Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

15 вересня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» засобами поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 1669132 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 20 грудня 2019 року в сумі 5544 грн. Обґрунтовано позов тим, що 20 грудня 2019 року між сторонами було укладено договір № 1669132 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 3600 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та перерахував відповідачу на його банківську картку через платіжного провайдера грошові кошти. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка у добровільному порядку не погашена, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначив, що договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 20 грудня 2019 року він з позивачем не укладав. Жодних доказів перерахування коштів відповідачу матеріали справи не містять, а інформація ТОВ ФК «Фей Фор Пей» про здійснення платежу на суму 3600 грн. не підтверджує перерахування коштів відповідачу. Позивач подав відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначив, що відповідач є клієнтом позивача з 23 серпня 2019 року та до діючого договору ним було укладено ще сім кредитних договорів, які він належним чином виконав, що свідчить про обізнаність відповідача з порядком та умовами укладання і підписання договорів з позивачем. Інформація щодо отримання кредиту була розміщена позивачем на власному веб-сайті - https://creditplus.ua/. Відповідач заповнив заявку на отримання кредиту на сайті позивача. В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» надіслало відповідачу пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі кредитного договору, який містить істотні умови, шляхом розміщення його в особистому кабінеті клієнта. Відповідач погодився з офертою, натиснувши кнопку «Погоджуюсь» в особистому кабінеті, після чого Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» надіслало на вказаний клієнтом номер одноразовий ідентифікатор у вигляді коду, який відповідачем було введено, що підтверджує підписання договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, договір був укладений між сторонами в електронній формі шляхом створення (формування) електронних документів та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після укладення договору в електронній формі позивач надав відповідачу кредит шляхом безготівкового перерахування 20 грудня 2019 року коштів через платіжного провайдера ТОВ ФК «Вей фор пей» на банківську картку відповідача, відкриту в АТ «Ощадбанк», яку він особисто вказав при заповненні заявки на отримання кредиту. При цьому, відповідач не надав суду виписку з банківського рахунку, яка б підтверджувала, що 20 грудня 2019 року позивач не виконав зобов`язання та не здійснив переказ коштів у сумі 3600 грн. на рахунок відповідача. Відповідач у встановлений судом строк заперечення не подав. У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не подав. Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 20 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір № 1669132 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 3600 грн. строком на 30 днів з метою покриття побутових витрат, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею (а.с. 7-8). У пункті 1.3 договору сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 1,71% від суми позики за кожний день користування позикою (624,15% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 договору; стандартна процента ставка становить 1,80% від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних) у межах строку надання позики, зазначеного у пункті 1.2. договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, та у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування позикою відповідно до пункту 1.8. договору. Стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.8 та 3.4. договору. Згідно з пунктом 1.6 договору позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів за реквізитами платіжної картки зазначеної позичальником в особистому кабінеті позичальника. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За умовами договору № 1669132 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 20 грудня 2019 року невід`ємною його частиною є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», які розміщені на сайті сreditplus.ua/assets/uploads/public/pravila_18.03/2019.pdf. Приймаючи умови цього договору, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Вказані правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Порядок укладення договорів, що визначений розділом 5 Правил надання коштів у позику, передбачає ряд послідовних двосторонніх дій (таких як реєстрація клієнтом на веб-сайті Товариства із зазначенням особистих засобів зв`язку, ознайомлення з Правилами; направлення Товариством за вказаними клієнтом засобами зв`язку коду (одноразового ідентифікатора), який клієнт має ввести на сайті; підтвердження клієнтом, що одноразовий ідентифікатор є його електронним підписом; реєстрація банківських рахунків для перерахування коштів та погашення позик; пропозиція Товариством клієнту укласти електронний договір; прийняття клієнтом указаної пропозиції шляхом натискання кнопки «Погоджуюсь/Согласен» у особистому кабінеті; надіслання йому Товариством засобами зв`язку одноразового ідентифікатора у вигляді коду; введення клієнтом на сайті отриманого від Товариства коду, чим направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції, після чого договір вважається укладеним). Без здійснення всіх цих дій договір між відповідачем та позивачем не був би укладений. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Таким чином, з урахуванням доказів, наданих суду, враховуючи відсутність доказів, які б підтверджували позицію відповідача щодо неукладання ним спірного договору, суд вважає встановленим, що 20 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем був укладений договір № 1669132 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, який підписаний з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора і відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит шляхом перерахування 20 грудня 2019 року коштів через платіжного провайдера ТОВ ФК «Вей фор пей» на банківську картку відповідача, відкриту в АТ «Ощадбанк», яку він вказав при заповненні заявки на отримання кредиту (а.с. 21, 56-58). Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, який не спростовано відповідачем, утворилася заборгованість у сумі 5544 грн., з якої: 3600 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 1944 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитними коштами (пункти 1.3.2, 3.4 договору). Доказів того, що банківська картка, на яку позивачем було здійснено перерахування коштів, належить не відповідачу, останнім суду не надано. Так само і не надано доказів, що кошти на цю картку позивачем не були перераховані. А тому, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За вказаних обставин, оскільки відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, у добровільному порядку не повернув отримані від позивача грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними, що свідчить про порушення прав позивача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved