Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

15 грудня 2014 року до суду звернулася [PERSON]. з позовом до АТ «Імексбанк» в особі відділення №57 АТ «Імексбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 02 вересня 2013 року між нею та АТ «Імексбанк» в особі відділення №57 АТ «Імексбанк» був укладений договір №570021560 про банківський вклад (депозит) у валюті - долари США. Позивачка вказує в позові, що відповідно до п.1.1 Договору вона передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок [NUMBER] грошові кошти у сумі 1000 доларів США. Договір був укладений на строк з 02 вересня 2013 року до 03 жовтня 2014 року. Після спливу строку Договору позивачка зверталася до відповідача з вимогою повернути суму внеску, але їй було відмовлено у поверненні суми внеску та процентів. У зв'язку з цим позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з АТ «Імексбанк» в особі відділення №57 АТ «Імексбанк» на її користь: - суму внеску 1430 доларів США, - 40 доларів США процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору, - 27,55 доларів США процентів річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору, - суму втрат від знецінення грошей (передбачених положеннями статті 625 ЦК України) в сумі 3% річних - 8,70 доларів США та індекс інфляції - 63,88 доларів США. Позивачка була належним чином повідомлена про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явилася та надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила суд задовольнити позов в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила (а.с.33). Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи (а.с.23, 24, 32), однак до суду представник не з'явився, причину неявки суду не повідомив. У зв'язку з цим згідно із ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе за згодою представника позивача розглянути позов за відсутністю представника відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Так, відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 02 вересня 2013 року між [PERSON]. та АТ «Імексбанк» в особі відділення №57 АТ «Імексбанк» був укладений договір №570021560 про банківський вклад (депозит) у валюті - долари США (а.с.6-7). Відповідно до п.1.1 договору [PERSON]. передала, а АТ «Імексбанк» в особі відділення №57 АТ «Імексбанк» прийняв на депозитний рахунок АТ «Імексбанк» в особі відділення №57 АТ «Імексбанк» грошові кошти у сумі 1000 доларів США. Договір був укладений на строк з 02 вересня 2013 року до 03 жовтня 2014 року (а.с.6). Згідно із п.2.4.3 договору, нарахування процентів на рахунок АТ «Імексбанк» в особі відділення №57 АТ «Імексбанк» за вкладом проводиться щомісячно з першого числа місяця, натупного за місяцем внесення грошових коштів на депозитний рахунок. Після спливу строку договору [PERSON] зверталася до відповідача з вимогою повернути суму внеску (а.с.12-14), однак кошти до сих пір не повернуті у строки, передбачені договором. Отже, приймаючи до уваги те, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору банківського вкладу відповідачем не було повернуто позивачу - [PERSON] грошовий вклад у розмірі 1000 доларів США, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого [PERSON] значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги підлягають задоволенню. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних за прострочення боргу за 72 днів становить: 1000 доларів США х 3% х/365х72х=8,70 доларів США. За даними Держстату України індекс інфляції у жовтні 2014 році склав 102,4%, у листопалі 2014 року - 101,9%. При вирахуванні інфляційних втрат суд керується даними Держкомстату та листом Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 року. Також, суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем до позову (а.с.15), згідно якого сума заборгованості з врахуванням індексу інфляції складає 63,88 доларів США. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved