Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

15.04.2016 позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про стягнення коштів за Договором оренди транспортного засобу, посвідченим нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №9013 від 11 жовтня 2012 року у розмірі 65223 гривні 76 копійок, що включає: суму основної заборгованості 35000 гривень, 3% річних - 2379 гривень 14 копійок, суму інфляційного збільшення боргу 27844 гривні 62 копійки, а також з вимогою про стягнення судового збору в сумі1378 гривень (а.с.1-3). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 11 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Грін Гелаксі» був укладений Договір оренди транспортного засобу, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №9013, відповідно до п.1.1 якого позивач зобовязався передати відповідачу у тимчасове користування автомобіль, вказаний в Договорі, а відповідач зобовязався здійснювати оплату у строки і на умовах, передбачених Договором та чинним законодавством. Пунктом 3.2 Договору передбачається, що розмір оплати за оренду транспортного засобу за один місяць становить 5000 гривень, які відповідач на підставі п.3.3 Договору та ч.5 ст.762 ЦК України зобовязується вносити на картковий рахунок позивача щомісячно. Позивач зазначає, що на виконання взятих на себе зобовязань Позивачем було передано у користування відповідачу автомобіль, що посвідчується актом прийому-передачі автомобіля від 11.10.2012 року, а відповідачем не виконуються умови договору, в результаті чого станом на 20 січня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 35000 гривень, яка підтверджується актами виконаних робіт. Відповідно до ст.625 ЦК України позивачем також нараховані 3% річних та інфляційні витрати, які разом із сумою заборгованості позивач просить стягнути на свою користь. У судове засідання позивач не зявилась, подала письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем знаходження юридичної особи. Відповідно до вимог ст.ст.169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що 11 жовтня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] з обмеженою відповідальності «Грін Гелаксі» був укладений Договір оренди транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 9013 (а.с.4). Відповідно до п.6.1 Договору, він набув чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення, і діяв до одинадцятого жовтня 2015 року. Згідно з п.1.1 Договору, за цим Договором орендодавець передає , орендар приймає у користування автомобіль марки «SEDDON» моделі «ATKINSON», 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) 97386, колір жовтий, тип ТЗ вантажний сміттєвоз-С, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого ВРЕВ-6 УДАІ в м.Києві 03.10.2012 року, що належить орендодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ААС987976, виданого ВРЕВ-6 УДАІ в м.Києві 03.10.2012 року. За змістом підпункту 2.3.2 пункту 2.3 Договору зобовязання Орендаря: своєчасно вносити плату за оренду транспортного засобу. За змістом п.п 3.1, 3.2 Договору плата за оренду транспортного засобу відповідно до умов цього Договору це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю за використання транспортного засобу за його цільовим призначенням; розмір плати за оренду транспортного засобу, за один місяць становить 5000 гривень. Згідно з п.3.3 Договору плата за оренду транспортного засобу сплачується орендарем на картковий рахунок орендодавця. За змістом ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з актом прийму-передачі автомобіля від 11 жовтня 2012 року, підписаного сторонами (а.с.5) позивач виконала свої зобовязання за Договором щодо передачі у користування відповідача належного їй автомобіля. Згідно з підписаними сторонами Актами виконаних робіт (надання послуг) №9 від 30 вересня 2013 року, №10 від 31 жовтня 2013 року, №11 від 30 листопада 2013 року, №12 від 31 грудня 2013 року, №1 від 31 січня 2014 року №2 від 28 лютого 2014 року та №3 від 31 березня 2014 року (а.с.6-12), виконавцем були виконані роботи (надані послуги) оренда автомобіля [NUMBER] за період вересень, жовтень, листопад, грудень 2013, січень, лютий, березень 2014 року, щомісячна вартість яких згідно з вказаними актами становить 5000 гривень, на загальну суму 35000 гривень (7 місяців по 5000 гривень). Позивач стверджує, що не отримав орендну плату за вказаний період на загальну суму 35000 гривень. Будь-яких доказів того, що кошти в сумі 35000 гривень за користування автомобілем були перераховані відповідачем на картковий рахунок позивача, або виплачені в іншій спосіб, суду надані не були. Відповідно до вимог ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змісту частини 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведені в позовній заяві розрахунки 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу, які перевірені судом, та враховують кількість днів прострочення з 13.09.2013 по 22.03.2016, а також індекси інфляції, які діяли у період прострочення, та порядок нарахування 3% річних (сума заборгованості*кількість днів прострочення/365*0,003(3%)), а також інфляційних втрат (сума заборгованості* результат множення індексів інфляції за період прострочення сума заборгованості), та, враховуючи вимоги ст.11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу підлягає стягненню в межах нарахованих позивачем сум: 2379 гривень 14 копійок та 27844 гривень 62 копійки відповідно (а.с.2). Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованих сум, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. З урахуванням викладеного, суд прийшов до переконання, що в цій частині позовні вимоги позивача повністю доведені та підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень, то в цій частині вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в розмірі належної до сплати суми судового збору, який становить 1% від загальної суми заявлених позивачем майнових вимог, тобто в розмірі 652 гривні 24 копійки, а надміру сплачений позивачем судовий збір за змістом ст.7 закону України «Про судовий збір» (а.с.13) може бути повернутий за відповідним клопотанням позивача на підставі ухвали суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial