Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

16.10.2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що спірна квартира придбана в період шлюбу з відповідачем за спільні кошти подружжя, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності, чого не визнає відповідач. У судовому засіданні позивач пред'явлений позов підтримав і наполягав на задоволенні; додатково просив суд відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору та оплатою вартості експертизи в розмірі 800 грн, яка проводилася на замовлення позивача з метою визначення ціни позову. Відповідач не з'явилася до суду вдруге поспіль, при цьому надіслала заяву про відкладення розгляду справи, пославшись на хворобливий стан здоров'я. Прокольною ухвалою суду від 30.01.2019 року в задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено з тих підстав, що в разі повторної неявки відповідача суд має право розглядати справу за його відсутності (ч. 4 ст. 223 ЦПК України); крім того, як випливає з матеріалів справи (а.с. 83), відповідач уклала 01.01.2019 року договір про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON], при цьому вона не довела наявність поважних причин для неявки в судове засідання її представника. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З 28.09.2007 року сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.03.2018 року (а.с. 7, 8). Як убачається з копії договору купівлі-продажу квартири та відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 3, 4), 07.02.2008 року, тобто в період шлюбу з позивачем, відповідач придбала у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] (далі - Квартира); право власності на Квартиру в цілому зареєстровано за відповідачем. Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За приписом частини першої статті 70 Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, статтями 60, 70 Кодексу встановлена презумпція права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, яке придбано в період шлюбу, а також рівність часток подружжя. У визначений ухвалою судді від 18.10.2018 року 15-денний строк (від дня отримання копії цієї ухвали) відповідач відзив на позовну заяву разом із доказами, які спростовують правову позицію позивача, не подала. Водночас суд констатує, що пред'явлений позов повністю ґрунтується на законі, а зазначені в ньому доводи позивача відповідачем не спростовані, що є підставою для його задоволення. Під час звернення до суду позивач сплатив судовий збір за подачу позову в сумі 1949 грн 88 коп. і за подачу заяви про вжиття заходів забезпечення позову в сумі 357 грн 40 коп., яка задоволена ухвалою суду від 30.11.2018 року (а.с. 1, 65-68), а всього 2307 грн 28 коп. За приписом статей 133, 141 ЦПК України вказані витрати є судовими і підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Вимога позивача про стягнення з відповідача 800 грн у відшкодування витрат на проведення експертизи підлягає відхиленню, оскільки наданий позивачем Звіт про оцінку майна (а.с. 10-39) не вважається висновком експерта через те, що за змістом він не відповідає вимогам частини шостої статті 102 ЦПК України і не містить запису про попередження експерта про кримінальну відповідальність, як це передбачено частиною сьомою цієї ж статті.

Outcome: approved