Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

16.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що від спільного проживання без реєстрації шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, зсилаючись на те, що, незважаючи на спільне проживання з відповідачем, останній належної участі в утриманні дитини не приймав. У липні 2015 року вона з дитиною переїхала від відповідача проживати в с. Копистирин до свого батька і з того часу однією сімєю з відповідачем не проживає. Відповідач працює в ТОВ «Термінус» с. Іванів Калинівського району Вінницької області, має значний дохід, проте не виконує батьківські обовязки по утриманню неповнолітнього сина, чим ставить її сімю в скрутне матеріальне становище. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, відповідно до заяви просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити ( а.с.17). Відповідач [PERSON]С в судове засідання не зявився, від нього до суду 06.10.2015 року надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с.15). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив, що від спільного проживання позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матірю позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії І-АМ №296058 (а.с.4). Дитина сторін [PERSON], [INFO], проживає з матірю, що вбачається із довідки, виданої виконкомом Копистиринської сільської ради від 15.09.2015 року за №713 (а.с.3). Відповідач добровільно щомісячно коштів на утримання дитини не надає, що визнається відповідачем, виходячи із його заяви про визнання позову (а.с.15). Також, судом встановлено, що відповідач фізично здоровий, працездатний та працює в ТОВ «Термінус» с. Іванів Калинівського району Вінницької області, що не заперечується відповідачем, виходячи із його заяви про визнання позову (а.с.15). Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання сина, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, весь обсяг обовязків, повязаних з утриманням дитини, покладено на позивачку, що ставить її в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON]. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-183, 191 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка в позовній заяві наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячно аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання сина, без належної участі відповідача, який від матеріального утримання дитини ухиляється, хоча є працездатним, працює та має постійний заробіток, тобто не позбавлений можливості утримувати дитину. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні сина і обсяг обовязків по його утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому позов підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, оскільки останній має постійний заробіток (дохід), так як судом встановлено, що відповідач працює в ТОВ «Термінус», що не заперечується відповідачем, виходячи із його заяви про визнання позову (а.с.15). До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання дитини, слід визначити у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 16.09.2015 року, тобто з часу предявлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і звільнить позивачку та відповідача в наступному від повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі збільшення чи зменшення розміру заробітку (доходу) платника аліментів і, таким чином, забезпечить отримання дитиною сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Відтак, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 487,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved