Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

16 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, інфляційних витрат, відсотків та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Позивач на обґрунтування зазначених вимог вказав, що 16 липня 2014 року уклав із [PERSON] договір у формі письмової розписки за яким позичив відповідачу [PERSON] 10000тис.грн. на строк 14 днів (до 30 липня 2014 року ) . Оскільки станом на час звернення до суду відповідач [PERSON] не виконав прийнятого на себе зобов'язання з повернення грошових коштів, позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь борг в сумі 10000грн.,570,55грн. відсотків за користування позикою,131,51грн. трьох відсотків річних та 820грн. інфляційних втрат. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про одержання судових повісток, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказах. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ( ст.1046 ЦК України). З приводу цього у справі встановлено, що 16 липня2014 року між сторонами в письмовій формі у виді розписки було укладено договір позики за умовами якого [PERSON] передав відповідачу [PERSON] 10000грн., які той зобов'язувався повернути в двох недільний термін до 30.07.2014 року Проте свого зобов'язання відповідач на неодноразові вимоги позивача не виконав. Відповідно до ст. 256 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. За правилами ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На порушення договірних зобов'язань відповідач у визначений договором строк отримані грошові кошти не повернув. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також розмір відсотків який зазначено в договорі. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Як встановлено судом вище відповідач повинен був виконати грошове зобов'язання у строк до 30 липня 2014 року включно. З 31.07.2014 року почав відраховуватися строк прострочки виконання зобов'язання та нарахування відсотків. Судом перевірено надані позивачем розрахунки щодо основного боргу, збитків від інфляції та відсотки, які відповідають вимогам закону, тому вони у зазначених розмірах підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного ,

Outcome: approved