Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

16.06.2017 р. [PERSON] звернулась до суду зі вказаним позовом, в обґрунтування якого вказує, що 22.09.2015 року між нею і відповідачем було зареєстровано шлюб. Її дошлюбне прізвище Габедава. Шлюбні відносини з відповідачем припинені внаслідок постійних чвар та виникнення непорозуміння. Відповідач переїхав жити окремо на початку 2016 р.. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. У позові позивач зазначила, що відповідач: [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] та проживає за адресою: [INFO]. Згідно з відомостями, наданими 08.09.2017 р. адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Харківській області, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. Ухвалою суду від 06.11.2017 р. провадження в справі зупинено для допиту Валківським районним судом Харківської області, в межах територіальної підсудності якого знаходиться місце проживання відповідача [PERSON]. 09.01.2018 р. Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області отримано від \~Валківського районного суду Харківської області копію ухвали від 20.12.2017 р. про повернення судового доручення як виконане. Ухвалою суду від 29.01.2018 р. поновлено провадження у даній цивільній справі та призначено судове засідання на 02.03.2018 р.. У судове засідання 02.03.2018 р. сторони не зявились, у звязку із відсутністю у суду відомостей про вручення сторонам повідомлень про дату, час і місце судового засідання, розгляд справи відкладено на 29.03.2018 р.. Позивач у судове засідання не з'явилась, 19.03.2018 р. надала суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач, будучи допитаним за судовим дорученням за місцем свого проживання Валківським районним судом Харківської області, позов визнав у повному обсязі, не заперечував щодо слухання справи за його відсутності. Також позивач 19.03.2018 р. надала суду заяву від відповідача щодо визнання позову та розгляду справи за його відсутності, яка завірена приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON]. Крім того, 29.03.2018 р. відповідач надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності без застосування звукозаписуючої апаратури. Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. За розясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 22.09.2015 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ОЛ № 089667, виданого 22.09.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 57 (а.с. 5); від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ № 568937, виданого 29.12.2015р. Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №864 (а.с. 6). Як зазначено в позовній заяві та не заперечувалося відповідачем, на даний час фактичні шлюбні відносини сторін припинені, вони з початку 2016 року разом не проживають, подальше спільне життя як подружжя є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, примирення неможливе. З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим; причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сімї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на це суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову у розмірі 640 грн.. Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved