Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

16.09.2016 року комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»\~\~(далі по тексту - КП «ХТМ») звернулося з позовом до суду про стягнення заборгованості з\~\~[PERSON], [PERSON], [PERSON] за наданні їм послуги з теплопостачання\~\~у загальному розмірі 9358 грн. 92 коп. В\~обґрунтування вимог\~вказував, що\~ відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води, яку їм постачає позивач. За період з 01.03.2013 року по 31.03.2016 року відповідачі не в повному обсязі\~сплачували вартість наданих послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 9358 грн. 92 коп., які позивач просив стягнути на його користь. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року позовні вимоги КП «ХТМ» задоволені частково. Суд вирішив: стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 855 грн. 59 коп., а також вирішив питання про розподіл судових витрат В іншій частині позовних вимог суд вирішив відмовити. В апеляційній скарзі КП «ХТМ»просить змінити рішення, вважаючи його постановленим з неправильним застосування норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за послуги опалення та гарячої води в сумі 4858 грн. 11 коп. за період з 01.05.2013 року по 31.03.2016 рік. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що за клопотанням відповідачів судом вірно застосовано трирічний строк позовної давності та вирішено стягнути заборгованість, що виникла за період з 01.05.2013 року по 31.03.2016 рік. Однак суд помилково визначив суму заборгованості за вказаний період, оскільки в дійсності ця сума, згідно даних відомості нарахувань та оплат за теплову енергію та гарячу воду з врахуванням періодичних платежів за період з 01.05.2013р. по 31.03.2016р. складає 4858,11 грн. При розрахунку заборгованості судом помилково зарахувалась сума списання у розмірі 4002,52 грн., яка була проведена 31.12.2014 року згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2014 року № 640/2643\\14-ц, н/п 2/640/1251/14. Існування заборгованості не спростовують самі Відповідачі, спір виник у відношенні суми заборгованості, таким чином заборгованість за період з 01.05.2013 року по 31.03.2016 рік складає 4858,11 грн., а не 855 грн. 59 коп., як помилково вказав у рішенні суд першої інстанції. Відповідач [PERSON] апеляційну скаргу не визнала і просила відхилити, а рішення суду залишити без змін, вказуючи, що представник позивача не надав суду належних доказів та зрозумілого їй розрахунку, що він сам погодився з такою сумою боргу, яка вказана в рішенні суду. Вважає, що надані представником позивача розрахунки не відповідають дійсності, що вона взагалі не має заборгованості. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON], перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав. За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України). Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, а сторони не оспорюють, що відповідачі є споживачами послуг з центрального опалення та підігріву води. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, тобто в межах трирічного строку позовної давності, та стягуючи заборгованість за період з 01.05.2013 року по 31.03.2016 року у сумі 855 грн.59 коп., суд першої інстанції виходив з того, що саме цю суму погодили в судовому засіданні представник позивача [PERSON] і відповідач [PERSON] Однак повністю з таким рішенням суду погодитися не можна у звязку з неповнотою зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенню норм процесуального і матеріального права при визначенні судом розміру заборгованості. Як вбачається зі змісту позовної заяви та даних технічної фіксації перебігу судових засідань, КП «ХТМ» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.03.2013 року по 31.03.2016 року у сумі 9358 грн.02 коп. та надав підписані посадовою особою служби збуту КП «ХТМ» відомості нарахування та оплат за теплову енергію з урахуванням платежів підігріву води та залишком заборгованості з оплати за спожиті послуги на підтвердження позовних вимог. Згідно поштового повідомлення (а.с.18) відповідачі 27.01.2017 року, тобто завчасно, отримали копі. Ухвали судді про відкриття провадження, копію позовної заяви за додатками та судову повістку про розгляд справи. В судовому засіданні 02.02.2017 року представник КП «ХТМ» [PERSON] підтримав позов і просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнала, вказуючи, що вона здійснювала оплату згідно показників лічильника, а надані позивачем розрахунки їй незрозумілі, хоча вона і має досвід роботи на посаді з матеріальною відповідальністю. Не заперечуючи проти можливої заборгованості, стверджувала, що позивачем не доведено наявності у неї такої заборгованості, як вказано у позовній заяві. Після оголошеної судом перерви в судовому засіданні 27.02.2017 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про застосування до позовних вимог КП «ХТМ» строків позовної давності і надала копію рішення суду від 16.04.2014 року, представник КП «ХТМ» [PERSON] з цим погодився, надав суду нестандартний аркуш газетного паперу з роздруківкою облікових даних для внутрішнього користування. На запитання головуючого надав суперечливі пояснення, погодившись з доводами відповідача [PERSON] про залишок заборгованості з урахуванням застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості у розмірі 855 грн.59 коп. суд першої інстанції виходив з того, що ця сума є узгодженою сумою заборгованості представником позивача [PERSON] і відповідачем [PERSON] Однак з таким висновком погодитися не можна, оскільки матеріали справи не містять даних, які б давали підставу для такого висновку, а незрозумілі пояснення представника КП «ХТМ», які суперечливі як зі змістом наданих позивачем письмових доказів так і доводам відповідача [PERSON] не можуть бути покладені в основу висновків суду щодо встановлення обставин, які мають значення для справи. Аналіз наданих позивачем відомостей про розрахунки вартості наданих послуг та здійснених відповідачами платежів свідчить, що станом на 01.03.2016 року заборгованість по платі спожитих відповідачами послуг теплопостачання та підігріву води за період з 01.05.2013 року становить 4858 грн. 11 коп. Згідно вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992р.№ 572, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630 саме на споживача послуг, в тому числі і послуг теплопостачання та підігріву води, покладено обовязок щомісячно оплачувати житлово-комунальні послуги за встановленими у передбаченому законом порядку тарифами. Судом встановлено, а відповідачами не заперечується факт отримання зазначених позивачем КП «ХТМ» послуг теплопостачання та підігріву води, відповідачами не надано доказів надання таких послуг неналежної якості. Отже, саме відповідач зобовязаний довести шляхом надання належних та допустимих доказів факт виконання ним у повному обсязі зобовязань своєчасної і повної оплати за спожиті послуги. Однак таких доказів, які б спростовували позовні вимоги та доводи КП «ХТМ», викладені в їх апеляційній скарзі, відповідачами суду першої і апеляційної інстанції не надано. Доводи [PERSON] зведені до критичної оцінки наданих представником позивача розрахунків та запевнень про невідповідність фактичним обстави нам наданих позивачем розрахунків з огляду на її досвід роботи на посаді працівника з матеріальною відповідальністю. Доводи відповідача [PERSON] про відсутність заборгованості та про неправильність здійсненого позивачем розрахунку заборгованості ґрунтуються на припущеннях. Проте доказування, згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях. Задовольняючи апеляційну скаргу апеляційний суд також вважає за необхідне розподілити судові витрати у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved