Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

17.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області, в якому просить визнати за ним право власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті 25.09.2014 року в селі Черкаський Бишкин Зміївського району Харківської області матері [PERSON] у вигляді житлового будинку за адресою: 63453, Харківська область, Зміївський район, с. Черкаський Бишкин, вул. Миру, буд. 51 «а» (літ. А-1, загальною площею 68,5 м2, житлова площа 42,60 м2) з надвірними будівлями. В обгрунтування позову зазначив наступне. 25.09.2014 року в селі Черкаський Бишкин Зміївського району Харківської області помела його мати [PERSON]. Батько - [PERSON] - помер задовго до смерті матері, а саме 07.07.1988 року. Факт родинних відносин між ним та померлими батьками підтверджується свідоцтвом про народження серії V-УР №203538. Останнім місцем реєстрації та проживання матері була наступна адреса: 63453, Харківська область, Зміївський район, с. Черкаський Бишкин, вул. Миру, буд. 51 «а», а тому, місцем відкриття спадщини, в силу ч. 1 ст. 1221 ЦК України, є с. Черкаський Бишкин Зміївського району Харківської області. За життя [PERSON] була власником житлового будинку за адресою: 63453, Харківська область, Зміївський район, с. Черкаський Бишкин, вул. Миру, буд. 51 «а» (літ. А-1, загальною площею 68,5 м2, житлова площа 42,60 м2), що підтверджується відповідними записами технічного паспорту, який видано згідно інвентаризаційної справи №86 КП «Зміївське БТІ». Крім того, доказами належності [PERSON] будинку є дані погосподарських книг Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області та довідка КП «Зміївське БТІ» №1425 від 09.04.2015 року, з якої вбачається, що згідно архівних матеріалів КІІ «Зміївське БТІ», рішенням виконкому Нижньобишкинської сільської ради народних депутатів від 09.03.1993р. №15, [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку №51а (п'ятдесят один «а») (кол.№б/н) по вулиці Миру в селі Черкаський Бишкин Зміївського району Харківської області . Житловий будинок, загальною площею 68,5 кв.м., збудований в 1993 році. Видано державний акт ( серія ЯД №021861) па право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, на підставі рішення XVII сесії V скликання Нижньобишкинської сільської ради від 19.10.2007р. Згідно довідки Нижньобишкинської сільської ради від 02.04.2015р. №02-22/208, будинок значиться за гр. [PERSON]. Станом на 31.12.2012р. право власності на вказаний будинок в БП не було зареєстровано. Земельна ділянка для обслуговування будинку приватизована і 07.05.2015 року [PERSON] отримано у приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НАН №084652. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно умов якого заповідала все своє майно, яке буде належати їй на момент смерті, [PERSON] (копія заповіту залишилася у нотаріуса, який у своїй відмові вказав про його наявність). Заповіт не змінювався та не скасовувався, а тому було видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. На момент смерті матері, у вказаному вище будинку зі спадкоємців першої черги ніхто не був зареєстрований та не проживав. Він, у встановлений законом шестимісячний строк, звернувся до приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON], є єдиним спадкоємцем за заповітом. Після звернення до нотаріуса з приводу оформлення спадкового майна померлої матері, було повідомлено про те, що необхідно надати правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку. Оскільки мати за життя не отримала правовстановлюючий документ на будинок, нотаріус рекомендував звернутися до суду з позовом. [PERSON] вказав, що в травні 2015 року він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Представник територіальної громади в особі Нижньобишкинської сільської ради Зміївського району Харківської області до суду не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, Нижньобишкинський сільський голова [PERSON] звернувся із заявою про розгляд справи у відсутність представника, заперечень проти позову рада не має. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідив надані докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 25.09.2014 року в с.Черкаський Бишкин Зміївського району Харківської області померла [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ №455850, виданого 25.09.2014 року Нижньобишкинською сільською радою Зміївського району Харківської області. (а.с.12) Факт родинний відносин між померлою [PERSON] та позивачем підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] серії V-УР №1195552, виданого сел. Комсомольське Зміївським бюро РАГС Харківської області, де в графі мати зазначено «Нестеренко Олександра Павлівна», в графі батько «Нестеренко Володимир Опанасович». (а.