Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

16 березня 2016 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа - КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що згідно ордеру №342 від 14.11.1975 року, виданого Придніпровською залізною дорогою, [PERSON], бабуся позивача, отримала квартиру [ADDRESS], для її проживання та проживання її сімї: [PERSON], дідуся позивача та [PERSON] батька позивача. [PERSON] померла 13.12.2015 року. [PERSON] помер 30.01.2016 року. На даний час у квартирі зареєстрованих осіб не має. Позивач з народження і до 2008 року проживав у [INFO]. З 2008 року проживав у м. Києві у звязку із навчанням. Після закінчення університету в 2012 році знову повернувся проживати у [INFO]. З того часу фактично постійно проживає в ній. Іншого житла у нього не має. Він зареєстрований в [INFO], на який права власності не має. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право користування квартирою №6 в буд. №73 по вул. Молодогвардійській в м. Дніпропетровську, що стане підставою для реєстрації за вищезазначеним місцем проживання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставі викладених в позовній заяві обставин. Представник Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог вважала їх необґрунтованими, недоведеними та такими що не підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. \~\~\~\~ Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що бабуся позивача - [PERSON] та батько позивача [PERSON], були зареєстровані та проживали у [INFO] (а.с.52). [PERSON] є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.06.1991 року серії VІ-КИ № 488238 (а.с. 5). [PERSON] померла 13.12.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.12.2015 року серії І-КИ № 664813 (а.с. 6). [PERSON] помер 30.01.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.02.2016 року серії І-КИ № 667318 (а.с. 7). Як вбачається з Акту від 20.04.2016 року, позивач з 2012 року постійно проживав у [INFO] разом зі своєю бабусею [PERSON] та батьком [PERSON] до моменту їх смерті, та проживає до теперішнього часу (а.с.24). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивач [PERSON] постійно проживає у спірній квартирі з народження по теперішній час, за виключенням часу, коли він навчався у м. Києві. Раніше в цій квартирі проживали також бабуся та батько позивача, а після їх смерті він залишився проживати там сам. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ч.2\~ст.64 ЖК України\~до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 65 ЖК України\~встановлено, що наймач може в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.15\~постанови №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що\~ст. 33 Конституції\~гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, як член сім'ї квартиронаймачів [PERSON] та [PERSON], за їх згодою, з народження проживав у спірній квартирі та вів з ними спільне господарство, у зв'язку з чим у відповідності до\~ст.65 ЖК України\~набув права користування жилим приміщенням у вказаній квартирі.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved