Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

\~\~ 17.03.2016 до суду надійшов даний позов, в якому позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 55000 грн., відповідно до розписки від 13.05.2014. Свій позов позивач мотивує тим, що 13.05.2014 відповідач позичив у позивача 277 доларів США, які зобовязався повернути 26.08.2014, та 2192 долари США, які зобовязувався повернути до 26.02.2016. Після 26.02.2016 позивач неодноразово звертався до відповідача щодо повернення суми боргу еквівалентній 2192 доларам США, однак відповідач не вчинив жодної дії, направленої на повернення боргу, тому позивач і звернувся до суду з даним позовом. У суд позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позов підтримують повністю і не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце був належним чином повідомлений, причини неявки до суду не повідомив. Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], паспорт серії НС №267215, виданий Шполянським РВ УМС України в Черкаській області, надав позивачу розписку, якою зобовязався повернути гроші в сумі 277 доларів США до 26.08.2014, а остаток, 2192 долари США, зобовязується віддати до 26.02.2016 по курсу девять гривень за долар (а.с.4). Згідно з роздруківкою курсів валют НБУ на 01.03.2016 на 01 березня НБУ встановив офіційні курси валют на рівні 2709,4802 грн. за 100 доларів, на 29 лютого НБУ були встановлені такі офіційні курси валют, зокрема 2705,4389 грн. за 100 доларів(а.с.5). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. \~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.\~ Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.\~ Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про\~стягнення\~боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка, написана відповідачем [PERSON] є підтвердженням факту укладення сторонами 13.05.2014 року договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у\~ строк та в порядку, що встановлені\~ договором. В наданій позивачем розписці чітко передбачено строк виконання грошового зобовязання, а саме: борг в сумі 277 доларів США підлягав поверненню до 26.08.2014, а залишок в сумі 2192 долари США до 26.02.2016. Зобовязання відповідача в частині повернення боргу в сумі 2192 доларів США повинно було бути виконане до 26.02.2016 року, але на даний час відповідач [PERSON] дане зобовязання не виконав, позивачу визначену в розписці суму коштів не повернув. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу, таку правову позиції виклав Верховний Суд України у Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві , така ж позиція викладена і постанові Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17 від 01.03.2017. Отже, оскільки позивач просить задовольнити позов з розрахунку, що 2192 долари США дорівнюють 55000 грн. та зобовязання відповідача визначені в іноземній валюті, то суд стягує з відповідача 2192,00 доларів США. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу не збільшив та не зменшив позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 533, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved