Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

15 серпня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового приміщення будинку, який розташований за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Челюскіна, буд. 21 на підставі договору довічного утримання від 22.01.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори за реєстровим № 263 та зареєстрованого КП « БТІ» м. Словянська за реєстровим № 21080849. У вказаному житловому будинку зареєстрована її донька [PERSON], але вона фактично з 2013 року в ньому не проживає. Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеного житлового будинку, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості; не скасована реєстрація відповідача за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача відповідно до ст.383 ЦК України. З огляду на це, позивач змушена звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивач була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом, однак для участі в судовому засіданні не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі(а.с.27), підтримала заявлені позовні вимоги, наполягає на їхньому повному задоволенні. Відповідача [PERSON] було повідомлено про час та місце розгляду справи(а.с.25); але відповідач в судове засідання не прибула, клопотання про визнання позову та розгляд справи за її відсутності до суду не надала. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось згідно зі\~ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. На підставі договору довічного утримання від 22.01.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори за реєстровим № 263 та зареєстрованого КП « БТІ» м. Словянська за реєстровим № 21080849, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Челюскіна, буд.21(а.с.11-14). [PERSON], як донька позивачки(а.с.10) зареєстрована за місцем проживання у цьому житловому будинку, що підтверджено довідкою виконкому Лиманської міської ради Донецької області від 29.08.2017 року(а.с.28). Відповідач за вказаною адресою тривалий час не мешкає, не користуються житлом, не зберігає в приміщенні належне їй майно(а.с.15). Вона фактично змінила місце проживання, однак дотепер не припинила попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеного житлового будинку в належному стані, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 22.01.2008 року у позивачки виникло право власності на житловий будинок за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Челюскіна, буд.21, на підставі нотаріально посвідченого договору довічного утримання, що є чинними і сторонами не оспорюється. Відповідач понад три роки відсутня за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача, відповідно до ухвали суду від 17.08.2017 року, звільнено від сплати судового збору, таким чином, оскільки позов задоволено повністю, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 640, 00 грн.

Outcome: approved