Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

17.06.2016 [PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому зазначила, що 12.08.2011 [PERSON] уклала спадковий договір з [PERSON] , згідно якого вона передала останньому належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Посилаючись на те, що [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними в момент підписання вказаного спадкового договору в наслідок наявності у неї ряду захворювань та вживання великої кількості ліків, що мають седативний вплив, позивач просить визнати недійсним спадковий договір від 12.08.2011, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кулініч Р.В. за №203. 21.06.2016 ухвалою судді Короловського районного суду м. Житомира Бондарчука В.В. було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] та призначено судове засідання. 02.09.2016 від [PERSON] до суду надійшло заперечення на позовну заяву (т.1 а.с.38-44) та зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Кулініч Р.В. про визнання права власності на нерухоме майно (квартиру) та виселення із самоправно зайнятого житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення (т.1 а.с.109-116). В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі самоправно зайняли спірну квартиру та використовують її в якості житла. Крім цього, у нього на час подачі позову відсутній примірник спадкового договору, оскільки він його передав [PERSON] . В зв`язку з викладеним позивач просить: «Визнати з 06 жовтня 2013 року за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] , проживає [ADDRESS] , право приватної власності на нерухоме майно - квартиру за номером [ADDRESS] , яка має загальну площу 41,26 кв.м., складається з двох житлових кімнат житловою площею 26,2 кв.м. та службових приміщень, належить мені як набувачу на підставі спадкового договору, укладеного між [PERSON] ( Відчужувач ) та [PERSON] (Набувач), посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кулінічем Р.В. 12.08.2011, зареєстрованого в реєстрі за №203. Виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання їм іншого жилого приміщення». 12.12.2017 [PERSON] подала суду заяву про зміну підстав позову, в якій просить визнати недійсним спадковий договір посилаючись на те, що [PERSON] при підписанні оспорюваного договору, діючи внаслідок обману, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, вона не розраховувала на перехід у власність після її смерті квартири та не мала потреби у будь-якому особливому догляді з боку [PERSON] та не бажала настання інших правових наслідків, що обумовлені оспорюваним правочином (т.2 а.с.1-3). 13.02.2018 представником відповідача було подано заперечення проти позовної заяви [PERSON] та заяву про застосування строків позовної давності (т.1 а.с.27-30). У зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Бондарчука В.В. та відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду від 04.06.2018, 04.06.2018 після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу було передано у провадження судді Сингаївського О.П., який ухвалою від 22 червня 2018 року прийняв її до свого провадження та призначив судове засідання. В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] та його представники позов не визнали, посилаючись на те, що під час укладення оспорюваного правочину [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій, керувала ними та бажала укласти з ним спадковий договір. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] та їх представники зустрічний позов не визнали, посилаючись на своє право на спірну квартиру, а також на те, що позивач [PERSON] забив двері квартири цвяхами, у зв`язку з чим вони не можуть до неї потрапити і на час розгляду справи в суді не займають її. Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні первісного та зустрічного позовів виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.08.2011 [PERSON] уклала спадковий договір з [PERSON] , згідно якого вона передала останньому належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.4). В пунктах 20, 21 Договору, сторонами зазначено - «Сторони підтверджують, що даний договір відповідає їх дійсним намірам (відсутній сторонній вплив волевиявлення), а також те, що у них відсутні заперечення щодо кожної з умов цього правочину. Кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині». Договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кулінічем Р.В. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. В уточненій позовній заяві (т.2 а.с.1-3) позивач за первісним позовом зазначає, що [PERSON] при підписанні оспорюваного договору, діючи внаслідок обману, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема має місце щодо природи помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін. Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману встановлені ст.230 ЦК України. Так, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як вбачається зі змісту наведених статей 229, 230 ЦК України, вчинення правочину під впливом обману виключає можливість помилки щодо природи правочину так само як і вчинення правочину з помилкою щодо обставин, які мають істотне значення виключає обман. Разом з тим, позивач за первісним позовом та її представники в судовому засіданні, всупереч ст.81 ЦПК України, не надали належних та допустимих доказів того, що [PERSON] вчинила оспорюваний правочин під впливом обману або помиляючись щодо обставин, які мають істотне значення. Так, допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони позивача свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] була знайома. Від [PERSON] дізналася, що [PERSON] переоформила свою квартиру на чужих людей. Коли [PERSON] зламала стегно свідок приходила до неї і [PERSON] скаржилась їй, що до неї приходить сусідка кормити її, однак вона не бажає, що б сусідка приходила. Також [PERSON] казала, що квартиру мала намір передати своїй племінниці [PERSON] . На підтвердження своїх позовних вимог позивач [PERSON] була допитана в якості свідка, та пояснила, що [PERSON] не ходила до нотаріуса і ніяких документів не підписувала. Коли [PERSON] була в лікарні - [PERSON] викрав всі документи, однак потім повернув їх. Як видно з наведених показів, свідками не були повідомлені відомості, які б давали підстави вважати, що [PERSON] вчинила оспорюваний правочин під впливом обману або помиляючись щодо обставин, які мають істотне значення. Крім цього, допитані в судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали, що [PERSON] допомагали [PERSON] як до укладення спадкового договору так і після його укладення. [PERSON] мала бажання переоформити свою квартиру на [PERSON] що б вона не досталася родичам, які їй не допомагали, в зв`язку з чим радилась з сусідами з даного приводу та висловлювала таке бажання. Вона ходила до нотаріуса і уклала спірний договір. Вказані покази цілком узгоджуються з фактичним обставинами, які були встановлені судом, а саме те, що [PERSON] бажала укласти спадковий договір з [PERSON] і уклала його розуміючи природу правочину, права і обов`язки сторін та інші суттєві обставини. Суд не приймає до уваги посилання позивача на позовну заяву [PERSON] від 20.03.2013, оскільки даний позов був предметом розгляду в іншій справі №296/2629/13-ц і суд давши оцінку всім обставинам, зазначеним в ньому, відмовив у задоволенні позову (т.1 а.с.231-241). Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог за первісним позовом, у зв`язку з чим відмовляє в його задоволенні. Відповідачем [PERSON] була подана заява про застосування наслідків пропуску строків позовної давності позивачем [PERSON] (т.2 а.с.27-30). В зв`язку з тим, що судом було встановлено безпідставність позовних вимог [PERSON] , суд відмовляє в задоволенні позову саме за безпідставністю вимог. Також не підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В обґрунтування позову в частині визнання права власності на спірну квартиру та виселення відповідачів із спірного житла, [PERSON] посилається на те, що відповідачі заселилися в квартиру та перешкоджають йому у користуванні нею. Разом з цим, в судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що в спірній квартирі вже два роки ніхто не проживає, оскільки він забив вхідні двері цвяхами. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] підтвердили дані обставини, в зв`язку з чим відсутні підстави для захисту права позивача [PERSON] обраним ним способом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed