Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

15 лютого 2017 року, представник ПАТ «Укрексімбанк» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що відповідно до договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії № 814251894БД/2016-06 від 29.06.2016 р., укладеного між ними та відповідачкою, банк, на підставі заяви клієнта відкрив відповідачці поточний рахунок № [NUMBER] та провів за цим рахунком відповідні банківські операції та видав останній картку з наданням банківських послуг з її обслуговування, а відповідачка зобов'язалася сплатити вказані послуги на умовах, визначених вказаним договором, у тому числі згідно з умовами та тарифами обслуговування карткового рахунку. При чому, банк надав відповідачці кредит з лімітом у розмірі не більше 3000 грн. на строк до 31.07.2019 р. для проведення операцій з застосуванням вказаної картки, а відповідачка зобов'язалась повернути кредит банку та сплатити проценти за його користування в порядку та на умовах, визначених вказаним договором, а саме сплатити банку щомісячно проценти на рівні 40% річних згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.6, 2.10 договору. Фактичне надання банком кредиту відповідачці підтверджується банківською поточною випискою за контрактом від 01.02.2017 р. в період з 29.06.2016 р. по 01.02.2017 р. В той же час, відповідачка звільнившись з роботи у КП «Одеський обласний клінічний медичний центр», в обумовлений строк не повернула заборгованість банку згідно п. 1.1.23 договору, і на даний час ухиляється від повернення кредиту банку, який направляв останній письмову вимогу № 063-1303/3843 від 16.12.2016 р. про погашення боргу за договором, яка була залишена відповідачкою без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим, станом на 02.02.2017 р. заборгованість відповідачки перед позивачами не погашена і становить 2602,43 грн., з яких : залишок простроченої заборгованості за кредитом 2292,45 грн., залишок простроченої заборгованості за відсотками 243,86 грн. та пеня 66,12 грн., які банк просив суд стягнути з відповідачки на свою користь та судові витрати у виді сплати судового збору за розгляд справи судом у сумі 1600 грн., а також витрати, пов'язані з публікацією в газетах «Урядовий кур'єр» та «Одеські вісті» оголошень про виклик відповідачки в судове засідання у даній справі у сумі 580 грн. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомив, однак надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримав позов банку та з посиланням на ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 43,46,57). Відповідачка в судове засідання повторно, без поважних причин не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, шляхом розміщенням оголошень у пресі в офіційних виданнях України «Урядовий кур`єр» та «Одеські вісті», у зв'язку з неможливістю вручення відповідачці повістки з викликом до суду, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою листоноші «не обслуговується», а тому вважаються повідомленою про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не надала (а.с. 40,41,48,49). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, статтею 617 ЦК України передбачено - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд встановив, що відповідно до договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії № 814251894БД/2016-06 від 29.06.2016 р., укладеного між ними та відповідачкою, банк, на підставі заяви клієнта відкрив відповідачці поточний рахунок № [NUMBER] та провів за цим рахунком відповідні банківські операції та видав останній картку з наданням банківських послуг з її обслуговування, а відповідачка зобов'язалася сплатити вказані послуги на умовах, визначених вказаним договором, у тому числі згідно з умовами та тарифами обслуговування карткового рахунку. При чому, банк надав відповідачці кредит з лімітом у розмірі не більше 3000 грн. на строк до 31.07.2019 р. для проведення операцій з застосуванням вказаної картки, а відповідачка зобов'язалась повернути кредит банку та сплатити проценти за його користування в порядку та на умовах, визначених вказаним договором, а саме сплатити банку щомісячно проценти на рівні 40% річних згідно п.п. 2.1, 2.2, 2.4, 2.6, 2.10 договору (а.с. 7-15). Фактичне надання банком кредиту відповідачці підтверджується банківською поточною випискою за контрактом від 01.02.2017 р. в період з 29.06.2016 р. по 01.02.2017 р. (а.с. 16-18). В той же час, відповідачка звільнившись з роботи у КП «Одеський обласний клінічний медичний центр», в обумовлений строк не повернула заборгованість банку згідно п. 1.1.23 договору, і на даний час ухиляється від повернення кредиту банку, який направляв останній письмову вимогу № 063-1303/3843 від 16.12.2016 р. про погашення боргу за договором, яка була залишена відповідачкою без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим, станом на 02.02.2017 р. заборгованість відповідачки перед позивачами не погашена і становить 2602,43 грн., з яких : залишок простроченої заборгованості за кредитом 2292,45 грн., залишок простроченої заборгованості за відсотками 243,86 грн. та пеня 66,12 грн., яку позивачі виклали у детальному розрахунку, доданого до позову, зробленого позивачами у відповідності з діючим законодавством України та перевіреного судом (а.с. 19,20). Станом на дату ухвалення рішення, доказів погашення вказаної заборгованості, відповідачкою суду не надано і відповідно у суду вони відсутні. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги банку обґрунтованими, доведеними документально, які найшли своє підтвердження в судовому засіданні та таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. та а також витрати, пов'язані з публікацією в газетах «Урядовий кур'єр» та «Одеські вісті» оголошень про виклик відповідачки в судове засідання у даній справі у загальному розмірі 580 грн. (а.с. 6,53,54).

Outcome: approved