Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

15 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання правочину дійсним. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 25 грудня 2004 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу квартири № 34 в будинку № 15 на мікрорайоні 5-й Зарічний в місті [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в КП «Криворізьке БТІ». З метою продажу вказаної квартири позивач звернулася до нотаріальної контори, де їй було відмовлено в оформленні документів для подальшого продажу, оскільки нотаріус, яка посвідчили договір купівлі-продажу від 25.12.2004, не мала права здійснювати нотаріальну діяльність, про що ні позивач, ні відповідачі як сторони укладеного договору не знали. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 26.10.2017. Ухвалою суду від 26.10.2017 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] від 26.10.2017 про витребування доказів та відкладено судовий розгляд на 27.11.2017. Ухвалою суду від 27.11.2017 в звязку з неявкою учасників судового процесу судовий розгляд відкладено на 18.12.2017. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, повідомлялися судом про час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд або відкладення розгляду справи за їх відсутності не надали, в звязку з чим за згодою представника позивача судом 18.12.2017 було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Від третьої особи Другої криворізької державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне. 25 грудня 2004 року між [PERSON], [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири за номером 34 житловою площею 27,2 кв.м, загальною площею 44,4 кв.м, на девятому поверсі, девятиповерхового будинку, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг мкр-н 5-й Зарічний, будинок під номером 15, що підтверджується копією зазначеного Договору серія ВВТ № 690944, копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6210867 від 14.01.2005 (а.с. 8-9). Відповідно до ст. 657 ЦК України (на час виникнення правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. 2 ст. 210 ЦК України \~правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Спірний договір купівлі-продажу від 25.12.2004 серія ВВТ № 690944 був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4636, а також був зареєстрований в комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» номер запису 336 в книзі 194П-336. Відповідно до ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Згідно з п.п. 1, 13 Порядку здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства приватними нотаріусами під час виконання ними своїх обовязків, затвердженим наказом Мінюсту України від 14.09.2004 № 105/5, (чинний на час виникнення спірних правовідносин), контроль за дотриманням вимог законодавства приватними нотаріусами під час виконання ними своїх обов'язків здійснюється з метою реалізації повноважень Міністерства юстиції України, головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - управління юстиції), передбачених статтею 33 Закону України «Про нотаріат». Одним із видів контролю за дотриманням вимог законодавства приватними нотаріусами під час виконання ними своїх обов'язків є проведення перевірок. Ухилення приватного нотаріуса від перевірки або відмова від надання документів на вимогу членів комісії є підставою для зупинення його діяльності. Як вбачається з листа Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 15.11.2017 за № 28157/04.2-65/5489, згідно з наказом Дніпропетровського обласного управління юстиції № 516 від 21.12.2004 «Про зупинення діяльності приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON]В.» нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] зупинена з 22 грудня 2004 року до надання нею нотаріальних та інших документів для здійснення перевірки. Приватного нотаріуса [PERSON] про зупинення її нотаріальної діяльності повідомлено телефонограмою від 22.12.2004 № 05-15/5713, телеграмою з повідомленням про вручення від 23.12.2004 № 05-15/5749, яка вручена особисто [PERSON] 24 грудня 2004 року, та листом обласного управління юстиції від 23 грудня 2004 року № 05-15/5784 (а.с. 30). Таким чином, судом встановлено, що приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] не мала повноважень засвідчувати спірний договір купівлі-продажу від 25.12.2004. Відповідно до ч. 3, 4 статті 334 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наведені положення закону, а також те, що договір між сторонами був укладений у встановленій законом формі, але не був посвідчений нотаріально, правочин був виконаний обома сторонами, пройшов державну реєстрацію, а отже є вчиненим, позивач набув право власності на предмет договору, суд вважає за необхідне визнати такий договір дійсним. На підставі викладеного та

Outcome: approved