Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

16.07.2018 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача припинення права на частку в спільній частковій власності та визнання права власності на ј частку житлового будинку з відповідними господарськими і побутовими будівлями і спорудами під літ.З-2,кам`яний,житловою площею 46,80 кв.м.,загальною площею 128,30 кв.м., до якого прилягають: літня кухня Ж, гараж И, ворота 2, огорожа-3 та ј частку земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] , за адресою : [ADDRESS] . Компенсувати відповідачу вартість ј частини житлового будинку з відповідними господарськими і побутовими будівлями і спорудами під літ.З-2,кам`яний,житловою площею 46,80 кв.м., загальною площею 128,30 кв.м., до якого прилягають: літня кухня Ж, гараж И, ворота 2, огорожа-3 і земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER] ), на якій він розташований, площею 305 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у розмірі визначеному судовою експертизою шляхом перерахування йому грошових коштів внесених позивачем на депозитний рахунок суду. Визнати за позивачем право власності на весь житловий будинок з відповідними господарськими і побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2002 р.по 2013 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У 2005 році [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку придбав у власність вкзане майно. Протягом часу перебування у шлюбі позивач та відповідач проживали у вказаному житловому будинку, де в них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 19 вересня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем був офіційно розірвано рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області, неповнолітні діти залишились проживати з позивачем за адресою : [ADDRESS] . 22 травня 2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва було прийнято рішення про поділ спільного майна, за яким визнано за позивачем ѕ часток будинку за адресою : [ADDRESS] Власником ј житлового будинку залишився відповідач. При цьому, позивач зауважує, що відповідачем не виконується належним чином покладені на нього батьківські обв`язки по утриманню своїх дітей та не приймає будь-якої участі в утриманні будинку (співвласником якого він є), а саме наявні борги з оплати комунальних послуг. Між ними існують вкрай неприязнені стосунки, відповідач може з`явитися до будинку в нетверезому стані і вчинити сварку, що негативно впливає на її стан здоров`я та лякає дітей. Крім того , до будинку часто приходять представники різних фінансових установ та колекторських компаній через наявність у колишнього чоловіка великих боргів та погрожують їй. Разом з тим, на сьогоднішній день позивач проживає у вказаному будинку зі своїм новим чоловіком ( з яким знаходиться в громадянському шлюбі), двома неповнолітніми дітьми, тестем похилого віку та його дружиною. Незважаючи на це, кщо [PERSON] буде мати намір вселення до вказаної квартири , таке може фактично позбавити належних умов проживання для усіх членів родини, оскільки вони з ним перебувають у дуже неприязнених стосунках і їх спільне проживання в одному будинку неможливо. 30 січня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача , де вказує на те, що не згоден із позовними вимогами,оскільки хоч і проживає в даний момент в іншому помешканні та має інші стосунки, проте в подальшому допускає можливість повернення до свого житла та має бажання налагодити нормальні життєві стосунки зі своєю колишньою дружиною. Його скрутне матеріальне становище не дозволяє йому належним чином забезпечувати всім необхідним своїх дітей, проте він, як батько, має наміри приймати участь в їх житті та забезпечувати їх фінансово у майбутньому, а позбавлення його частки помешкання позбавить його такої можливості. У задоволенні позовних вимог просить суд відмовити в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Ухвалою суду від 15.11.2018 року задоволено клопотання представника позивача про призначення судової будівельно технічної експертизи для вирішення можливості виділення в натурі ј частки житлового будинку з відповідними господарськими і побутовими будівлями і спорудами під літ.З-2,кам`яний,житловою площею 46,80 кв.м., загальною площею 128,30 кв.м., до якого прилягають: літня кухня Ж, гараж И, ворота 2, огорожа-3 і земельну ділянку, на якій він розташований, площею 305 кв. м ., що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та визначити розмір ринкової вартості ј частки вказаного житлового будинку та ј земельної ділянки. Ухвалою суду від 21.12.2018 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 30 січня 2019 року задоволено клопотанням позивача про забезпечення позову шляхом надання дозволу ТУ ДСА прийняти на депозитний рахунок суду грошові кошти від [PERSON] , в якості компенсації [PERSON] вартості за його ј частини домоволодіння розташованого по [ADDRESS] та ј частини земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] за тією ж адресою, яка в сумі складає 458 224 гривень у відповідності до експертного висновку будівельно-технічної експертизи № 125-098 від 19.12.2018 року. 09 квітня 2019 року від представника позивача надійшла заява про виконання ухвали суду від 30.01.2019 року про внесення грошової компенсації вартості частки майна [PERSON] на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області ( квитанція № 1944751991 від 08.04.2019 року). Позивачка в судове засідання не зявилася, направила свого представника адвоката Бурдинського С.В. , який надав зачву про розгляд справи у його відсутність, просив про задволення позову. Відповідач в судове засідання не зявивися, повідомлявся судом належним чином, у відзиві надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Перевіривши обґрунтованість заявлених позовних вимог , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2002 року по 19 вересня 2013 року. В період перебування в шлюбі, 27 грудня 2005 року відповідач за договором купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку придбав у власність житловий будинок з відповідними господарськими і побутовими будівлями і спорудами під літ.З-2, кам`яний, житловою площею 46,80 кв.м., загальною площею 128,30 кв.м., з надвірними господарськими спорудами: літня кухня Ж, гараж И, ворота 2, огорожа-3 і земельну ділянку, на якій він розташований, площею 305 кв. м. , що знаходиться [ADDRESS] . 19 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, який забезпечує вимогу ВАТ «Райффайзен банк Аваль», що випливає з кредитного договору №014/08-112/59323 від 19 грудня 2006 року. Предметом іпотеки за цим договором є житловий будинок, що належить [PERSON] на праві власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] разом із земельною ділянкою площею 305 кв.м. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 травня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - ФОП [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено. Проведено поділ спільного майна подружжята визнано за [PERSON] право власності на 3\\4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , вартістю 396 231 грн. та земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER] ) вартістю 80 980 грн. 50 коп. Залишено за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку [ADDRESS] вартістю 132 077 грн. та земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER] ) вартістю 26 993 грн. 50 коп. Позивачка зареєстрована і проживає у вказаному будинку з 29.01.2010 року разом з двома неповнолітніми дітьми від шлюбу з відповідачем [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З висновку судової будівельно технічної експертизи № 125-098 вбачається, що виділення ј частки житлового будинку з господарськими будовами в домоволодінні за адресою : [ADDRESS] для ізольованого окремого використання - технічно неможливий, так як житлова площа, яка приходиться на ідеальну частку ј частини співвласника - пл.11,7 кв.м., та площа кухні на ј частину - пл.4,43 кв.м. не відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 п.2.24. У зв`язку з тим , що виділити в натурі ј частку житлового будинку з надвірними господарськими спорудами в домоволодінні [ADDRESS] , відповідно до вище вказаних вимог, не надається можливим, розробити варіант виділу в натурі ј частини земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] при домоволодінні [ADDRESS] є неможливим. Щодо вирішення другого питання, то експертом визначена , що ринкова вартість ј частини домоволодіння [ADDRESS] , загальною узаконеною площею - 31,43 кв.м., складає - 450237 грн ( чотириста п`ятдесят тисяч двісті тридцять сім гривень). Ринкова вартість ј частини земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , складає - 79872 грн. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. При цьому суд враховує, що припинення права на частку у спільному майні співвласників на вимогу інших співвласників не може розглядатися, як розпорядження ним, а положення ст.ст. 9,23 Закону України «Про іпотеку» не містять заборони про перерозподіл іпотечного майна між співвласниками. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 80-82 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України, право на частку у спільному майні може бути припинена якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Зі змісту вказаної норми вбачається, що для припинення права власності на частку в спільному майні необхідна наявність хоча б однієї умови , при цьому суттєвим обмеженням примусового припинення права власності на частку у спільному майні є передбачена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України умова - воно не повинно завдати шкоди співвласникові та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Таким чином, відповідно до п.1 ч.1 ст.365 ЦК України ј частка житлового будинку з надвірними господарськими спорудами в домоволодінні [ADDRESS] та ј частка земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] власником яких є відповідач є незначною та за висновком експертизи № 125-098 виділення в натурі вказаних об`єктів є неможливим. Виходячи з цього неможливість виділення речі в натурі вже включає в себе неподільність речі (п.2 ч.1 ст.365 ЦК України) і є ширшим поняттям. П.3 ч.1 ст. 365 ЦК України передбачає неможливість спільного володіння та користування майном, що переважно обґрунтовується недоброзичливими стосунками між співвласниками, що перешкоджають один одному у повному здійсненні прав володіння та користування. Так, позивач зауважує на тому, що у стосунках між колишнім подружжям наявні постійні сварки та непорозуміння, при цьому відповідач не заперечує проти даного факту. Окрім цього, позивач на даний час проживає у вказаному будинку зі своїм новим чоловіком ( з яким знаходиться в громадянському шлюбі), двома неповнолітніми дітьми, тестем похилого віку та його дружиною. Зважаючи на існування неприязнених стосунків між колишнім подружжям ,їх спільне проживання у одному будинку і неможливим і може фактично позбавити належних умов проживання для усіх членів родини. Так, відповідно до ст..47 Житлового Кодексу України житлова площа має видаватися з розрахунку 13,65 кв.м. на одного члена сім`ї. Житлова площа будинку складає 46,8 кв.м., за такого виходить, що проживання у вказаному будинку ще однієї особи може істотно погіршити умови проживання та розвитку інших членів сім`ї, зокрема неповнолітніх дітей. Відповідно до п.4 ч.1 ст.365 ЦК України припинення відповідача права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, не позбавить його житла. Фактично після розірвання шлюбу відповідач з власної ініціативи та добровільно прийняв рішення покинути спільне помешкання та до теперішнього часу постійно проживає в іншому місці, що ним визнано у наданому відзиві на позов. Таким чином, суд приходить до висновку, що частка відповідача не може бути виділена в натурі і спільне користування майном не є можливим, а з урахування розміру компенсації вартості частки, яка є достатньою для придбання іншого житла, враховуючи звичайні ринкові ціни по місту , таке припинення права власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди Анискевичу В.Ю.,що є підставою для задоволення позовних вимог. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Так, квитанцією № 1944751991 від 08.04.2019 року підтверджується внесення грошової компенсації вартості частки майна [PERSON] на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області позивачем. На підставі викладеного, з огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позиваачки слід стягнути судовий збір у розмірі 1193 грн, сплаченого при подачі позову. Доказів на підтвердження витрат на проведення судової експертизи позивачка суду не надала.

Outcome: approved