Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

15.05.2017р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПУАТ «Фідобанк» [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 014/1969/2/13117 від 07.04.2008р. станом на 10.11.2016р. у розмірі 726 108 грн. 90 коп., яка складається із простроченої заборгованості по процентах у розмірі 44\~359,03 грн, строкової заборгованості по процентах у розмірі 14\~494,37 грн., пені у розмірі 4\~138,04 грн., простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 19\~651,74 грн., строкової заборгованості по кредиту у розмірі 643\~465,72 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 07.04.2008р. між ВАТ «Ерсте Банком» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/1969/2/13117 на споживчі потреби, згідно з умовами п. 1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 100\~000 доларів США в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісії, в обумовлені цим договором строки. У відповідності до п 1.1 процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 12% річних та включається в суму щомісячного платежу з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 06.04.2028р. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі надавши кошти позичальнику. В порушення умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом в обумовлені договором строки. Станом на 10.11.2016р. у розмірі 726 108 грн. 90 коп., яка складається із простроченої заборгованості по процентах у розмірі 44\~359,03 грн, строкової заборгованості по процентах у розмірі 14\~494,37 грн., пені у розмірі 4\~138,04 грн., простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 19\~651,74 грн., строкової заборгованості по кредиту у розмірі 643\~465,72 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за кредитним договором не погашає, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом з метою примусового стягнення з останнього кредитної заборгованості. Представник позивача - [PERSON] (довіреність від 28.08.2017р. а.с. № 103) в судове засідання 22.11.2017р. не зявилась, про дату судового засідання була повідомлена належним чином ( а.с. № 106), ще 18.09.2017р. залишила суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. А також просила суд розглянути справу за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. № 102). Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначалися на 18.09.2017р. та 22.11.2017р., двічі поспіль не зявився, про дату та час розгляду справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресою наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області від 16.06.2017р. (а.с. № 96), проте до суду повертаються конверти з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 100, 107), що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. Про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. За ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 07.04.2008р. між ВАТ «Ерсте Банком» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/1969/2/13117 на споживчі потреби, згідно з умовами п. 1.1 якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 100\~000 доларів США в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісії, в обумовлені цим договором строки (а.с. № 7-10). У відповідності до п 1.1 процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 12% річних та включається в суму щомісячного платежу з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 06.04.2028р. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором у повному обсязі надавши кошти позичальнику, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1969/101666. (а.с. № 67). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище кредитного договору, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, який укладається в письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551 ЦК України). Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом в обумовлені договором строки. Станом на 10.11.2016р. у розмірі 726 108 грн. 90 коп., яка складається із простроченої заборгованості по процентах у розмірі 44\~359,03 грн, строкової заборгованості по процентах у розмірі 14\~494,37 грн., пені у розмірі 4\~138,04 грн., простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 19\~651,74 грн., строкової заборгованості по кредиту у розмірі 643\~465,72 грн. (а.с. № 66). Відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором або контррозрахунку, на спростування розміру грошового зобовязання на загальну суму 726 108 грн. 90 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Враховуючи часткове виконання боржником грошового зобовязання за кредитним договором, згідно графіків погашення кредитного зобовязання (а.с. № 66), що підтверджує факт визнання ним грошових зобовязань та з огляду на те, що в судовому порядку вищевказаний кредитний договір недійсним не визнавався, з урахуванням презумпції правомірності правочину, укладеного з додержанням встановленої форми, закріпленої ст. 204 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача є обґрунтованими та законними. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПУАТ «Фідобанк» [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10\~891грн.63коп., сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням від 19.12.2016р. (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved