Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

16 квітня 2019 року до Дніпровського районного суду міста Києва разом з ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року про передачу справи за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зняття арешту. Відповідно до предмету позовних вимог, позивач просить суд зняти арешт, накладений Постановою Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві №2303593 від 03.12.2010 р., зняти заборону на нерухоме майно щодо [PERSON] . Обгрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду посилається на наступне, що 10 червня 2010 року по справі №2-3674 було винесено заочне рішення про стягнення суми боргу з [PERSON] та [PERSON] як із солідарних боржників. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист №2-3674, за яким Голосіївським ВДВС м. Києва було відкрито виконавче провадження №23035593 від 03.12.2010 року, на підставі якого, державним виконавцем внесено відомості в Єдиний державний реєстр заборони відчуження об`єктів нерухомого майна належного позивачу. Зв`язавшись з [PERSON] позивач дізналась, що борг погашено ще в 2012 році, звернувшись до ВДВС Голосіївського району міста Києва дізналась, що виконавче провадження вже закінчено, однак зняти арешт не видається з можливе у зв`язку із знищенням виконавчого провадження після закінчення строку на його зберігання, та рекомендовано звернутись до суду Ухвалою суду від 19.04.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 11 липня 2019 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» та [PERSON] . За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами булла отримана відповідачем особисто, однак скористатись правом подати відзив до позовної заяви відповідач не скористався. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2010 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Судом присуджено стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Фінаси та кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 38352,17 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 383,52 грн., витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., а всього 38855,69 грн.. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на квартиру [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] накладено арешт, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: 23035593, виданої 03 грудня 2010 року, видавник: ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві, 1506/5. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов`язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно зі ст. 50 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого, документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ст. 60 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч.3 та ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом; у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Як вбачається з інформаційної довідки від 22.01.2019 року (вих. №2345), виданої Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на звернення позивача №29813 від 07.12.2018 року, повідомлено, що в межах виконавчого провадження №23035593, постановою Відділу від 03.12.2010 року було накладено арешт на майно позивача, однак виконавче провадження завершене та на виконанні не перебуває, у зв`язку з чим вирішити питання про зняття арешту з майна не видається за можливе. Згідно п. 9.9. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року (діючого на момент виникнення спірних правовідносин), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Відповідно до п. 9.10. даного Наказу, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 01 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Таким чином, завершення виконавчого провадження та закінчення строків зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень є підставою для їх знищення. Як з`ясовано судом, на момент звернення позивача з цим позовом до суду, встановити обставини винесення постанов державними виконавцями Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві на підставі якої було накладено арешт на належне позивачу [PERSON] майно, а також чи знімався цей арешт в разі закінчення виконавчого провадження, зважаючи на те, що боржник виконав рішення суду в повному обсязі, не виявляється за можливе, оскільки документи виконавчого провадження знищені. Позивач [PERSON] , як боржник в процедурі виконавчого провадження, не позбавлена була права оскаржити дії державного виконавця у разі накладення арешту на квартиру та транспортні засоби чи вчинення незаконних дій щодо не зняття арешту з майна в зв`язку з виконання рішення суду та закінченням виконавчого провадження, однак оскарження дій державного виконавця є правом, а не обов`язком сторони виконавчого провадження. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що дії відповідача в частині не зняття арешту з майна боржника після закінчення виконавчого провадження є неправомірними, що зумовлює вирішення питання про відновлення порушених прав позивача, як боржника в процедурі виконавчого провадження, шляхом зняття арешту, накладеного Постановою Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві №23035593 від 03.12.2010 року, що належить на праві власності позивачу. Відповідно до ч. 1, 2 ст.. 4 Цивільного - процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві, треті особи [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту з майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved