Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

15 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Заман ЛТД», в якому просить стягнути з ТОВ «Заман ЛТД» 36653,76 грн. в рахунок середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 13 квітня 2013 року по 17 липня 2014 року. Позовна заяви мотивована тим, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013 року по справі №185/2288/13-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Заман ЛТД» про розірвання трудового договору, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди позов задоволено частково, а саме: розірвано трудовий договір між [PERSON] та ТОВ «Заман ЛТД» з 04.03.2013р. на підставі ч.3 ст.38 КЗпПУ, зобов'язано ТОВ «Заман ЛТД» зробити у трудовій книжці [PERSON] запис про її звільнення 04.03.2013р. за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпПУ, стягнуто з ТОВ «Заман ЛТД» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 5384,85грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 2 600,92грн.; вихідну допомогу в сумі 5 991,66 грн., в іншій частині позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2013 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2013 року, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013 року по справі №185/2288/13-ц змінено та частково скасовано, а саме: стягнуто з ТОВ «Заман ЛТД» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 6 645,72 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 3289,44 грн.; вихідну допомогу в сумі 7 574,46 грн.; компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 1 166,00 грн.; на відшкодування моральної шкоди - 1 500,00 грн. З дня набрання судовими рішеннями законної сили, Відділом державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області з відповідача було примусово стягнуто та перераховано на мою користь 19499,57 грн., а саме 13977,43 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 23.09.2013р.; 2683,57грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 12.06.2014р.; 2838,57 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №12 від 28.07.2014р. За даними виконавчого провадження, останні грошові кошти від відповідача надійшли на рахунок з обліку депозитних сум - 17.07.2014 р. Судовими рішеннями у цивільній справі №185/2288/13-ц з ТОВ «Заман ЛТД» на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3289,44 грн. за 28 робочих днів періоду затримки розрахунку з 05 березня 2013 року по 12 квітня 2013 року. Тобто в судових рішеннях не враховано період затримки розрахунку при звільненні з 13 квітня 2013 року по 17 квітня 2014 року, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 36653 грн. 76 коп. за 312 робочих днів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі на підставі доводів позовної заяви. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову на підставі доводів, викладених в заяві від 02 грудня 2014 року, просила суд врахувати рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року. Згідно доводів заяви від 02 грудня 2014 року, відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2013 року та додаткового до нього рішення від 07 листопада 2013року у справі № 185/2288/13-ц за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Заман ЛТД» про розірвання трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди позивач вже просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку і рішенням судів з ТОВ «Заман ЛТД» було стягнуто 3289,44 гривні. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013року по цивільній справі №185/2288/13-ц за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Заман ЛТД» про розірвання трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди в частині стягнення заробітної плати у розмірі 5384 грн. 85коп. допущене до негайного виконання. Дане рішення набрало законної сили 10.10.2013 року. Проте, 23 вересня 2013року (до набрання рішенням законної сили) [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 13977 грн. 43 коп. замість 5384 грн. 85 коп. допущених до негайного виконання. Крім того, на розрахунковому рахунку ТОВ «Заман ЛТД» (на який було накладено арешт ВДВС Павлоградського МРУЮ) в період з квітня 2013 року по липень 2014 року були в наявності грошові кошти для повного розрахунку з [PERSON] Отже, вини ТОВ «Заман ЛТД» за несвоєчасну виплату розрахунку немає. Правовідносини, на які посилається позивачка повинні повністю вирішуватись в площині виконавчого провадження, так як вони виникли із рішення суду про стягнення заробітної плати, яке не виконане відділом державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції, на виконанні якого знаходились виконавчі листи. А тому звернення 15 жовтня 2014 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявленими позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, свідчить про те, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав не до того відповідача. Представник відповідача просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивач дізналась про порушення свого права 07.11.2013 року, тому на час звернення позивача до суду з даним позовом сплив тримісячний строк звернення до суду відповідно до вимог ч. 1 ст.233 КЗпП України. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи та оглянувши матеріали виконавчих проваджень щодо виконання судових рішень у цивільній справі №185/2288/13-ц, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013 року у справі №185/2288/13-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Заман ЛТД» про розірвання трудового договору, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди позов задоволено частково: розірвано трудовий договір між [PERSON] та ТОВ «Заман ЛТД» з 04.03.2013р. на підставі ч.3 ст.38 КЗпПУ, зобов'язано ТОВ «Заман ЛТД» зробити у трудовій книжці [PERSON] запис про її звільнення 04.03.2013р. за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпПУ, стягнуто з ТОВ «Заман ЛТД» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 5384 грн. 85 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 2600 грн. 92 коп., вихідну допомогу в сумі 5991 грн. 66 коп., в іншій частині позову відмовлено. Згідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2013 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013 року в частині стягнення з ТОВ «Заман ЛТД» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 5384,85 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 2600,92 грн., вихідної допомоги в сумі 5991,66 грн. змінено та зазначено, що з ТОВ «Заман ЛТД» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 6751 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 4300 грн., вихідна допомога в сумі 7250 грн. Згідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2013 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та моральну шкоду скасовано: позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Заман ЛТД» про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та моральної шкоди задоволені частково, стягнуто з ТОВ «Заман ЛТД» на користь [PERSON] компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 1166 грн., на відшкодування моральної шкоди - 1 500 грн., в решті позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013 року залишено без змін. Згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2013 року в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2013 року виправлено описки, зазначено, що з ТОВ «Заман ЛТД» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 6645,72 грн., замість 6751 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 3289,44 грн., замість 4300 грн., вихідна допомога в сумі 7574,46 грн., замість 7250 грн. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження щодо виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2013 року у справі №185/2288/13-ц, на виконання вказаного судового рішення ТОВ «Заман ЛТД» сплачено на користь [PERSON] загальну суму за судовим рішенням в розмірі 13977,43грн. 01 серпня 2013 року. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження щодо виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2013 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2013 року у вищевказаній цивільній справі, державним виконавцем було об'єднано суми, які згідно судових рішень підлягали стягненню з ТОВ «Заман ЛТД» на користь [PERSON] та від них було відраховано вже стягнену суму 13977,43грн., отримана різниця була перерахована ТОВ «Заман ЛТД» на рахунок відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції декількома платежами, 13.05.2014 року - 1331,75 грн. ([PERSON] отримано 1198,57 грн.), 14.05.2014 року - 1650 грн. ([PERSON] отримано 1485 грн.), 17.07.2014 року - 3205,93 грн. ([PERSON] отримано 2838,57 грн.) згідно розпоряджень державного виконавця №41314106/9. Виконавчі провадження щодо стягнення з ТОВ «Заман ЛТД» на користь [PERSON] компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 1166 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 3289,44 грн., вихідної допомоги в сумі 7574,46грн. закінчені 26.05.2014 року у зв'язку зі сплатою боргу. Виконавче провадження щодо стягнення з ТОВ «Заман ЛТД» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 6645,72 грн. закінчено 25.09.2014 року у зв'язку зі сплатою боргу. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року N 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Виходячи з вищевикладеного, остаточний розрахунок ТОВ «Заман ЛТД» було проведено з [PERSON] 17.07.2014 року, а згідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2013 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2013 року з ТОВ «Заман ЛТД» стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 3289,44 грн. за період з 05.03.2013 року по 12.04.2013 року, середньоденна заробітна плата складає 117,48 грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 36653,76 грн. за період з 13.04.2013 року по 17.07.2014 року (312 робочих днів), виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 117,48 грн. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав. Глава XV КЗпП не передбачає винятків щодо застосування строків звернення до суду. Тому і правило ст.238 КЗпП про право органу, який розглядає спір, постановити рішення про виплату працівникові належних йому сум (крім передбачених ст.235 КЗпП виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи) без обмеження будь-яким строком застосовується за умови додержання строків звернення за вирішенням спору. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. З моменту остаточного розрахунку з позивачем, 17.07.2014 року, позивач не пропустив тримісячний строк звернення до суду з позовом, враховуючи дату звернення до суду - 15.10.2014 року. Інші доводи представника відповідача, зокрема, щодо стягнення сум розрахунку при звільненні у виконавчому провадженні, накладення арешту на рахунки відповідача державним виконавцем у зв'язку з примусовим виконанням судових рішень у цивільній справі №185/2288/13-ц, суд вважає такими, що не спростовують обов'язок відповідача розрахуватись у повному обсязі із звільненим працівником, позивачем, у встановлений КЗпП України строк. Відповідно до ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved