Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

15 червня 2016 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті 5 січня 2013 року їх батька [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 9,43 га, призначену для товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Прибузької сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області по 1/3 частині за кожним. В обґрунтування своїх вимог вказували, що після смерті батька залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вони, як спадкоємці за законом першої черги, не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки не представили належного правовстановлюючого документу на майно: батько цю ділянку отримав у спадщину після смерті своєї жінки, але не переоформив її на своє ім'я. Крім того, зазначали, що державний акт, який підтверджував право власності первісного власника [PERSON], був виданий на її ім'я з помилкою в ньому її прізвище вказано Котєнєва. Посилаючись на те, що вони як спадкоємці за законом прийняли спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори, але через зазначені обставини не можуть її оформити в нотаріальному порядку, тому просили винести рішення про визнання за ними права власності на дане спадкове майно по 1/3 частині за кожним, а також просили встановити факт належності померлій [PERSON] державного акту серії МК № 008041, виданого їй 9 липня 2004 року. В судове засідання позивачі не зявилися, про його час та місце був повідомлені належним чином, від них на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без їх участі, а позов задовольнити. Представник відповідача сільської ради надав суду заяву з проханням розглянути позов без його участі і проти його задоволення не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 4 січня 2013 року в с. Прибузьке Жовтневого (в теперішній час Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 9,43 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Прибузької сільської ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області, яка їй належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 008041, виданого Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області 9 липня 2004 року. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно з положеннями ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] був її чоловік [PERSON], який прийняв спадщину, оскільки проживав з померлої на час її смерті. В той же час, він помер 5 січня 2013 року і спадщину у виді земельної ділянки він на своє ім'я не встиг переоформити. Після його смерті спадщину прийняли спадкоємці першої черги його діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які у передбачений законом строк подали заяви про прийняття спадщини до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області В той же час, при зверненні до нотаріальної контори за оформленням спадщини вони отримали письмове роз'яснення про неможливість нотаріального оформлення спадщини на їх ім'я через відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документу, оскільки їх батько, отримавши ділянку у спадок не переоформив її на своє ім'я, а також в зв'язку з тим, що в державному акті на ім'я первісної власниці [PERSON] її прізвище було зазначено з помилкою Котєнєва. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачів до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у позивачів відсутня можливість отримати оригінал правовстановлюючого документу у позасудовому порядку через смерть власниці, а також, в зв'язку з тим, що з лютого 2014 року законодавчо виключена можливість отримання дублікатів чи виправлених державних акті на земельні ділянки, у зв'язку з новим порядком оформлення прав власності на землю шляхом видачі та реєстрації відповідних свідоцтв, за яким виключена можливість підтвердження таких прав спадкодавця через звернення спадкоємців до реєстраційних органів. Крім того в державному акті про право власності на земельну ділянку прізвище первісної власниці зазначено з помилкою - Котєнєва замість [PERSON]. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 234 ЦПК України \~в порядку окремого провадження судом можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 234 ЦПК України). Відповідно до статті 256 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений також факт належності правовстановлюючого документу. Відповідно до статті 235 цього ж Кодексу справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, за участю заявника і заінтересованих осіб (частини 3 та 4). При цьому, відповідно до частини 6 цієї статті якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Виходячи з того, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу в цій справі має значення для оформлення спадщини, тому позивачкою вірно заявлено необхідність цього разом з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Беручи до уваги співпадання інформації про ім'я, по-батькові власниці, місце проживання, місце знаходження ділянки в державному акті та інших документах на ім'я [PERSON], суд приходить до висновку, що ділянка на підставі державного акту МК №008041, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 9 липня 2004 року, належала за життя [PERSON], але в ньому її прізвище записано з помилкою- Котєнєва. В той же час, належність спадкодавиці ділянки підтверджується копією зазначеного вище державного акту та витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 18, 19). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка належала за життя [PERSON], а після її смерті перейшла в порядку спадкування до її чоловіка [PERSON], тому це майно входить до складу спадщини після смерті останнього, і в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто, виходячи з положень ст. 1279 ЦК України про рівність часток спадкоємців при спадкуванні за законом по 1/3 частині спадкового майна кожному позивачу. Враховуючи, що позивачі мають право на спадщину, але іншим способом, окрім судового порядку, вони не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на цю нерухомості в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved