Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

15 липня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON]О про усунення перешкод в здійсненні права власності та зобовязання виконати певні дії. В обґрунтування позову, з урахуванням вимог доповненої позовної заяви від 12.04.2016 року, зазначила, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08.05.1980 року. Шлюб було розірвано 29.07.1997 року. Від сумісного життя сторони мають повнолітню донь [PERSON], [INFO]. 11 листопада 1992 року був укладений договір, згідно якого [PERSON] поміняв належну йому кімнату під літерою «З» житловою площею 17,0 кв.м. в квартирі № 23 загальною площею 47,0 кв.м. за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Червона, 42 на належний сторонам автомобіль М-412, зареєстрований на імя [PERSON] 10 грудня 1992 року за договором купівлі-продажу сторони придбали у виконкомі Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська займану ними тоді в жилому будинку А2 квартиру № 16 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Червона, 42. Покупцем за договором виступав відповідач. Придбана сторонами квартира складалась з 1-коридору, 2- кухні, 3,4- жилих кімнат житловою площею 35,1 кв.м., корисною площею 52,2 кв.м., 5- санвузлу, 6- комори. Після розірвання шлюбу відбувся поділ сумісного майна подружжя. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2008 року, яке залишене без змін судом апеляційної інстанції, за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В 2012 році позивачка звернулась з позовом до відповідача про поділ квартири в натурі. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2012 спірна квартира була розділена згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи. Були визначені приміщення, які виділялись в користування позивачки, а також визначені приміщення, які виділялись в користування відповідача. При цьому частка позивачки становила 37/100 частин, а частка відповідача становила 67/100 частин. Рішенням суду визначалось, які будівельно-монтажні та ремонтні роботи сторони мали б виконати у звязку з розподілом квартири в натурі. Також з [PERSON] було стягнуто на користь позивачки компенсацію, яка складала вартість різниці в частках. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.03.2013 року рішення суду першої інстанції скасоване, у позові відмовлено. Колегія суддів в своєму рішенні вказала, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірна квартира знаходиться у багатоквартирному будинку, до складу її включені, згідно висновку судової експертизи та технічного паспорту, самовільно збільшена кухня-їдальня та самовільно приєднана сходова клітина загального користування, що унеможливлює задоволення позову про розділ житлового приміщення в натурі. Позивачка зазначає, що згідно технічного паспорту від 15.03.1996 року інвентарної справи № 4852 квартира № 16 складалась з 1- коридору площею 4,9 кв.м., 2- кухні площею 7,8 кв.м., 3- житлової кімнати площею 21,4 кв.м., 4- житлової кімнати площею 13,7 кв.м., 5- санвузлу площею 5,0 кв.м., 7- комори площею 3,3 кв.м. Житлова площа квартири становила 52,8 кв.м., загальна площа квартири становила 73,8 кв.м. Вказані технічні характеристики квартири відповідали технічним характеристикам набутих сторонами приміщень за договором міни від 11.11.1992 року та договором купівлі-продажу від 10.12.1992 року. Після розірвання в 1997 році сторони стали проживати окремо і відповідач весь час одноособово користувався спірною квартирою. При розподілі майна подружжя у судовому порядку в 2001 році висновком судової будівельно-технічної експертизи встановлено вихідні дані спірної квартири, яка розташована у двоповерховому цегляному будинку на першому поверсі і має складатись з трьох жилих кімнат 3,4 та 6, коридору 1, кухні 2, санвузлу 5, комори-котельної 7. Дослідженням встановлено, що в квартирі № 16 існуюча перегородка між приміщеннями 1 і 2, а також 1 і 3, а також 3 і 4 розібрані. Згідно технічного паспорту від 08.07.2005 року спірна квартира стала складатись з 1- кухні-їдальні площею 35,6 кв.м., 2 житлової кімнати площею 18,0 кв.м., 3- санвузлу площею 5,0 кв.м., 4 житлової кімнати площею 13,7 кв.м., 5 комори площею 3,3 кв.м. Вказані перепланування зроблені відповідачем особисто, самовільно, без згоди позивачки, дозвіл на вказані роботи не отримувався та вони не узаконювались. Згідно технічного паспорту від 13.06.2013 року спірна квартира складається з 1- кухні-їдальні площею 35,6 кв.м., 2 житлової кімнати площею 18,0 кв.м., 3- житлової кімнати площею 13,7 кв.м., 4- санвузлу площею 5,0 кв.м., 5 комори площею 3,3 кв.м. Загальна площа квартири складає 75,5 кв.м., житлова площа 31,7 кв.м. Тобто станом на теперішній час спірна квартира має самовільне внутрішнє перепланування, яке зробив відповідач та до цього часу не узаконив його. Що стосується самовільно приєднаної сходової клітини загального користування, посилання на наявність якої йдеться в рішення апеляційної інстанції, то згідно технічного паспорту від 13.06.2013 року вона відсутня. Влаштуванням самовільного внутрішнього перепланування спірної квартири відповідач порушує право позивача як власника, а саме право отримати в натурі в порядку поділу належної їй частки квартири, яка належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності. З урахуванням викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 391, 383 ЦК України позивачка просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй майном квартирою № 16 в будинку № 42 по вул. Червоній в м. Дніпропетровську. Розподілити квартиру [ADDRESS] в натурі, для чого назначити експертизу для визначення варіантів розділу. Вселити позивачку в квартиру [ADDRESS]. Зобовязати відповідача відновити в квартирі [ADDRESS] раніше існуючі перегородки між приміщеннями 1 і 2, а також 1 і 3, а також 1 і 4, шляхом проведення відповідних будівельно-ремонтних робіт, дотримавшись планування та відповідного розміру житлової та загальної площі спірної квартири за договором міни від 11.11.1992 року, договором купівлі-продажу від 10.12.1992 року, технічного паспорту від 15.03.1996 року. Відповідач надав письмові заперечення на позов, де зазначив, що є рішення суду, яке набрало законної сили, та яким в розділі спірної квартири в натурі [PERSON] було відмовлено. Крім того, на момент винесення судом рішення від 13.02.2008 року у справі № 2-01/2008 позивач був обізнаний про те, що в спірному майні квартирі за адресою [ADDRESS], здійснювалось перепланування, тобто термін позовної давності минув. Просить у задоволенні позову відмовити. Позивачка в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився був повідомлений належним чином, причини не явки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України\~\~передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступне. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2008 року у справі № 2-01/2008 за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Дане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Власником іншої 1/2 частини квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору міни від 11.11.1992 року та договору купівлі-продажу від 10.12.1992 року. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2012 у справі № 2-485/11 розділено квартиру [ADDRESS], виділено [PERSON] приміщення загальною площею 33,42 кв.м., що становить 37/100 часток квартири, визнавши за [PERSON] право власності на вказану частину квартири. Виділено [PERSON] приміщення загальною площею 45,28 кв.м., що становить 67/100 частин квартири, визнавши за ним право власності на вказану частину квартири. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.03.2013 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2012 року скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ квартири в натурі відмовлено. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що спірна квартира знаходиться у багатоквартирному будинку, до складу її включені, згідно висновку судової експертизи та технічного паспорту, самовільно збільшена кухня-їдальня та самовільно приєднана сходова клітина загального користування, що унеможливлює задоволення позову про розділ житлового приміщення в натурі (а.с. 22-23). Докази щодо узаконення самовільно переобладнаних приміщень позивачем до суду не надано, більше того, в позовній заяві позивач стверджує, що станом на теперішній час спірна квартира має самовільне внутрішнє перепланування, яке зробив відповідач та до цього часу не узаконив його. З урахуванням зазначеного та з огляду на положення ч.3 ст. 61 ЦПК України суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині розподілу квартири [ADDRESS] в натурі необхідно відмовити. Також, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2013 року у справі № 200/9695/13-ц, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл квартири в натурі. Крім того, відповідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).\~\~ Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається\~\~своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За даними паспорта позивачки, вона зареєстрована за адресою селище Дослідне, вул. Тиха, 1. Позивачкою не надано доказів, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спірною квартирою. Тому суд вважає, що в задоволенні вимог щодо усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй майном квартирою № 16 в будинку № 42 по вул. Червоній в м. Дніпропетровську, а також щодо зобовязання відповідача відновити в квартирі [ADDRESS] раніше існуючі перегородки між приміщеннями 1 і 2, а також 1 і 3, а також 1 і 4, шляхом проведення відповідних будівельно-ремонтних робіт, дотримавшись планування та відповідного розміру житлової та загальної площі спірної квартири за договором міни від 11.11.1992 року, договором купівлі-продажу від 10.12.1992 року, технічного паспорту від 15.03.1996 року, та вселення позивачки у спірну квартиру необхідно відмовити, оскільки діями відповідача права позивачки не порушені. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed