Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

15 липня 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом на обґрунтування вказавши, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 11.11.2014 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Як підставу позову позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, вони фактично припинили шлюбні відносини. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим, та таким, що суперечить інтересам подружжя та інтересам дітей. З наведених вище підстав та з посиланням на приписи ст.112 СК України позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами. Позивач до початку судового засідання подала заяву з проханням слухати справу за іі відсутності, позов підтримує (а.с. 18). Від відповідача також до початку судового засідання надійшла заява з проханням розгляд справи проводити без його участі, позов визнає (а.с. 19). Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Волинської області був зареєстрований шлюб між сторонами, про що зроблений актовий запис №14 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 4-5). Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружини, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими. Статтею 112 СК України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення позивачем щодо збереження сім`ї, з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56, 112 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно розірвання шлюбу є підставними та підлягають до задоволення. Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 908 грн, слід стягнути з відповідача. На підставі ст.ст. 24, 55, 56, 112 СК України,

Outcome: approved