Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

15 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на 1/12 частину квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Визнати за її малолітньою донькою, [PERSON] , право власності на 1/12 частину квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на її користь судові витрати зі сплати судового збору (а.2-12, 33-44). І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 01 червня 2007 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] у них народилась дитина - [PERSON] . [INFO] [PERSON] номер. Після її чоловіка відкрилась спадщина. Оскільки [PERSON] заповіту не залишив, спадкування відбувається за законом. Вона, її донька [PERSON] , син чоловіка від першого шлюбу [PERSON] та мати померлого чоловіка [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. В шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вона звернулась із відповідною заявою про прийняття спадщини від свого імені та від імені її малолітньої дитини. Однак після спливу строку у шість місяців їй повідомили, що після [PERSON] спадщина у вигляді будь-яких прав і обов`язків щодо будь-якого майна не залишилась. 05 березня 2011 року вона уклала шлюб із [PERSON] . Потім з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що її померлому чоловіку, [PERSON] належить 1/3 квартири, яка находиться за адресою: [ADDRESS] , дата прийняття рішення про державну реєстрацію права приватної власності - 25.02.2004 року. Інша частина зазначеної нерухомості отримана на тих самих правових підставах та розділена в рівних частках між [PERSON] та [PERSON] . Незважаючи на те, що нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори у 2010 році повідомила її про відсутність майна, яке могла б успадкувати вона та дочка, маючи цю інформацію, вона знов звернулась до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори із повідомленням про наявність майна, яке може бути успадковане нею та малолітньою дитиною. Там вона дізналась, що також заяву про прийняття спадщини подала її колишня свекруха, [PERSON] , яка продовжує проживати у зазначеній квартирі. Однак з метою недопуску оформлення нею та її дитиною, яка є її онукою, права на спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, вона не надала до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори оригінали документів, які б підтверджували, що її померлому чоловіку належить 1/3 квартири. Оскільки оригінали документів знаходяться у [PERSON] , надавати їх ані до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, ані їй вона не збирається, отримати їх іншим чином вона не може. Через відсутність правовстановлюючих документів в матеріалах спадкової справи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, 21 листопада 2017 року нотаріус Хорошманенко Н.С. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідачка не бажає спілкуватися ані з нею, ані з її дочкою, яка є її онукою: вона змінила всі відомі їй засоби зв`язку, починаючи з 2009 року жодного разу не спілкувалась зі своєю онукою. Її спроби отримати необхідні документи від неї виявились марними, оскільки вона не відчиняє двері та не бажає визнавати її законні права та дитини, так само як і іншої дитини, яка також є її онуком. У зв`язку з цим вона була вимушена звернутися до Самарського районного суду із позовом про витребування правовстановлюючих документів. 18 вересня 2018 р. Самарським районним судом м.Дніпропетровська було винесено рішення по справі № 206/1641/18 про відмову у задоволенні позову, яке було змінено апеляційним судом 26 лютого 2019 р. в частині правового обґрунтування відмови у позові. Відмова у позові полягала в тому, що позивачем при поданні позову про зобов`язання надання правовстановлюючих документів обраний неефективний спосіб захисту порушеного права. Нею також було подано заяву до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори про витребування у [PERSON] правовстановлюючих документів на квартиру і особисто направлявся лист до [PERSON] з проханням передати документи до нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину. Лист вона не забрала з пошти, до нотаріальної контори не з`явилась. Таким чином, відповідачка не визнає за нею права власності в порядку спадкування, не надає в установленому законом порядку документи для його оформлення. У зв`язку з цим вона вимушена звертатися із позовом про визнання за нею та її неповнолітньою донькою, [PERSON] права власності на 1/2 частину майна, що належала [PERSON] на момент його смерті. Оскільки йому належала 1/3 частина квартири, а спадкоємців першої черги четверо, то їй і донці має належати 1/4 частина того, що належала йому на момент смерті, тобто в загальній сукупності 1/6 частина вищезгаданої квартири, а кожній з нипх - 1/12 частина. Відповідач відзив на позовну заяву не подала. Представник позивача, адвокат Маніна М.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] не використала своє право бути присутньою у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України, через оголошення, розміщене на офіційному сайті «Судова влада» і судові повістки, в матеріалах справи міститься конверти які направлялися відповідачу з позначкою «не вручено за закінченням терміну зберігання». У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України. Треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, [PERSON] не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 22 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.28). 14.06.2019 року позивачем подано заяву про усунення недоліків з уточненою позовною заявою (а.с.32-44). 20.06.2019 року ухвалою судді по даній справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання (а.с.55). 04.04.2019 року від третьої особи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.33). 17.07.2019 року від третьої особи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.58). 03.09.2019 року представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів (а.с.65). Ухвалою судді від 03.09.2019 року клопотання представника позивача задоволено. Витребувано з Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори (яка знаходиться за адресою: вул. Космонавта Волкова буд. 3, м. Дніпро) належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . (а.с.66). Ухвалою судді від 03.10.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.94). 12 листопада 2019 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] (а.с.106). У судові засідання призначені 03.09.2019р., 03.10.2019р., 23.10.2019р., 12.11.2019р., 09.12.2019р. відповідач, повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, не з`явився, в зв`язку із чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК Країни, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. 09 грудня 2019 року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Під час розгляду справи судом заслухано представника позивача, дослідженописьмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. З 01 червня 2007 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 01 червня 2007 року (а.с.16). [INFO] народилася [PERSON] батьками якої є: [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.17). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 19 листопада 2009 року (а.с.18). 05 березня 2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05 березня 2011 року (а.с.19). 21 листопада 2017 року постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії [PERSON] діючій від свого імені та як законний представник від імені та в інтересах своєї малолітньої дочки [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] після смерті чоловіка та батька [PERSON] у зв`язку з тим, що в неї відсутні правовстановлюючі документі на частину квартири на ім`я спадкодавця (а.с.20). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.02.2018 року право приватної власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] зареєстровано 25.02.2004р. на підставі свідоцтва про право власності від 12.01.2004 року виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради за [PERSON] , на 1/3 частину за [PERSON] та на 1/3 частину за [PERSON] (а.с.21-22). Листом від 12.01.2019 року вих. № Р-1/02-47 державний нотаріус Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. повідомили [PERSON] , що [PERSON] було надіслано листа з проханням зьявитися до нотаріальної контори 04 грудня 2018 року о 10год. для вирішення питання щодо оформлення спадкових прав після [PERSON] , який помер [INFO] та мати при собі правовстановлюючі документи на квартиру. 04 грудня 2018 року у зазначений час [PERSON] до нотаріальної контори не з`явилася (а.с.23). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року (справа № 206/1641/18, провадження № 2/206/708/18) в задоволенні позовних вимог [PERSON] ( [ADDRESS] , іпн. [NUMBER] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] , іпн. [NUMBER] ), третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора (м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 3, код ЄДРПОУ 05383454) про витребування правовстановлюючих документів відмовлено (а.с.46-48). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у позові. У іншій частині залишено без змін (а.с.50-53). На виконання ухвали суду Восьма дніпровська державна нотаріальна контора 10.05.2019р. надали копію спадкової справи після [PERSON] , який помер [INFO] , в якій зокрема є: заява [PERSON] , яка діє сама за себе та як законний представник малолітньої дочки [PERSON] від 21.11.2009р. про прийняття спадщини; заява [PERSON] про прийняття спадщини від 27.03.2010р.; заява [PERSON] , яка діє сама за себе та як законний представник малолітньої дочки [PERSON] від 21.11.2017р. про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на частину квартири, що знаходиться по [ADDRESS] ; свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] батьками якого є: [PERSON] і [PERSON] ; постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2017р.; заява [PERSON] про витребування у [PERSON] правовстановлюючих документів на квартиру; лист нотаріуса до [PERSON] від 20.11.2018р. з проханням заявити до нотаріальної контори з правовстановлюючими документами; конверт, який повернувся з адреси [PERSON] з позначкою не вручено «за закінченням терміну зберігання» (а.с.69-93). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи після смерті [PERSON] спадкоємцями перщої черги є його донька [PERSON] , дружина [PERSON] , мати [PERSON] та син [PERSON] . Після смерті [PERSON] у встановлений законом строк спадщину прийняли його дружина, неповнолітня донька і мати. Проте позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на 1/3 частину квартири [ADDRESS] на ім`я спадкодавця [PERSON] . [PERSON] правовстановлюючі документи на квартиру не надає. Умови для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача відсутні. Отже єдиним правовим способом захисту порушених прав є визнання права власності в порядку спадкування. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових втрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved