Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

15 січня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу із відповідачем, зареєстрованого 20 лютого 1999 року Корчинською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис за № 03. В позовній заяві позивач зазначає, що від шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року. Спочатку стосунки склалися як подружні, проте протягом останніх років такі поступово погіршились. Її намагання зберегти сім»ю до позитивного результату не призвели. У зв»язку з цим, вона припинила шлюбні відносини та ведення спільного господарства із відповідачем. Вважає, що їх шлюб є формальним, між ними відсутнє взаєморозуміння, подальше спільне їх життя та збереження сім»ї буде суперечити її інтересам. Просила постановити рішення, яким розірвати шлюб із відповідачем. В судове засідання позивач не з»явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. (а.с.19). Відповідач у судове засідання не з»явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності (а.с.18). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із врахуванням наведеного, на підставі ст.158, п.3 ч.1 ст.169, ч.4 ст.174 та ч.2 ст.197 ЦПК України, розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів без фіксування судового засідання технічними засобами, в порядку заочного провадження, чого не заперечила позивач. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано 20 лютого 1999 року Корчинською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис за № 03 (а.с.4). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року, що підтверджується їх свідоцтвами про народження (а.с.9-10). Сторони спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують, їх сім'я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім'ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Приймаючи до уваги заяву позивача, згоду на розірвання шлюбу відповідача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача. Що стосується позовних вимог про покладення обов»язку на відповідача державного мита, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, то в задоволенні таких вимог відмовити за безпідставністю.

Outcome: approved