Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

15 січня 2021 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що 11 травня 1998 року між ним та відповідачами: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , укладено письмовий договір купівлі-продажу належного останнім на праві власності житлового будинку [ADDRESS] , який було зареєстровано на Товарній біржі «Українська», та посвідчений в КП «Кобеляцьке БТІ». Оскільки договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально, позивач не має змоги розпоряджатися належним йому майном. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] прохає суд визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за ним право власності на придбане домоволодіння. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак ого представник, адвокат Пелих О. В. подав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без участі сторони позивача, а позов задовольнити. Крім цього прохає вирішити питання щодо судових витрат на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак подали до суду заяви, в яких позов визнали повністю та прохали суд розглядати справу без їх участі. Суд, розглянувши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 1996 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками одноквартирного будинку по [ADDRESS] (а.с.17). 11 травня 1998 року між [PERSON] , який діє від свого імені, від імені [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] укладено біржовий контракт № Н/765 відповідно до якого продавець ( [PERSON] ) зобов`язаний продати, а покупець ( [PERSON] ) купити нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). 11 травня 1998 року між [PERSON] , [PERSON] , який діє від свого імені і як законний представник [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , який зареєстровано Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації на право особистої власності та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстром № 28 18 травня 1998 року (а.с.19-20, 21). Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] призначена для обслуговування житлового будинку та господарських споруд значиться за [PERSON] (а.с.10-13). Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, що діяла на час виникнення правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Частиною 2 статті 47 ЦК УРСР, що діяла на час виникнення правовідносин визначено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 1 статті 30 ЗК України, чинні на час укладення договору купівлі-продажу, передбачалось, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Статтею 15 ЗУ «Про товарну біржу», що діяла на момент виникнення правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, оскільки договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально, а на даний час відповідачі добровільно, в порядку досудового врегулювання спору, відмовились посвідчити укладений договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, в зв`язку з чим позивач не має змоги належним чином розпорядитись належним йому майном, вважаю, що договір купівлі-продажу, укладений 11 травня 1998 року слід визнати дійсним та визнати за [PERSON] право власності на майно, визначене в даному договорі. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 5026 грн. Оскільки розгляд справи по суті не розпочато, відповідачі позов визнали повністю, позивачу підлягає поверненню 50% вказаної суми з державного бюджету, тобто 2513 грн, а інші 50 відсотків підлягають стягненню з відповідачів ( у рівних частинах з кожного) на користь позивача.

Outcome: approved