Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

15.04.2019 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно , починаючи з 15.04.2019р. і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 18400,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі ,який відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2018 року розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина знаходиться на утриманні позивача, а відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає . Ухвалою судді від 11.05.2019 р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовчому судовому засіданні відповідачем 28.10.2019 р. наданий уточнений відзив на позовну заяву . Ухвалою суду від 30.10.2019 року підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали, вважають їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі . Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надали аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково зазначили, що не заперечують проти стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно, оскільки відповідач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі та його дружина перебуває в стані вагітності, відповідач має проблеми зі здоров`ям, які потребують додаткових витрат на обстеження та лікування. Крім того, просили суд відмовити в задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати у розмірі 9000,00 грн. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі , який відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2018 року розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею за даною адресою проживає неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності зі ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем і відповідачем по даній справі згоди на виконання обов`язків по утриманню дитини не досягнуто. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням викладеного вище, враховуючи , що аліменти на одну дитину присуджуються в 1/4 частині від заробітку (доходу) відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача , стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до його повноліття , з дня пред`явлення позову до суду , а саме з 15 квітня 2019 року і до повноліття дитини. Суд відхиляє доводи відповідача та його представника щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача (доходу) щомісячно,оскільки відповідач є працездатною особою, займається підприємницькою діяльністю, визнає свій обов`язок матеріально забезпечувати свою дитину. Докази того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, у суду відсутні. Крім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини його заробітку на утримання неповнолітнього сина в зв`язку з тим, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна вагітна дружина, так як відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застрахованій особі призначається виплата допомоги по вагітності та пологам, яка компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем було надано суду попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Клєц Т.С., в якому вказаний опис наданих послуг, що складається з: ознайомленням з матеріалами цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, замовлення та отримання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя про розірвання шлюбу, складання та направлення адвокатських запитів, складання клопотання про витребування доказів,представництво та захист інтересів в суді (відвідання першого судового засідання), загальна сума грошових коштів за наданні послуги становить 10 000 грн. А також надано акт приймання-передачі наданих послуг від 10.04.2019 року про розрахунок витрат, які були понесені при наданні правової допомоги. У матеріалах справи міститься квитанції до прибуткового касового ордеру №№ 11-04/19/1, 11-04/19/2, 11-04/19/3,11-04/19/4, 11-04/19/5,11-04/19/6,№№28-03/19/1,28-03/19/2, 28-03/19/3 адвоката Клєц Т.С. про отримання 10 000,00 грн. від [PERSON] в рахунок оплати наданих правових послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 28.03.2019 р. укладений між [PERSON] та адвокатом Клєц Т.С., опис наданих послуг та акт приймання-передачі наданих послуг та квитанції про отримання грошових коштів в розмірі 10 000 грн. в оплату послуг наданих адвокатом, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З опису наданих послуг вбачається, що вказані послуги надавались адвокатом за ознайомленням з матеріалами цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, замовлення та отримання рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя про розірвання шлюбу, складання та направлення адвокатських запитів, складання клопотання про витребування доказів,представництво та захист інтересів в суді (відвідання першого судового засідання), тобто фактично за своєю природою дані послуги не носять у собі надскладний характер виконаної роботи. Представництво та захист інтересів у суді здійснювалося адвокатом Біліченко О.О. Тому зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу надану адвокатом Клєц Т.С. Під час судового розгляду представництво інтересів позивача [PERSON] здійснював адвокат Біліченко О.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 26.08.2019р. року. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем було надано суду розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Біліченко О.О., в якому вказаний опис наданих послуг, що складається з:ознайомленням з матеріалами цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, складання відповіді на відзив на позовну заяву,складання клопотання про витребування доказів,отримання письмової довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по суб`єкту [PERSON] ,представництво та захист інтересів в суді, загальна сума грошових коштів за наданні послуги становить 8400,00 грн. А також надано акти приймання-передачі наданих послуг №№ 1,2,3 про розрахунок витрат, які були понесені при наданні правової допомоги ,а також квитанції до прибуткового касового ордера №№2,3,4. При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу, суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом Біліченком О.О., потребу у вчинені запитів адвоката, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час, та приходить до висновку щодо часткового стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу надану позивачу під час судового розгляду у розмірі 3000,00 грн.. Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача, відповідає ступеню складності справи, часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги та обсягу наданих послуг. Оскільки позивачка по даній категорії справ звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial