Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

16 березня 2020 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулось в Луцький міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 березня 2017 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП автомобіль «Шкода», державний номерний знак [NUMBER] , який був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» відповідно до договору страхування №3001/294/024000161 від 29.07.2016 року отримав механічні пошкодження, і його власнику - ТОВ «ОТП Лізинг» було виплачено страхове відшкодування в сумі 10582,71 грн. З посиланням на норми ст.. 993, 1188, 1166, 1191 ЦК України, ст.. 27 Закону України «Про страхування», просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 10582,71 гривень. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема. через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до Генерального Договору № 3001/294/024000 автомобіль «Шкода», державний номерний знак [NUMBER] , який належить ТОВ «ОТП Лізинг», застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» ( а.с. 7-9). 07 березня 2017 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2017 року [PERSON] визнано винним у спричинені вказаної ДТП та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З постанови вбачається, що [PERSON] 07.03.2017 року, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , в м. луцьку по пр.Перемоги, 14, не дотримався бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Шкода», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку, від чого автомобілі отримали технічні пошкодження. ( а.с.13). На підставі наданих документів та відповідно з умов Генерального Договору № 3001/294/024000 власнику автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак [NUMBER] , - ТОВ «ОТП Лізинг» ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» виплачено страхове відшкодування в сумі 10582,71 грн. ( а.с. 19). У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди. Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред`явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності. Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов`язанні. У справі спір виник між страховою компанією та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до підпункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2017 року [PERSON] визнано винним у спричинені вказаної ДТП та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, то дані обставини не потребують доказування. Враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, їх правове регулювання, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом здійснив дану дорожньо-транспортну пригоду, то після виплати позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 10582,71 гривень на користь потерпілої особи у нього виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди у порядку регресу, а тому з цих підстав позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 2102 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та ст. 993, 1166, 1194 ЦК України, ст. 8-9, 27 Закону України «Про страхування», ст. 35, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved