Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

16.09.2016 представник позивачки [PERSON] адвокат Цебрик Л.І. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ТОВ «Казка» заборгованості із заробітної плати у вигляді надурочних, доплати за роботу в нічний час, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявленого зазначає, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 01.02.2012 по 22.10.2012, працюючи на посаді бармена-офіціанта по 14 годин за зміну по 15 змін на місяць з графіком роботи три робочі дні і три вихідні дні. Зміна тривала з 09 год. по 23 год. Трудовим договором було передбачено оплату роботи позивача 0,5 розміру мінімальної заробітної плати за неповний робочий день, тобто за чотири години роботи. В підтвердження вказаного посилається на преюдиційність обставин, встановлених в рішення суду від 13.05.2015, ухваленому у справі 712/23267/12 та ухвали апеляційного суду від 12.06.2016 у вказані справі. Вказує, що робота позивачки повинна бути оплачена з розрахунку перші 4 години 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, наступні 10 годин роботи - 1 розмір мінімальної заробітної плати, а за роботу в нічний час з 22 год. по 23 год. 20% надбавка. Зазначає, що відповідач порушував права позивачки та не оплачував надурочні роботи. Окрім того вважає, що з відповідача слід стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строку її виплати. У зв`язку з невиплатою позивачці надурочних в день звільнення, з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток. Крім того стверджує, що відповідач затримав виплату зарплати, яка присуджена за рішенням суду від 13.05.2015, а відтак починаючи з 14.05.2015 відповідач повинен сплатити середній заробіток за період невиплати вказаних в рішенні суду сум. Із присуджених судом сум відповідач сплатив 20.04.2016 лише 4643, 5 грн. заробітної плати та 2873, 5 грн. компенсації. Також вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки компенсацію втрати частини заробітної плати, присудженої за рішенням суду від 13.05.2015, у зв`язку з порушенням строку її виплати. Стверджує, що невиплата заробітної плати завдає відповідачці жахливої моральної шкоди, яку позивач оцінює в 30000 грн. Позовні вимоги були уточнені представником позивачки 26.09.2017, в яких він просить: стягнути з відповідача на користь позивачки: 1.Заборгованість із заробітної плати у вигляді надурочних в сумі 8463 грн.; 2.Доплату за роботу в нічний час 169 грн.; 3.Компенсацію втрати частини заробітної плати (надурочних, оплати роботи в нічний час) у зв`язку з порушенням терміну її виплати з 01.03.2012 по день ухвалення судом рішення; 4.Компенсацію втрати частини заробітної плати, присудженої за рішенням суду від 13.05.2015 у справі №712/23267/12, у зв`язку з порушенням строку її виплати; 5.Середній заробіток (відшкодування) за час затримки розрахунку при звільненні з компенсацією його втрати з 14.05.2015 по день ухвалення судом рішення. 6.Моральну шкоду у 20000 грн. 02.02.2021 представником позивачки адвокатом Канівець О.П. подано розрахунок позовних вимог, в яких надурочні нараховані за період з 01.02. по 22.10.2012 у сумі 8463 грн. (далі вимога 1 з розрахунку); доплата за роботу в нічний час 169 грн. (далі вимога 2 з розрахунку); компенсацію за невиплату надурочних за період з 2013 року по день ухвалення рішення в сумі 9154 грн. (далі вимога 3 з розрахунку); середній заробіток за невиплату надурочних в день звільнення за період з 23.10.2012 по день ухвалення рішення в сумі 165924 грн. (далі вимога 4 з розрахунку); компенсацію втрати частини заробітної плати, присудженої за рішенням суду від 13.05.2015 в сумі 44374 грн. (далі вимога 5 з розрахунку); середній заробіток за невиплату, присуджених в рішення суду від 13.05.2020 сум, за період невиплати вказаних в рішенні сум по день ухвалення рішення в розглядуваній справі (50 місяців) в сумі 83800 грн. (далі вимога 6 з розрахунку). Всього 349426, 75 грн. 23.07.2021 представником позивачки адвокатом Канівець О.П. надано суду розписку [PERSON] від 14.04.2017 про отримання від ТОВ «Казка» через [PERSON] кошти в сумі 34099, 75 грн. 25.11.2016 представник відповідача директор ТОВ Казка» Тар Ю.П. подав до суду заперечення, в яких вказує, що вимоги позивачки є безпідставними, оскільки відповідач провів з позивачкою повний розрахунок за період роботи. 29.03.2017 та 28.08.2019 представник відповідача адвокат Радь І.І. подав заперечення, в яких вважає обставини, встановлені в рішенні суду від 13.05.2015 у справі 712/23267/12 такими, що не є преюдиційними. Окрім цього в клопотанні від 05.04.2017 вказує, що рішення суду набрало законної сили 12.07.2016, тобто саме з цього моменту слід вираховувати будь-які суми. 06.03.2018 представник відповідача [PERSON] подав клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати та середнього заробітку (відшкодування) за час затримки розрахунку при звільненні з компенсацією його втрати. В обґрунтування заявленого зазначає, що рішенням суду від 13.05.2015 з відповідача на користь позивачки стягнуто компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати в сумі 5747 грн. та середній заробіток (відшкодування) за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24770 грн. В судове засідання позивачка та (або) її представник не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява останнього адвоката Канівець О.П. про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять такі задовольнити. В свою чергу представник відповідача директор ТОВ «Казка», будучи повідомленим про місце, час та дату судового засідання, в останнє не з`явився, від представника відповідача надійшла заява, в якій останній просив відкласти розгляд справи. Однак враховуючи тривалість судового розгляду даної справи, приймаючи до уваги те, що з березня 2021 року ані стороною позивача, ані стороною відповідача не подавалися заяви/клопотання в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Провадження у розглядуваній справі відкрито за ухвалою суду від 19.06.2016. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу XIII справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованість із заробітної плати у вигляді надурочних та доплати за роботу в нічний час. (вимоги 1-2 з розрахунку) Статтею 43 Конституції України\~встановлено право кожного на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У відповідності до положення\~ст. 5 Закону України «Про оплату праці»\~організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, колективних договорів, трудових договорів. Статтею 12 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час тощо встановлюються\~Кодексом законів про працю України\~та іншими актами законодавства України. Згідно\~ст. 106 КЗпП України, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається. Відповідно до п.10 Методичних рекомендацій при підсумованому обліку робочого часу час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період, вважається надурочним і оплачується згідно зі ст.106 КЗпП. Оплата за всі години надурочної роботи провадиться в кінці облікового періоду. Робота понад норму робочого часу, передбаченого графіком в окремі дні, тижні, місяці облікового періоду, при збереженні норми робочого часу за обліковий період, не є надурочною роботою. Переробіток норми робочого часу, що виникає в окремі дні при підсумованому обліку, може компенсуватися додатковими днями відпочинку або відповідним зменшенням тривалості роботи в інші дні облікового періоду. Статтею 108 КЗпП України\~визначено, що робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час. Пунктом 19 Постанови Пленуму №13 від 24.12.1990 встановлено, що при вирішенні спорів про доплату за роботу в нічний час судам належить виходити з положень ст. ст. 54,\~108 КЗпП України\~і враховувати, що нічним вважається час із 10-ї години вечора до 6-ї години ранку і робота в такий час має оплачуватись роботодавцем у підвищеному розмірі, встановленому генеральною, галузевою, регіональною угодами або колективним договором, але в будь-якому разі не нижче від 20 відсотків тарифної ставки (окладу) працівника за кожну годину. Оплата в зазначеному розмірі провадиться незалежно від того, скільки годин робочого часу припадає на нічний час. Позивачка як на підставу своїх вимог в частині стягнення заробітної плати у вигляді надурочних та доплати за роботу у нічний час посилається на преюдиційність обставин, встановлених в рішення суду від 13.05.2015, ухваленому у справі №712/23267/12 та ухвали апеляційного суду від 12.06.2016 у вказані справі. Вказаними рішеннями судів стверджується, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 01.02.2012, працюючи на посаді бармена-офіціанта по 14 годин за зміну по 15 змін на місяць з графіком роботи три робочі дні і три вихідні дні. Зміна тривала з 09 год. по 23 год. З наказу про прийняття позивачки на роботу з`ясовано, що оклад такої становив 0,5 розміру мінімальної заробітної плати. Рішенням суду першої інстанції змінено формулювання причин звільнення позивачки й зобов`язано відповідача вказати у трудовій книжці, що така звільнена 22.10.2012. При цьому в ухвалі апеляційного суду від 12.06.2016 колегія суддів зазначила, що з обставиною, за якою позивачка працювала по 15 змін на місяць по 14 годин підряд за зміну з 09 год. по 23 год., через кожні три робочі позивачка мала три дні вихідних відповідач погодився, не оскаржив та не спростував таку. Згідно з ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В свою чергу за ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В постанові КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17 зазначив, що не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Як зазначалося вище обставина перебування позивачки у трудових відносинах з відповідачем, графік роботи такої тощо останнім не оспорював, а відтак в контексті згаданої позиції КЦС ВС від 11.12.2019 у справі №320/4938/17, не має преюдиційне значення для розгляду даної справи. Предметом спору №712/23267/12 було стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсація втрати заробітку у зв`язку з порушенням терміну її виплати тощо, а також зміна формулювання причин звільнення. В розглядуваній справі предметом спору є зокрема стягнення плати за надурочні роботи та роботи в нічний час. У згаданих вище судових рішеннях судом не встановлювалася фактична кількість відпрацьованих позивачкою днів за період перебування у трудових відносин з відповідачем, кількість годин фактично відпрацьованих нею в кожній зміні, а відтак вказані обставини підлягають доведенню в розглядуваній справі й підстав для звільнення від доказування в порядку ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд не вбачає. Допитана в судовому засіданні як свідок позивачка вказала, що працювала барменам у відповідача з 09 год. по 23 год. позмінно - три робочих дні, після чого три вихідні. Зазначає, що їй приносили підписувати табель обліку, який вона не оспорювала. Допитаний в судовому засіданні директор ТОВ «Казка» [PERSON] зазначив, що був співвласником кафе в 2012 році. Працівники, зокрема й позивачка, з`являлися на роботу із запізненнями, інколи взагалі не виходили на роботу, до звітів обліку робочого часу у працівників претензій не було, заклад працював певний період часу з 10 год. по 23 год., але згодом до 22 год. Більш того відповідач у своїх запереченнях від 25.11.2016 вказує, що позивачка була відсутня на роботі у певні періоди, на підтвердження чого подав до суду акти про відсутність позивачки на роботі та табелі обліку використання робочого часу. Разом з цим розрахунки заборгованості в частині надурочних робіт та робіт в нічний час, надані представниками позивачки, зокрема розрахунок від 02.02.2021, проведені, виходячи з того, що позивачка працювала кожну зміну 14-ть годин з 09 год. по 23 год., з яких десять годин надурочні роботи, а одна година з 22 год. по 23 год. нічний час. З наданих відповідачем табелів обліку використання робочого часу видно, що позивачка в лютому 2012 року фактично відпрацювала 14 днів, з березня по вересень по 15 днів кожного місяці, в жовтні 3 дні. При цьому тривалість відпрацьованих годин у відповідні числа місяця за період з лютого по жовтень 2012 року різна. Відтак, суд не приймає до уваги, вказаний розрахунок, оскільки такий не узгоджується з наявними матеріалами справи, зокрема табелями обліку використання робочого часу. Згідно з ч. ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на вказані положення, обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог покладається на позивача. В розглядуваному випадку стороною позивача не доведено фактичну кількість відпрацьованих позивачкою годин, кількість годин з яких є надурочними роботами та роботами в нічний час. Рішеннями першої та апеляційної інстанції у справі №712/23267/12 вказані обставини не встановлені. Таким чином ненадання позивачем суду під час розгляду справи будь-яких належних та допустимих доказів\~в обґрунтування обов`язку відповідача перед позивачкою щодо плати за надурочні роботи та роботи в нічний час позбавляють суд можливості вирішити питання про обґрунтованість стягнення з відповідача на користь позивачки надурочних за період з 01.02. по 22.10.2012 в сумі 8463 грн. та доплат за роботу в нічний час в сумі 169 грн., а відтак суд відмовляє у задоволенні вказаного за недоведеністю. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки компенсацію втрати частини заробітної плати (надурочних, оплати роботи в нічний час) у зв`язку з порушенням терміну її виплати. (вимога 3 з розрахунку) З огляду\~на те,\~що суд\~вважає недоведеною\~обставину про\~наявність обов`язку відповідача перед позивачкою щодо плати за надурочні роботи та роботи в нічний час, дана вимога як похідна від вищевказаної не підлягає до задоволення. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за невиплату вказаних в рішенні суду від 13.05.2015 у справі №712/23267/12 сум. (вимога 6 з розрахунку) Відповідно до\~ст. 129 Конституції України\~основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~ст. \~117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Рішенням суду першої інстанції від 13.05.2015 стягнуто з відповідача на користь позивачки 9269 грн. заборгованості із заробітної плати; 5747 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати; 197, 75 грн. компенсація за невикористану відпустку; 3306 грн. вихідна допомога та 24770 грн. середній заробіток (відшкодування) за час затримки розрахунку при звільненні та 2000 грн. моральної шкоди. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.07.2016 рішення суду від 13.05.2015 залишено без змін. Відтак рішення суду набрало законної сили 12.07.2016. З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №51984410 від 22.08.2016 видно, що таке відкрито з виконання виконавчого листа, виданого судом 11.08.2016, щодо стягнення вказаних в вищевказаному рішенні суду сум, окрім як в частині моральної шкоди. З розрахунку заборгованості від 02.02.2021 вбачається, що стороною позивача середній заробіток (відшкодування) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.05.2015 по 14.07.2019 розрахований у сумі 83800 грн. При цьому середній заробіток розрахований за два повні останні два місяця перебування позивачки у трудових відносинах з позивачем (серпень-вересень 2012 року). Вказано, що середній заробіток позивачки становить 1676 грн. Однак суд критично ставиться до вказаного розрахунку, оскільки при розрахунку середнього заробітку в такий включено оплату надурочних за 10 годин та доплату за роботу в нічний час. При цьому суд, як вище зазначено, вважає недоведеною обставину щодо кількості годин роботи позивачки надурочно та в нічний час. Більш того з відкритих даних АСВП з`ясовано, що стан ВП №51984410 значиться як завершено. Статтею 48 ЗУ «Про виконавче провадження» регламентовано підстави, за якими виконавче провадження підлягає закінченню. Так, в п. 9 ч. 1 вказаної статті вказано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. За наявними матеріалами справи суд позбавлений можливості встановити на якій підставі було закінчено виконавче провадження №51984410, зокрема чи не закінчено таке у зв`язку з виконанням рішення суду, шляхом погашення відповідачем сум, присуджених за рішенням суду до стягнення на користь позивачки. За змістом ст.ст. 12,\~13,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України\~випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також у випадку, коли суд має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за невиплату позивачці надурочних в день звільнення. (вимога 4 з розрахунку) З огляду на те, що суд вважає недоведеною обставину щодо надурочної роботи позивачки, зокрема щодо фактично відпрацьованих нею годин як надурочних, вказана вимога до задоволення не підлягає. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки компенсацію втрати частини заробітної плати, присудженої за рішенням суду від 13.05.2015 у справі №712/23267/12, у зв`язку з порушенням строку її виплати. (вимога 5 з розрахунку) У відповідності до\~ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону\~визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Разом із тим\~ст. 34 ЗУ «Про оплату праці»\~встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. Вказані норми містяться в п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 №159. Стороною відповідача надано суду постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51984410 від 22.08.2016 з виконання вищевказаного рішення суду, окрім як в частині моральної шкоди, а також квитанції по сплаті грошових сум від 30.11.2015 та 25.03.2016 в сумі 800 грн. та 9140 грн. відповідно. З розрахунку заборгованості від 02.02.2021 вбачається, що стороною позивача компенсація втрати частини заробітної плати розрахована від 13.05.2012 (дня постановлення судом рішення у справі №712/23267/12) в сумі 44374 грн. Вказана сума розрахована представником позивачки без вирахування сплачених відповідачем сум на виконання рішення суду, а відтак не може бути прийнята судом до уваги. Більш того сума присуджена до стягнення за рішенням суду від 13.05.2015, зокрема в частині заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку тощо, визначена без вирахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових до стягнення виплат. Натомість компенсація втрати частини заробітної плати розрахована стороною позивача без вирахування такого податку чи інших обов`язкових платежів, що суперечить п. 4 Порядку. Щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; моральна шкода відшкодовується грішми; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За роз`ясненнями, викладеними у п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В позовній заяві не зазначено в чому полягає спричинена позивачці неправомірними діями відповідача моральна шкода; не вказано, з яких міркувань виходила позивачка та (або) їх представник, визначаючи розмір такої шкоди у 20000 грн.; всупереч ст. 81 ЦПК України в обґрунтування заявленого не надано доказів. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги недоведені належними і допустимими, а тому позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed