Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

16.01.2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 13 вересня 2013 року він уклав з відповідачем договір позики грошей, згідно якого передав відповідачу грошові кошти в розмірі 27 160,00 грн. з умовою їх повернення до 13 вересня 2014 року. Договір було укладено у простій письмовій формі. Відповідач, взявши за договором позики від 13.09.2013 року гроші в сумі 27 160,00 грн., зобов'язувався згідно графіка повернення позики частками повертати взяті в борг гроші. Однак, жодного платежу зроблено не було. Згідно п. 4.4. Договору, в разі неповернення коштів у строки, вказані в договорі, позичальник сплачує плату за користування позикою, яка складає 1% в день від суми кожного несплаченого до договору платежу починаючи з дня, коли повинен був здійснений цей платіж згідно графіка до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. На момент звернення до суду з даним позовом сума неповернутого боргу складає 27 160,00 грн., а плата за користування грішми 1 525, 10 грн. Оскільки відповідач не виконує належним чином умови договору, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу усунення порушеного права на належне виконання умов договору позики, укладеного між сторонами, внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 13 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 27 160,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути зазначену суму частками згідно графіку погашення боргу до 13 вересня 2014 року. (а.с.6) Відповідно до ч. 2 ст. 1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладання зазначеного договору відповідачем була складена розписка про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 27 160,00 грн. (а.с.7). Таким чином, форма договору позики не порушена. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, відповідач не здійснив жодного платежу по договору позики грошей від 13.09.2013 р. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 4.4. договору позики, в разі неповернення коштів у строки, вказані в договорі, позичальник сплачує плату за користування грошима, яка складає 1% в день від суми кожного несплаченого до договору платежу починаючи з дня, коли повинен був здійснений цей платіж згідно графіка до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. На момент звернення з даним позовом до суду сума боргу у розмірі 27 160, 00 грн. залишається неповернутою відповідачем, плата за користування позикою за кожен день несплаченого по договору платежу згідно графіка на день складання позову, а саме 13.09.2013 року, складає 1 525, 10 грн. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved