Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

16 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про визнання батьківства. В обґрунтування позову зазначила, що у березні 2010 року вона познайомилася з відповідачем по справі [PERSON] На той час він мав прізвище «Мішин». На початку лютого 2012 року позивачка завагітніла, про що вона повідомила відповідача. Він прийняв цю звістку з радістю, під час вагітності приділяв їй увагу та турботу. Після народження [INFO] року їх спільної дитини - сина [PERSON], відповідач не зареєстрував дитину на своє ім'я, хоча постійно обіцяв це зробити. У 2014 році відповідач був притягнутий до кримінальної відповідальності та осуджений до позбавлення волі, строком на 6 років. Під час вагітності, а також після народження дитини [PERSON] проявляв турботу і до неї, і до дитини. Придбав продукти харчування, дитяче ліжко, ходунки, і ім'я для сина сторони обрали разом. Відповідач визнавав себе батьком дитини. Позивачка зареєструвала сина в порядку ст. 135 СК України, тобто відомості про батька записані зі слів матері. 12 червня 2015 року сторони уклали шлюб, після чого відповідач взяв її прізвище «[PERSON]». Після укладення шлюбу, [PERSON] обіцяв зареєструвати сина на своє ім'я відразу як звільниться з місць позбавлення волі. Однак, так цього і не зробив. Останній раз відвідав дитину у листопаді 2018 року на його день народження, після чого перестав приходити. Не цікавиться станом здоров'я сина, розвитком, не забезпечує. Саме через це, позивачка просить у судовому порядку встановити батьківство, а також стягнути з відповідача судові витрати та витрати за надання правової допомоги. Ухвалою суду від 25 січня 2019 року відкрито провадження у справі, в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені у позові, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. У зв'язку з визнанням ним позову просив не викликати до суду свідків та не призначати у справі судово-генетичну експертизу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно положень ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON] в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, актовий запис № 854, батьками записані мати - [PERSON] та батько - [PERSON], копія свідоцтва Серії [NUMBER] від 28.11.2012 долучена до матеріалів справи. З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] № 854 вбачається, що відомості про батька дитини внесені на підставі заяви матері, відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України, копія витягу № 00011422494 міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Відповідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства, зокрема, такий позов може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У судовому засіданні встановлено, що державна реєстрація народження [PERSON], [INFO], здійснена відповідно до частини першої статті 135 СК України. Позивач та відповідач визнають батьківство повністю та вважають [PERSON] своїм рідним сином. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що відповідач [PERSON] визнає себе батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], а також, що встановлені судом обставини дають підставу вважати, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення про задоволення позову, так як він є обґрунтованим, законним та підтверджується матеріалами справи, а також сприятимуть захисту прав та інтересів малолітнього [PERSON] У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 гривень. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу, надано квитанцію № 171 від 16.01.2019 про сплату коштів за складання позовної заяви у розмірі 800,00 гривень. Відповідно зазначеного з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати за надання правової допомоги у сумі 800,00 гривень.

Outcome: approved