Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

16.01.2015 року до Савранського районного суду Одеської області надійшов зазначений позов. На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала, що з 14.02.2013р. сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Після укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка «[PERSON]». Сторони від шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що з листопада 2013р. сторони не проживають однією сім'єю, спільного господарства не ведуть, майна, котре підлягало б поділу між сторонами немає. Причиною припинення шлюбних відносин між сторонами на думку [PERSON] стало те, що у сторін несумісні характери, різні погляди на життя та побутові проблеми, небажання рахуватися з думкою один одного при вирішенні сімейних проблем. З часу розірвання шлюбу сторони не примирювалися, та кожен зних живе своїм власним життям. Позивач вважає. Що примирення між сторонами не можливе та зашкодить інтересам обох сторін та їх неповнолітньому сину. Вона як жінка має право на щасливе особисте майбутнє, на спокій, тому просить суд розірвати шлюб та визначити місце проживання сина разом з матір'ю, а також змінити її прізвище на дошлюбне. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про те, що вона підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд розглянути заяву без її участі (а. с. 16). [PERSON] 11.03.2015 року в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 17). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивачки і відповідача, викладені ними у заявах, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено. 14.02.2015р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а. с. 5). Сторони припинили шлюбні стосунки, кроків до примирення з листопада 2013 року не здійснювали та не здійснюють. Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що у сторін несумісні характери, різні погляди на життя та побутові проблеми, небажання рахуватися з думкою один одного при вирішенні сімейних проблем. Шлюб носить формальний характер та порушує інтереси сторін, а також інтереси неповнолітнього сина. За таких обставин суд прийшов до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, але сторони не мають наміру зберегти шлюб, в даний час шлюб носить формальний характер і перешкод для його розірвання немає. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням зазначеного, вимога [PERSON] про зміну прізвища на дошлюбне «[PERSON]», відповідає вимогам закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому підлягає задоволенню. Син проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні (а. с. 7). З урахуванням чого суд дійшов висновку про те, що визначення місця проживання дитини разом з матір'ю, відповідатиме законним інтересам сина та сприятиме його повноцінному розвитку та вихованню. Позов відповідачем визнаний в повному обсязі, визнання позову не суперечить інтересам сторін та інших осіб. Таким чином суд дійшов висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved