Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

15 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка не проживає в спірній квартирі без поважних причин більш ніж шість місяців. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послався на факти і обставини, викладені в позовній заяві та пояснив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26 грудня 2013 року державним нотаріусом Першої макіївської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3-2319, він є власником квартири № 39, розташованої в будинку № 156 по вулиці Леніна в Кіровському районі м.Макіївки. В якості члену сім’ї [PERSON] у вказаній квартирі зареєстровані йогонеповнолітня донька [PERSON], а також його колишня дружина – відповідачка [PERSON]. У даному житловому приміщенні відповідачка з 2009 року і по теперішній час без поважних причин не проживає, місце її перебування невідоме, комунальні послуги не оплачує. На підставі наведеного представник позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, повторно за викликом суду не з’явилась, не використали наданого законом права на участь у судовому засіданні та не повідомила про причини неявки, у зв’язку з чим за згодою позивача суд відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядає справу за відсутності відповідачки у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 Цивільного процесуального кодексу України) установив наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 26 грудня 2013 року державним нотаріусом Першої макіївської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 3-2319, спірне жиле приміщення –квартира [ADDRESS] в Кіровському районі м. Макіївки належить на праві приватної власності [PERSON]. За інформацією товариства з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд» у спірній квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими: власник - [PERSON], а також його донька - [PERSON] та дружина - [PERSON] Відповідно до вимог статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За чинним цивільним законодавством (статті 380-382 ЦК) об’єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені нормами статті 383 ЦК України та 150 Житлового кодексу України, якими передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім’ї, інших осіб. Обмеження чи втручання в право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно до положень частини 1 статі 156 ЖК України, з урахуванням положень частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім’ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Враховуючи наведені обставини, суд визнає, що між сторонами: [PERSON], як власником спірної квартири та [PERSON], яка зареєстрована у цій квартирі як член сім*ї, склалися спірні правовідносини у сфері захисту права власності які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Як роз’яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з наступними змінами) при вирішення позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з’ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім’ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] - сусіди позивача, пояснили, що з березня 2009 року відповідачка [PERSON] не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні не встановлено будь-якої противоправної, неправомірної поведінки позивачки відносно відповідача, інших об’єктивних перешкод для його не проживання у спірному будинку, у суду не має законних і достатніх підстав для висновку щодо поважності причин непроживання [PERSON] у цьому будинку понад три роки. Приписами статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] без поважних причин не проживає в спірній квартирі понад тррьох років, а тому визнає, що право позивача [PERSON], як власника будинку, підлягає захисту і відповідачка підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням у спірній квартирі. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов’язані із зверненням до суду і розгляду цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved