Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

16 червня 2021 року до суду звернулася [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Позовна заява мотивована тим, що 26 травня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25.03.2020 року шлюб розірвано. За час перебування в шлюбі, [PERSON] та [PERSON] набуто спільне майно, а саме житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 101,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок було побудовано за час шлюбу, а право власності оформлено на відповідача [PERSON] . Оскільки житловий будинок придбаний під час перебування в шлюбі, він є спільною сумісною власністю, тому [PERSON] прохала суд визнати за нею право власності на 1/2 частину даного житлового будинку. Крім того, позивач прохала судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Розгляд справи прохала проводити за участі її представника Дичука І.А . Представник позивача - адвокат Дичук І.А. в судовому засіданні позов підтримав та прохав його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, заперечував щодо стягнення з нього судових витрат. Суд, заслухавши учасників судового розгляду та розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 26 травня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25.03.2020 року було розірвано (а.с. 12-13). У період шлюбу подружжям було придбане спірне майно - житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 101,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Власником даного житлового будинку зареєстрований [PERSON] (а.с. 14). Положеннями статті 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 3 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено судом, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , був придбаний в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, в зв`язку з чим позивачу належить 1/2 частка вказаного майна. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину вищезазначеного домоволодіння. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позов задоволено, то з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у сумі 908,00 грн. Пунктом 2 частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Оскільки наданий позивачем звіт про оцінку майна (а.с. 16) не є експертизою, тому і витрати на його проведення в сумі 1000,00 грн. не є судовими витратами, у зв`язку з цим в задоволенні стягнення даних витрат слід відмовити.

Outcome: partial