Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

16 червня 2021 року [PERSON] звернулася до Варвинського районного суду Чернігівської області з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на те, що 05 квітня 2021 року між нею, як позикодавцем, та Варвинським районним дочірнім агролісогосподарським спеціалізованим підприємством «Варварайагролісництво», як позичальником, було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги №7. Відповідно до умов якого, [PERSON] зобов`язалася надати позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу у розмірі - 20 000 грн, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути її позикодавцю у строк до 30 квітня 2021 року. Також, даним Договором було визначено порядок повернення вказаних коштів та відповідальність сторін за їх несвоєчасне повернення у виді неустойки. При цьому позивач [PERSON] свої зобов`язання за договором виконала у повному обсязі, шляхом внесення 23 квітня 2021 року до каси відповідача коштів у розмірі 20 000 грн, надавши відповідачу можливість ними розпоряджатися. Натомість в порушення умов договору у встановлені строки відповідач кошти не повернув, на заявлену позивачем претензію не відреагував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 15 червня 2021 року становить - 28 935, 62 грн, з яких: 20 000 грн - заборгованість за тілом поворотної фінансової допомоги; 4 000 грн - штраф; 4 600 грн - пеня; 75, 62 грн - 3% річних; 260 грн - інфляційні втрати за прострочення виконання договірних зобов`язань. Таким чином, позивач просить стягнути з Варвинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Варварайагролісництво» заборгованість за Договором про надання поворотної фінансової допомоги №7 від 05 квітня 2021 року на загальну суму 28 935, 62 грн, а також 908 грн понесених нею судових витрат у виді сплаченого судового збору. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 15 липня 2021 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні перед початком розгляду справи по суті заявила клопотання про закриття провадження по справі в частині стягнення заборгованість за тілом поворотної фінансової допомоги в розмірі 20000 грн у зв`язку з задоволенням відповідачем цих вимог в добровільному порядку 14 липня 2021 р. Представник відповідача Гузій В.О. клопотання підтримав та надав суду копію відповідного платіжного доручення. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області відмова позивача [PERSON] від позову в частині заявлених вимог щодо стягнення тіла поворотної фінансової допомоги у розмірі - 20 000 (двадцять тисяч) гривень прийнята, а провадження у цивільній справі в цій частині закрито. В подальшому, позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про здійснення розгляду справи без її участі, іншу частину позовних вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, заявила клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналів касового ордеру та договору з відповідачем. Представник відповідача Варвинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Варварайагролісництво» Гузій В.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив щодо їх задоволення з підстав передбачення у договорі форсмажорних обставин, зокрема епідемії. Визнав факт укладання договору з позивачем, факт отримання від позивача 20000 грн. поворотної фінансової допомоги, факт заявлення позивачем вимог про повернення грошових коштів, факт невчасного виконання договірних зобов`язань за вказаним договором. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 квітня 2021 року між Варвинським районним дочірнім агролісогосподарським спеціалізованим підприємством «Варварайагролісництво», в особі в.о. лісничого Ройка С.О., як позичальником, та [PERSON] , як позикодавцем, було підписано Договір про надання поворотної фінансової допомоги №7 (а.с. 7). За нормами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Факт підписання сторонами зазначеного Договору не спростований та не оспорюється. За таких обставин, судом встановлено, що з 05 квітня 2021 року між Варвинським районним дочірнім агролісогосподарським спеціалізованим підприємством «Варварайагролісництво» та [PERSON] виникли договірні відносини, оскільки між ними було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги №7. На переконання суду, вказаний правочин є правомірним, адже в розумінні ст. 204 ЦК України його недійсність прямо законом не встановлена. Відомості щодо визнання даного Договору недійсним у суду відсутні, зустрічний позов стороною відповідача не заявлено. Відповідно до умов вищезазначеного Договору, позикодавець надає позичальнику грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі передбаченому в п. 2.1 цього Договору, а позичальник зобов`язується повернути надану поворотну фінансову допомогу в порядку та на умовах, передбачених даним Договором (п. 1.1. Договору). Поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі 20 000 грн, без податку на додану вартість (п. 2.1. Договору). Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на умовах без нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами (п. 2.2. Договору). Поворотна фінансова допомога надається протягом 20 календарних днів з дати підписання цього Договору, шляхом внесення грошових коштів до каси позичальника, або перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника з особового або іншого рахунку позикодавця (п. 2.3. Договору). На виконання вимог 2.1. та 2.3. Договору, [PERSON] 23 квітня 2021 року надала, а КП «Варварайагролісництво», в свою чергу, прийняло, як поворотну фінансову допомогу, згідно Договору №7 від 05 квітня 2021 року, кошти в сумі - 20 000 грн, без ПДВ, про що свідчить квитанції №81 від 23 квітня 2021 року. Таким чином, суд зважає, що позивач [PERSON] свої зобов`язання за Договором виконала у повному обсязі, шляхом внесення 23 квітня 2021 року до каси відповідача коштів у розмірі 20 000 грн, надавши відповідачу можливість фактично ними розпоряджатися. Вказаний факт також визнаний представником відповідача. Відповідно до умов Договору, поворотна фінансова допомога підлягає повернення за вимогою позикодавця протягом 10 календарних днів, починаючи з дня вимоги, але не пізніше дати, якою обмежується термін дії договору (п. 3.1. Договору). Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 30 квітня 2021 року. Договір може бути скасований за домовленістю сторін у порядку, передбаченому чинним законодавством (п. 8.1. Договору). У зв`язку з цим, суд констатує, що відповідно до умов зазначеного Договору граничний термін повернення поворотної фінансової допомоги позичальником є 30 квітня 2021 року. З метою сприяння до виконання Варвинським районним дочірнім агролісогосподарським спеціалізованим підприємством «Варварайагролісництво» вимог Договору щодо необхідності повернення коштів позивачу, остання звернулася до відповідача з претензією про повернення наданої нею поворотної фінансової допомоги на загальну суму 25 100 грн, яка була отримана головним бухгалтером підприємства Чорной А.В. 12 травня 2021 року (а.с. 9). Суд констатує, що на момент розгляду даної цивільної справи, Варвинським районним дочірнім агролісогосподарським спеціалізованим підприємством «Варварайагролісництво» було сплачено на користь позивача заборгованість за тілом поворотної фінансової допомоги у розмірі - 20 000 грн, у зв`язку з цим, за клопотанням сторони позивача, провадження в цій частині було закрито. Щодо вимог про стягнення з підприємства на користь [PERSON] штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання договірних зобов`язань на загальну суму 8 935, 62 грн представник відповідача заперечує. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (переда\-ти майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п. 14.1.257 ПКУ, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. Посилання на термін «поворотна фінансова допомога» наявні лише в Податковому кодексі України. Відомості щодо вказаного інституту у Цивільному кодексі України відсутні. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору позики, згідно якого одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі №1-7/158-09-3124. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було допущено порушення умов Договору, у виді несвоєчасного повернення позикодавцю встановлених договором коштів, що стало підставою для нарахування заборгованості, яка станом на 15 червня 2021 року за підрахунками позивача, не беручи до уваги заборгованість за тілом поворотної фінансової допомоги у розмірі - 20 000 грн, яка фактично відшкодована відповідачем, становить, - 8 935, 62 грн, з яких: 4 000 грн - штраф; 4 600 грн - пеня; 75, 62 грн - 3% річних; 260 грн - інфляційні втрати за прострочення виконання договірних зобов`язань. Відомості щодо розрахунку такої заборгованості відображені у змісті позовної заяви та за розрахунками суду сприймається, як математично обґрунтованими, тим паче, стороною відповідача заперечень щодо такого розрахунку не заявлено. Суд зважає, що представник відповідача в обґрунтування свої позиції посилається на наявність форс-мажорної обставини, передбаченої у п. 7.1. Договору, а саме епідемії коронавірусної хвороби COVID-19 на території України. На переконання представника відповідача вказана підстава звільняє підприємство за часткове чи повне невиконання зобов`язань за Договором перед позивачем. Відповідно до п. 7.1. Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань по дійсному договору, якщо повне або часткове невиконання своїх зобов`язань являється наслідком обставин непереборної сили (землетрусу, пожежі, повені, епідемії, а також, некласичних видів форс-мажорних обставин, які можуть мати місце на території України, таких як: непередбачені політичні дії, екологічні катастрофи, воєнні дії, у тому числі бойові (учбові), страйки, національні та еміграційні хвилювання, рішення органів влади, зміни національного законодавства, злочинні дії третіх осіб по відношенню до сторін, виникаючі після заключення даного Договору. Згідно з ч. 1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин, дія якого не припинена по теперішній час. Слід зазначити, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. До таких обставин належать епідемії, війни або збройні конфлікти, воєнні дії, теракт, революція, захоплення підприємств, страйки, аварії, пожежі, вибухи, обмеження експорту й імпорту, стихійні лиха та інше. Однак, сам по собі факт існування обставини (виникнення пожежі, наявність епідемії, стихійне лихо, карантин та інші) не є форс-мажором. Така обставина стане форс-мажором тільки в разі, якщо особою буде доведена неможливість виконання внаслідок цього передбачених умовами договору зобов`язань, зокрема причинно-наслідковй зв`язок між такою обставиною і неспроможністю сторони договору виконати свої зобов`язання. Суд констатує, що під час судового розгляду стороною відповідача не подавалося будь-яких доказів в підтвердження позиції щодо неможливості виконання ними умов Договору саме з підстав дії форс-мажорної обставини. Крім того, на переконання суду, для визнання певної обставини форс-мажором необхідно врахувати, що її виникнення не могло бути передбачено під час укладення відповідного договору. Разом з тим, даний Договір був підписаний сторонами 05 квітня 2021 року, в період дії карантину спричиненою гострою респіраторною хворобою COVID-19, що свідчить про те, що сторони в момент його підписання знали про існування вказаної обставини та розуміли про можливість її дії в період строку дії даного Договору, що спростовує необхідність у застосуванні п. 7.1. Договору, зокрема і зі змісту самих цих положень, які передбачали, що форс мажорні обставини є підставою для невиконання умов договору в разі виникнення їх після укладання самого Договору. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав вважати, що поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, є обґрунтуванням для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань передбачених Договором, в розумінні ст. 617 ЦК України. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості у виді штрафу та пені, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 4.1. Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором відповідно до чинного законодавства України. У випадку несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 20% від своєчасно неповернутої суми та пеню у розмірі 0,5% від неповернених в строк, визначений п. 3.1. цього Договору, коштів за кожний день прострочення (п. 4.2. Договору). Згідно з п. 15 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Як вже встановлено судом, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин, дія якого не припинена по теперішній час. Суд зважає, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 20% від своєчасно неповернутої суми, що становить 4 000 грн та пеню у розмірі 0,5% від неповернених в строк коштів за кожний день прострочення, що становить 4 600 грн. При цьому, суд бере до уваги, що нарахування даної неустойки мало місце, під час дії карантину, що не відповідає вимогам п. 15 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що відповідач на час дії запровадженого карантину, в силу наведених вище норм законодавства, звільняється від обов`язків сплатити на користь позивача неустойки, а тому нараховані позивачем штраф та пеня в період дії карантину, зокрема за період з 01 травня 2021 року по 15 червня 2021 року, не може бути стягнута судом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 підкреслив, що платежі встановлені ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Також Верховний Суд України відмітив, що ст. 617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання. Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною. За таких обставин, оскільки відповідач допустив порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного та належного виконання договору не надав, що має наслідком наявність заборгованості у виді 3% річних у розмірі - 75, 62 грн та інфляційних втрат за прострочення виконання договірних зобов`язань у розмірі - 260 грн. Таким чином, позовні вимоги в цій частині на загальну суму - 335, 62 грн підлягають задоволенню, а щодо заявлених вимог про стягнення нарахованого в період дії встановленого карантину на території України штрафу у розмірі 4 000 грн та пені у розмірі 4 600 грн, то в цій частині слід відмовити. З матеріалів справи вбачається, що позивачем, під час звернення до суду з вказаним позовом, був сплачений судовий збір в сумі 908 грн (а.с. 1, 2). Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Суд зважає, що позивач відмовилася від заявлених позовних вимог до відповідача по справі, - Варвинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Варварайагролісництво» в частині стягнення на її користь заборгованості за тілом поворотної фінансової допомоги у розмірі 20 000 грн, з підстав їх фактичного задоволення відповідачем 14 липня 2021 року, здійсненого після її звернення до суду з вказаним позовом. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку щодо доцільності застосування ч. 1 ст. 141 ЦПК України та покладення на відповідача витрат по сплаті судового збору понесених позивачем пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (70,27%, що становить 638, 14 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial