Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

17.05.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором безпроцентної позики у розмірі 258905,89 грн., з яких позика - 218216,00 грн., інфляційні втрати - 8813,29 грн., 10 відсотків річних від простроченої суми - 21821,60 грн. та пеня - 10055 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 23.11.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу кошти в сумі 218216,00 грн. На підтвердження укладення договору безпроцентної позики позичальником [PERSON] (відповідачем у справі) було передано позивачу власноручну розписку. Згідно умов договору безпроцентноїпозики позичальник зобов'язалась повернути позичені кошти до 31.12.2017 року, однак, до даного часу борг не повернула. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримала 25.10.2018 року, у встановлений судом строк відзив не надала. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 23.11.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безпроцентної позики, відповідно до умов якого позивач позичив відповідачу кошти в сумі 218216,00 грн. (а.с.5). На підтвердження укладення договору безпроцентної позики позичальником [PERSON] (відповідачем у справі) було передано позивачу власноручну розписку (а.с. 6). Згідно умов договору безпроцентноїпозики позичальник зобов'язалась повернути позичені кошти до 31.12.2017 року, однак, до даного часу борг не повернула. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 4.4. договору безпроцентної позики встановлено, що у разі порушення позичальником строків повернення позики, позичальник сплачує позикодавцю суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; 10% річних від простроченої суми; пеню у розмірі 1% від своєчасно не повернутої суми позики, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язання за цим договором, за кожен календарний день прострочення. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача позики - 218216,00 грн., пені у розмірі 1% від своєчасно не повернутої суми позики за кожен календарний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за період з 01.01.2018 року по 14.05.2018 року -10055,00 грн., 10% річних від простроченої суми - 21821,60 грн. та інфляційних втрат за період з січня 2018 року по травень 2018 року - 8813,29 грн. Перевіривши розрахунок заборгованості, суд встановив, що при розрахунку інфляційних втрат та пені позивачем допущено арифметичні помилки, здійснивши власний розрахунок пені та інфляційних втрат, суд встановив, що їх розмір є більшим, ніж заявлений позивачем, однак суд не має права вийти за межі позовних вимог, тому суд стягує заборгованість в розмірі визначеному позивачем. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved