Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

17.10.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу (а.с. № 3, 4), визначивши заінтересованою особою Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради. В обґрунтування вимог заяви посилалася на те, що на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом від 28.05.2011р., виданого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори за № 7-554, їй належить 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У свідоцтві датою народження заявниці вказано «22» грудня 1958р. Згідно паспорту громадянина України та картки платника податків датою народження є 21 грудня 1958р. Окрім того, дата народження - 21 грудня 1958р. підтверджується її свідоцтвом про народження. Заявниця вказує, що в ході оформлення свідоцтва про право на спадщину вона не звернула уваги на вказану описку, і лише після отримання його дублікату виявила помилку. Наявність описки перешкоджає їй скористатися правом розпорядження власністю, отриманою у спадок, зокрема, замовити виготовлення технічного паспорту на квартиру. На підставі викладеного, просить суд встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на спадщину 1/2 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Заявниця [PERSON] 21.11.2017р. надала суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 20). Представник зацікавленої особи - КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, в судове засідання 21.11.2017р. не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями з відміткою про вручення (а.с. № 19). Про причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутністю заявниці та представника заінтересованої особи та без фіксування процесу технічними засобами, на підставі ст. 169 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом від 28.05.2011р., виданого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори за № 7-554, [PERSON] належить 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. №12). У даному свідоцтві датою народження заявниці вказано 22 грудня 1958р. Разом із тим, згідно паспорту громадянина України, датою народження [PERSON] є 21 грудня 1958р. (а.с. № 8). У картці платника податків (РНОКПП) датою народження також є 21.12.1958р. (а.с. № 9). Окрім того, дата народження 21 грудня 1958р. підтверджується і свідоцтвом про народження заявниці, яка мала дошлюбне прізвище Мирошник, серії І-КИ №605452, виданим 13.08.2016р. виконавчим комітетом Роздольської селищної ради Синельніківського району Дніпропетровської області (а.с. № 5 7). Отже, при складенні свідоцтва про право на спадщину нотаріусом була допущена описка у даті народження заявниці, а саме, замість правильної дати 21 грудня помилково зазначено дату 22 грудня. Допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджено, що вірною датою народження [PERSON] є саме 21 грудня 1958р. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Підстави для розгляду судом питання щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу передбачено п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до абзацу 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що має юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р., суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, зокрема, такі як правовстановлюючі документи на об'єкти нерухомості та транспортні засоби. Відповідно до п. 1 вказаної постанови Пленуму в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Як вбачається з матеріалів справи, копією свідоцтва про народження, паспорта, РНОКПП заявниці, підтверджується дата її народження - 21 грудня 1958р. Суд вважає, що в ході розгляду справи встановлена приналежність свідоцтва про право на спадщину за законом саме заявниці, а описка у даті народження є технічною помилкою, допущеною нотаріусом під час внесення даних у бланк свідоцтва. Встановлення факту належності свідоцтва про право на спадщину за законом заявниці має для неї юридичне значення та від встановлення вказаного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав [PERSON] Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Суд вважає можливим встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28.05.2011р. державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори за № 7-554, на 1/2 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 18 Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними постановою Пленуму № 15 від 25.05.1998р.) при постановлені рішення в справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат по даній категорії справ не застосовується. На підставі викладеного,

Outcome: approved