Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

16 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання дитини і дружини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 21 серпня 2015 року вона уклала шлюб із [PERSON], який був зареєстрований у Самарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Від шлюбу мають дочку, [PERSON], [INFO]. Дочка проживає разом із нею на її утриманні. Відповідач проживає окремо з кінця лютого 2016 року, відмовляється надавати будь-яку матеріальну допомогу. На підставі викладеного просить суд стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку. Стягнути із [PERSON] аліменти на її користь на її утримання у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитини трирічного віку, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду (а.с.11). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначивши, що не відмовлявся від утримання доньки. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Заслухавши доводи позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.2). Відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження дитини, серії І-КИ № 550479, від 15 вересня 2015 року, актовий запис № 565 (а.с.3). Позивач, доглядає за дитиною, не має можливості працювати і забезпечувати себе повною мірою, допомоги, яку вона отримує від держави недостатньо. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині на її утримання та на утримання дитини. Згідно ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки в судовому засіданні твердження позивача про те, що відповідач працевлаштований та може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини не були спростовані, тобто позивач виконала покладений на неї ст. 60 ЦПК України обовязок щодо надання доказів, вимога позивача про стягнення із нього аліментів на її утримання підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема, положення ч. 2 ст. 182 СК України, обов'язок відповідача по належному утримуванню дитини, матеріальне становище сторін, у звязку з чим вважає, що заявлені позивачем суми є обґрунтованими. За таких обставин суд вважає стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку та інших доходів щомісячно та стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку та інших доходів щомісячно. Даний розмір аліментів буде повністю співмірним із матеріальним становищем сторін та відповідатиме їх інтересам, не порушуючи права. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551грн. 20коп.

Outcome: approved