Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

16 червня 2021 року [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] .В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що вона є власником вказаного будинку на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 16 жовтня 2008 року. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі як члени її сім`ї, проте з січня 2014 року вони не проживають за вказаною адресою, оскільки виїхали на постійне проживання до Російської Федерації, проте позивач не підтримує з ними зв`язок та точне їх місце мешкання наразі їй не відоме. Формальна реєстрація відповідачів у будинку позивача порушує її права як власника майна, з огляду на що вона вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 15 хвилин 23 липня 2021 року та визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 23 липня 2021 року ухвалою суду судове засідання відкладено на 08 годину 45 хвилин 18 серпня 2021 року, у зв`язку з неявкою відповідачів. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись належним чином у відповідності до статті 128 ЦПК України. 23 липня 2021 року на адресу суду позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що заперечень проти ухвалення заочного рішення не має. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилися за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачами також не поданий. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 жовтня 2008 року (а.с. 14), що також підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 16820194 від 16 жовтня 2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20617519 від 17 жовтня 2008 року (а.с. 15-16). Разом з тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 18 серпня 2021 року за № 271082780 відомості щодо права власності на вищевказану квартиру відсутні (а.с. 36). З довідки № 226 від 17 травня 2021 року, виданої ПП «Житловик», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована позивач та відповідачі, які є її дітьми: [PERSON] , зареєстрований з 28 грудня 2011 року, та [PERSON] , зареєстрована у квартирі з 29 жовтня 2008 року (а.с. 18). Згідно акту ПП «Житловик» про не проживання, відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] з 2014 року, що підтвердили сусіди з квартир № 4 та № 5 (а.с. 19). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідачів у вищезазначеній квартирі понад один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідачі не надали суду доказів того, що вони перестали користуватися квартирою з поважних причин та мають право на збереження за ними права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що позивач довела свої вимоги в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , і вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved