Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником спірної квартири. У 2007 році він одружився з відповідачкою, яка з квітня 2007 року зареєстрована в даному житловому будинку. У 2009 році після народження дочки [PERSON] відповідачка зібрала речі та поїхала до м. Маріуполь, де мешкає її мати. Оскільки довгий час вона фактично не проживали однією сім'єю та відносини носили формальний характер у зв'язку з тим, що відповідачка проживала в м. Маріуполі, проводила там весь час та не збиралася повертатися для того, щоб жити однією сім'єю, то 23 вересня 2009 року шлюб був розірваний. З вересня 2009 року йому невідомо за якою адресою проживає відповідач. Ніяких перешкод в користуванні житлом внаслідок неправомірної поведінки немає, навпаки весь час він сподівався зберегти сім'ю заради дочки, але відповідач не відповідає на телефонні дзвінки, не спілкується з ним та не дозволяє бачитися з дитиною. Він постійно сплачую комунальні платежі за відповідачкою, оскільки вона не проживає у будинку з 2009 року. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач не з'явилася, про день та місце слухання справи була повідомлена належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила. Суд розглядає справу у відсутність відповідача відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 24.01.2007 року, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.12.2006 року. Відповідно до відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС в Х/о від 30.09.2014 року, відповідачка [PERSON] [INFO] зареєстрована з 10.04.2001 року по [ADDRESS]. Як вбачається з письмових пояснень [PERSON] та [PERSON], посвідчених 31.07.2014 року головою вуличного комітету №4 Бакуменко А.М. КП «Благоустрій м. Харкова», які є сусідами відповідачки, [PERSON] з 2009 року у будинку [ADDRESS] - не проживає. 23 вересня 2009 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, якщо особа не мешкає в спірному житловому приміщенні більше шести місяців, без поважних причин, по суду може бути визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка добровільно виїхала з житлового будинку [ADDRESS] у 2009 році, і з того часу ніякого зв'язку з житлом не підтримувала. Відповідачка є колишнім членом сім'ї позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР, у разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЖК УРСР, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно з ч. 2 ст. 167 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Враховуючи, що відповідач добровільно вибула зі спірного будинку, зв'язку з житлом не підтримує, відносини з приводу найму спірного будинку між позивачем та відповідачем відсутні, то відповідач втратив право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. На підставі викладеного, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 7, 11 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року реєстрація місця проживання чи місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади. У зв'язку з цим, у суду не має законних підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття з реєстрації відповідача. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: partial