Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 10.08.2017 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до[PERSON], третя особа: Центр надання адміністративних послуг Святошинської РДА в м.Києві Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що [PERSON] - є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 8-745 від 16 лютого 2004 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 84394451 від 06.04.2017 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 84394577 від 06.04.2017 року, в якій зареєстрована та проживає. Окрім позивача у зазначеній квартирі, з 1999 року зареєстрований, [PERSON] 1964 р.н., рідний брат позивача, який з дня реєстрації жодного дня не проживав, і місце його проживання невідоме. Позивач зазначила, що неодноразово, позивач зверталася до Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, стосовно втрати родинного зв'язку, з рідним братом [PERSON], на що отримувала відповідь, що місце перебування [PERSON] встановити не вдалося. Даний факт підтверджується довідкою виданою слідчим Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві 12.06.2017 року. Також, факт не проживання [PERSON], за адресою його реєстрації, підтверджується актом про факт не проживання від 20 грудня 2016 року, складеним комісією в складі двох майстрів техдільниці № З «ЖЕД №8» та робітника КПУБ «ЖЕД №8», в присутності трьох сусідів в якому засвідчено інформацію про те що, [PERSON] 1964 р.н., зареєстрований за даною адресою, але фактично не проживає. При повторному обстеженні про факт не проживання [PERSON], тією ж комісією в присутності трьох сусідів, складений акт 04.04.2017 року, в якому зазначено, що в кв. [ADDRESS], [PERSON] 1964 р.н. зареєстрований, але фактично за вказаною адресою зі слів сусідів не проживає з 1999 року і, по теперішній час. Позивач зазначила, що враховуючи факт того, що відповідач за місцем своєї реєстрації протягом 18 років не проживає, участі у витратах на утримання житла не приймає, у позивача виникла необхідність позбавити права користування житловим приміщенням відповідача по справі. Відповідно до статті 156 Житлового Кодексу України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язанні брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту, тому позивач просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 15.08.2017 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 12.09.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Ухвалою суду від 03.04.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 16.04.2018 року продовжено розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача, позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач повторно у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини нявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст.. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] - є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 8-745 від 16 лютого 2004 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 84394451 від 06.04.2017 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 84394577 від 06.04.2017 року, в якій зареєстрована та проживає позивач. (а.с.11-13). Судом встановлено, що у зазначеній квартирі, з 1999 року зареєстрований, [PERSON] 1964 р.н., рідний брат позивача, який з дня реєстрації жодного дня не проживав, і місце його проживання невідоме. Судом встановлено, що факт не проживання [PERSON], за адресою його реєстрації, підтверджується актом про факт не проживання від 20 грудня 2016 року, складеним комісією в складі двох майстрів техдільниці № З «ЖЕД №8» та робітника КПУБ «ЖЕД №8», в присутності трьох сусідів в якому засвідчено інформацію про те що, [PERSON] 1964 р.н., зареєстрований за даною адресою, але фактично не проживає.(а.с.16). Судом встановлено, що При повторному обстеженні про факт не проживання [PERSON], тією ж комісією в присутності трьох сусідів, складений акт 04.04.2017 року, в якому зазначено, що в кв. [ADDRESS], [PERSON] 1964 р.н. зареєстрований, але фактично за вказаною адресою зі слів сусідів не проживає з 1999 року і, по теперішній час. (а.с.15). В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. 00 коп., які сплачено позивачкою за подання позову до суду. Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України та

Outcome: approved