Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

15.02.2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням належному їй приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Мотивуючи його тим, що їй на праві власності належить вказаний будинок з господарчими будівлями та спорудами. На даний час в ньому також прописаний її колишній чоловік, [PERSON], який вже тривалий час, в ньому не проживає, що створює їй певні незручності та обмежує її право володіння, користування та розпорядження вказаним майном. У зв'язку з чим вона була змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» (а.с. 35), про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, прийняття рішення - на розсуд суду. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Позивачу, [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2007 року належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6). Судом також було встановлено, що в даному будинку зареєстрований та не проживає протягом останніх двох років [PERSON], що підтверджується довідкою Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області № 294 від 15.01.2016 року та актом обстеження житлового будинку від 02.02.2017 року (а.с 19, 23). Шлюб між сторонами розірвано 24.04.2015 року, що підтверджується копією заочного рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 24.04.2015 року (а.с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про зміну прізвища віді 27.11.2015 року позивачці було змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с. 13). Таким чином, вже близько двох років, як відповідач не мешкає в будинку позивача, та не знімається з реєстрації без будь-яких пояснень та причин, чим порушує право позивача користуватися власністю. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 2 ст. 48 Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, користування і відшкодування завданих збитків. На підставі ст. 72 Житлового Кодексу України, суд, вправі визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, внаслідок тривалої відсутності понад встановлені строки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач втратила право користування жилим приміщенням та порушує право позивача у користуванні власністю. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття відповідача по справі з реєстрації.

Outcome: approved