Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

17.05.2013 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 5000 грн. щомісяця (500 євро). Вимоги обгрунтовані тим, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 15.06.2002 року. Від подружнього життя у них є дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Вказує, що відповідач, маючи можливість, неналежним чином забезпечує дитину всім необхідним, хоча офіційно працевлаштований в Італії, має стабільний заробіток в розмірі 1200-1500 євро щомісяця. Крім того, згідно законодавства Італії, він отримує допомогу на дружину та дитину в розмірі 137 євро щомісяця та користується соціальною пільгою. Проте кошти на утримання дитини відповідач надає нерегулярно та у невеликому розмірі. Також зазначає, що дитина цього року піде у перший клас, що збільшить фінансові витрати у декілька разів. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву від 16.06.2016 про розгляд справи в її відсутності, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Позовні вимоги позивача підтримав у судовому засіданні її представник. Відповідач також у судове засідання не з'явився, подав заяву у якій вказав, що позовні вимоги визнає частково. Вказує, що він офіційно не працевлаштований, його дохід не стабільний, мінливий, на його утриманні знаходяться дружина та двоє малолітніх дітей, він є особою пенсійного віку, окрім цього змушений матеріально допомагати матері. Відтак має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно. Просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, подав заперечення відносно позову, у якому зазначив, що станом на 27.09.20126 року 500 євро становить 14 585 грн., а прожитковий мінімум для дитини відповідного віку станом на 27.09.2016 року становить 1531 грн. на місяць, до того ж аліменти згідно законодавства стягуються у національній валюті. Про поданий позивачем 17.05.2013 позов відповідачу стало відомо лише у серпні 2016 року, відтак вважає, що не з його вини виникла заборгованість по сплаті аліментів. Окрім цього, звертає увагу на те, що відповідач щомісячно надавав достатньо коштів на утримання доньки. Зазначає, що твердження позивача стосовно працевлаштованості відповідача є безпідставними. Також посилається на обставини, які виникли у відповідача і які в силу приписів ст.182 СК України повинні враховуватися судом. Зокрема на те, що на утриманні відповідача знаходяться дружина [PERSON], дочка від другого шлюбу - [PERSON] та син дружини [PERSON]. Також відповідач не забезпечений житлом, тому змушений нести витрати на оренду такого та оплату комунальних послуг. У власності відповідача немає ні автомобіля, ні земельної ділянки. Натомість позивач, отримує матеріальну допомогу на дитину і в Україні і в Республіці Італія. Вважає, що матеріальний стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня ухвалення рішення до досягнення повноліття дитини. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що сторони з 15.06.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16.12.2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що стверджується копією цього рішення суду. В той же час, із копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 14.05.2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського МУЮ у Львівській області, серія [NUMBER], встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 18 від 14.05.2013 року. Як вбачається із витягу про народження, виданого 29.08.2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комуни Латіна Республіки Італія, [PERSON], яка народилася [INFO] є дитиною [PERSON] та [PERSON]. Даний факт також не заперечується відповідачем. Разом із тим, згідно копії свідоцтва про шлюб, виданого 29.08.2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комуни Латіна Республіки Італія, 29.01.2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Із витягу про народження [PERSON], виданого 14.07.2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комуни Латіна Республіки Італія, остання народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON]. У матеріалах справи також міститься довідка про сімейний стан, видана 29.08.2016 року Демографічним відділом Провінції Латіна Комуни Літіна Республіка Італія, яка засвідчує, що по [ADDRESS], проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Всупереч положенню статті 60 ЦПК України позивачем не надано жодних доказів як про доходи відповідача так і його працевлаштованість, які б підтверджували можливість останнього сплачувати аліменти на утримання дочки у визначеному нею розмірі, тому враховуючи інтереси та потреби неповнолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров'я, беручи до уваги сімейний стан відповідача, на утриманні якого знаходяться дружина та малолітня дитина від другого шлюбу, з урахуванням вимог справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає, що з останнього на користь позивача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі 1300 грн. з індексацією відповідно до закону на утримання дочки [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 17.05.2013 року до повноліття дитини. Визначений розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім з врахуванням рівного обов'язку обох батьків щодо утримання дітей. Таким чином, позов задовольняється частково. Твердження відповідача стосовно перебування на його утриманні матері, суд вважає необґрунтованими, оскільки такі не підтверджені жодними доказами. Більше того у матеріалах справи немає даних стосовно непрацездатності матері відповідача та потреби останньої у фінансовій допомозі. Також суд вважає такими, що не заслуговують на увагу пояснення відповідача щодо перебування на його утриманні сина дружини - [PERSON], так він не є утриманцем дитини. У [PERSON] є батьки, на яких і покладається обов'язок щодо його утримання. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог.

Outcome: partial