Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

17.02.2014 року позивач звернувся з названим позовом до відповідача, та просив суд поділити спільне набуте нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру [ADDRESS], визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири, а за відповідачем визнати право власності на 1/3 частину вказаної квартири. Зазначаючи що 14.02.2004 року між ними відділом РАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві, був зареєстрований шлюб. Від спільного шлюбу подружжя має доньку, [PERSON], [INFO], яка зареєстрована з позивачем в однокімнатній квартирі [ADDRESS], крім того за цією ж адресою зареєстровані мати позивача - [PERSON] та син позивача від іншого шлюбу [PERSON] [INFO]. На [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 18.08.2008 року був виданий ордер на заселення у трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира була приватизована та отримано 17.11.2008 року свідоцтво про право власності. Згодом за домовленістю між членами родини позивача квартира [ADDRESS], 09.04.2009 року була продана на підставі договору купівлі-продажу, у якому продавцями були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а покупцем [PERSON] Ціну договору сторони визначили, як 120000 доларів США. Після продажу вказаної квартири сестра позивача [PERSON] передала позивачу 50% від суми отриманих коштів від продажу квартири [ADDRESS]. Позивач зазначає, що його дружина [PERSON] на той час фактично не працювала, а тому і не мала грошових коштів на купівлю квартири. [PERSON] вказує, що з метою придбання житла він вирішив за грошові кошти отримані від сестри придбати двокімнатну квартиру за інвестиційним договором в ТОВ «ЕКОБуд». Оскільки, позивач фактично працював то оформлення документів на придбання вказаної квартири він доручив своїй дружині. Так, 28.04.2009 року [PERSON] уклала договір резервування житла. Після здачі будинку в експлуатацію відповідач оформила право власності на придбану квартиру за інвестиційним договором у ТОВ «ЕКОБуд» на себе та отримала свідоцтво на право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] від 31.08.2010 року . Позивач та його представник в судове засідання не з»явились. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Повідомлявся належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка. Причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач та відповідач 14.02.2004 року зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 14.02.2004 року. Від спільного шлюбу подружжя має доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане відділом РАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві 08.04.2005 року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.02.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 28.04.2009 року [PERSON] за дорученням позивача уклала договір резервування приміщення №2-П/253 між відповідачем по справі та ТОВ «ЕКОБуд». Предметом договору є зобов'язання забудовника, за умови належного виконання покупцем (відповідач) своїх зобов'язань закріпити та передати покупцю приміщення [ADDRESS], з метою погашення облігацій після введення в експлуатацію житлового будинку, а покупець зобов'язується придбати Лот (пакет облігацій), здійснити необхідні зі свого боку дії для погашення Лоту та отримати приміщення [ADDRESS]. Ціна договору була визначена у розмірі 485355,00 грн. 31.08.2010 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 73,2 кв.м., житлова площа 34,4 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до п. п. 23 та 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК (2947-14) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким, чином судом встановлено обсяг спільно нажитого майна подружжя на час припинення спільного ведення господарства також з'ясовано джерело і час його придбання. Також судом встановлено, що 10/100 кв. 7, кімн. 13-5/100, кімн. 16-5/100 по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке видане 14.09.2007 року відділом приватизації державного житла Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації. Однак, позивачем не заявляються позовні вимоги щодо поділу 10/100 кв. 7, кімн. 13-5/100, кімн. 16-5/100 по [ADDRESS], що передбачено до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В той час суд, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Втім суд під час розподілу майна подружжя, не може не брати до уваги ту обставину, що [PERSON] 14.09.2007 року стала власником ще й 10/100 кв. 7, кімн. 13-5/100, кімн. 16-5/100 по [ADDRESS], що фактично є спільною власністю позивача та відповідача Що дає право позивачу на збільшення його частики у спільній квартирі [ADDRESS]. Також під час розгляду справи в судових засіданнях були опитані в якості свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свідок [PERSON] під час допиту 25.06.2014 року в судовому засіданні пояснила суду, що: вона є рідною сестрою позивача, та те, що вона передавала позивачу половину грошових коштів, які були отримані 09.04.2009 року після укладення договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS]. Додатково зазначила, що вона була свідком того, як [PERSON] передавав вказані кошти на погашення цінних облігацій, що дало [PERSON] право придбати квартиру [ADDRESS]. Свідок [PERSON] та [PERSON] під час допиту 18.09.2014 року в судовому засіданні пояснили суду, що: спільна квартира була придбана сторонами у шлюбі та підлягає поділу у рівних частках. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Outcome: approved