Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

16.10.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Агат», в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 32 525 грн.49 коп., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати у сумі 30 грн. 66 коп., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Мотивуючи позовні вимоги тим, що він з 23.02.2012 по 20.03.2012 року працював керівником ПАТ «Агат», проте при звільненні з вини відповідача з ним не був проведений повний розрахунок. Зазначає, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.04.2014 з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 1 954,79 грн. Вказує, що фактичний розрахунок з ним був проведений 16.07.2014, а тому посилаючись на ст. 117 КЗпП України, вважає що відповідач має виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за 577 робочих днів у розмірі 32 525 грн. 49 коп. Зазначає, що відповідно до норм трудового законодавства має право на компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, що становить 30 грн. 66 коп. Вказує, що, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, йому спричинено моральну шкоду, яка виявилась у душевних стражданнях, приниженні його честі і гідності, тому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, уточнивши дату фактичного розрахунку з позивачем (11.07.2014), просила задовольнити позов. Від позивача до суду надійшли письмові пояснення з додатками (а.с. 136-165). Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на недостатність доказів існування заборгованості по заробітній платі. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином (а.с. 135). Від нього надійшла заява з додатками, в якій просить розглядати справу без його участі (а.с.142). Суд вважає за можливе, справу розглянути у відсутності третьої особи, на підставі наявних у справі даних та доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступник підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу № 38 від 22.02.2012 [PERSON] призначено з 23.02.2012 виконуючим обовязки голови правління ВАТ «АГАТ» (а.с.4); наказом № 40 від 19.03.2012 року [PERSON] звільнено з 20.03.2012 року з посади виконуючого обовязки голови правління ВАТ «АГАТ» за угодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України) (а.с.5). Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.04.2014 р. по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Агат» (який є правонаступником ВАТ «Агат») було стягнуто з ПАТ «Агат» на користь [PERSON], зокрема, заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, в сумі 1954,79 грн. за різні періоди роботи позивача у відповідача. Зокрема, за період роботи з 23.02.2012 р. по 20.03.2012 р. заборгованість по заробітній платі склала 255,48 грн. за лютий 2012 р.(а.с.24-25). Як вбачається з довідки ВДВС Городнянського районного управління юстиції від 15.12.2014 № 7966/03-43/1, вищезазначене рішення суду було виконано 11.07.2014 (а.с.60). Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді. Відповідно до роз'яснень, даних у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Таким чином, передбачений ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а наявність рішення суду, яким підтверджується факт порушення строків проведення розрахунку з працівником, не звільняє його від виконання цього обов'язку. Само по собі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, при його невиконанні, не звільняє роботодавця від відповідальності згідно зі ст. 117 КЗпП України. Таке роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право позивача щодо строків розрахунку при звільненні, що передбачено ст. 116 КЗпП України, тому відповідно до ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: за період з 20.03.2012 по 11.07.2014 року, виходячи з середньоденної заробітної плати 56,37 грн. та в межах заявлених вимог, в розмірі 32 525 грн. 49 коп. Крім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Враховуючи те, що судом задовольняються позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по червень 2014 р. включно, тому компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати складає 30,66 грн. згідно розрахунку позивача. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що порушення відповідачем законних прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати спричинило моральну шкоду, яка виразилась в необхідності докладати додаткових зусиль в організації свого життя, з даного приводу позивач зазнав душевних переживань, він змушений був звертатись до суду за захистом свого права. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує тривалість невиплати заробітної плати і виходячи із норм ст. 237-1 КЗпП України, засад розумності та виваженості, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме: на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 400 грн. Оскільки, в ході примусового виконання заочного рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.11.2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Агат», по даній справі вже було фактично стягнуто з ПАТ «Агат» на користь позивача середній заробіток в розмірі 3100 грн., компенсацію в розмірі 30 грн. 66 коп., моральну шкоду в розмірі 400 грн. (а.с.142-165), суд вважає за необхідне зменшити загальний розмір нарахованого відшкодування на суму фактично проведеного стягнення, з врахуванням його цільового призначення. Таким .чином, враховуючи викладені обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ПАТ «Агат» на користь [PERSON] лише середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 29 425 грн. 49 грн. Крім того, з ПАТ «Агат» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог 294 грн. 25 коп., від сплати якого позивач звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: partial