Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

17.05.2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 08.02.2019 року він уклав з ТОВ «Єліт.Авто» попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу- автомобіля марки «Fiat Doblo Maxi», срібного кольору, [NUMBER] , рік випуску 2015, за особистим підписом позивача з одного боку як «Покупця» та директором цього ТОВ [PERSON] з другого боку як «Продавця». Проте, хто саме від імені ТОВ [PERSON]. підписував цей договір, чи він сам особисто чи інша особа - позивачу невідомо. З рахунком-фактурою № 2332 від 08.02.2019 року [PERSON] в установі банку оплатив аванс за автомобіль, а потім у філії ТОВ підписав пакет документів. Згідно п. 1.2 договору, ТОВ «Єліт.Авто», як продавець, зобов`язувався придбати у третіх осіб для позивача як покупця, транспортний засіб, а саме автомобіль марки марки «Fiat Doblo Maxi», срібного кольору, [NUMBER] , рік випуску 2015. Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 18.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.06.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 24). Представник позивача [PERSON] - адвокат Панченко О.І. також через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 28). Представник відповідача- ТОВ «Єліт Авто» про час та дату підготовчого судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 37), у тому числішляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 27, 33). Причини неявки суду невідомі. За таких обставин відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі сторони відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.02.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Єліт.Авто» був укладений попередній договір купівлі-продажу № 2332 транспортного засобу- автомобіля марки «Fiat Doblo Maxi», срібного кольору, [NUMBER] , рік випуску 2015, згідно умов якого покупець має бажання купити у продавця, а продавець має бажання продати покупцеві вказаний транспортний засіб (а.с. 8-10). В силу п. 1.1 договору сторони зобов`язуються у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу (надалі також «Основний договір») на умовах, встановлених у цьому попередньому договорі. Відповідно до п. 1.2 даного договору транспортний засіб, який продавець зобов`язується придбати у третіх осіб для його відчуження покупцеві за Основним договором, має наступні ідентифікаційні ознаки: марка Fiat, модель Doblo Maxi, рік випуску 2015, інші характеристики [NUMBER] , срібний- Реєстрація. Основний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти Основний договір і прийняття пропозиції другою стороною (п. 1.3). Сторони зобов`язались укласти Основний договір 08.02.2019 року за умови повного виконання п. 2.1 цього попереднього договору, а саме перерахування покупцем на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 77000,00 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтвердив отримання таких коштів (п. п. 1.5, 2.1). З копії квитанції № N0KE538441 від 08.02.2019 року вбачається, що позивачем було сплачено на користь відповідача 77000,00 грн. на виконання умов вищезазначеного договору № 2332 (а.с. 14). З вищенаведеного вбачається, що позивач виконав своє зобов`язання по оплаті вартості транспортного засобу в сумі 77000,00 грн. В той же час, відповідач повинен був виконати взяті на себе зобов`язання, та укласти Основний договір, до 08.02.2019 року. Однак, у позивача відсутня будь-яка інформація про причини невиконання умов договору. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України. Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ч.ч. 1-3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Одночасно з товаром продавець зобов`язаний передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 ЦК України. 18.09.2016 року Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-90цс13 висловив думку, що незважаючи на те, що сторони назвали підписаний документ попереднім договором, він містить умові, які породили в сторін грошові зобов`язання. Тому, виходячи з основоположного правила цивілістики про те, що зобов`язання виникають в т.ч. в з договорів (ч. 2 ст. 11 ЦК України), а договором є домовленість двох або більше сторін, встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України), сторони уклади саме договір у розумінні Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. У ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що сторони уклали повноцінний договір в розумінні ЦК України, який породив у відповідача у разі неукладення ними основного договору купівлі-продажу автомобіля, грошове зобов`язання щодо повернення позивачу сплачених ним грошових коштів 77000,00 грн. Основний договір, в обумовлений попереднім договором строк укладено не було, через ухилення відповідача від його укладання, а тому сплачені за попереднім договором грошові кошти в сумі 77000,00 грн. підлягають поверненню позивачу. Згідно ч. 3 ст. 652 ЦК України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ним у зв`язку з виконанням цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В силу ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Листом Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів» було висловлено правову позицію, відносно того, що при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід урахувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, в тому числі й спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Згідно п. п. 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачем порушені умови попереднього договору та норми цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 908,00 грн. за вимогу немайнового характеру про визнання недійсним договору та 1380 грн. за позовну вимогу майнового характеру, а всього 2220,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved