Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

17.05.2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 35212,53 грн. за кредитним договором № б/н від 08.11.2012 року та судового збору. 11.12.2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява, якою збільшені позовні вимоги до 57668,69 грн. та судового збору. При цьому позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем 08.11.2012 року було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач відповідно до умов договору виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів, однак відповідачем умови договору не виконуються, порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, в звязку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. До судового засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, в позовній заяві просить в разі неявки представника проводити розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судовому засіданні 01.12.2017 року в звязку з наданням відповідачем копій квитанцій про часткову сплату заборгованості судом було зобовязано позивача зробити розрахунок та забезпечити явку представника банку в наступне судове засідання, після чого стороною позивача до суду було надіслано уточнену позовну заяву з новим розрахунком, однак представник позивача до судового засідання не зявився. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 01.12.2017 року позовні вимоги визнала частково, надала до суду копії квитанцій про часткову сплату заборгованості. При цьому також надала заяву 11.05.2018 року, в якій зазначила, що визнає тільки суму кредиту, в іншій частині вимог просить відмовити, проводити розгляд справи за її відсутності. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н від 08.11.2012 року шляхом підписання відповідачем [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок /а.с.6-31/. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів відповідачу. Однак, відповідач [PERSON] не виконала зобовязання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом, чим порушила умови кредитного договору, що вбачається з детального розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позову, станом на 30.11.2017 року. Так, згідно вказаного розрахунку, заборгованість [PERSON] становить 57668,69 грн., з яких: 1966,10 грн. тіло кредиту; 48380,27 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками; 4100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 3222,32 грн. заборгованість по судовим штрафам /а.с.61-63/. Судом досліджені надані відповідачем копії квитанцій щодо поповнення карткового рахунку на 600,00 грн., 630,00 грн., 430,00 грн. та 500,00 грн. /а.с.50/. З матеріалів справи вбачається, що зазначені квитанції враховані позивачем під час здійснення розрахунку від 30.11.2017 року. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, відповідач не здійснив повернення коштів у строк, визначений у договорі, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 16, 526, 530, 536, 611, 612, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню у повному обсязі, так як законні та обґрунтовані. При цьому доводи відповідача стосовно часткового не визнання позову суд вважає недоведеними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження своєї позиції відповідач в ході судового розгляду справи не надала. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved