Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

16.01.2017 року представник позивача [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], треті особи: Амур-Нижньодніпровський ВДВС ДМУЮ, Приватний нотаріус ДМНО [PERSON], Приватний нотаріус ДМНО [PERSON], Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації права власності та іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на наступне. 13.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 677,9 кв.м. (житлова площа 290 кв.м.), який має реєстраційний номер 947740712101, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Новоміська, 38. Пізніше, 29.11.2016 року відповідне майно було здане [PERSON] в іпотеку її сину [PERSON] Позивач вважає зазначений договір дарування удаваним та, з огляду на численні та умисні порушення законодавства України при його укладенні, просить суд визнати відповідний правочин недійсним. [PERSON] є стягувачем у виконавчому провадженні №49954819 від 26.01.2016 року та заінтересованою особою відносно арештованого майна боржника [PERSON] Державною виконавчою службою в рамках виконавчого провадження було накладено арешт на будинок [PERSON], що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Новоміська, буд.38. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження видана Амур-Нижньодніпровським ВДВС ДМУЮ 26.01.2016 року на виконання судового рішення у справі №2/199/2504/15 про стягнення заборгованості. 23 травня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №202/2993/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії та скасування арешту було ухвалено заочне рішення, на підставі якого 13.06.2016 року з нерухомого майна [PERSON] було знято арешт. Заочним рішенням Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська позовні вимоги позивача задовольнив частково у частині зобовязання укласти договір купівлі-продажу майна з позивачем останньому було відмовлено, але арешт з майна знятий. Позивач, дізнавшись про наявність відповідного судового рішення, а сталося це лише у вересні 2016 року після його фактичного виконання, то швидко, як тільки міг звернувся до Апеляційного суду Дніпропетровської області із скаргою. Однак, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року, заочне рішення від 23 травня 2016 року було скасоване та призначено цивільну справу в загальному порядку. Разом з тим Апеляційний суд Дніпропетровської області відмовив йому у розгляді апеляційної скарги, у звязку із тим, що заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська скасоване. Виходячи з вищевикладеного, позивач вважає, що якщо заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року було скасовано, тоді будь-які припинення обтяжень спірного нерухомого майна, які мали місце внаслідок його прийняття є нікчемними. Фактично, відповідач [PERSON] за спірним договором дарування відчужив майно, яке не мав права передавати у власність іншій особі в силу дійсного і законного обтяження у вигляді арешту, що був накладений державним виконавцем Приновою С.Г. на виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі №2/199/2504/15, що набрало законної сили 13.01.2016 року. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування від 13.06.2016 року, скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Новоміська, 38, визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна від 29.11.2016 року та скасувати у державному реєстрі іпотек рішення про державну реєстрацію іпотеки і заборону на відчуження нерухомого майна. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не зявилися, причини неявки суду невідомі,\~ повідомлялися належним чином, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Треті особи Приватні нотаріуси ДМНО [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, але надали заяви, у якій просили розглянути справу без їх участі. Представник третьої особи Амур-Нижньодніпровського ВДВС ДМУЮ у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений, ніяких заперечень суду не надіслав. Представник третьої особи Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР у судовому засідання покладався на розсуд суду. Приймаючи до уваги пояснення представників позивача та третьої особи, письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що постановою заступника начальника Амур-Нижньодніпровського ВДВС ДМУЮ [PERSON] №ВП 49954819 від 26.01.2016 року накладено арешт на майно боржника відповідача [PERSON] по виконавчому листу № 2/199/2504/15, виданого 22.01.2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення заборгованості за договором позики з [PERSON] на користь [PERSON] 124500,00 грн. та судових витрат у розмірі 1245,00 грн., а всього 127745,00 грн. (а.с.10). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.05.2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії та скасування арешту, скасовано арешт нерухомого майна №11586340, накладений 13.10.2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська згідно хвали суду від 05.10.2015 року в рамках справи №199/5173/15-ц, та скасовано арешт №13761370, накладений 18.03.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 49954819 від 26.01.2016 року в частині його накладення на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Новоміська, буд. 38 (а.с.12-13). 13 червня 2016 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, згідно з умовами якого [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Новоміська, буд. 38. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №660 (а.с.17). На підставі договору іпотеки від 29.11.2016 року, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], відповідач [PERSON] передала своєму сину відповідачу [PERSON] в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Новоміська, буд. 38 (а.с.41-42). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2016 року, заочне рішення від 23.05.2016 року скасовано та цивільна справа призначена до розгляду в загальному порядку (а.с.15). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2016 року, позов [PERSON] до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії та скасування арешту залишено без розгляду (а.с.16). Приймаю рішення про задоволення позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Аналізуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що спірні договори були укладені відповідачами з метою унеможливлення звернення стягнення на належний відповідачу [PERSON] домоволодіння при виконанні рішення суду про стягнення з нього грошових коштів на користь [PERSON], тобто не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Таким чином, суд вважає, що при укладенні спірних договорів відповідачами було порушено вимоги ч.5 ст.203 ЦК України. Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою для недійсності правочину є недодержання вимог в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно ч.1\~ст.216 ЦПК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. У звязку з визнанням оспорюваного договору дарування недійсним, суд вважає необхідним застосувати наслідки недійсності правочину та повернути сторони до свого первинного стану, шляхом скасування державної реєстрації на права власності за [PERSON], визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна та скасування державної реєстрації обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно. Враховуючи, що рішення у справі було ухвалено на користь позивача, то відповідно до ст.88 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача підлягає стягнення в рівних частках судовий збір у розмірі 6176 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved