overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

15.08.2017 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явилась, суду надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити (а.с. 13). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з*явився, просить справу розглянути без його участі, позов визнав, про що суду надав відповідну заяву (а.с. 14). Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 13.09.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 644 (а.с. 6). Від сумісного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7), який мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с. 8). Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017, який набув чинності 08 липня 2017 року, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, враховуючи матеріальне становище відповідача та його неповнолітньої дитини, а також те, що відповідач не хворіє на хронічні захворювання, працездатний, працює, має постійний заробіток, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю відповідач має можливість виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

15.08.2017 р. до суду заявлено позов, в якому позивачка просила щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до його повноліття, оскільки відповідач добровільно не виконує свого законного обов'язку надавати їх спільній неповнолітній дитині щомісячне утримання, хоча отримує заробітну плату, працює в ПрАТ «Теплицьке АТП 10553» і має стабільний дохід, що дає можливість надавати кошти. Позивачка в судове засідання не з`явилася, письмово позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити без її участі (а.с. 14). Відповідач в судове засідання не з`явився, письмово позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечував, просив справу розглянути без нього (а.с.15). З урахуванням позиції сторін та досліджених доказів, суд визнає за необхідне позовні вимоги задовільнити повністю з таких міркувань. Доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], але добровільно не виконує свого законного обов'язку по наданню утримання неповнолітній дитині, хоча отримує постійний і стабільний дохід, має можливість надавати кошти. Зазначені правовідносини регулюються ст. ст. 180, 181 п.3, ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; в разі ухиляння батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них за рішенням суду, зокрема, у визначеній судом частці від їх доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач має стабільний дохід і можливість надавати утримання своєму неповнолітньому сину [PERSON], [INFO], але від добровільного виконання свого законного обов`язку по наданню коштів на його утримання ухиляється, чим порушує його права, то належні кошти необхідно щомісячно стягувати з нього в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку на утримання дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до його повноліття,- в примусовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

15.08.2017 р. до суду заявлено позов, в якому позивачка просила щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання у Вінницькому торговельно-економічному інституті Київського національного торговельно-економічного університету, в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку і до закінчення нею навчання у червні 2020 р., оскільки відповідач добровільно не виконує свого законного обов'язку надавати їй щомісячне утримання, хоча має регулярний дохід і можливість надавати кошти. Позивачка в судове засідання не з`явилася, письмово позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити без її участі (а.с.25). Відповідач в судове засідання не з`явився, письмово позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечував, просив справу розглянути без нього (а.с.26). З урахуванням позицій сторін та досліджених доказів, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], але добровільно не виконує свого законного обов'язку по утриманню повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, хоча має таку можливість, оскільки працює та має стабільний дохід. Зазначені правовідносини регулюються ст. ст. 180, 181, 182, 184, 199, 200 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, зокрема, у визначеній судом частці від їх доходу. Оскільки [PERSON] має стабільний місячний дохід і можливість надавати утримання своїй повнолітній дочці [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання у Вінницькому торговельно-економічному інституті Київського національного торговельно-економічного університету, але від добровільного виконання свого законного обов`язку по наданню коштів на її утримання ухиляється, чим порушує її права, то належні кошти необхідно примусово стягувати з нього щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до закінчення дочкою навчання, але не пізніше ніж до досягнення нею 23 років, - [INFO] р.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

15.08.2017 р. до суду заявлено позов, у якому позивачка просить розірвати їх з відповідачем шлюб через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, взаємопідтримки, взаємодопомоги, спільних життєвих інтересів, протягом останніх двох місяців з відповідачем подружніх стосунків не підтримує, дітей в цьому шлюбі не має, майнового спору між ними немає. Позивачка в судове засідання не зявилася, письмово просила розглянути справу без її участі, позов задовольнити, після розірвання шлюбу обрала прізвище Пастушенко (а.с.11). Відповідач в судове засідання двічі не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи не заявляв (а.с.12,13). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. З урахуванням позицій учасників розгляду справи та досліджених доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Доведено, що любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси між сторонами відсутні, не проживають спільно протягом останніх двох місяців, миритися не бажають, що унеможливлює спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Вказані правовідносини регламентуються ч. 2 ст. 112, ч. 1 ст. 113 Сімейного кодексу України, відповідно до яких суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення; особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки між сторонами відсутні любов, повага, взаєморозуміння, взаємопідтримка, взаємодопомога, спільні життєві інтереси, спільно не проживають протягом останніх двох місяців, суд визнає, що сімя сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

15.08.2017 р. до суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту належності документа. В заяві зазначає, що 28.08.2013 р. померла його мати [PERSON]. 17.09.2013 р. він звернувся до Запорізького міського приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] та нотаріусом була заведена спадкова справа № 550020455. Заяву у нього було прийнято, однак рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, оскільки в договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченому Першою Запорізькою нотаріальною конторою 10.02.1959 р., за номером 3-1374 по-батькові його матері вказано «Афанасьевна» - російською мовою, а в свідоцтві про її смерть і в паспорті громадянина України та в свідоцтві про його народження по-батькові матері зазначено «Офанівна». Різниця у написі по-батькові [PERSON] є наслідком довільного перекладу по-батькові з російської, якою були складені всі правовстановлюючі документи за часів СРСР, на українську особами, які заповнювали та видавали документи українською мовою. У зв»язку з допущеною помилкою в правовстановлюючому документі, він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину. За заявою [PERSON], посилаючись на ст.ст.256-259 ЦПК України, просить встановити факт належності [PERSON], яка померла 28 серпня 2013 року, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого Першою Запорізькою нотаріальною конторою 10.02.1959 р. за № 3-1374, виданого на ім»я [PERSON] (рос). Представник заявника подала суду заяви про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує, просить задовольнити. Зацікавлена особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника заявника та зацікавленої особи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із п.6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, в тому числі: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, що зазначено в документі, не збігається із прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Викладені в заяві обставини підтверджені дослідженими копіями письмових доказів: паспорту громадянина України [PERSON], свідоцтва про народження [PERSON] (рос.), паспорту громадянина України [PERSON], свідоцтва про народження [PERSON], свідоцтва про смерть [PERSON], витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 10.02.1959 р., акту приймання індивідуального будинку від 24.10.1975р., реєстраційного посвідчення від 23.10.1975 р., спадкової справи № 20/13, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.4-18, 25-34).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

15.08.2017 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON], в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком №77, розташованим по вул. 5-та Слобідська, у м. Миколаєві, посилаючись на те, що відповідач з 20.06.2016 року не проживає за вказаною адресою. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила справу слухати без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно договору дарування від 31.03.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON], вбачається, що 27/100 частина будинку №77 розташованого по вул. 5-та Слобідська у м. Миколаєві належить на праві приватної власності [PERSON]. Згідно довідки, виданої ТОВ Миколаївдомсервіс №361 від 11.08.2017 року, у домоволодінні № 77 по вулиці 5-та Слобідська в м. Миколаєві зареєстрований [PERSON]. При огляді [PERSON] про непроживання від 10.08.2017 року видно, що [PERSON], у будинку №77 за адресою: вул. 5-та Слобідська м. Миколаїв не проживає з 20.06.2016 року. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідач з 20 червня 2016 року не проживає у зазначеному будинку, а тому вважається таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком №77 розташованою за адресою: вул. 5-та Слобідська в м. Миколаєві. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати, понесені останньою та підтверджені письмовими доказами в сумі 640 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

15.08.2017 року [PERSON] звернувся до суду з цією заявою, вказуючи, що для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину після померлої 27.07.2017 року матері [PERSON], йому необхідно встановити факт родинних відносин, так як у свідоцтві про його народження, в графі мати зазначено «Федоренко Любов Макарівна», а згідно свідоцтва про смерть матері зазначено «Кондратюк Любов Макарівна»; письмово вимоги заяви підтримав, просив їх задовільнити та розглянути справу без його участі (а.с.22). Представник заінтересованої особи Гайсинської міської ради в судове засідання не з'явився, письмово заявлені вимоги визнав повністю, просив справу розглянути без нього (а.с.25). Відповідно до положень ч.2 ст.158, ч.2 ст.197 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. З урахуванням позицій осіб, які беруть участь у справі та досліджених доказів, суд визнає за необхідне заяву задовольнити повністю з таких міркувань. Встановлено, що внаслідок смерті 27.07.2017 року [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить 8/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по вул. М.Леонтовича 21 в м. Гайсин Вінницької області, що належав спадкодавиці на підставі договору дарування від 06.11.1986 року. (а.с.а.с.11,12-17) За свідоцтвом про народження серії VІ-УР № 1202144 від 30.07.1964 року, 14.06.1964 року народився [PERSON], в графі мати зазначено «Федоренко Любов Макарівна» (а.с.6). Згідно заповіту від 28.03.1984 року, [PERSON] заповіла належну їй частину житлового будинку, своєму синові [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ч.1 п. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оскільки встановлені обставини незаперечно свідчать, що померла 27.07.2017 року в м. Гайсин, [PERSON] є рідною матірю [PERSON], то цей юридичний факт необхідно встановити рішенням суду, оскільки дозволяє прийняти спадщину після смерті спадкодавиці. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

15.08.2017 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 14.12.2010 року виконкомом Костянтинівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, актовий запис № 5, мотивуючи тим, що шлюбні відносини з відповідачем припинились у травні 2017 року, причиною розлучення є несумісність характерів. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини. Також просила справу слухати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу, просив справу слухати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Визнання відповідачем позову, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як встановлено у судовому засіданні сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 14.12.2010 року. Від даного шлюбу мають дітей: сина - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Шлюбні відносини подружжя припинились в травні 2017 року, сумісне життя останніх не склалось. В зв'язку з непроживанням сторін разом тривалий час, відсутністю порозуміння між подружжям та відсутністю бажання примиритись, судом зроблено висновок про те, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню, сплачений останньою судовий збір в сумі 640 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

15.08.2017 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 18.09.1999 р. відділом реєстрації одружень, м. Миколаїв, Україна, актовий запис № 882, мотивуючи тим, що шлюбні відносини з відповідачем припинились, причиною розлучення є несумісність характерів. Позивачка в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, також просила справу слухати без її участі, не заперечував проти винесення заочного рішення, у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій позов визнав, просив розглянути справу за своєї відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 18.09.1999 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серії І-ФП №9055644, виданим відділом реєстрації одружень, м. Миколаїв, Україна. Від даного шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю Шлюбні відносини подружжя припинились у січні 2017 р., сумісне життя останніх не склалось. В зв'язку з відсутністю порозуміння між подружжям та відсутністю бажання примиритись, судом зроблено висновок про те, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

15.08.2017 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14.06.2008 р. Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 178, мотивуючи тим, що шлюбні відносини з відповідачем припинились, причиною розлучення є несумісність характерів. Крім того, позивач просила звільнити її від сплати судового збору у зв'язку з малозабезпеченістю. Позивачка в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, також просила справу слухати без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій позов визнав, просив розглянути справу за своєї відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 14.06.2008 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серії 1-ФП №039035, виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Від даного шлюбу мають дітей - [PERSON]., [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю. Шлюбні відносини подружжя припинились у січні 2015 р., сумісне життя останніх не склалось. В зв'язку з відсутністю порозуміння між подружжям та відсутністю бажання примиритись, судом зроблено висновок про те, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Як вбачається з довідки про отримання допомоги від 12.06.2017 р. №2544 [PERSON] призначено соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям, а отже є підстави для звільнення позивача від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved