Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

16.10.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку набувальної давності, в якому вказав, що позивач перебував у цивільному шлюбі з [PERSON], яка [INFO] року народила дитину - [PERSON]. Сім'я мешкала за адресою [ADDRESS]. Дитина зареєстрована у вказаній квартирі, в той же час [PERSON] зареєстрований у м. Харкові. З 2005 року [PERSON] перестала піклуватися дитиною, не займалася її вихованням, не забезпечувала харчуванням, одежею та іншими необхідними для розвитку дитини речами, крім того [PERSON] зловживала спиртним напоями та наркотичними засобами. Батько виховував дитину самостійно. В подальшому [PERSON] вигнала [PERSON] та сина - [PERSON] з квартири в с. Бірки Зміївського району Харківської області, у зв'язку з чим позивач разом із сином змушені були декілька днів взагалі мешкати в лісопосадці. В липні 2005 року позивач став винаймати покинутий будинок, розташований в [ADDRESS], в якому зробив ремонт та облаштував його для власного проживання разом з дитиною. Після цього, [PERSON] відшукав власника вказаного будинку та домовився про його продаж. Однак, остання не прийняла заходів по оформленню будинку, а у вересні 2005 року [PERSON] - померла. Отже, починаючи з липня 2005 року [PERSON] разом із своїм сином [PERSON] постійно, відкрито проживає у спірному домоволодінні. Саме з цього часу позивач ставиться до нерухомості як до своєї власності - зробив капітальний ремонт будинку та надвірних споруд, провів водопровід та газ, сплачує плату за комунальні послуги, обробляє земельну ділянку. Спадкоємці [PERSON] не реалізували своє право на оформлення спадщини, Свідоцтва про право на спадщину не отримували. З моменту вселення [PERSON] жодна особа, в т.ч. і спадкоємці, не цікавилися будинком та не претендували на нього. Позивач вважає, що володіє спірним будинком вже більше 10 років, а тому набув на нього право власності за набувальною давністю. З огляду на викладене, [PERSON] просив визнати за ним право власності на житловий будинок разом із надвірними будівлями, розташований за адресою [ADDRESS], за набувальною давністю. В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] помер, його тіло було знайдено працівниками Харківського РВ [INFO] року. Померлий був одинокою, хворою людиною похилого віку. Тіло [PERSON] було доставлено до Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи для з'ясування причини смерті. В подальшому до ХОБСМЕ ніхто із спадкоємців, родичів чи знайомих померлого для витребування тіла для поховання не звертався, тому [PERSON] був похований КП «Ритуал», як одинока людина за бюджетні кошти. В шестимісячний строк після смерті [PERSON] ніхто із його спадкоємців із заявами про прийняття спадщини не звертався. Померлий на момент смерті мешкав один у м. Мерефа. На підставі викладеного 12.05.2016 року [PERSON] було подано уточнену позову заяву, в якій змінено відповідача з [PERSON] на Мереф'янську міську раду Харківського району Харківської області. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, свої інтереси довірив представляти адвокату [PERSON], яка також у судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, до суду надійшов лист Мереф'янського міського голови [PERSON] про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи за відсутності представника відповідача. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Відповідно до копії Свідоцтва про укладення шлюбу, серія [NUMBER], актовий запис № 41, 02.08.1975 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] /а.с. 3/. [PERSON] була власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією рішення народного суду Готвальдівського району Харківської області від 20.01.1981 року, копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.07.2005 року № 7890683, копією технічного паспорту на житловий будинок, копією Довідки виконавчого комітету Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області від 12.07.2005 року № 2313, а також копією Свідоцтва про право на спадщину від 18.02.1981 року № реєс. 441 /а.с. 4, 5, 6-7, 11, 76/. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року, а [PERSON] - [INFO] року, що підтверджується копіями відповідних актових записів про їх смерть /а.с. 46, 47, 63, 67, 68/. Листом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 14.04.2016 року вих. № 1091/01.16 повідомляється, що після смерті [PERSON], який проживав за адресою [ADDRESS], до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, Свідоцтво про право на спадщину не видавалося /а.с. 65/. Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у цивільному шлюбі з [PERSON], яка [INFO] року народила дитину - [PERSON] - копія Свідоцтва про народження, серія [NUMBER], актовий запис № 18 /а.с. 72/. Сім'я мешкала за адресою [ADDRESS]. Дитина зареєстрована у вказаній квартирі, в той же час [PERSON] зареєстрований у м. Харкові. З 2005 року [PERSON] перестала піклуватися дитиною, нехтувала своїми батьківським обов'язками, зловживала спиртним напоями та наркотичними засобами. Батько виховував дитину самостійно. В подальшому [PERSON] вигнала [PERSON] та сина - [PERSON] з квартири в с. Бірки Зміївського району Харківської області, у зв'язку з чим позивач разом із сином змушені були шукати інше житло. В липні 2005 року позивач став винаймати покинутий будинок, розташований в [ADDRESS], який, як зазначалося вище належав [PERSON] В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 цієї статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК. Таким чином, граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно, 01 січня 2001 року. При цьому слід визнати, що якщо строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 01 січня 2001 року. У той же час, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то у строк набувальної давності цей період зараховується повністю. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та законодавство, що регулює прядок вирішення спорів про набуття права власності за набувальною давністю слід виходити з наступного: Так, судовим розглядом встановлено, що законний володілець спірного будинку № 23 - [PERSON] - померла, незаконний володілець - [PERSON], на протязі всього часу володіння майном, а саме з липня 2005 року, був впевнений, що на це майно не претендують інші особи, оскільки будь-яких спадкоємців після смерті [PERSON], в т.ч. і після смерті [PERSON] немає, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. А саме, в матеріалах справи міститься копія розписки, з якої вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 2200 грн. за продаж будинку, розташованого на фермі Борки по [ADDRESS] /а.с. 75/. За інформацією КП «Зміївське БТІ» адреса - ферма Борки, [ADDRESS] та адреса [ADDRESS], є однією і тією ж, тобто відбувалося перейменування вулиць. Крім того, [PERSON] не набув майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі, що свідчить про добросовісність володіння житловим будинком [ADDRESS] Всі витрати по утриманню та догляду за вказаним житлом здійснює позивач, оскільки більш, ніж 10 років володіє вказаним будинком, утримує його в належному стані, здійснює ремонт та сплачує відповідні комунальні платежі /а.с. 10, 83, 84-85/. Факт відкритості та безперервності володіння [PERSON] спірним житлом встановлений судом та підтверджується копіями Актів депутата /а.с. 9, 80/. Враховуючи, що позивачем було доведено, що він добросовісно заволодів будинком [ADDRESS], так як вказаний будинок зареєстрований на праві власності за померлою особою, фактично на час розгляду справи судом нікому не належить, тобто є безхазяйним майном, позивач відкрито та безперервно володіє спірним майном більш ніж 10 років, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за [PERSON] право власності на будинок в порядку набувальної давності. Згідно Наказу Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Outcome: approved