Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

15 вересня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням поданих уточнень зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 2012 року є власницею квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований, в тому числі, її колишній зять - [PERSON]. Шлюб між її донькою - [PERSON] та відповідачем по справі було розірвано відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2016 року. [PERSON] не є членом сім*ї позивачки, не вів з нею спільного господарства, не сплачував комунальні послуги та постійно скоював правопорушення відносно неї та членів її сім*ї. На теперішній час [PERSON] в належній їй квартири взагалі не проживає, але знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим порушує її права як власника, зважаючи на що позивачка просить визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві і зазначив, що після розірвання шлюбу із донькою позивачки по справі відповідач [PERSON] фактично не мешкає в квартирі, належній [PERSON], а лише іноді навідувався та вчиняв протиправні дії відносно позивачки та членів її сім*ї. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомленим, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Свідок [PERSON], яка є донькою позивачки по справі, в судовому засіданні пояснила, що перебувала у шлюбі із відповідачем по справі, з яким мешкали в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. 15 серпня 2016 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано в судовому порядку і з того часу відповідач у вказаній квартирі не мешкав, а іноді навідувався та вчиняв сварки. Протягом останніх шести місяців [PERSON] взагалі жодного разу не з*являвся в квартирі [ADDRESS], оскільки мешкає за іншою адресою. З*ясувавши позицію представника позивача по справі, допитавши свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.5-6) на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 2012 року є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-9). В належній позивачці [PERSON] квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] 2011 року народження та відповідач по справі - [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Служба єдиного замовника» № 3289 від 03 жовтня 2016 року (а.с.14). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі (а.с.12), який було розірвано відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 15 серпня 2016 року (а.с.13). 15 січня 2015 року позивачка [PERSON] зверталась до Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області із заявою з приводу неправомірних дій [PERSON]; заява була зареєстрована в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України за номером 12015050380000082 (а.с.15-16, 62-63). Кримінальне провадження № 12015050380000082 від 15 січня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України відповідно до постанови від 18 квітня 2015 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 ЦПК України (а.с.64,65). 23 вересня 2017 року та 26 вересня 2017 року [PERSON] зверталась до Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП України в Донецькій області з приводу неправомірної поведінки [PERSON] (а.с.66,67). Правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України. Частиною 4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї , інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Приймаючи до уваги, що судом з досліджених доказів встановлено, що відповідач більше одного року без поважних причин з власної волі не проживає в належній позивачці на праві власності квартирі, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов - визнати відповідача [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до 141 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на відповідача по справі. На підставі ч.4 ст.9, ст.150 ЖК України, ч.1 ст.383, ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: approved