Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

15.08.2018 року представник позивача звернувся із позовом до суду, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди [ADDRESS], який належав [PERSON], мотивуючи тим, що позивач являється спадкоємцем за законом після смерті батька, однак нотаріально спадщину оформити не може, так як відсутній правовстановлюючий документ на будинок, встановлений чинним законодавством України. Представник позивача просить справу розглядати у її відсутність. Сільський голова надав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позов визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у підготовчому засіданні. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] та є батьком позивача, про що свідчать копії свідоцтва про народження [NUMBER], свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS], який значиться за [PERSON], про що свідчить довідка Нововелідницької сільської ради Овруцького району Житомирської області [NUMBER]. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс УРСР 1963 року, а до тих їх прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, тобто після 01.04.2004 року, застосовуються положення останнього. Згідно з ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, про що свідчить постанова Овруцької ДНК за №3154/02-31 від 13.07.2018 року, однак їй відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що не пред'явлений правовстановлюючий документ на житловий будинок, встановлений чинним законодавством України. Відповідно до інформаційної довідки №136300551 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна відомості щодо - житловий будинок в [ADDRESS] відсутні. Згідно повідомлення Овруцької ДНК від 20.08.2018 року №3560/01-16, після померлого [INFO] [PERSON], спадкова справа не заводилася, так як спадкоємці із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину до контори не зверталися. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі викладеного суд вважає, що позивач набув право власності на спадкове майно (житловий будинок), на підставі діючої на момент прийняття спадщини ст.12 Закону України «Про власність» , від 7.02.91 року. На підставі ст.ст. 548, 549 ЦК (1963 р.) та

Outcome: approved