Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

17.05.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг у розмірі 17283,28 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 19.11.2016р. він купив у відповідача автомобіль марки «ВАЗ 2104», державний номер [NUMBER], за усною домовленістю за 1350 доларів США, про що була складена розписка. Придбаним автомобілем він не зміг користуватися у звязку з тим, що на нього був накладений арешт та його відібрали у нього робітники поліції за вимогою державної виконавчої служби за борги попереднього власника. [PERSON] мав вирішити питання про повернення автомобілю сам та усі витрати взяв на себе. Також, він зобовязався повернути йому гроші, отримані ним за автомобіль. Відповідач повернув йому гроші у сумі 700 доларів США, а решту 650 доларів США зобовязався повернути у строк до 22.03.2017р. На теперішній час, згідно курсу НБУ, еквівалент 650 доларів США складає 17205,50 грн. Позивач неодноразово просив відповідача повернути йому гроші, однак останній ухиляється від виконання свого зобовязання. Станом на 16.05.2017р. заборгованість за [PERSON] складає 17205,50 грн. Також позивач просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1500грн. та судовий збір. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, у відповідності до ч. 5, ч.6 ст. 74 ЦПК України, про причину неприбуття не повідомив, тому суд з усної згоди позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача, про що судом прийнято усну ухвалу від 15.07.2015р., що занесена до журналу судового засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 22.11.2016 року [PERSON] надав [PERSON] розписку про те, що він повернув [PERSON]ЯВ 700 доларів США за автомобіль марки «ВАЗ 2104», державний номер [NUMBER], який був придбаний [PERSON] за усною домовленістю 19.11.2016р. за суму 1350 доларів США та зобовязується залишок 650 доларів США повернути [PERSON] у строк до 22.03.2014р. Зазначений договір відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Відповідачем сума боргу не повернута, докази зворотного суду не надано. Як встановлено судом, згідно за даними НБУ офіційний курс долару США станом на дату подання позову 16.05.2017р., становить 26,4719грн. за 1 долар США. Враховуючи викладене 650 доларів США в перерахунку на гривню на день подання позову складали 17206,74грн. (650*26,4719). В той час, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість 17283,28 грн., не обґрунтовуючи при цьому, вказану суму. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, повязаних з розглядом справи, суд виходить з положень п.2 ч.2 ст.79, ст.ст.82, 88 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо. Отже, аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку про те, що витрати на юридичну допомогу в сумі 1500 грн., які підтверджується відповідним договором від 06.04.2017р. та розрахунковою квитанцією №06/04-17, підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial