Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

17.03.2015р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила розірвати договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] укладений між нею як дарувальником і відповідачкою як обдарованою 15.07.2010р., посилаючись на ті обставини, що до укладення договору квартира належала їй на праві власності. У звязку зі зміною обставин у її житті, таких як загроза втрати житла, погіршення стану здоровя, відсутності людини, яка б доглядала її, погіршення стосунків з відповідачем вона бажає розірвати договір дарування та повернути собі право власності на квартиру. Зміну обставин вважає істотними, бо сподівалась на те, що відповідач буде наглядати за нею та допомагати. В судовому засіданні представник позивача підтвердила обставини, викладені в позовній заяві та просила задовольнити позов. Відповідач проти позову не заперечувала та вказала, що позивач добровільно подарувала їй квартиру, сподіваючись на допомогу по догляду за нею. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно частини 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 15.07.2010р. [PERSON] уклала нотаріально посвідчений договір дарування квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] (а.с. 5 - копія договору) та було внесено дані до Державного реєстру правочинів (а.с. 6 витяг з реєстру). Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. [PERSON]\~\~підписавши договір дарування від 15.07.2010 року підтвердила, що вона обізнана про безоплатність цього правочину, а тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваного вчинення на її користь\~\~будь-яких дій майнового або немайнового характеру (пункт 11 договору). Зі змісту договору дарування\~\~судом встановлено, що 15 липня 2010 року [PERSON] виразила своє волевиявлення на безоплатну передачу належної їй кватири у власність [PERSON] Наведене свідчить про те, що позивач мала намір на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину. Сам текст договору викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння його змісту. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі. Крім цього, позивач в позовній заяві просить захистити її право на житло, але як вбачається з пояснень сторін, позивач мешкає сама в спірній квартир і відповідач ніколи не предявляла будь-яких вимог щодо її виселення і не чинила перешкод в проживанні. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та необхідність відмови в позові.

Outcome: dismissed