Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

15.10.2019 адвокат Лука Тарас Миколайович, який діє на підставі ордеру серії ЛВ №148103 від 12.11.2018 звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, до [PERSON] , [PERSON] , та просить суд визнати недійсною довіреність від [PERSON] на [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П. від 12.10.2016р., зареєстрованої в реєстрі за № 1419; визнати недійсним договір купівлі-продажу підвальних приміщень, об`єкту житлової нерухомості, загальною площею 21,7кв.м.: приміщення під №№ ХІІІ, ХІV, ХV за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 20.06.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Рачинською І.Я. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , набута згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.04.2012р. державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Савицькою Т.О., яка куплена за кошти та зі згоди батьків. В 2016р. [PERSON] подала оголошення до газети «Ваш магазин» з метою продажу підвалу належного до квартири та за декілька днів зателефонував чоловік, який зацікавився купівлею останнього. Приїхавши чоловік представився [PERSON] , оглянувши підвал сказав, що йому він підходить, проте для його продажу необхідно вчинити дії щодо відділення останнього від квартири, на що необхідна довіреність, яку підготує нотаріус та [PERSON] має таку підписати. 12.10.2016р. [PERSON] відвіз [PERSON] до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., де була готова на бланку довіреність, яку [PERSON] не читала, нотаріус зміст такої останній до відома не доводив та яку підписала не читаючи, думаючи, що це необхідно для відокремлення підвалу від квартири, про що її запевняв [PERSON] , що у той момент у неї не викликало сумнівів. 10.10.2018р. [PERSON] , коли нікого не було дома, виламав в присутності дільничного інспектора двері та вивіз всі речі на вул.Ковельську у м. Львові , замки змінив, що унеможливило її доступ до помешкання. В подальшому звернувшись за правовою допомогою до адвоката, їй стало відомо, що на підставі довіреності від 12.10.2016р., яка посвідчена Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., [PERSON] згідно договору купівлі- продажу від 20.06.2017р. відчужив підвальні приміщення що [ADDRESS] фізичній особі [PERSON] . Вважає, що довіреність від 12.10.2016р., посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., якою уповноважено Весельського І.І. на вчинення дій (в.т.ч. на продаж підвалу) недійсною, оскільки така укладена в момент коли [PERSON] була неповнолітньою, згоди ні батьки, ні орган опіки та піклування на укладення такого одностороннього правочину не надавали, а отже нотаріус не мав права посвідчувати без згоди останніх, що в порушення вимог закону здійснено останнім. Зважаючи на той факт, що довіреність від 12.10.2016р., посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., якою уповноважено Весельського І.І. на вчинення дій (в.т.ч. на продаж підвалу) є недійсною, а отже договір купівлі-продажу від 20.06.2017р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Рачинською І.Я., згідно якого [PERSON] діючи по недійсній довіреності продав підвал [PERSON] є також недійсним. Таким чином, для відновлення порушеного права позивача, змушений звернутись до суду із позовом за захистом прав. Відповідачі не скористалися правом подачі письмового відзиву на позовну заяву. Треті особи не скористалися правом подачі письмових пояснень щодо позову. Ухвалою від 06.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 20.01.2020 в порядку забезпечення позову накладено арешт на підвальні приміщення під літ. ХІІІ, ХІV, XV загальною площею 21,7кв.м., відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 11.10.2016 та заборонити відчужувати нежитлові приміщення в будь-який спосіб. Ухвалою від 31.01.2020 витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенка Ю.П. та приватного нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Рачинської І.Я. матеріали, які були підставою для укладення оспорюваної довіреності та договору купівлі-продажу нежитлових приміщень і такі матеріали приватними нотаріусами направлені до суду. Ухвалою від 06.03.2020 закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Рачинська І.Я. про визнання недійсною довіреність та визнання недійсним договір купівлі-продажу та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою від 26.05.2020 вирішено проводити заочний розгляд справи. Представник позивача Лука Т.М. 26.05.2020 подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, не заперечує щодо заочного розгляду, позов підтримує та просить такий задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули, причин неприбуття суду не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце судового розгляду, заяв про відкладення справи не надходило, відзиву на позовну заяву ним подано не було. Представник третьої особи приватного нотаріуса Пилипенка Ю.П., адвокат Раневич О.Ю. подав заяву про відкладення судового засідання. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Рачинська І.Я. в судове засідання не прибула, причин неприбуття суду не повідомила, заяв про відкладення судового засідання не надходило. Зі згоди представника позивача, суд у відповідності до вимог ст.280-285 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності сторін та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки, в сторонами подано докази на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги на заперечення, сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, на вимогу суду приватні нотаріуси надали витребувані документи, суд дійшов переконання про розгляд справи у відсутності сторін та представників третіх осіб на підставі наявних доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін та представників третіх осіб без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов такого. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Суд встановив такі обставини справи. Згідно паспорта громадянина України [PERSON] народилася [INFO] /арк. спр.8/. Як вбачається з договору купівлі продажу квартири від 05.04.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Савицькою Т.Ю за № 6-537, [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 22,4 кв.м. Загальна площа квартири становить 26,5 кв.м. До квартири відноситься комора в підвалі, площею 21,7 кв.м. /арк. спр.51-52/. 12.10.2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю.П. посвідчено довіреність від імені [PERSON] , [INFO] на ім`я [PERSON] , [INFO] щодо представництва інтересів [PERSON] у відносинах з фізичними та юридичними особами, в усіх державних установах, громадських, господарських та інших підприємствах, установах і організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності та галузевої належності, в тому числі в міській раді, районній адміністрації, управлінні пожежної охорони, управління екології, органах БТІ, нотаріату з питань проведення, розподілу (реконструкції, перепланування) належної їй квартири [ADDRESS] та приналежної до неї комори в підвалі площею 21.7 кв.м.), включаючи виготовлення технічних умов та технічних завдавань на проектування, здійснити державну реєстрацію права власності на її ім`я на новостворені об`єкти нерухомості (квартира та нежитлові приміщення) за вищевказаною адресою та продати нежитлові приміщення (підвал), зазначаючи суми, строки та інші умови на власний розсуд /арк. спр.9/. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, приватним нотаріусом Львівського нотаріально округу Рачинською Іриною Ярославівною посвідчено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень за №6886 від 20.06.2017, згідно якого [PERSON] відчужено підвальні приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 21,7 кв.м.: приміщення під №№ ХІІІ, ХІV, ХV за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та зареєстровано за останньою право власності на вказане майно /арк.спр.10-11/. Згідно відповіді № 36-383 від 29.01.2019 Шевченківської районної адміністрації в електронній базі документообігу районної адміністрації розпоряджень Шевченківської районної адміністрації щодо надання дозволу на укладення неповнолітньою [PERSON] довіреності на [PERSON] , щодо надання прав останньому на продаж квартири [ADDRESS] не знайдено /арк. спр.6/. Окрім цього у базі немає також згоди органу опіки та піклування на виділення в окреме користування [PERSON] господарського (підвального) приміщення за адресою: м.Львів, вул. Зустрічна, 10/11 та на укладення договору купівлі-продажу даного майна. Щодо норм права, які підлягають до застосування при вирішенні даного спору. Відповідно до ч.1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч.1, 2 ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Відповідно до ст.242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа. Статтею 244 Кодексу передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися також на акті органу юридичної особи. Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно із ст.245 Кодексу, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. У відповідності до ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Згідно ч.1-4 ст.32 ЦК України, крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. Відповідно до п.5 Глави 3, І Загальні положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при укладенні правочину неповнолітньою особою нотаріусом витребовується заява батьків (одного з них - у разі документально підтвердженої смерті, позбавлення батьківських прав або права опіки другого з батьків, а також у разі коли запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводився за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини були записані за її вказівкою чи взагалі відсутні у свідоцтві про народження відомості про батька) про згоду на вчинення правочину неповнолітнім. Текст зазначеної заяви може розміщуватися у тексті самого правочину перед підписом неповнолітнього, якщо батьки (або один із них) присутні при укладенні такою особою правочину. Відповідно до п.3.5, 3.6 Глави 1, ІІ Загальні положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, правочини від імені неповнолітніх, а також від імені осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть бути посвідчені лише за умови, якщо вони вчинені за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальника та з дозволу органу опіки та піклування. Справжність підпису(ів) батьків (усиновлювачів) або піклувальників на заяві про їх згоду на посвідчення правочинів від імені неповнолітніх, а також від імені осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, повинна бути засвідчена нотаріально. У відповідності до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1-3 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. У відповідності до ч.1, 2 ст. 222 ЦК України, правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом витребовувалися у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., належним чином завірені копії документів на підставі яких укладалася довіреність 12.10.2016 від імені [PERSON] на [PERSON] , та нотаріусом надано лише належним чином завірена копія паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] , [INFO] з відміткою про завірення копії 12.10.2016 року /арк.спр.101/. Як вбачається з досліджених судом письмових доказів, довіреність від 12.10.2016р., посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., якою уповноважено [PERSON] на вчинення дій (в.т.ч. на продаж підвалу), така укладена в момент коли [PERSON] була неповнолітньою, згоди ні батьки, ні орган опіки та піклування на укладення такого одностороннього правочину не надавали, а отже нотаріус не мав права посвідчувати без згоди останніх, що в порушення вимог закону здійснено останнім. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Аналізуючи надані стороною позивача докази, а також й те, що ні відповідачами та третіми особами не надано докази на заперечення позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню та необхідно визнати недійсною довіреність від [PERSON] на [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П. від 12.10.2016р., зареєстрованої в реєстрі за № 1419. Зважаючи на той факт, що довіреність від 12.10.2016р., посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., якою уповноважено Весельського І.І. на вчинення дій (в.т.ч. на продаж підвалу) є недійсною, а отже договір купівлі-продажу підвальних приміщень, об`єкту житлової нерухомості, загальною площею 21,7 кв.м.: приміщення під №№ ХІІІ, ХІV, ХV за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 20.06.2017 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Рачинською І.Я. є також недійсним. Враховуючи той факт, що позивач не просив вирішити питання судових витрат, то суд вважає, що такі слід залишити за сторонами.

Outcome: approved