Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

17.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування інфляційних втрат, 3 % річних, моральної шкоди, внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобовязання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вироком Шепетівського міськрайсуду від 13.12.2010 року [PERSON] було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 286 ч.2, 135 ч.1, 70, 75 КК України та присуджено стягнути з нього на його користь 1751 грн. 90 коп. матеріальної шкоди, 50000 грн. моральної шкоди та 7000 грн. витрат за надання юридичної допомоги, а всього 58751 грн. 90 коп. З моменту винесення вироку і по теперішній час борг так і не був погашений. Вважає, що на підставі ст.ст. 11, 509, 625 ЦК України з відповідача має бути стягнута сума інфляційних втрат від суми боргу 58751 грн. 90 коп. станом на 16.06.2016 року в розмірі 52935 грн. 46 коп. та 3 % річних в розмірі 9703 грн. 95 коп., а всього 62639 грн. 41 коп. Крім того, в результаті неправомірних дій відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок невиплати йому грошових коштів. Такі обставини негативно вплинули на його звичайний життєвий ритм, що позначилось на загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань. Крім того, в моральних стражданнях вважає слід врахувати ті обставини, що за захистом своїх прав він повинен був звертатись до суду та адвокатів. А тому, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму інфляційних втрат від невиконаного грошового зобов'язання в розмірі 52935 грн. 46 коп., 3 % річних в розмірі 9703 грн. 95 коп., а всього 62639 грн. 41 коп. та 100000 грн. морального відшкодування за невиконання судового рішення та ухилення від сплати боргу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у ньому, просив його задовольнити. Крім того, суду пояснив, що час прострочення грошового зобовязання слід рахувати з 14.12.2010 року часу ухвалення вироку суду та по 16.06.2016 року, оскільки саме на цю дату ним зроблено розрахунок. Вважає, що заподіяння злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням, а тому на суму боргу слід нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних, оскільки кошти постійно знецінюються та зменшується їх купівельна вартість. Також, посилався на те, що відповідач свідомо ухилявся від відшкодування коштів, стягнутих на його користь судовим рішенням, не повідомляв державного виконавця про своє працевлаштування та отримувані доходи, що підтверджується розширеною довідкою з ОДПІ та матеріалами виконавчих проваджень. Він від отримання перерахованих відповідачем коштів не ухилявся, про їх відправлення йому нічого не було відомо, оскільки був за кордоном та в зоні проведення АТО. Оскільки відповідачем станом на 16.06.2016 року не відшкодована сума 58751 грн. 90 коп., рахує що з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 52935 грн. 46 коп. та 3% річних в розмірі 9703 грн. 95 коп., обрахованих від цієї суми. Крім того, просив врахувати, що невиконанням грошового зобов'язання йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 100000 грн., оскільки переживав душевні страждання через невідшкодування грошових коштів, які йому вкрай були необхідні для лікування, до ДТП, спричиненій відповідачем, в якій йому було заподіяно шкоду здоров'ю, він був фізично здоровим чоловіком, а зараз потребує постійного лікування. Він самостійно змушений шукати кошти на своє лікування, змінився його звичайний ритм життя. Крім того, рахує, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, викликаних тим, що для захисту своїх прав він змушений був звертатись до юристів для отримання юридичної допомоги та до суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, з підстав викладених у письмових запереченнях. Просив суд врахувати, що рішення суду ним не виконувалось через відсутність коштів, а саме: він відбував покарання у виді позбавлення волі, потім відбував виправні роботи, під час яких із його заробітку відраховували 20% в дохід держави, через наявність судимості не може працевлаштуватись. Незважаючи на це в міру можливості надсилав грошові перекази позивачу в рахунок відшкодування боргу, проте він навмисно їх не отримував, не повідомляв державному виконавцю про зміну місця проживання. Вважає, що позивач не надав доказів в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн., як і підстави для її стягнення, не довів неправомірність його дій та наявність причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та завданою шкодою. Під час ухвалення вироку, судом було враховано надані позивачем медичні довідки та визначено моральну шкоду. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з огляду на таке. Як встановлено в суді, вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2010 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.286 ч.2, 135 ч.1 КК України, за що йому призначено покарання на підставі ст.ст. 70, 75 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців та звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки. Цивільний позов потерпілого [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1751 грн. 90 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 7000 грн. витрат за надання юридичної допомоги адвокатом, а всього 58751 грн. 90 коп. Вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 12 квітня 2011 року вирок Шепетівського міськрайонного суду від 13 грудня 2010 року стосовно [PERSON] в частині призначення покарання за ст. 286 ч.2 КК України з звільненням його від відбування покарання з випробуванням згідно вимог ст. 75 КК України скасовано. Визнано [PERSON] винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України та призначено покарання відповідно до вимог ч.1 ст. 70 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців. У решті вирок залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2011 року вирок апеляційного суду Хмельницької області від 12 квітня 2011 року щодо [PERSON] залишений без змін. Отже, з часу набрання вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2010 року, скасованого в частині призначення покарання вироком апеляційного суду Хмельницької області від 12 квітня 2011 року законної сили, а саме з 12 квітня 2011 року у відповідача [PERSON] виникло зобовязання перед позивачем [PERSON]. Таке зобовязання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. За змістом статей\~524\~та\~533 ЦК України\~грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів. Стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5\~ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і поширює свою дію на всі види грошових зобовязань. Відповідно до\~статті 509 ЦК України\~зобовязання виникають із підстав, встановлених\~статтею 11 ЦК України. Згідно зі\~статтею 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобовязання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Отже, зважаючи на юридичну природу цих правовідносин між сторонами як грошових зобовязань, на них поширюється дія положень частини другої\~статі 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції\~за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, яка в силу ст. 360-7 ч.1 абз. 2 ЦПК України є обовязковою для суду першої інстанції при вирішенні вказаного спору, відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням. Як слідує із матеріалів справи та пояснень сторін, визначена вироком суду по кримінальній справі № 1-207/2010 р. шкода в сумі 58751 грн. 90 коп. станом на 16 червня 2016 року залишилася не відшкодованою в розмірі 58751 грн. 90 коп., належних заходів щодо її повернення відповідач не вжив. Отже, вирок суду залишається невиконаним, тобто борг станом на 16 червня 2016 року не повернутий, що визнано у судовому засіданні сторонами. Відповідно до ст. 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобовязання, що виникло між сторонами, саме за період з 12 квітня 2011 року по 16 червня 2016 року. Доводи відповідача про те, що до виниклих між сторонами правовідносин не підлягає застосуванню\~ст. 625 ЦК України суд до уваги не приймає з наступних підстав. Зобовязання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині пятій\~статті 11 ЦК України\~визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. Твердження відповідача про те, що його двічі притягнуто до відповідальності за одне і теж порушення, суперечить вимогам закону, оскільки відповідно до приписів\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми\~за весь час прострочення. Натомість, борг у розмірі 58751 грн. 90 коп. станом на 16.06.2016 року неповернутий відповідачем. Отже, оскільки відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання по сплаті боргу, тому наявні підстави для стягнення з нього інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення. З урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, загальний індекс інфляції з 12.04.2011 року по 16.06.2016 року становить 1,992 (1,058 х 0,998 х 1,005 х 1,249 х 1,433 х 1,049 = 1,992), отже проіндексована сума складає 58281 грн. 88 коп. (58751 грн. 90 коп. х 1,992 = 117033 грн. 78 коп.; 117033 грн. 78 коп. 58751 грн. 90 коп. = 58281 грн. 88 коп.) А тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] саме таку проіндексовану суму в розмірі 58281 грн. 88 коп. При проведенні розрахунку трьох процентів річних, суд враховує, що грошове зобовязання за період з 12 квітня 2011 року по 16 червня 2016 року прострочено на 1892 дні, тому така сума становитиме 9136 грн. 32 коп. (58751 грн. 90 коп.(сума боргу) : 100% х 3 % : 365 (днів у році) х 1892 дні (дні прострочки) = 9136 грн. 32 коп.) Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 58281 грн. 88 коп. інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобовязання та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 9136 грн. 32 коп., а всього 67418 грн. 20 коп. Встановлене\~Конституцією України\~та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Згідно зі\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.п. 3,9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд вважає, що позивачу [PERSON] завдана моральна шкода внаслідок невиконання судового рішення відповідачем [PERSON] Виходячи із встановлених судом обставин справи, позивач [PERSON] переніс душевні страждання, нервові перевантаження, так як через порушення виконання грошового зобов'язання змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що призводить до порушення життєвого укладу. Крім того, позивач вимушений вирішувати питання щодо відновлення своїх порушених прав в судовому порядку, на що він витрачав свій час та що призводило до нервових та психологічних перенавантажень, що порушувало його звичний спосіб життя, вимагало додаткових зусиль для відновлення своїх прав. Враховуючи зазначене, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги в цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Крім того, суд рахує за необхідне на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі ст.ст. 11, 509, 599, 625 ЦК України,

Outcome: partial