Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

16 липня 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у її користь на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позов обґрунтовується тим, що 16.09.2011 року сторони зареєстрували шлюб в Черніївській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 19. В шлюбі народилось двоє дітей [PERSON], 24.05.2012 року та [PERSON], 22.02.2014 року. В даний час позивач звернулась з позовом про розірвання шлюбу. Вона не працює і їй матеріально важко утримувати себе та дітей, їй допомагають батьки. Вона неодноразово розмовляла з відповідачем щодо надання матеріальної допомоги на утримання дітей, але в добровільному порядку відповідач не допомагає, не заперечував щодо її звернення в суд про стягнення з нього в примусовому порядку аліментів на утримання дітей. Відповідач являється інвалідом другої групи, отримує пенсію, має можливість сплачувати зазначену суму аліментів на дітей. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Однак подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, повністю підтримала позовні вимоги та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON]\~у судове\~засідання повторно\~не зявився.\~Був повідомлений\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи належним\~чином,\~що підтверджується\~особистим підписом\~[PERSON]\~в розписках\~про одержання\~повістки про\~виклик до\~суду.Про причини неявки [PERSON] суд не повідомив, відзив на позов до суду не подав, тому судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Копією свідоцтва про народження серії І-НМ №209131 підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони (а.с. 4). Копією свідоцтва про народження серії І-НМ №255378 підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони (а.с. 5). Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сімї [PERSON] зареєстрована і проживає в господарстві своєї матері [PERSON] за адресою вул. Палагицька Дорога, 21, с. Братишів, Тлумацького району, Івано-Франківської області. Разом з нею проживають без реєстрації її малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6-7). Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.\~182\~СК\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п.4 ч. 1 та ч.2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. Отже, суд знаходить підстави для стягнення аліментів із відповідача. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує матеріальний стан сторін та їх потреба в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Обовязок утримувати дітей покладено на обох батьків. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Згідно повідомлення № 240/02-43 від 28.08.2018 року Черніївської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області [PERSON] є інвалідом ІІ групи (а.с. 19). Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved