Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

15 травня 2015 року позивач [PERSON] міська рада звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану. В обгрунтування позову зазначила, що 15.10.2014 року спеціалістами управління земельних відносин [PERSON] міської ради було виявлено порушення вимог земельного законодавства, та встановлено, що відповідач [PERSON] самовільно займає та використовує земельну ділянку за адресою: пр.Перемоги, 106 (біля ринку «Сонячний») в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, загальною площею: 0,00063 га, під розміщення трейлеру «Молоко», оскільки рішення [PERSON] міською радою про передачу у власність та/або у користування відповідачу вказаної земельної ділянки не приймалося. Цього ж дня, відповідачу [PERSON] особисто було видано вказівку (попередження) про усунення порушень земельного законодавства, але відповідач [PERSON] вимоги про усунення виявлених порушень не виконала, земельну ділянку не звільнила та у придатний до використання стан не привела. Посилаючись, зокрема на ст.ст.12, 212 ЗК України, просила суд зобовязати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 0,00063 га., зайняту під розміщення трейлеру «Молоко», за адресою: пр.Перемоги, 106 (біля ринку «Сонячний») в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, із земель житлової та громадської забудови, підпорядкованих [PERSON] міській раді, та привести її у придатний для використання стан, включаючи знос трейлеру, а також стягнути з відповідача [PERSON] суму судового збору. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON], що діють на підставі довіреності, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що документи на земельну ділянку не оформлювала, оскільки трейлер їй не належить, вона його не встановлювала, працювала в ньому лише реалізатором. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 жовтня 2014 року спеціалістами управління земельних відносин [PERSON] міської ради було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства. Відповідно до якого встановлено, [PERSON] самовільно займає та використовує земельну ділянку площею 0,00063 га за адресою: пр.Перемоги, 106 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя під розміщення трейлеру «Молоко». Як вбачається з вказаного акту, він був складний у присутності [PERSON], про що остання розписала та отримала копію (а.с.7). 15 жовтня 2014 року відповідачу [PERSON] було видано попередження про необхідність усунення в десятиденний строк порушень вимог земельного законодавства щодо самовільно займаної земельної ділянки площею 0,00063 га за адресою: пр.Перемоги, 106 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя. Про отримання вказаного попередження відповідач [PERSON] також розписалася (а.с.10). 24 жовтня 2014 року та 13 травня 2015 року, спеціалістами управління земельних відносин [PERSON] міської ради було повторно складені акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо самовільно займаної земельної ділянки площею 0,00063 га за адресою: пр.Перемоги, 106 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя. З вказаних актів вбачається, що відповідачем [PERSON] порушення вимог земельного законодавства не були усунуті та земельна ділянка не звільнена (а.с.8, 9). У відповідності до ст. 13 Конституції України земля її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шлейфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно зі ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи, набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно з ч.3 ст. 125 ЗК України забороняється приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Отже, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі ознаки: це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки; відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування; відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки; такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена нормативно-правовим актом України. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не надано доказів того, що земельна ділянка площею 0,00063 га за адресою: пр.Перемоги, 106 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя була надана під розміщення трейлеру «Молоко». Таким чином, суд приходить до висновку, що земельна ділянка площею 0,00063 га за адресою: пр.Перемоги, 106 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя є самовільно зайнятою земельною ділянкою. Крім того, суд відкидає доводи відповідача [PERSON] відносно того, що трейлер їй не належить та вона його не встановлювала, оскільки зі змісту акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства та попередження про необхідність усунення порушень земельного законодавства, які були складені 15.10.2014 року за участю відповідача [PERSON] вбачається, що саме вона є тією особою, яка самовільно зайняла та використовує земельну ділянку площею 0,00063 га за адресою: пр.Перемоги, 106 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя під розміщення трейлеру «Молоко», про що вона й розписалася. Як вже було зазначено вище, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, відповідачем [PERSON] суду не надано жодного доказу на підтвердження її заперечень та спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконно користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] міської ради є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved