власними коштами, такі поліпшення не можна відокремити, й вони зроблені за згодою всіх співвласників. Згідно з ч. 1 статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Отже в даному випадку суд не надає оцінки доводам учасників справи щодо їх прав та обов`язків та намірів їх родичів стосовно іншого нерухомого майна, яке не є предметом даного позову. Разом з тим, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що всі дії, зроблені відповідачем [PERSON] , які вона вважає поліпшенням спірного нерухомого майна, зроблені нею після смерті співвласниці [PERSON] , що визнано відповідачем. Отже частки співвласників у спільній сумісній власності за відсутності іншої домовленості між ними слід вважати рівними. Відтак на момент смерті [PERSON] їй належала саме 1/2 частка спірної квартири, яка і входила до складу спадщини, що відкрилась після її смерті і яку вона заповідала дочці [PERSON] . Таким чином [PERSON] , у передбачений законом строк звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, набула право власності на 1/2 частку спірної квартири, яка належить їй як спадкоємцю за заповітом з моменту відкриття спадщини. Разом з тим поліпшення спірного нерухомого майна, на які посилається позивач за зустрічним позовом [PERSON] і на які нею не отримана згода співвласника, суд вважає недоведеними належними доказами в частині вартості та обсягу ремонтних робіт, не оцінює як такі, що не можна відокремити - щодо придбаної побутової техніки, та не вважає по суті поліпшенням квартири в частині сплати комунальних послуг, оскільки останнє є обов`язком власника квартири, який не позбавлений права звернутись до співвласника з регресними вимогами про відшкодування переплаченої вартості комунальних послуг, в разі наявності такої. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення первісного позову [PERSON] і вважає за необхідне визначити, що ідеальна частка [PERSON] , померлої [INFO] , в праві власності на квартиру [ADDRESS] складала 1/2 частину та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . В задоволенні зустрічних позовних вимог суд відмовляє, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі та не доведені належними доказами, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для збільшення частки відповідача у спільній власності. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, [PERSON] , 1973 року народження є інвалідом ІІ групи безстроково, що підтверджується копією довідки серії ВТЭ-7 №012234 та копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а.с.57, 109). Відтак, задовольняючи первісний позов в повному обсязі, суд вважає за необхідне судові витрати за первісним позовом у вигляді судового збору в розмірі 1 681 грн. 78 коп. на підставі ст. 141 ЦПК України компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи і звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір». З огляду на викладене та

Outcome: approved