Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

17.03.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1 від 20 вересня 1994 року, складений виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Кагарлицького району Київської області; - після розірвання шлюбу [PERSON] присвоїти дошлюбне прізвище, - [PERSON]. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовувала наступним. Вона, - [PERSON], [INFO], перебуває у шлюбі з відповідачем по справі, - [PERSON], [INFO], який був зареєстрований 20 вересня 1994 року виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 1. Неповнолітніх дітей подружжя не має. Протягом останнього часу сімейне життя між Позивачем і Відповідачем погіршилося, в результаті чого вони припинили шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство. Це сталося внаслідок того, що погляди на шлюб та сім'ю Позивача та Відповідача не співпадають. Подальше сумісне проживання з Відповідачем та збереження сім'ї Позивач вважає неможливим, та таким, що буде суперечити її правам та інтересам. Відповідно до ст. З Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь - кого з них. 19.03.2015 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 30.03.2015 року. 30.03.2015 року слухання справи було відкладено на 08.04.2015 року в зв»язку з неявкою відповідача, - [PERSON], який повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. В судовому засіданні, яке відбулося 08.04.2015 року, позивачка [PERSON] позовні вимоги уточнила, зазначила, що не бажає після розірвання шлюбу змінювати своє прізвище з «[PERSON]» на дівоче, - «[PERSON]». На запитання складу суду позивачка [PERSON] відповіла, що не бажає стягувати з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати. Примиритися категорично не бажає. Шлюбні відносини припинені на протязі вже тривалого часу, точно зазначити не може. Шлюбні відносини припинені внаслідок зловживання відповідачем алкогольних напоїв, внаслідок чого вона часто викликала працівників міліції. Після домашніх негараздів відповідач декілька раз відбував адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту, але це ніяким чином не змінило відношення відповідача до шлюбного життя. Шлюб розриває вперше, спорів майнового характеру між нею та відповідачем немає, від спільного шлюбу мають трьох дітей, проте, вони вже повнолітні, та проживають своїм життям. Проти слухання справи у відсутності відповідача не заперечує, не заперечує також проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання, яке відбулося 08.04.2015 року, не з»явився, хоча був повідомлений судом про день, час та місце слухання справи, про що маються відповідні відмітки в матеріалах справи. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], яка позов уточнила, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини, судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно, позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення, відповідач повідомлявся належним чином про день, час та місце слухання справи. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Згідно ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебуванням позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров»я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Зазначена в позовній заяві адреса відповідачки відповідає адресі, вказаній в паспорті відповідача, тому дана справу підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 20 вересня 1994 року. Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане 20 вересня 1994 року Новосілківською сільською радою Кагарлицького району Київської області, з якого видно, що [PERSON], [INFO], уродженець п. Орлик Шабликинського району Орловської області, та [PERSON], [INFO], уродженкас. Новосілка Кагарлицького району Київської області, уклали шлюб 20 вересня 1994 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 20 вересня 1994 року зроблено запис за № 1. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: Чоловікові - [PERSON]. Дружини - [PERSON]. Від спільного подружнього життя сторони мають трьох дітей, проте, вони на даний час повнолітні та проживають самостійним життям.. Як встановлено судом під час судового засідання, позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] хоча і проживають на одній житловій площі, проте, не підтримують шлюбних відносин тривалий час, - більше 6 місяців, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, майнових спорів у них немає. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді. Примирення між сторонами неможливе, не зважаючи на зусилля суду, що виражалося в пропозиції суду позивачці [PERSON] надати термін на примирення. Що ж стосується застосування норм матеріального права, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, враховуючи той факт, що позивачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що не бажає стягувати судові витрати з відповідача, суд залишає судові витрати за позивачкою. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved