Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

15 травня 2015 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом, однак, відмовившись від частини позовних вимог та уточнивши позовні вимоги в іншій частині, просить стягнути із відповідача на його користь невиплачену при звільненні заробітну плату в сумі 21654,01 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7064,64 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 18 липня 2005 року він працював у ТОВ «Восток Руда» на посаді машиніста насосних установок. Наказом №81 Лс від 14 квітня 2015 року звільнений з роботи за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України. Однак, на порушення ст.116 КЗпП України при звільненні йому не виплачено всі належні суми, зокрема заробітна плата у вказаному розмірі, що не одержана позивачем до даного часу. За таких обставин, [PERSON] просить стягнути із відповідача крім невиплаченої заробітної плати також середній заробіток за затримку розрахунку з часу звільнення по день постановлення судом рішення, з врахуванням того, що його середньоденна заробітна плата становила 214,08 грн. Невиплата відповідачем заробітної плати є грубим порушенням конституційних гарантій. В умовах щоденного зростання цін та інфляції затримка виплати заробітної плати постійно знецінює фактичний борг відповідача. Відповідачу належить відшкодувати йому моральну шкоду, у зв'язку з порушенням останнім його законних прав, а ці порушення призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану моральну шкоду оцінює у 5000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить задовольнити з урахуванням уточнених вимог, та стягнути на його користь з ТОВ «Восток-Руда» заборгованість по заробітній платі у розмірі 21654,01 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з часу звільнення по 04.06.2015 року (включно), що становить 33 робочих дня у сумі 7064,64 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, надавши суду свої письмові заперечення, в яких зазначив, проводити розгляд справи без участі представника підприємства за наявними в матеріалах справи документами. При цьому, зазначив, що товариство заборгувало позивачу [PERSON] заробітну плату в сумі 21654,01 грн. і не заперечує щодо стягнення з товариства на користь позивача зазначеної суми заборгованості. В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди позов не визнає, просить в задоволенні позовну в цій частині відмовити в повному обсязі. Посилаючись на те, що однією із причин затримки виплати позивачеві заробітної плати є несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість державою підприємству, що б надало можливість погасити частково заборгованість із заробітної плати. У зв'язку із падінням світових цін на товарну продукцію, відсутність попиту на ринку збуту, призупинення її випуску, і, як наслідок, простій підприємства з грудня 2014 року, призвело до тяжкого фінансового стану підприємства. Тому на ТОВ «Восток-Руда» виникла заборгованість з виплати заробітної плати з незалежних від підприємства обставин. На підприємстві вживаються всі необхідні заходи для того, щоб у найкоротший строк погасити заборгованість по заробітній платі. Тож, вважає, що об'єктивної вини підприємства, в ситуації, що склалась не має. Відповідно до ст. 174 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у попередньому судовому засіданні, оскільки відповідач визнає частково позовні вимоги та дає згоду на розгляд справи без участі його представника за наявними в матеріалах справи документами. Вислухавши пояснення позивача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні судом із дослідженої копії трудової книжки позивача /а.с.4/, встановлено, що [PERSON] дійсно з 18 липня 2005 року по 14 квітня 2015 року включно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Восток-Руда» та наказом №81 Лс від 14.04.2015 року звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Судом також встановлено, що на час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 21838,87 гривен, зазначене підтверджується довідкою державного підприємства ТОВ «Восток-Руда» № 736 від 14 травня 2015 року(а.с.7). 18 травня 2015 року відповідачем позивачу було перераховано частково заборгованість у розмірі 184,86 грн. (а.с.13) про що не заперечував і сам позивач. Станом на день розгляду справи в суді, 04 червня 2015 року, заборгованість по заробітній платі позивачеві не виплачена. Що не заперечував відповідач в своїх запереченнях та яка складає 21654,01 грн. Статтею 116 КЗпП України, передбачено що при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Доводи представника відповідача про те, що однією із причин затримки виплати позивачеві заробітної плати є тяжке фінансове становище підприємства, суд не приймає до уваги, оскільки зазначені обставини не звільняють та не виключають відповідальності роботодавця щодо своєчасної виплати працівникові заробітної плати та проведення із звільненим працівником відповідних розрахунків. Таким чином, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 21654 грн. 01 коп., яка виникла за період з грудня 2014 року по квітень 2015 року. Окрім того, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 15 квітня 2015 року по день винесення рішення у справі включно (04.06.2015 року), що становить 33 робочих дня. Згідно довідки ТОВ «Восток-Руда» середньоденна заробітна плата позивача становила 214 грн. 08 коп. (а.с.6). Судом перевірено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наведений позивачем, і встановлено його правильність. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 7064 грн. 64 коп. (214,08 грн. /середньоденна заробітна плата позивача/ х 33 дні /кількість робочих днів затримки розрахунку = 7064,64 грн./). Саме така сума має бути стягнена з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачеві спричинена, оскільки останній, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточний розрахунок, змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата йому заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків. Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України щодо підстав стягнення моральної шкоди та ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 грн., що менше ніж просив позивач. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 243 грн. 60 коп. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди слід стягнути 243 грн. 60 коп., а всього розмір судового збору складає 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial