Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

16.05.2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що відповідачі й справі мешкають за адресою: вул. Запорожця, 2/15, смт. Володимирівка Волноваського району Донецької області і зобовязані щомісяця до 20 числа вносити плату за послуги з теплопостачання. Відповідачі ухиляються від виконання цих зобовязань по сплаті спожитих послуг з теплопостачання та за період з 01.12.2013 року по 21.13.2016 року мають заборгованість у сумі 20804 гривні 42 копійки. 01.02.2017 року позивач звертався до Волноваського районного суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу, однак 23.03.2017 року ухвалою Волноваського районного суду судовий наказ було скасовано. Вказана заборгованість відповідачами добровільно не погашена, тому просить суд стягнути з них заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 20804, 42 грн. примусово та просив стягнути з відповідачів збільшення суми боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 5886,50 грн., 3% річних у розмірі 680, 91 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилась, але надала заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутністю. На задоволенні позовних вимог наполягала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала . Відповідач [PERSON] у судове засідання не явилась, надала суду заяву у якій просила відмовити у задоволення позову та застосувати позовну давність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до поданих заяв суд розглянув справу у відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами та підставі ст.197 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідачами були виконані належним чином умови з оплати за послуги з теплопостачання у звязку з чим існує заборгованість у сумі 27371 гривня 83 копійки за послуги з теплопостачання за особовим рахунком № 4631 за період з 01.12.2013 року по 31.12.2016 року. Заперечуючи проти позову, відповідачка вказала, що позивач пропустив строк звернення до суду з таким позовом. За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Статтею 260 ЦК України передбачається, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В матеріалах справи відсутні дані про те, що між сторонами існує домовленість про збільшення позовної давності. За наведених обставин при вирішенні даної справи суд виходить із загального строку позовної давності у три роки, передбаченого ст. 257 ЦК України. Отже встановлено, що позов було предявлено до суду 16.05.2017року, строк позовної давності почав відраховуватися з 01.12.2013 року і сплив відповідно 01.12.2016 року. За приписами п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже суд доходить висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог через сплив строку позовної давності. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed