Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

16.10.2018р. до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON], де просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS], та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що є власницею будинку [ADDRESS], в якому зареєстрований та проживав її син [PERSON], який з 2015 року у даному житловому приміщенні не проживає, а тому втратив право на його користування. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав: Позивач [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 10 квітня 2018 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1189, в власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS]. Відповідно до Довідки виконавчого комітету Калинівської міської ради Калинівського району Вінницької області № 3770 від 17.09.2018р., за адресою: [ADDRESS], в передбаченому законом порядку зареєстровані: позивач [PERSON], 1956р. народження у якості власника; [PERSON], 1979р. народження, у якості сина; [PERSON], 1984р. народження, у якості сина. Факт не проживання відповідача [PERSON] у період з 2015 року по теперішній час за вказаною адресою, підтверджується письмовим актом обстеження житлово-побутових умов від 20.09.2018р., складеним та засвідченим секретарем Виконавчого комітету Калинівської міської ради Калинівського району Вінницької області Кудін Л.П., за підписом останньої та підписами членів комісії. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач [PERSON] добровільно покинув будинок [ADDRESS], вибувши у 2015 року до Республіки Польща, де постійно проживає по даний час, суд вважає, що останній втратив право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік. Відповідачем не надано доказів відносно створення позивачем перешкод для його законного користування спірним житлом. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідач не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких підстав, заявлення вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі. Згідно із ст. 11 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачені підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, а саме, на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть та інш. Вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку не перебуває у нерозривному зв'язку з вимогою про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial