Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

15.08.2017 [PERSON] звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Хартрон-Віоліс», в якому, з урахуванням уточнень, просила поновити її на роботі на посаді менеджера з продажу путівок на відпочинок ТОВ «Хартрон-Віоліс», а також стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 36 450 гривень 00 коп., заборгованість за оплачуваною відпусткою у звязку з вагітністю та пологами у розмірі 12397 гривень 14 коп. та призначити компенсацію за спричинену позивачу моральну шкоду у розмірі 15000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.06.2011 позивач працювала у ТОВ «Хартрон-Віоліс» на посаді менеджера з продажу путівок на відпочинок. У липні 2012 року позивач пішла у оплачувану відпустку у звязку з вагітністю та пологами, а далі пішла у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Після закінчення терміну відпустки наданої для догляду за дитиною, позивач повернулася на місце роботи та продовжила працю. З жовтня 2016 року позивачу припинили виплачувати заробітну плату, у звязку з не вдалим туристичним сезоном у 2016 році, тому у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за заробітною платою. 28.04.2017 позивач вдруге пішла у оплачувану відпустку у звязку з вагітністю та пологами, а надалі у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У серпні 2017 року [PERSON] звернулася з заявою до відповідача про виплату заборгованості за заробітною платою та виплатами за оплачуваною відпусткою, яка надається у звязку з вагітністю та пологами, проте співробітник відповідача у ході телефонної розмови з позивачкою повідомили, що вона була звільнена з ТОВ «Хартрон-Віоліс» та ніякої заборгованості за заробітною платою у відповідача перед позивачем немає. Звільнення позивач вважає незаконним у звязку з тим, що за весь час роботи з 2011 року до неї, як до працівника, не було претензій, вона справлявся зі своїми обовязками. Законний представник відповідача ТОВ «Хартрон-Віоліс» [PERSON] (директор), не погоджуючись із позовними вимогами надав суду відзив на позовну заяву, в яких зазначав, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими. Так, 03.12.2012 згідно наказу по підприємству № 12 позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і, відповідно, після досягнення дитиною трирічного віку мала право повернутися до роботи. Втім, після закінчення терміну відпустки по догляду за дитиною позивач на роботу не зявилася. До моменту отримання від позивача відомостей про причини її відсутності на роботі, рішення про її звільнення не приймалося і, відповідно, трудових прав не порушувало. Оскільки після завершення строку відпустки по догляду за дитиною позивач на робоче місце не повернулася, підстав для нарахування і виплати заробітної плати не було. Крім цього вказує, що оригіналу листка непрацездатності щодо вагітності та полог позивача, які відбулися 27.06.2017, підприємство не отримувало і докази такого отримання в матеріалах справи відсутні, а, відповідно, підстав для прийняття рішення про призначення та для виплати допомоги не було. У звязку з відсутністю з боку ТОВ «Хартрон-Віоліс» будь-яких порушень трудових прав, підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди також відсутні. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Під час судового розгляду судом були вчинені такі процесуальні дії. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2018 скасовано заочне рішення від 11.12.2017 у справі за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Хартрон-Віоліс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2019 дану цивільну справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.02.2019. Витребувані судом докази, відповідно до ухвали судді про витребування доказів від 31.08.2017, а саме: копії наказу про прийняття на роботу позивачки, оригінал її трудової книжки та оригінал наказу про звільнення з роботи позивачки відповідачем до суду надані не були. Від позивача надійшла заява про розгляд справи в її відсутність. Наполягає на задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітний платі. Представник відповідача про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, про що в матеріалах справи є відповідні докази, проте у судове засідання не прибув, причину неявки не повідомив. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність вказаних осіб на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 16.06.2011 [PERSON] була прийнята на роботу до ТОВ «Хартрон-Віоліс» на посаду менеджера з продажу путівок на відпочинок. \~ \~ \~ \~У 2012 році позивач пішла у оплачувану відпустку у звязку з вагітністю та пологами, а після досягнення дитиною трирічного віку вийшла на роботу у жовтні 2015 року та приступила до роботи. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що з жовтня 2016 р. [PERSON] відповідач не виплачував заробітну плату та не виплатив належні їй виплати, передбачені ч. 1 ст. 179 Кодексу законів про працю України. \~ \~ \~ \~Суд вважає неспроможними доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з приводу того, що позивач не приступала до роботи після закінчення терміну відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Також суд не приймає за належні доводи позивача про те, що вона була звільнена з посади менеджера з продажу путівок на відпочинок ТОВ «Хартрон-Віоліс», адже жодного доказу про звільнення, а саме наказу про звільнення ані позивач, ані відповідач не надали. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Зазначене передбачене також ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає правомірними вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, тому виходячи з характеру правопорушення та глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, позов в цій частині підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ТОВ «Хартрон-Віоліс» в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. Розглянувши цивільну справу у рамках заявлених вимог, на підставі наявних у справі доказів, оцінивши докази у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні було доведено факт заборгованості відповідача перед позивачем за невиплату заробітної плати, виплат передбачених ч. 1 ст. 179 КЗпП, і як наслідок вчинених відповідачем дій нанесення моральної шкоди позивачці.

Outcome: partial