Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

16 травня 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути із [PERSON], 06.03.1990р.н., заборгованість по аліментах на користь [PERSON] у сумі 14767грн.29коп. та моральну шкоду на користь сина [PERSON] у сумі фактичної заборгованості у розмірі 14767грн.29коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.01.2011р. сторони уклали шлюб, який було зареєстровано у виконавчому комітеті Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис №1. 12 серпня 2013 року сторони розлучились. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], 04 лютого 2011р.н., який після розірвання шлюбу проживає разом із позивачем. На підставі рішення Покровського районного суду від 09.09.2011р., відповідач зобовязався сплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Внаслідок не виконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість у сумі 14767грн.29коп. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду на утримання сина у розмірі фактичної заборгованості 14767грн.29коп. станом на перше грудня 2015 року. Про кримінальну відповідальність попереджений, обіцяв сплачувати аліменти вчасно, але обіцянку не виконує. У судове засідання позивач не зявилася. Від неї надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглядати за своєї відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 15 січня 2011 року виконавчим комітетом Просянської селищної ради Покровського району Дніпрорпетровської області, було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], 04.02.2011р.н., серії 1-КИ №327948, яке видане Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 01 березня 2011р., у графі відомостей про батька зазначено [PERSON] (а.с.8). 04 листопада 2011 року рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області, було стягнуто щомісячно з [PERSON], 06.03.1990р.н. , уродженця [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 04 лютого 2011р.н. в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.08.2011 року і до досягнення дитиною повноліття(а.с.6). Згідно із розрахунком наданим державним виконавцем Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ [PERSON] заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.12.2015р. складає 14767грн.29коп. (а.с.11). Відповідно до ч.3 ст.194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Згідно із ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов в частині стягнення із [PERSON], 06.03.1990р.н., заборгованість по аліментах на користь [PERSON] у сумі 14767грн.29коп. підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на користь сина [PERSON] у сумі фактичної заборгованості у розмірі 14767грн.29коп., то слід зазначити таке. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. \~\~ Враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачем позов саме в цій частині є не обґрунтованим та недоведеним, а також не підтверджений жодними доказами. Виходячи із вищевикладеного, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial