Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

17.08.2018 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний наркологічний диспансер» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 23.08.2018 відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] в своєму позові просила суд: визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний наркологічний диспансер» Злиденного Т.В. №57-к від 05.04.2018 про звільнення з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, пов`язаним з реорганізацією підприємства. Поновити на роботі на посаді реєстратора медичного госпрозрахункового відділення комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний наркологічний диспансер». Стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.04.2018 по день ухвалення рішення суду. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що з 11.05.2011 перебувала в трудових відносинах з обласним комунальним закладом «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер». Спочатку працювала на посаді молодшої медичної сестри кабінету функціональної та ультразвукової діагностики відділення променевої діагностики. На підставі наказу № 68-к від 16.09.2013 з 17.09.2013 переведена на 1,0 посади реєстратора медичного госпрозрахункового відділення. 03.11.2016 установу перейменовано в Комунальний заклад Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака». 01.04.2018 Комунальний заклад Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака» реорганізовано шляхом приєднання до комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний наркологічний диспансер». Наказом № 57-к від 05.04.2018 головного лікаря Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний наркологічний диспансер» [PERSON] звільнена з роботи з 05.04.2018 у зв`язку зі скороченням чисельності працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. 11.04.2018 відповідач направив на її адресу повідомлення про звільнення з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та запропонував отримати трудову книжку. Проте, 14.04.2018 отримала травму ноги, а тому в період з 14.04.2018 по 16.07.2018 включно перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з діагнозом забій правого колінного суглобу, що підтверджується листками непрацездатності. Після закінчення лікування 18.07.2018 отримала у відповідача трудову книжку та ознайомилася з наказом про звільнення з роботи і саме з цього часу вважає для неї розпочався строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбачений ч. 1 ст.233 КЗпП України. З наказом про звільнення з роботи не згодна, вважає його незаконним та таким, що порушує її трудові права, а тому змушена звернутися до суду з позовом. Незаконність звільнення з роботи полягає у тому, що працювала на посаді реєстратора медичного госпрозрахункового відділення, а звільнена з роботи з іншої посади - реєстратора медичного відділення по проведенню обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів. Тобто я звільнена з посади, на якій не працювала. Крім того, в наказі зазначено про звільнення з роботи через неможливість переведення на іншу роботу (відмову від переведення на іншу роботу). Проте, відповідач не пропонував жодної іншої посади, а вона не відмовлялася від переведення на іншу роботу. Також відповідачем не було враховано її переважного права на залишення на роботі, зокрема те, що вона тривалий час працювала в даному закладі, є інвалідом 3 групи по зору, одинокою особою похилого віку. Розмір отримуваної пенсії по інвалідності становить 1452 грн., що є меншим від встановленого законом прожиткового мінімуму та недостатнім для задоволення навіть мінімальних життєвих потреб. Отже, при звільненні з роботи відповідач допустився порушень вимог трудового законодавства - скоротив ту посаду, на якій вона не працювала, не запропонував іншої роботи та не врахував переважного права на залишення на роботі. Щодо строків звернення до суду з даним позовом зазначала, що відповідно до ч. 1 ст.233 КЗпП України - працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Трудову книжку від відповідача отримала 18.07.2018, а тому строк звернення до суду вважає не пропущений. 05.09.2018 представником відповідача подано відзив на позовну заяву [PERSON] , згідно з яким позов не визнається, вважають його необґрунтованим з наступних підстав. Стосовно проведення оптимізації закладів охорони здоров`я. З метою оптимізації мережі закладів охорони здоров`я психіатричного та наркологічного профілю було прийнято рішення Сумською обласною радою від 24.11.2017 стосовно реорганізації комунальних закладів охорони здоров`я. Згідно рішення Сумської обласної ради сьомого скликання від 24.11.2017 «Про реорганізацію комунальних закладів охорони здоров`я» - юридична особа Комунальний заклад Сумської обласної ради Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака припинив свою діяльність в результаті реорганізації шляхом приєднання до Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер». Наказом управління майном Сумської обласної ради від 27.11.2017 № 01-02/311 «Про утворення комісії по реорганізації КЗ СОР Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака шляхом приєднання було створено комісію по реорганізації юридичної особи - Комунального закладу Сумської обласної ради Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака. Відповідно до наказу управління майном Сумської обласної ради від 27.11.2017 № 01-02/311 було призначено голову ліквідаційної комісії - [PERSON] головного лікаря комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер». У зв`язку з реорганізацією та згідно затвердженого управлінням охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації штатного розпису на 2018 рік комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» було проведено скорочення чисельності та штатних одиниць у закладі. Посада медичного реєстратора відділення по проведенню обов`язкових попередніх та періодичних оглядів (госпрозрахункове відділення) на якій працювала [PERSON] була скорочена. З метою дотримання вимог чинного законодавства та відповідно до статті 43 Кодексу законів про працю України було подано від 25.01.2018 № 01-11/11.4/101 подання голові профспілкового комітету комунального закладу Сумської обласної ради Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака стосовно згоди на розірвання трудового договору у зв`язку з скорочення чисельності або штату працівників. У поданні до профспілкового комітету було зазначено про визначення переваги у залишенні на посаді між [PERSON] та [PERSON] . Профспілковим комітетом комунального закладу Сумської обласної ради Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака було розглянуто подання та надано відповідь. У наданій відповіді профспілковий комітет рекомендував залишити на посаді медичного реєстратора [PERSON] . Щодо питання переважного права в залишенні на роботі. На підставі змін, які передбачались штатним розписом на 2018 рік комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» та відповідно до проведеного аналізу переважного права на залишенні на посаді медичного реєстратора, який додається було визначено конкретних працівників, які підлягають звільненню з посади медичного реєстратора. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право залишення на роботі, яке надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, передбачене відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України. Після проведеного аналізу врахувавши безперервний стаж роботи у закладі [PERSON] (9 років 3 місяці), продуктивність праці, позитивну характеристику від працівників, адміністрації закладу, профспілкового комітету, а також те, що в сім`ї [PERSON] відсутні інші працівники з самостійним заробітком було прийнято рішення про перевагу в залишенні на роботі надати [PERSON] . Про наступне звільнення з посади медичного реєстратора [PERSON] було попереджено відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України (лист-попередження від 29.01.2018). Про відмову [PERSON] стосовно отримання попередження про звільнення було складено акт відмови від 30.01.2018. Відповідно до наказу комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» від 05.04.2018 № 57-к, [PERSON] з 05.04.2018 було звільнено з посади реєстратора медичного відділення по проведенню обов`язкових попередніх та періодичних оглядів. Підстава для розірвання трудового договору з [PERSON] згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України - розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу при зміні в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. [PERSON] про звільнення з посади медичного реєстратора адміністрацією закладу було повідомлена письмово двічі (письмове повідомлення про звільнення від 11.04.2018 № 01-1 1/1 1.4/415 та повторне письмове повідомлення про звільнення від 23.04.2018 № 01-11/11.4/495) [PERSON] було запрошено до відділу кадрів для отримання трудової книжки. З [PERSON] було проведено розрахунок відповідно до ст. 44 Кодексу законів України про працю - при припиненні трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу Законів України про працю була виплачена вихідна допомога не менше середнього місячного заробітку та виплачена компенсація за невикористану відпустку згідно ст. 83 Кодексу законів України про працю. Відповідно до затвердженого управлінням охорони здоров`я Сумської обласної держаної адміністрації штатного розпису на 2018 рік комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» вакантна посада медичного реєстратора у закладі відсутня. Звільнення з посади медичного реєстратора [PERSON] було в межах, в спосіб та в порядку відповідно до чинного трудового законодавства України. Враховуючи викладене, комунальний заклад Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» заперечує проти позивних вимог [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середньої плати за час вимушеного прогулу та просить відмовити [PERSON] у задоволенні позивних вимог у повному обсязі. 26.09.2018 позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої зазначає, що не визнаючи позов, відповідач посилається на те, що звільнення з роботи проведене у відповідності до вимог трудового законодавства, зокрема, на те, що перевага в залишенні на роботі, відповідно до вимог ст.42 КЗпП України, надана [PERSON] , яка працювала на аналогічній з нею посаді. З цим не погоджується, оскільки [PERSON] не є одинокою матір`ю, бо син у неї вже повнолітній. Крім того, сама вона має працездатний вік. Напроти, позивачка є інвалідом 3 групи, має непрацездатний вік - 60 років, а тому їй значно складніше знайти іншу роботу, ніж їй. Вона живе сама, у неї немає дітей та інших родичів, які б допомагали. Крім того, не вважає, що [PERSON] є працівником з більш високою продуктивністю праці, ніж вона. Відповідач не надав доказів на підтвердження цієї обставини. Крім того, раніше позивач вже була незаконно звільнена з роботи. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 23.02.2016 (справа №592/11125/15-ц) був скасований наказ № 63-к від 13.11.2015 про її звільнення з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Поновлено на роботі на посаді реєстратора медичного госпрозрахункового відділення обласного комунального закладу «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» та стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. А тому вважає, що відповідач навмисно обрав саме її кандидатуру для звільнення з роботи, як неугодного для нього працівника. Крім того, вважає, що відповідач не надав доказів тому, що посада реєстратора медичного відділення по проведенню обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, що була скорочена внаслідок реорганізації установи, є та ж сама, що й посада реєстратора медичного госпрозрахункового відділення, яку вона обіймала. Не надано доказів на підтвердження неможливості переведення її на іншу роботу (відмову від переведення на іншу роботу), про що зазначено у наказі про звільнення з роботи. А тому вважає що позов є обґрунтованим і просить його задовольнити. 27.09.2018\~до суду\~надано пояснення\~на відповідь\~на відзив\~по справі\~відповідача,\~відповідно до\~яких врахувавши\~безперервний стаж\~роботи у\~закладі [PERSON] \~(9\~років 3\~місяці),\~продуктивність праці,\~позитивну характеристику\~від працівників,\~адміністрації закладу,\~профспілкового комітету, а також те, що в сім`ї [PERSON] відсутні інші працівники з самостійним заробітком перевагу в залишенні на роботі було надано [PERSON] , як працівнику з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України. Стосовно працівника [PERSON] зазначає наступне, за період роботи [PERSON] зарекомендувала себе відповідальним працівником. В роботі, доброзичлива, охайна, ініціативна, має творчий підхід, дипломатична, оперативно обслуговує громадян закладу, досконало працює з такими програмами як: Word, Excel, є членом профспілкового комітету комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер». Скарг, нарікань, конфліктних ситуацій від пацієнтів та працівників закладу не було. За результатами роботи та враховуючи професійні якості працівника вважаю, що було прийняте правильне рішення щодо надання переважного права в залишенні на посаді медичного реєстратора [PERSON] . Стосовно професійних якостей [PERSON] . За період роботи [PERSON] зарекомендувала себе як конфліктний працівник. В роботі груба, неохайна, конфліктувала з громадянами та працівниками закладу. Взагалі не може працювати з комп`ютерною технікою, не виконувала доручену роботу. Були відмічені постійні скарги, нарікання, конфліктні ситуації між [PERSON] та пацієнтами і працівниками закладу. За результатами роботи та враховуючи відсутність професійних якостей працівника [PERSON] вважає, що було прийняте правильне рішення щодо надання переважного права в залишенні на посаді медичного реєстратора [PERSON] . Посада медичного реєстратора була скорочена в наслідок реорганізації комунального закладу Сумської обласної ради Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака. Позивачка стверджує, що Відповідач не надав належних доказів стосовно скорочення посади медичного реєстратора в наслідок реорганізації. З метою оптимізації мережі закладів охорони здоров`я психіатричного та наркологічного профілю було прийнято рішення Сумською обласною радою від 24.11.2017 «Про реорганізацію комунальних закладів охорони здоров`я» - комунального закладу Сумської обласної ради Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака та комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» шляхом приєднання до комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер». Відповідно до штатного розпису комунального закладу Сумської обласної ради Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака, затвердженого управлінням охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації кількість штатних посад медичного реєстратора станом на 01.01.2018 становила 2,25 (кількість штатних посад медичного реєстратора станом на 01.01.2018 комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» становила 3,25). Після об`єднання штатних розписів закладів в результаті реорганізації посада медичного реєстратора комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» станом на 01.04.2018 становила 4,25. Отже, 1,25 посади медичного реєстратора була скорочена у зв`язку з реорганізацією та згідно штатного розпису комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» на 2018 рік, затвердженого управлінням охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації. Посада медичного реєстратора відділення по проведенню обов`язкових попередніх та періодичних оглядів (госпрозрахункове відділення) на якій працювала [PERSON] була скорочена у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання. Відповідно до наказу комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» від 05.04.2018 № 57-к [PERSON] з 05.04.2018 було звільнено з посади реєстратора медичного відділення по проведенню обов`язкових попередніх та періодичних оглядів. Підстава для розірвання трудового договору з [PERSON] згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України - розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу при зміні в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Стосовно переведення на іншу посаду. Враховуючи, недоліки в роботі, систематичне невиконання посадових обов`язків працівником, постійні конфліктні ситуації з працівниками та пацієнтами закладу, а також те, що комунальний заклад Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» є закладом з надання високоспеціалізованої медичної амбулаторної та стаціонарної допомоги зі спеціальності «Наркологія» та «Психіатрія» мешканцям міста Суми та Сумської області, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених законодавством України та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних та стаціонарних умовах переведення на іншу посаду [PERSON] є неможливим. Щодо поновлення на посаді медичного реєстратора [PERSON] . Відповідно до штатного розпису на 2018 рік комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер», затвердженого управлінням охорони здоров`я Сумської обласної держаної адміністрації вакантна посада медичного реєстратора у закладі відсутня. 05.10.2018 відповідачем подано до суду клопотання-пояснення, відповідно до якого, зазначають, що позивачка повідомила, що 05.04.2018 (останній день роботи) працювала на посаді медичного реєстратора у комунальному закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер». Зазначена інформація Позивачки не є достовірною , так як 05.04.2018 вона не працювала у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до листка тимчасової непрацездатності, який був виданий [PERSON] з 26.03.2018 по 05.04.2018 (листок тимчасової непрацездатності від 26.03.2018 серія АДО № 196535). Позивачкою було зазначено, що про її останній день роботи у закладі попередив [PERSON] лікар-психіатр, така інформація є недостовірною, так як [PERSON] був переведений до комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» у зв`язку з реорганізацією комунального закладу Сумської обласної ради Сумський обласний клінічним психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака та з 01.04.2018 не працював лікарем-психіатром, тому що був направлений від закладу до військкомату для подальшої роботи в медичній комісії військомату та проведення огляду громадян, які залучаються до призову на строкову військову службу, військовозобов`язаних, які залучаються до проведення зборів оперативного резерву. Позивачкою було зазначено, що трудову книжку вона отримала 18.06.2018. Стосовно отримання трудової книжки Позивачкою, зазначають наступне, особа, яка звільнена отримує копію наказу про звільнення та трудову книгу на руки [PERSON] забрала трудову книжку та копію наказу в інспектора відділу кадрів 18.05.2018 про що свідчить особистий підпис [PERSON] у книзі обліку трудових книжок і вкладишів до них по ОКЗ Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер, що додається та особистий підпис в особовій картці працівника (форма № П-2). Щодо питання виведення [PERSON] позаштатним працівником КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер». У зв`язку з тим, що особа з 26.03.2018 по 05.04.2018 перебувала на лікарняному її не можна було звільнити згідно вимог чинного законодавства України - не допускається звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності особи згідно статті 40 Кодексу законів про працю України. Посада медичного реєстратора відділення по проведенню обов`язкових попередніх та періодичних оглядів (госпрозрахункове відділення) на якій працювала [PERSON] була скорочена у зв`язку з реорганізацією комунального закладу Сумської обласної ради Сумський обласний клінічним психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака шляхом приєднання до комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер». Так як вакантна посада медичного реєстратора в закладі була відсутня [PERSON] було зараховано позаштатним працівником до КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» як реєстратора медичного відділення по проведенню обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів з подальшим звільненням після закінчення терміну перебування особи на листку тимчасової непрацездатності відповідно до пункту 2 наказу комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» від 30.03.2018 № 47-ОД «Про зарахування до штатного складу підприємства». Законодавством не заборонено зарахування працівника до закладу тимчасово поза штат. При зарахуванні особа набуває статус позаштатного працівника, запис до трудової книжки щодо виведення працівника поза штат не заноситься. Стосовно переведення працівника на іншу посаду. Згідно вимог чинного законодавства одночасно з попередженням про звільнення роботодавець пропонує працівникам іншу роботу на тому ж підприємстві звісно, якщо така є. У першу чергу пропонується робота за відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає, інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці), яку працівник може виконувати з урахуванням стану здоров`я. З пропозицією про переведення роботодавець має звертатися до працівника не лише при попередженні про наступне звільнення, але й протягом усього строку попередження, якщо на підприємстві з`являються нові вакансії (наприклад, при звільненні працівників інших категорій). При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, на свій розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У зв`язку з тим, що вакантна посада медичного реєстратора у закладі була відсутня та інша робота, яку можна було запропонувати [PERSON] відповідно до її кваліфікації та з урахуванням стану здоров`я особи (інвалід 3 групи по зору) вакантна посада станом на 01.01.2018 року та станом на 01.04.2018 у комунальному закладі Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» була відсутня, тому перевести на іншу посаду [PERSON] було не можливо. Пропущення Позивачкою строків позовної давності звернення до суду. [PERSON] отримала копію наказу про звільнення та трудову книжку 18.05.2018, а до суду звернулась 17.08.2018, отже строк звернення Позивача до суду пропущений, і тому просять суд відмовити Позивачці В позові в зв`язку з закінченням строку позовної давності. 09.10.2018 позивачкою подано до суду додаткове обґрунтування позовних вимог, відповідно до яких, вона була звільнена з роботи згідно наказу №57-к від 05.04.2018 р. за п.1ст.40КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, пов`язаним з реорганізацією підприємства. Отже, звільнення з роботи за ініціативою власника або уповноваженого ним органу відбулося 05.04.2018 в період її тимчасової непрацездатності, тобто з порушенням вимог трудового законодавства щодо заборони звільнення працівника в цей період. Крім того, відповідачем не виконано вимог ч. 3 ст.49-2 КЗпП України щодо обов`язку запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. З довідки про вакантні місця по КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер); вбачається, що станом на 01.04.2018 були вакантні посади, які відповідач повинен був запропонувати через скороченням посади. До цих посад відносяться: сестра медична дільнична, сестра медична кабінету ЗГТТ. сестра медична стаціонару наркологічного відділення, сестра медична стаціонару наркологічного відділення, сестра медична стаціонару гострого психіатричного відділення, сестра медична фізіотерапевтичного відділення, робітник з комплексного обслуговування і ремонту будівель. Отже, було 9 вакантних посад, які мені не були запропоновані відповідачем. За освітою позивачка медична сестра. На цій посаді пропрацювала 26 років та вийшла на пенсію за вислугою років. А тому за освітою може працювати на посаді сестри медичної. Таким чином, відповідач допустився порушень трудового законодавства, а тому звільнення відбулося з порушенням закону та вона підлягає поновленню на роботі. У зв`язку з поновленням на роботі підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме - з 06.04.2018 по 09.10.2018 тобто за 128 робочих днів, що становить 22693,12 грн. (128 днів х 177,29грн - середньоденний заробіток). 09.10.2018 відповідачем подано до суду пояснення, відповідно до яких у наказі від 05.04.2018 № 57-к «Про звільнення» [PERSON] , реєстратора медичного відділення по проведенню обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів інспектором відділу кадрів Федоренко Л.В. була допущена технічна помилка, а саме не вірно було зазначено дату звільнення працівника. З метою усунення технічної помилки у наказі були внесені зміни до наказу від 05.04.2018 № 57-к «Про звільнення», а саме: абзац 1 та абзац 2 розпорядчої частини наказу був викладений зі змінами. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Представник відповідача у ході судового засідання позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що процедура звільнення [PERSON] була дотримана, позивачем порушено вимоги ч. 1 ст. 233 КЗпП, щодо строку звернення до суду з позовною заявою. Третя особа головний лікар Комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний наркологічний диспансер» Злиденний Т.В. вважає, що позов не обґрунтований, крім того позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з позовом. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, третьої особи, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до таких висновків. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~статті 5-1 КЗпП\~України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до\~ч.1\~ ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з вимогами ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Питання, пов`язані з розірванням трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, вирішуються відповідно до положень Кодексу законів про працю України. У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1\~ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу бо що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що згідно рішення Сумської обласної ради сьомого скликання від 24.11.2017 «Про реорганізацію комунальних закладів охорони здоров`я» - юридична особа Комунальний заклад Сумської обласної ради Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака припинив свою діяльність в результаті реорганізації шляхом приєднання до Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер». Наказом управління майном Сумської обласної ради від 27.11.2017 № 01-02/311 «Про утворення комісії по реорганізації КЗ СОР Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака шляхом приєднання було створено комісію по реорганізації юридичної особи - Комунального закладу Сумської обласної ради Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака. Відповідно до наказу управління майном Сумської обласної ради від 27.11.2017 № 01-02/311 було призначено голову ліквідаційної комісії - Злиденного Т.В. головного лікаря комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер». У зв`язку з реорганізацією та згідно затвердженого управлінням охорони здоров`я Сумської обласної державної адміністрації штатного розпису на 2018 рік комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» було проведено скорочення чисельності та штатних одиниць у закладі. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Якщо порядок звільнення працівника через скорочення штатів не визначений спеціальним законом, суд повинен застосовувати загальні положення норм трудового законодавства. Статтею 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність\~Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Згідно частини другої статті 49-2 КЗпП України\~при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Системний аналіз наведених норм права вказує на те, що у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. При цьому, при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Отже, при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Окремо необхідно вказати, що судова практика не допускає можливості проведення експертизи з метою визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Тому учасники трудового спору вправі подавати будь-які допустимі докази, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (стаття 24 Конституції України). Таким чином, для виявлення працівників, які мають переважне право залишитися на роботі, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі чи іншого документу про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Як вбачається і з письмових заперечень відповідача, Комунальний заклад Сумської обласної ради «Сумський обласний наркологічний диспансер» вважає, що звільнення [PERSON] проведено у повній відповідності з вимогами закону. Про наступне звільнення з посади [PERSON] була попереджена відповідно до статті 49-2 КЗпП України листом-попередженням від 29.01.2018 (а.с. 49). Про відмову [PERSON] від отримання попередження про звільнення було складено акт відмови від 30.01.2018 (а.с. 50). Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із частинами першою та третьою статті 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України\~не є обов`язком роботодавця. Зазначена правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року у справі № 6-156цс12, а отже в силу вимог ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковою для всіх судових органів України. Відповідачем не надано суду доказів, що позивачу пропонувались інші вакантні посади та вона не дала згоди на переведення на іншу посаду і відмовилася від усіх запропонованих їй вакантних посад. Відповідно до наказу головного лікаря комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний наркологічний диспансер» Злиденного Т.В. від 30.03.2018 № 47-ОД «Про зарахування до штатного складу підприємства» зараховано тимчасово [PERSON] реєстратора медичного відділення по проведенню обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів до КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» поза штат з подальшим звільненням після закінчення терміну перебування особи на листку тимчасової непрацездатності ( а.с.97-109). Згідно листка непрацездатності Серія АДО № 196535, виданий 05.04.2018 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 26.03.2018 по 05.04.2018, стати до роботи 06.04.2018 (а.с. 91). Наказом головного лікаря комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний наркологічний диспансер» Злиденного Т.В. №57-к від 05.04.2018 «Про звільнення», [PERSON] , реєстратора медичного відділення по проведенню обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів звільнено 05.04.2018 через неможливість переведення на іншу роботу (відмову від переведення на іншу роботу) у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, пов`язаним з реорганізацією підприємства, за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку (а.с. 51). Не можна\~погодитись із\~законністю наказу\~про звільнення\~ [PERSON] .\~Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~40\~КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. В даному випадку звільнення позивача відбулось під час її тимчасової непрацездатності. Суд критично відноситься до пояснень відповідача про допущення технічної помилки в даті звільнення позивача 05.04.2018, оскільки належними доказами дана обставина не підтверджена. Відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до диспозицій ст.ст. 233, 234 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний умісті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст..233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін. Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. проти Республіки Молдова, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року). У статті 234\~КЗпП України не передбачається переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропущення строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі. Судом встановлено, що позивачем без поважних причин пропущено місячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору з таких підстав. Позивач зазначала, що 06.04.2018 їй стало відомо про винесення спірного наказу та звільнення з роботи з 05.04.2017. Першопочатково в обгрунтування позовних вимог нею було зазначено, що 14.04.2018 отримала травму ноги, а тому в період з 14.04.2018 по 16.07.2018 включно перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з діагнозом забій правого колінного суглобу, що підтверджується листками непрацездатності. Після закінчення лікування 18.07.2018 отримала у відповідача трудову книжку та ознайомилася з наказом про звільнення з роботи і саме з цього часу вважає для неї розпочався строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбачений ч. 1 ст.233 КЗпП України. В послідуючому відповідачем було надано докази про отримання [PERSON] трудової книжки та копії наказу про звільнення 18.05.2018. В зв`язку з чим [PERSON] було змінено позицію у справі, щодо дотримання місячного строку звернення до суду, та нею надано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яке мотивовано тим, що звертаючись до суду 17.08.2018 з позовом, вона посилалася на те, що нею не пропущений строк звернення до суду, оскільки отримала трудову книжку 18.07.2018. Під час розгляду справи у суді відповідачем надано ряд письмових доказів, з яких вбачається, що вона отримала трудову книжку 18.05.2018, що свідчить про пропуск строку звернення до суду, передбаченого ч. 1 ст.233 КЗпП України, відповідно до якої працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Вважає, що пропустила строк звернення до суду з поважних причин. Зазначає, що була звільнена з роботи 05.04.2018 під час перебування на лікарняному листку. В той день не працювала, а тому трудова книжка була не отримана. 06.04.2018 звернулася до Центру для надання безоплатної вторинної правової допомоги для надання правової допомоги, пов`язаної з поновленням на роботі. На підставі наказу директора Центру №506 від 16.04.2018 було видане доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокату Кондратенко С.Ю., датоване 18.04.2018р. № 000441. Проте, 14.04.2018 отримала травму ноги, а тому в період з 14.04.2018 по 16.07.2018 включно перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з діагнозом забій правого колінного суглобу, що підтверджується листками непрацездатності. Оскільки відповідач направляв повідомлення з проханням отримати трудову книжку, то під час перебування на амбулаторному лікуванні 18.05.2018 з`явилася до відділу кадрів, де було видано трудову книжку. Після отримання трудової книжки вона не змогла звернутися в місячний строк з позовом до суду, оскільки стан здоров`я погіршився. В період з 07.06.2018 по 23.06.2018 перебувала на стаціонарному лікуванні. Після виписки з лікарні з 24.06.2018 по 16.07.2018 проходила амбулаторне лікування. В листку непрацездатності вказано, що має стати до роботи 17.07.2018. Звернулася з позовом до суду 17.08.2018, тобто в місячний строк після закінчення лікування. Отже, вважає, що пропустила строк звернення до суду з поважних причин - через отриману травму ноги та тривале стаціонарне та амбулаторне лікування, що перешкодило звернутися до суду в установлений законом строк. Після закінчення лікування займалася збором документів, письмових доказів та звернулася до суду рівно через місяць після відновлення працездатності. Просить поновити строк звернення до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, як пропущений з поважних причин. Судом встановлено, що відповідно до лікарняних листків [PERSON] перебувала на лікарняному: -з 14.04.2018 по 10.05.2018 амбулаторний режим. 18.04.2018 [PERSON] відвідувала Сумський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, де нею було підписано довіреність на уповноваження адвоката Кондратенко С.Ю. на представництво її інтересів за результатами звернення 06.04.2018 до Сумського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для надання правової допомоги, пов`язаної з поновленням на роботі (а.с. 19). -з 11.05.2018 по 06.06.2018 амбулаторний режим. 18.05.2018 [PERSON] за місцем знаходження відповідача отримала трудову книжку та копію наказу №57-к від 05.04.2018 «Про звільнення» (а.с. 94-96). -з 07.06.2018 по 23.06.2018 стаціонарний режим; -з 24.06.2018 по 16.07.2018 амбулаторний режим. З наданих пояснень в судовому засіданні, як самої позивачки так і третьої особи [PERSON] в період з квітня 2018 по серпень 2018 року [PERSON] неодноразово особисто приходила на прийом до головного лікаря КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» для вирішення питань по даному трудовому спору. Строк, передбачений ст. 233 КЗпП України сплинув 19.06.2018. [PERSON] звернулась до суду з даним позовом 17.08.2018. З 18.04.2018 року її інтереси для вирішення даного трудового спору представляла за довіреністю адвокат Кондратенко С.Ю. Судом також враховується, що згідно рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.02.2016 справа № 592/11125/15-ц [PERSON] була поновлена на роботі на посаді медичного реєстратора Обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер. Визнано незаконним та скасовано наказ № 63-к від 13.11.2015 про звільнення. Її інтереси при розгляді даної справи також представляла адвокат Кондратенко С.Ю. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачу було відомо про її звільнення з 06.04.2018, з 18.04.2018 надавалась своєчасна професійна правнича допомога, вона була обізнана зі строками, передбаченими ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду, також враховуючи попередній досвід розгляду справи в суді про поновлення на роботі. Мала об`єктивну фізичну можливість навіть після отримання 18.05.2018 трудової книжки отримати правову допомогу та своєчасно, без порушення встановлених строків, звернутись до суду з відповідним позовом. Свідомо з квітня 2018 року тривалий час не отримувала трудову книжку у відповідача, не зважаючи на отримані письмове повідомлення про звільнення від 11.04.2018 № 01-1 1/1 1.4/415 та повторне письмове повідомлення про звільнення від 23.04.2018 № 01-11/11.4/495 (а.с. 14, 52, 53) в яких містилось прохання звернутись до відділу кадрів КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» для отримання трудової книжки. Беручи до уваги фактичні обставини справи, враховуючи, що зазначені позивачкою обставини не свідчать з достатньою переконливістю та очевидністю про наявність об`єктивних причин, які б унеможливлювали звернутись їй до суду за захистом своїх законних прав та інтересів особисто чи через свого представника, суд вважає, що її доводи про поважність причин пропуску строку звернення до суду не заслуговують на увагу, а тому в задоволенні позовних вимог, визнаних судом обґрунтованими, слід відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення [PERSON] до суду за захистом свого порушеного права при звільненні.

Outcome: dismissed