Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

15 липня 2014 року [PERSON], звернувся з позовом, в якому просить суд винести рішення, яким зняти арешт з квартири [ADDRESS] у м. Львові накладений згідно Постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській обл., Денисяка Т.Г., «Про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 16 жовтня 2012р., та зобов'язати ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зареєструвати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що від 23.12.2003р., на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу позивач є власником [ADDRESS]. Після укладення та підписання вказаного договору купівлі-продажу квартири у [PERSON], виникло права власності і він став власником зазначеної квартири. У травні 2014 року [PERSON], дізнався про те, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській обл., Денисяком Т.Г. У зв'язку із наведеним позивач, вважає дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській обл., незаконними, змушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав на [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, зсилаючись обставини викладені у позовній заяві. Просив позов задоволити. Представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив долучити до матеріалів справи пояснення до позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог, просив позов задоволити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, оглянувши матеріали справи, дослідивши докази, що були представлені суду та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 23.12.2003р., на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу позивач є власником [ADDRESS]. Після укладення та підписання вказаного договору купівлі-продажу квартири у [PERSON], виникло права власності і він став власником зазначеної квартири. Відповідно до ст. 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 17 жовтня 2013 р. № 868 - подання документів для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна здійснюється особисто заявником або шляхом надсилання поштою з описом вкладення. У травні 2014 року [PERSON], дізнався про те, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській обл., Денисяком Т.Г., та в подальшому зроблено запис про обтяження №4159819 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.06.2014рр., № 22540363. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. А відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та у мови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Разом з тим в судовому засіданні було встановлено, що позивач не набув право власності на квартиру [ADDRESS] на підставах передбачених чинним законодавством України. Згідно з ст. 334 ЦК України договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Виходячи із наведеного, суд вважає, що вимоги позивача є безпідставними та не підлягають до задоволення, оскільки встановлено, що договір купівлі продажу між [PERSON], та ТзОВ спільно українсько-російське підприємство «Технобуд» підлягав державній реєстрації з моменту якого у набувача виникає право власності. Також встановлено, що таке у позивача не виникло, а тому останній не позбавлений права звернутись до відповідача з вимогою про скасування постанови про арешт майна в порядку КАС України.

Outcome: dismissed