Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

15.07.2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 23 грудня 1998 року між нею [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з договором купівлі - продажу від 23 грудня 1998 року [PERSON] продав житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 37,40 кв.м., який складається із: жилий будинок А-1, літня кухня Б-1; сарай В-1; підвал-П-1: вбиральня - Е-1; водо колонка №1, огорожа № 2. Продаж вказаного об`єкту нерухомого майна був вчинений за 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн., гроші були передані до підписання угоди купівлі-продажу. Вказаний договір був зареєстрований на Придніпровській товарній біржі за №439/Ф3 від 23.12.1998 р. та був зареєстрованим в Синельниківському БТІ 23.12.1998 р. за № 82-а про що свідчить відмітка на договорі. З 01 січня 2004 року набув чинності Цивільний кодекс України, відповідно до положень якого договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню і відбувається державна реєстрація прав на нерухоме майно. На цей час [PERSON] ухиляється від посвідчення цього договору у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, позивач позбавлена можливості здійснити нотаріальне посвідчення вказаного договору купівлі - продажу. Під час підписання договору сторони дійшли згоди стосовно всіх умов договору, а саме, що продаж житлового будинку, який розташованого за адресою: житлового будинку [ADDRESS] здійснено за 7500 (сім тисяч п`ятисот) грн. Гроші на виконання договору були передані до його підписання, про що прямо вказано у пункті 4. Договору купівлі - продажу. З моменту укладення вказаного договору позивач користується вказаним нерухомим майном, зареєстрована в ньому, здійснює всі витрати по оплаті комунальних послуг та утриманню вказаного майна. Позивач вважає, що в неї виникло право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 23.12.1998 року, який був посвідчений Придніпровською товарною біржею, але в зв`язку з тим, що договір між нею та продавцем нерухомого майна [PERSON] не був нотаріально посвідчений, вона не може належним чином оформити належний їй будинок. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить суд, визнати за нею [PERSON] , РНКПО: [NUMBER] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 37,40 кв.м., який складається із: жилий будинок А-1, літня кухня Б-1; сарай В-1; підвал-П-1; вбиральня - Е-1; водо колонка №1, огорожа №2. Позивач до початку підготовчого судового засідання надала суду заяву, якою просить розглядати справу без її участі, позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, але до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує, щодо їх задоволення. Суд, дослідивши докази викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченого за № 439/ФЗ від 23.12.1998 року Синельниківською філією Придніпровської товарної біржі, [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 37,40 кв.м., який складається із: жилий будинок А-1, літня кухня Б-1; сарай В-1; підвал-П-1; вбиральня - Е-1; водо колонка №1, огорожа №2. Даний договір був зареєстрований в Синельниківському БТІ 23.12.1998 р. за № 82-а ( а.с.4). З позову та вказаного договору вбачається, що умови вказаного договору позивачка виконала у повному обсязі та передала на користь відповідача грошові кошти за вказаний будинок у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. Відповідач також виконав умови зазначеного договору. З копії паспорту позивача [PERSON] , серії [NUMBER] виданого 25 травня 1999 р. Синельниківським МРВУ УМВС України в Дніпропетровській області, вбачається, що остання значиться зареєстрованою за адресою спірного житлового будинку, а саме: [ADDRESS] з 15.02.2013 року( а.с.5,6). Під час розгляду справи, встановлено перейменування вулиці з [PERSON] на Центральну. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.\~8,\~9,\~15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу»\~членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Отже, за вказаним договором позивач набув права власності на вказаний будинок. Відповідно до ч.1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своїм будинком та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1998 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Відповідно до вимог ст.\~47 ЦК УРСР\~(в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1\~ст. 319 ЦК України. Згідно ч.1, ч.2 \~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1\~ст. 3 ЦК України\~та ч.1\~ст. 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та Законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved