Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

\~\~ 15 березня 2017 року [PERSON] (далі [PERSON], позивач) звернулася в суд з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області (далі відповідач, КДКА Волинської області) про стягнення заробітної плати за період з 01 червня 2014 року по 18 грудня 2015 року заробітної плати на посаді голови дисциплінарної палати в сумі 31\~730,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 15 жовтня 2012 року по 18 грудня 2015 року позивач працювала на посаді голови дисциплінарної палати КДКА Волинської області. Рішеннями конференції адвокатів Волинської області від 06 грудня 2013 року та від 15 листопада 2014 року затверджені кошториси та штатні розписи на 2014 та 2015 роки кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області, згідно з якими голові дисциплінарної палати встановлено на 2014 рік посадовий оклад в розмірі двох мінімальних заробітних плат на місяць, на 2015 рік одна мінімальна заробітна плата на місяць. [PERSON] стверджує, що фактично заробітна плата їй була виплачена лише по травень 2014 року. Позивач вказує, що всього їй за період з червня 2014 року по 18 грудня 2015 року не було виплачено 31\~730,00 грн, в тому числі за червень-грудня 2014 року 17\~052,00 грн, січень-серпень 20155 року 9\~744,00 грн, вересень-листопад 2015 року 4\~134,00 грн, за 18 днів грудня 2015 року 800,00 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості (а.с.2) Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд закрити провадження у справі, оскільки вважає, що вказаний спір виник стосовно діяльності органів адвокатського самоврядування, а отже підсудний адміністративному суду. На питання суду підтвердив факт виплати винагороди позивачу лише по травень 2014 року. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача визнав, що у 2014 році позивачу була нарахована винагорода у розмірі 12\~180,00 грн (без врахування податків та обовязкових платежів). У 2015 році існувала обєктивна неможливість виплатити винагороду позивачці, оскільки існувала заборгованість перед ВКДКА, фіскальними органами та штатними працівниками. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних мотивів та підстав. Судом встановлено, що рішенням установчої конференції адвокатів Волинської області від 05 жовтня 2012 року, адвоката [PERSON] обрано членом кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області у складі дисциплінарної палати. На першому засіданні дисциплінарної палати її було обрано головою вказаної палати, що не заперечується сторонами (а.с.22-23). Рішенням конференції адвокатів Волинської області від 18 грудня 2015 року адвоката [PERSON], за її письмовою заявою, достроково відкликано із членів дисциплінарної палати КДКА Волинської області (а.с.31-32). Рішенням конференції адвокатів Волинської області від 06 грудня 2013 року затверджено штатний розпис КДКА у Волинській області на 2014 рік, відповідно до якого посадовий оклад голови дисциплінарної палати КДКА у Волинській області встановлений у розмірі 2 мінімальних заробітних плат (а.с.24-25). Рішенням конференції адвокатів Волинської області від 15 листопада 2014 року затверджено штатний розпис КДКА у Волинській області на 2015 рік, відповідно до якого посадовий оклад голови дисциплінарної палати КДКА у Волинській області встановлений у розмірі 1 мінімальної заробітної плати. При цьому конференцією окремо визначено, що винагорода за виборну посаду у 2015 році нараховується та виплачується виключно після погашення всіх заборгованостей та при наявності достатньої кількості коштів. Аналогічно застереження міститься і в затвердженому штатному розписі (а.с.27-29). Як слідує з пояснень сторін та не заперечується ними, у 2014 році позивачу нарахована винагорода у розмірі 12\~180,00 грн. У 2015 році жодних виплат не здійснювалося. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонам, суд виходить з наступного. Перед вирішенням справи по суті, суд вважає за необхідним надати правову оцінку доводам представника відповідача щодо непідсудності даного спору загальному суду в порядку цивільного судочинства. Частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Тобто, суди розглядають у порядку цивільного судочинства всі спори, крім випадків, коли спори прямо віднесені до юрисдикції іншого суду. Так, пунктом 2 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Частиною першою статті 3 КАС України визначено, що публічна служба діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Статтею 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон) визначено, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури утворюється з метою визначення рівня фахової підготовленості осіб, які виявили намір отримати право на заняття адвокатською діяльністю, та вирішення питань щодо дисциплінарної відповідальності адвокатів. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є юридичною особою і діє відповідно до цього Закону, інших законів України та положення про кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури. При цьому, статтею 2 цього ж Закону передбачено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Проаналізувавши вищенаведені положення законодавства суд дійшов висновку, що зайняття виборної посади в органі адвокатського самоврядування не є публічної службою у розумінні статті 3 КАС України, а тому на спірні правовідносини не поширюється юрисдикції адміністративних судів. До такого ж висновку можливо дійти і з тієї підстави, що на посадових осіб органів адвокатського самоврядування не поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», оскільки вони не є уповноваженими особами на здійснення функцій держави, або місцевого самоврядування. Крім того, слід зазначити, що спірні правовідносин, стосуються внутрішньостатутної діяльності адвокатури як недержавної самоврядної організації, а згідно правової позиції Верховного суду України, яка викладена у постанові від 06 вересня 2016 року №21-966а16, на розгляд спорів з таких правовідносин суди адміністративної юрисдикції не мають компетенції. При цьому суд не приймає до уваги правову позицію, яка викладена у постанові Верховного суду України від 02 лютого 2016 року № 825/1440/14, оскільки у ній спір виник з приводу застосування до адвоката дисциплінарного стягнення у виді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю, тобто не внутрішньої статутної діяльності адвокатури як самоврядного інституту, а виконання делегованих державою функцій щодо притягнення адвокатів до дисциплінарної відповідальності. Проте у розглядуваній справі спір виник стосовно зайняття посади члена органу адвокатського самоврядування, тобто внутрішньостатутної діяльності адвокатури як недержавної самоврядної організації, і вказаний спір не підсудний адміністративним судам. З наведених мотивів та підстав суд дійшов висновку, що дана справа підсудна саме Луцькому міськрайонному суду Волинської області в порядку цивільного судочинства. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами по суті позовних вимог, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 50 Закону визначено, що голова та члени кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури обираються конференцією адвокатів регіону з числа адвокатів, стаж адвокатської діяльності яких становить не менше п'яти років та адреса робочого місця яких знаходиться відповідно в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві, місті Севастополі і відомості про яких включено до Єдиного реєстру адвокатів України, строком на п'ять років. Одна й та сама особа не може бути головою або членом кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більше ніж два строки підряд. Частиною девятою статті 50 цього ж Закону передбачено, що голова, заступник голови, секретар палати та члени кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури можуть отримувати винагороду за свою роботу, розмір та порядок виплати якої встановлюються конференцією адвокатів регіону. При цьому, у частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Проаналізувавши положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у системному звязку з Законом України «Про оплату праці», суд дійшов висновку, що винагорода члена кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, яка передбачена у частині девятій статті 50 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», не є заробітною платою, оскільки між КДКА та її членом не укладається трудовий договір. Враховуючи виборність посади члена КДКА, як органу адвокатського самоврядування, відсутніх трудових відносин між ним та КДКА, відсутність відповідного трудового договору, а також відсутність виплати за зайняття такої посади саме заробітної плати, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини не виникли з трудових правовідносин. Отже, розглядаючи вказану справу суд не застосовує законодавство про працю і вважає винагороду члену КДКА за зайняття ним посади голови дисциплінарної палати такою, що носить цивільно-правовий характер, а не трудовий. Як встановлено судом, рішеннями конференції адвокатів Волинської області винагорода голові дисциплінарної палати КДКА на 2014 рік встановлена у розмірі 2 мінімальних заробітних плат, а на 2015 рік встановлена у розмірі 1 мінімальна заробітна плата. Згідно Законів України «Про державний бюджет України на 2014 рік», «Про державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлений: з 01 січня 2014 року 1\~218,00 грн; з 01 січня 2015 року 1218,00 грн; з 01 вересня 2015 року 1\~378,00 грн. Таким чином за період з 01 січня 2014 року по 18 грудня 2015 року [PERSON] за зайняття посади голови дисциплінарної палати КДКА Волинської області мала б отримати винагороду у наступному розмірі: 1)за період з січня по грудень 2014 року 29\~232,00 грн (1218 х 2 х 12); 2)за період з січня по серпень 2015 року 9\~744,00 грн (1218 х 8); 3)за період з вересня по листопад 2015 року 4134,00 грн (1378 х 3); 4)за 18 днів грудня 2015 року 800,13 грн ((1378 х 18) /31). Всього 43 910,13 грн. Як слідує з пояснень сторін та не заперечується ними, у 2014 році позивачу нарахована винагорода у розмірі 12\~180,00 грн. У 2015 році жодних виплат не здійснювалося. Як вже зазначав суд, конференцією адвокатів Волинської області окремо визначено, що винагорода за виборну посаду у 2015 році нараховується та виплачується виключно після погашення всіх заборгованостей та при наявності достатньої кількості коштів. Аналогічно застереження міститься і в затвердженому штатному розписі (а.с.27-29). При цьому у 2014 році таких обмежень не було (а.с.24-25). Під час судового розгляду встановлено, що у 2015 році КДКА у Волинській області обєктивно не могла виплатити винагороду позивачці, оскільки всі кошти цієї установи зберігалися на рахунках АТ «Брокбізнесбанк», який почав процедуру ліквідації. У звязку з цим, у відповідача виникла заборгованість перед фіскальними органами у розмірі 24\~615,30 грн, а також перед ВКДКА у розмірі 10 3000,00 грн. Крім того, у відповідача були відсутні кошти для виплати коштів перед штатними працівниками. Зазначені обставини підтверджується листам КДКА у Волинській області від 16 лютого 2015 року №03, від 06 травня 2014 року №60, від 22 грудня 2014 року №88, від 21 листопада 2014 року №86 та сторонами не заперечується (а.с.100-104). Таким чином, на думку суду, КДКА у Волинській області повинна виплатити позивачу лише винагороду за вибору посаду за 2014 рік у розмірі 17\~052 грн (29\~232 12\~180) і суд задовольняє позовні вимоги в цій частині. В частині позовних вимог стосовно стягнення винагороди за зайняття виборної посади за 2015 рік суд відмовляє, оскільки судом встановлено наявність застереження щодо проведення цих виплат тільки при наявності коштів, а також після погашення всіх інших заборгованостей. Під час судового розгляду встановлено, що станом на 2015 рік у КДКА у Волинській області були відсутні кошти та наявна заборгованість перед фіскальними органами, штатними працівниками та ВКДКА, отже існували обєктивні перешкоди у виплаті винагороди за зайняття виборної посади [PERSON] В цій частині суд ще раз наголошує, що спірні правовідносини не є трудовими, а отже законодавство про обовязкову оплату праці на них не поширюється. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Частиною третьою статті 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 341,00 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам (640 х (17\~052 / 31\~730)). \~

Outcome: partial