Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

15.01.2021 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2014 року народження з нею. Посилається на те, між нею та відповідачем припинені шлюбні відносини, але виник спір про місце проживання їх дітей. Позивачка зазначає, що з жовтня 2016 року вона офіційно працевлаштована у виробничому підрозділі пасажирському вагонному депо Запоріжжя-1 філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» виконавцем художньо-оформлювальних робіт, де має позитивно характеризується. Вона зареєстрована та проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Не має шкідливих звичок, спиртні напої та наркотичні засоби не вживає. Проживання неповнолітніх дітей разом з нею повністю відповідає інтересам дітей, оскільки малолітні діти біологічно більше прив`язані до матері, вони потребують материнської любові та турботи, материнського догляду, регулярного, своєчасного харчування, дотримання правил гігієни, постійного нагляду. Ухвалою суду від 24.03.2021 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог була залучена Балабинська селищна рада Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування, оскільки позивачка [PERSON] разом з дітьми проживає та має намір в подальшому проживати в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.06.2021 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог була залучена Кушугумська селищна рада Запорізького району Запорізької області, як орган опіки та піклування, оскільки Балабинська селищна рада Запорізького району Запорізької області увійшла до складу Кушугумської територіальної громади. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Железняк А.В. позов підтримали в повному обсязі. Позивачка додатково пояснила, що з листопада 2020 року проживає в [ADDRESS] в цивільному шлюбі разом зі [PERSON] . Цей будинок належить його матері, з її дозволу вони в ньому проживають. Діти відвідують школу №83 м. Запоріжжя. Вона хотіла перевести їх до школи в пгт Балабине, проте, відповідач не надав своєї згоди на те, щоб вона забрала документи зі школи №83, тому директор школи не віддав їй документи. Дітям зараз дуже незручно добиратися зі школи, відповідач обіцяв, що буде возити їх до школи та назад, але не виконав свої обіцянки. На теперішній час шлюб між нею та відповідачем розірваний, рішенням суду присуджені аліменти, проте, відповідач аліменти не платить. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, вказує, що позивачка в позові не зазначила, де вона буде проживати разом з дітьми, що ускладнить його спілкування з дітьми. Вважає, що діти повинні проживати разом з ним за їх попередньою адресою: [ADDRESS] , там вони ходять до школи, мають друзів, тобто сталі соціальні зв`язки. Переїзд в інше місце негативно впливає на їх життя. Старший син [PERSON] піддається впливу з боку матері, тому він висловлює бажання проживати з матір`ю під її тиском. Представник органу опіки та піклування Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області Тарасова І.О. у вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Зазначила, що нею були обстежені умови проживання дітей з матір`ю в пгт [PERSON] . Умови проживання задовільні, позивачка веде нормальний спосіб життя, опікується дітьми. Представник районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування Борисенкова В.Б. просила справу слухати без їх участі, позов вирішити в інтересах малолітніх дітей. Заслухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] а.с.6) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] а.с. 7). З листопада 2020 року неповнолітні діти проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується особистими поясненнями позивачки та довідкою Кушугумсьвої селищної ради №551 від 26.03.2021 року (а.с. 89). Мати [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.8). Згідно акту обстеження умов проживання від 13.07.2021 року будинок [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат. В ньому проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 2008 р.н., [PERSON] , 2014 р.н. Діти мають окрему кімнату та всі необхідні речі для навчання та розвитку. Будинок облаштований для проживання (а.с.110). За висновком щодо доцільності проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] від 12.08.2021 р. № 236 опікунська рада виконавчого комітету Кушугумської селищної ради вважає доцільним проживання неповнолітніх дітей зі своєю матір`ю [PERSON] (а.с.113). 08.04.2021 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами розірвано. З [PERSON] на користь [PERSON] стягненні аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , 2008 р.н. та [PERSON] , 2014 р.н. (рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2021 р.) Суд керувався такими нормами права. За положеннями частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. \~Суд встановив, що за місцем проживання матері в [ADDRESS] , створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей (акт обстеження умов проживання від 13.07.2021 р. а.с. 110). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. \~Стаття 8 Конвенції про права дитини включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року). Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, № 10383/09, §79, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. В судовому засіданні був допитаний неповнолітній [PERSON] , [INFO] , який суду пояснив, що з осені 2020 року він разом з мамою та молодшим братом проживають в смт Балабіне разом з новим чоловіком мами [PERSON] . Під час спільного проживання батьки часто сварилися, що дуже хвилювало його. Він відвідує школу №83, але до неї незручно добиратися. Відвозить до школи їх чоловік матері, а забирає зі школи мама. Він та його брат бажають проживати з мамою, їм комфортно з нею. Її чоловік [PERSON] \~ \~ \~ \~ до них добре відноситься, вони разом проводять вільний час, ходять на рибалку, до парку. Він знає про намір мами перевести їх в іншу школу в птг Балабіне, він з цим згодний, це його не лякає, в стару школу дуже незручно добиратися з місця їх нового проживання. За час окремого проживання батько з ним рідко спілкується. В цьому році він один раз приходив до школи, де вони розмовляли, телефоном вони також не спілкуються, хоча він має таку можливість. З боку мами перешкод для спілкування з батьком не має. Молодший брат не бажає спілкуватися з татом, а він хотів би частіше спілкуватись із батьком, проте проживати хоче лише з мамою. Клопотання про допит малолітнього [PERSON] , 2014 р.н. сторонами суду не заявлялось. Під час прийняття рішення суд врахував думку неповнолітнього [PERSON] , 2008 р.н. щодо проживання з матір`ю. Суд вважає, що визначення місця проживання з матір`ю не буде мати негативного впливу у зв`язку зі зміною місця проживання, оскільки фактично місце їх проживання вже змінено, майже рік діти проживають з матір`ю окремо від батька, в смт Балабине. Зміна школи в даному випадку не викликає заперечень у дитини та не може бути єдиною підставою для відмови у задоволенні позову. Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд дійшов висновку, що залишення дітей проживати з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей, сприятиме їхньому повноцінному вихованню та розвитку. В суді не встановлені обставини, які б вказували на неможливість проживання дітей з матір`ю. Батько дітей, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їхнє здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати. Батько дитини у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю не може бути обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у їх вихованні. Більше того, виходячи з положень статей\~157,\~181 СК України,\~той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. Посилання відповідача на те, що позивачка не зазначила в позові адресу місця проживання дітей з нею, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки вирішальним у даній категорії справ є визначення місця проживання з кимось з батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд. Позивачкою при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 908 грн., тому

Outcome: approved