Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

15.06.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить суд: - збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2008 року, на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1197,50 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2008 року було присуджено стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення вказаного рішення суду витрати на утримання сина значно зросли. При цьому відповідач ухиляється від сплати аліментів та відповідно до довідки державного виконавця, сума його заборгованості становить 69600,00 грн. Позивач пояснила, що відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на момент подання позову становить 1197,50 грн і втричі перевищує зазначену суму в рішенні суду. З огляду на викладене, позивач просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі вказаного вище рішення суду на її користь, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1197,50 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзиву на позов із запереченнями проти заявлених позовних вимог. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 07.07.2021 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Сторони у судове засідання, призначене на 03.11.2021 року, не з`явились. 03.11.2021 року позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечує. У судові засідання, призначені на 22.07.2021 року, 18.08.2021 року, 03.11.2021 року, відповідач, який був повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судових засідань, не з`явився, причин неявки суду не повідомив. У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК Країни, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, з огляду на положення ст.ст. 128, 211, 223 ЦПК України, з урахуванням письмової заяви позивача про розгляд справи за її відсутності розглянув справу за відсутності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Це підтверджується копією свідоцтва про народження від 13.03.2007 року, серії [NUMBER] (а.с.6). За відомостями зі свідоцтва про розірвання шлюбу від 19.03.02010 року, серії [NUMBER] , шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 48 від 19.03.2010 року; після розірвання шлюбу присвоюються прізвища: їй - [PERSON] ; місце реєстрації: Кіровський відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції; свідоцтво видано [PERSON] (а.с.5). 25.01.2008 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення в цивільній справі № 2-840/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, за яким судом було вирішено: позов [PERSON] - задовольнити; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, у твердій грошовій сумі у розмірі 400,00 грн на місяць, стягуючи аліменти на користь матері дитини [PERSON] , починаючи стягнення з дня подання позову, а саме з 10 вересня 2007 року; рішення у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання; в порядку розподілу судових витрат стягнути з [PERSON] в дохід держави 51,00 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили станом на 05.02.2008 року (а.с.3-4). На підтвердження наявності у відповідача заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 2-840/2008 від 01.02.2008 року, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що станом на 01.03.2021 року складає 69600,00 грн, позивач надала суду копію розрахунку заборгованості Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.10). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу збільшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2008 року, цивільна справа № 2-840/08 на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1197,50 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд, з урахуванням положень статті 9 Конституції України, зазначає, що відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. Відповідно до принципу 2 та принципу 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 1 статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України в 2021 році» від 15.12.2021 року № 1082-IX, установити у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року № 759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз викладених вище норм та встановлених в ході судового розгляду справи обставин справи дає суду підстави для висновку, що збільшення розміру аліментів з присуджених рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2008 року, справа № 2-840/08, у розмірі 400,00 грн до заявленого позивачем розміру у 1197,50 грн, що становить визначений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на момент звернення позивача до суду 15.06.2021 року, є доцільним та достатнім, таким, що відповідає інтересам дитини, відповідно до положень закону. Відповідно до частин 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від судового збору звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд, зважаючи на те, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, враховуючи право дитини на утримання, конституційний обов`язок батьків утримувати її до повноліття, оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, того, що справа розглядається в порядку заочного розгляду, доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, а також того, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вирішує питання про розподіл судових витрат та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved