Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

16.07.2020 року позивачка звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником даної квартири, в якій зареєстрований також відповідачі. Проте відповідачі не проживають у вказаній квартирі понад рік, оскільки виїхали на постійне проживання до Польші. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 27.07.2020 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. У судове засідання позивач не з`явилась, представник надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрований відповідачі [PERSON] та [PERSON] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.08.2020 року вбачається, що власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , відповідно до договору купівліпродажу від 21.07.2020 року. Відповідно до\~ст. 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Суд також враховує позицію Верховного Суду України, яка міститься у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014\~\~року право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин.\~\~До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі. На підставі наведеного, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що позивач має право подавати позов про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , оскільки згідно\~ст. 391 ЦК України\~лише власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а позивач не надав суду жодних належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів, що він на момент ухвалення рішення є власником такої квартири. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: dismissed