Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

16.10.2016 позивач звернувся до суду з позовом до ДП Науково-дослідного інституту «Буран» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що з 29.03.1999 він працював у відповідача на посаді інженера-конструктора. 04.09.2013 він був звільнений з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 36 КЗпП України. Проте, з грудня 2011 року відповідач не виплачує заробітну плату позивачу, заборгованість по якій станом на 04.09.2013 складає 43 929 грн. 60 коп. Оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання, а саме порушує строки виплати заробітної плати, позивач звернувся з позовом та просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 40917,96грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. На підставі ст. ст.169,224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача, визнавши причини неявки представника відповідача неповажними, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] з 29.03.1999 працював у відповідача ДП Науково-дослідного інституту «Буран» на посаді інженера-конструктора. Вказана обставина підтверджується трудовою книжкою та наказом № 9-к від 29.03.1999 (а.с.5,7). Згідно наказу від 04.09.2013 № 45-к позивач звільнився з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 36 КЗпП України. (а.с.8) Разом з тим, заробітна плата відповідачем позивачу з грудня 2011 року не виплачується і заборгованість по ній станом на 04.09.2013 складає 43 929 грн. 60 коп., що підтверджується довідкою про заборгованість (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, провадиться в день звільнення, що передбачено ст.116 КЗпП України. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України). Отже, відповідно до вимог закону, відповідач зобов'язаний виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 06.10.2016 становить 40 917 грн. 96 коп. (292 днів затримки х 140 грн. 13 коп. середньоденна зарплата = 40 917 грн. 96 коп. ). Суд вважає зазначені вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам закону. У зв'язку з задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід Держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 551,20грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved