Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

15 травня 2019 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки і піклування звернулася в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , до суду із позовом, у якому просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітнього сина: стягувати з відповідачів аліменти на користь третьої особи на утримання малолітньої дитини у розмірі по 1/4 частині з усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі є біологічними батьками малолітнього [PERSON] .12 вересня 2018 року працівниками відділу Служби у справах дітей Залізничного району м. Львова був складений акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що малолітній [PERSON] разом з батьками проживає в квартирі [ADDRESS] , в якій умови проживання - задовільні, проте, батьки дитини зловживають алкогольними напоями, є підстави для взяття дитини на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 10 грудня 2018 року № 823 малолітній [PERSON] був влаштований у Дитячий дошкільний будинок № 1 Львівської міської ради на повне державне утримання. Відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] заперечив, вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини визнав повністю, пояснивши, що він і надалі хоче виховувати дитину, обіцяє працевлаштуватися та не буде вживати алкогольні напої. Повністю визнає, що відповідач [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки відносно їх сина, остання з 12 лютого 2019 року проживає окремо від нього за адресою свого місця реєстрації в квартирі [ADDRESS] , дитиною вона не цікавиться, у вихованні сина участі не приймає. У судовому засіданні представник третьої особи - Дитячого дошкільного будинку № 1 Львівської міської ради позов підтримала, дала пояснення аналогічні доводам, наведеним у позові, додатково пояснивши, що малолітній [PERSON] з 03 січня 2019 року постійно виховується та навчається в їх закладі, де його постійно відвідують його бабця [PERSON] та прабаба [PERSON] . Батько дитини приходить один раз на місяць, мати дитини жодного разу не приходила до свого сина, і тому, просить позов задовольнити. Суд ухвалив проводити розгляд справи без участі відповідача [PERSON] , яка відзиву суду не подала, до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, проте матеріалів справи для розгляду справи по суті. 18 червня 2019 року ухвалою суду у справі відкрито провадження; постановлено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. 18 липня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] /а.с.4/. Згідно із довідкою ЛКП «Богданівка» № 550 від 04 квітня 2019 року малолітній [PERSON] з 07 жовтня 2014 року зареєстрований разом з батьком [PERSON] , бабцею [PERSON] та прабабою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.8/. З пояснення учасників справи вбачається, що по 12 лютого 2019 року у вказаній квартирі проживала мати дитини - відповідач [PERSON] , яка на даний час проживає окремо за адресою свого місця реєстрації в квартирі [ADDRESS] . Зазначена обставина не підлягає доказуванню, в силу вимог частини 1 статті 82 ЦПК України, оскільки така визнається всіма учасниками справи. З листа Залізничного ВП ГУНП у Львівській області від 16 травня 2018 року № 5879/38/01-18 убачається, що під час перевірки працівниками поліції було встановлено, що 02 травня 2018 року, приблизно о 21 год. 30 хв., відповідачі разом із малолітнім сином перебували на дитячому майданчику позаду магазину «Рукавичка», що розташований по вул. Патона у м. Львові, в стані сильного алкогольного сп`яніння та не могли керувати своїми діями, а малолітній [PERSON] в цей час залишився без догляду. [PERSON] та [PERSON] притягнуті до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП, тобто за невиконання батьками обов`язків по вихованню дітей /а.с.12/. З листа Залізничного ВП ГУНП у Львівській області від 12 вересня 2018 року № б/н убачається, що під час перевірки працівниками поліції було встановлено, що 05 вересня 2018 року, приблизно о 18 год. 33 хв., малолітній [PERSON] знаходився без супроводу дорослих на [ADDRESS] Зі слів очевидців батько хлопчика перебував в стані алкогольного сп`яніння, лежав біля дерева, проте до приїзду поліції піднявся та пішов у невідомому напрямку. В подальшому працівники поліції передали дитину бабусі під розписку /а.с.58/. 12 вересня 2018 року працівниками відділу Служби у справах дітей Залізничного району м. Львова був складений акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що малолітній [PERSON] разом з батьками проживає в квартирі [ADDRESS] , в якій умови проживання - задовільні. Батьки дитини продовжують зловживати алкогольними напоями, є підстави для взяття дитини на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах /а.с.10/. Відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 10 грудня 2018 року № 823 малолітній [PERSON] був влаштований у Дитячий дошкільний будинок № 1 Львівської міської ради на повне державне утримання /а.с.7/. Згідно із даними листа Дитячого дошкільного будинку № 1 від 07 лютого 2019 року № 20 малолітній [PERSON] постійно виховується та навчається в їх закладі на повному державному забезпечені з 03 січня 2019 року. Батьки дитини жодного разу не відвідували та не цікавилися його здоров`ям та життям /а.с.11/. З журналу реєстрації відвідувачів Дитячого дошкільного будинку № 1 вбачається, що протягом 2019 року батько дитини - відповідач [PERSON] сім разів відвідував свого сина. Мати дитини - відповідач [PERSON] жодного разу до сина не приходила /а.с.50/. Відповідно до висновку Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки і піклування від 08 травня 2019 року з метою захисту прав та інтересів дитини орган опіки і піклування вважає за доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с.5/. Поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків та взагалі не цікавиться дитиною, їх внук та правнук відповідно - відповідач [PERSON] любить дитину, проте зловживає алкогольними напоями, і тому, ніяким чином не виховує та не забезпечує дитину. Як убачається з пояснення відповідача [PERSON] , які він надав у судовому засіданні, він заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина та має намір один виховувати свою дитину, оскільки відповідач [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який міститься у постанові від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц. Частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). За таких обставин, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, врахувавши характер поведінки відповідача [PERSON] , яка жодного разу протягом 2019 року не відвідала свого малолітнього сина у Дитячому дошкільному будинку № 1, її відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про те, що змінити її поведінку відносно сина у кращу сторону неможливо, а також те, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, усунулась від їх матеріального забезпечення, прийшов до висновку, що відповідач повинен бути позбавлена батьківських прав. Відповідно до частини 3 статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] є працездатною особою, яка інших осіб на своєму утриманні немає, враховуючи, що дитина перебуває на виховані у Дитячому дошкільному будинку № 1, приходить до висновку, що стягнення аліментів з відповідача на користь третьої особи на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно буде відповідати вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дитини, а також, буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку малолітнього [PERSON] . Разом з тим, враховуючи той факт, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітнього сина є крайнім заходом, а також, беручи до уваги, категоричну позицію відповідача щодо заперечення предмету спору, його бажання бачитись з дитиною та брати участь у його вихованні, що свідчить про намагання відповідача змінити свою поведінку відносно сина у кращу сторону, і тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] необхідно відмовити, однак відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків протягом 6 місяців, що є необхідним і достатнім терміном з цього приводу. Відповідно до частин 3 - 5 статті 167 СК України дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Беручи до уваги, що у задоволені вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітнього сина відмовлено, суд приходить до переконання, що відповідач у найкоротший термін зобов`язаний забрати з Дитячого дошкільного будинку № 1 свого малолітнього сина [PERSON] до свого місця проживання, з урахуванням того, що дитина може бути йому передана лише за умов, що це буде відповідати найкращим інтересам дитини з точки зору її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, а відтак, вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина є передчасним та задоволенню не підлягають. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України суд вважає за необхідним стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у сумі 768,40 грн. на користь держави.

Outcome: partial