Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

15 січня 2018 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяви на те, що 08 серпня 2003 року між ним та [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, було укладено шлюб, про що зроблено відповідний запис у книзі реєстрації актів цивільного стану №596. Від вказаного шлюбу сторони вони мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, оскільки між ними протилежні погляди на сімейне життя. Позивач переконаний, що вони є зовсім різними людьми і тому в їх інтересах та в інтересах дитини буде розірвати шлюб. Вони проживають окремо та не ведуть спільне господарство з листопада 2015 року. Фактичні шлюбні відносини припинені з того ж часу. Втрачені всі фізичні та духовні звязки між сторонами. Збереження сімї неможливе, суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини. Шлюб є формальним. Суперечок про місце проживання сина і розподіл спільного майна немає. Надання строки для примирення є недоцільним, оскільки шлюбні відносини припинені з листопада 2015 року. Позивач не бажає поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, між сторонами були втрачені почуття любові та поваги. Просить суд шлюб розірвати. 30.01.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження (а.с.21). Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій не заперечував проти розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.08.2003 року, шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №596 (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають не повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі з листопада 2015 року були фактично припинені подружні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання через різні погляди на життя. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: approved