с.14) Батько [PERSON] [PERSON] помер 07.07.1988 року, що підтверджується засвідченою 09.01.1989 року секретарем виконкому Комсомольської ради народних депутатів Готвальдівського району Харківської області [PERSON] копією свідоцтва про його смерть серії III-ВЛ №377731. (а.с.13) За життя [PERSON] склала заповіт, який 10.04.2009 року посвідчено приватним нотаріусом Зміївського РНО [PERSON], реєстр №466, за яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті на що за законом матиме право заповідала [PERSON]. (а.с.41) Останнім місцем реєстрації та проживання [PERSON] була наступна адреса: 63453, Харківська область, Зміївський район, с. Черкаський Бишкин, вул. Миру, буд. 51 «а». [PERSON] у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадини, і, 07.05.2015 року приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: с.Черкаський Бишкин Зміївського району Харківської області, вул. Миру, 51 «а», яка належала померлій 25.09.2014 року [PERSON] на підставі Державного акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД №021861, виданого 07.05.208 року Нижньобишкинською сільською радою Зміївського району Харківської області. (а.с.23,24-25) За життя [PERSON] була власником житлового будинку за наступною адресою: 63453, Харківська область, Зміївський район, с. Черкаський Бишкин, вул. Миру, буд. 51 «а» (літ. А-1, загальною площею 68,5 м2, житлова площа 42,60 м2), що підтверджується відповідними записами технічного паспорту, який видано згідно інвентаризаційної справи №86 КП «Зміївське БТІ» (а.с.17-22) довідкою Нижньобишкинського сільського голови Змївського району Харківської області [PERSON], де зазначено, що згідно погосподарського обліку сільської ради вищезгаданий будинок належить померлій [PERSON]. (а.с.15) довідкою КП „Зміївське БТІ №1425 від 09.04.2015 року, з якої вбачається, що згідно архівних матеріалів КІІ «Зміївське БТІ», рішенням виконкому Нижньобишкинської сільської ради народних депутатів від 09.03.1993р. №15, [PERSON] була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку №51а (п'ятдесят один «а») (кол. №б/н) по вулиці Миру в селі Черкаський Бишкин Зміївського району Харківської області . Житловий будинок, загальною площею 68,5 кв.м., збудований в 1993 році. Видано державний акт (серія ЯД №021861) па право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, на підставі рішення XVII сесії V скликання Нижньобишкинської сільської ради від 19.10.2007р. Згідно довідки Нижньобишкинської сільської ради від 02.04.2015р. №02-22/208, будинок значиться за гр. [PERSON]. Станом на 31.12.2012 року право власності на вказаний будинок в БТІ не було зареєстровано. (а.с.16) Відповідно до постанови приватного нотаріуса Зміївського РНО Харківської області [PERSON] від 07.05.2015 року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 25.09.2014 року [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: с.Черкаський Бишкин Зміївського району Харківської області, вул. Миру, 51 «а», оскільки ним не надано правовстановлюючого документа про належність [PERSON] будинку. (а.с.27) [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], який прийняв спадщину. (а.с.38,40) Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до [PERSON] Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. До 1992 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Станом на 1992 рік діяло наступне законодавство, яке регулювало виникнення права власності, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року. Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів по господарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалась в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 №91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за № 830/19568 (далі - Порядок), документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Порядок було прийнято на виконання пункту 9 розділу V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон), дія якого мала тимчасовий характер - до 31.12.2012р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності» від 20.11.2012р. № 5496 до Закону були внесені зміни, якими було продовжено дію пункту 9 розділу V Прикінцеві положення Закону до 31.12.2013р.. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до ч. 4\~ст. 174 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, встановлено, що померла [PERSON] фактично була власником житлового будинку №51 «а» по вул. Миру в с.Черкаський Бишкин Зміївського району Харківської області з надвірними будівлями та спорудам, який збудовано у 1993 році, тобто до 01.01.2004 року, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину, однак через те, що померла за життя не отримала Свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок, позивач позбавлений можливості оформити своє право на спадщину інакше, ніж через суд, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення.

Outcome: approved