Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

16 лютого 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила визначити порядок користування квартирою № 29 в будинку № 2 по вул. Глаголєва в м. Кривому Розі, виділивши у користування: позивачу окрему житлову кімнату площею площею 10,5 кв.м з прилеглою до неї вбудованою шафою площею 0,7 кв.м, відповідачу - житлову кімнату площею 9,9 кв.м з прилеглою до неї вбудованою шафою площею 0,9 кв.м, залишивши у спільному користуванні сторін житлову кімнату площею 16,9 кв.м, кухню площею 5,7 кв.м, вбиральню (сполучену) площею 2,8 кв.м, коридор площею 6,5 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м. Крім того, просила зобовязати відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні квартирою відповідно до визначеного порядку користування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у шлюбі з 1990 року по 2010 рік. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19.04.2011 було розподілено спільно нажите майно подружжя і визнано за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири, де на теперішній час зареєстрована позивач, але відповідач через неприязні відносини, які склалися між сторонами, чинить перешкоди їй у користуванні житлом. Ухвалою суду від 19 лютого 2018 року було залишено без руху позовну заяву, надано строк для усунення недоліків. 07 травня 2018 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 04 червня 2018 року було проведено підготовче засідання і закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, суду пояснила, що після розірвання шлюбу через виниклі неприязні стосунки із колишнім чоловіком відповідачем по справі, вона не може користуватися належною їй половиною квартири, оскільки відповідач психологічно тисне на неї, що проявляється у переслідуванні її, коли вона приходить до квартири, він перевіряє, які речі вона забирає з квартири. Вона вимушена проживати у іншій квартирі у своїх знайомих. Визначений в позові порядок користування квартирою склався за часі спільного мешкання сторін, а саме у кімнаті, якій вона просить виділити їй у користування, вікна виходять на сонячну сторону і це необхідно для квітів, які вона вирощує в цій кімнаті. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав за необхідне відмовити в їх задоволенні, пояснив суду, що позивачу він не чинить жодних перешкод у користуванні квартирою, але [PERSON] бажає передати у найм свою кімнату, що він допустити не може. В кімнаті, яку позивач просить визначити у користування відповідачу, проживає їхній син, який не є власником, але зареєстрований у квартирі. Позивач лише частково сплачує комунальні послуги за квартиру. Він погоджується із необхідністю визначення порядку користування, але вважає виділити позивачу кімнату площею 9,9 кв.м, так які в цій кімнаті проживає їх спільний син, а тому позивач повинна виселити сина з цієї кімнати, щоб нею користуватися в подальшому. Також, зазначив, що психологічно не тиснув на позивача, але погодився, що він перевіряє, що [PERSON] забирає з квартири, оскільки вона після розлучення забрала усі речі, які вони набули за час їх спільного мешкання. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що сторони у справі являються його батьками. Він зареєстрований і проживає в [INFO] разом із [PERSON], який перешкоджає [PERSON] в користуванні квартирою, а саме копирсається в її речах, ходить за нею по квартирі, коли вона приходить. [PERSON] не проживає в цій квартирі, але там є її особисті речі. Фактичний доступ до квартири у матері є, оскільки в неї є ключі. Таке ставлення відповідача до позивача обумовлено тим, що [PERSON] бажає привернути увагу [PERSON] будь-яким способом. На теперішній час [PERSON] проживає в квартирі дочки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сусідка [PERSON] В квартирі проживає позивач та його син. Вона була свідком того, що позивач приводила квартирантів на квартиру, в звязку з чим між сторонами відбувся скандал. Як їй відомо, замки на вхідні двері квартири не змінені. Ніколи не чула сварок між подружжям, коли вони разом проживали, відповідач ніколи не виганяв дружину з квартири. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира, яка знаходиться за адресою: м. Кривий ріг вул. Глаголєва, 2/29, належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності кожному з них по 1/2 частині (а.с. 6-7). Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру загальна площа квартири становить 54,7 кв.м, житлова площа\~37,3 кв.м, та складається з трьох житлових кімнат площею 16,9 кв.м, 9,9 кв.м, 10,5 кв.м., а також з таких приміщень: кухня, вбиральня, коридор, вбудовані шафи, лоджія (а.с. 8). Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як визначено\~ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. \~317, ст.\~319, ст.\~321 ЦК України\~власник володіє,\~користується, розпоряджається\~своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. П. 14\~Постанови Пленуму Верховному суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 розяснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або\~\~які\~\~можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено\~порядок користування\~приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. На підставі викладеного суд вважає, що вимоги позивача в частині визначення порядку користування квартирою законні та правомірні, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо вимог про зобовязання відповідача не чинити перешкод у користуванні позивачем своєю власністю згідно визначеного судом порядку користування квартирою, суд виходить з того, що в ході розгляду справи не було доведено факт, що відповідач перешкоджає або в майбутньому буде вчиняти дії, які порушуватиме права позивача у користуванні її майном, сам відповідач вказане заперечує, за цих підстав суд приходить до висновку, що вказані вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Крім того, судом береться до уваги, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2018 року були усунені перешкоди в праві користування власністю, а саме квартирою № 29 в будинку № 2 по вулиці Глаголєва в місті Кривому Розі, вселивши [PERSON], та її дочку [PERSON] до спірної квартири. Натомість позивач не проживає в спірній квартирі і доказів тому, що цей факт стався з вини відповідача суду не надано. На підставі ст. 141 ЦПК України у звязку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial