Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

15.05.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсною його заяву про відмову від спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. В своїх доводах посилається на те, що в квітні 2010 року помер його батько,після смерті якого залишилася спадщина. Після смерті батька він тривалий час знаходився у пригніченому шоковому стані, не розумів наслідки своїх дій та не міг вірно та вільно керувати ними, оскільки ця подія дуже сильно відобразилася на його психічному психологічному та фізичному стані. Через це, на прохання відповідачки, він підписав заяву про відмову від спадщини. Цю заяву він підписав помилково, він неправильно розумів предмет та наслідки даної угоди, оскільки на підставі даної заяви він фактично втратив право та можливість користуватися та розпоряджатися спадковим майном. Підписуючи заяву він вважав, що відмовляюся від прийняття частини спадщини, а не від прийняття усієї спадщини. Просить визнати недійсною заяву на підстави ст. 229 ЦК України, оскільки написав її під випливом помилки. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, надали пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Відповідачка не з'явилася, про день та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не сповістила. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року. Як вбачається з нотаріально-посвідченої заяви, позивач [PERSON] в квітні 2010 року звернувся до Восьмої державної нотаріальної контори з заявою, у якій повідомив нотаріальну контору, що від права на прийняття спадщини він відмовляється. Положення статей 1273, 1274, 1275 ЦК України йому державним нотаріусом роз'яснені. Наслідки подачі такої заяви йому державним нотаріусом роз'яснено, також роз'яснено, що відмова від права на прийняття спадщини стосується всього майна, що належить спадкодавцю, також, що до спливу 6-ти місячного строку він має право відкликати заяву та прийняти спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для відкриття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч. 5 ст. 1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 223 цього Кодексу. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Спадкоємець не має права ставити відмову від успадкування своєї частки у майні померлого власника в залежність від будь-яких умов чи застережень. На підтвердження обставин щодо надання заяви про відмову від спадщини під впливом помилки, позивач посилається на довідку Поліклінічного відділення №3 МКЛ №1, у якій зазначено, що [PERSON] [INFO] року знаходився на амбулаторному лікуванні з діагнозом гострий депресивний психоз. Разом з тим, з заявою про відмові від спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори в квітні 2010 року, тому довідка щодо стану його здоров'я [INFO] року не є належним доказом на підтвердження його стану на день подання заяви про відмову від спадщини. Всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не розумів наслідки своїх дій та не міг вірно та вільно керувати ними. Крім того, при поданні заяви про відмову від спадщини державним нотаріусом роз'яснювались позивачу наслідки подання такої заяви, те, що відмова від права на прийняття спадщини стосується всього майна, що належить спадкодавцю. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заяву про відмову від спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, було подано до державної нотаріальної контори під впливом помилки. Суд, оцінивши належність, допустимість, достатність доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed