Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

16 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Свій позов мотивує тим, що рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 23.11.2005 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно. Проте починаючи з 2006 року по даний час її матеріальне становище змінилося, раніше визначених судом аліментів не вистачає на утримання доньки. З моменту прийняття судового рішення про стягнення аліментів значно збільшилися ціни, та підсумовуючи витрати на дитину вони становлять близько 4000 гривень в місяць. Так, Відповідно до чинної зараз редакції ч. 2 статті 182 Сімейного кодексу Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому просить суд збільшити розмір аліментів, що встановлений Любашівського районного суду Одеської області по цивільній справі №2-1179-05 та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі по 2000 гривень, щомісячно з подальшою індексацією відповідно до діючого законодавства для дитини відповідного віку. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач [PERSON] надав до суду свої заперечення на позовну заяву якими частково визнав позовні вимоги та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 02 жовтня 1999 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. 07.05.2001 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Любашівського районного суду Одеської області 27 травня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не надано копії рішення про визначення розміру аліментів, доказів про зміну у матеріальному чи сімейному стані сторін, які б впливали на розмір аліментів після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів з відповідача. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи зі змісту пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Жоден нормативний акт, в тому числі й ст. 182 СК України, і Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» не передбачають, що зміна законодавства, яке регламентує визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, зокрема збільшення цього розміру, є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень або для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Натомість виходячи з сукупності приписів ст.ст. 2, 18, 22, 71 Закону України «Про виконавче провадження», збільшення на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів на одну дитину є підставою для визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності таким нормативним актом та винесення відповідної постанови роботодавцеві боржника, якщо аліменти з нього стягуються за місцем роботи. Посилання позивача на те, що відповідно до ст. 192 СК України збільшення на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів на одну дитину є підставою для ухвалення рішення про збільшення стягнутих з відповідача на її користь аліментів на їхніх дітей, суперечить цій статті. Враховуючи вказане у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а позов не підлягає задоволенню, тому судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed