Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

16.06.2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтувала тим, що вона та відповідач 05.08.2006 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені з 2019 року, спільне господарство не ведеться, проживають станом по теперішній час за однією адресою, оскільки в неї відсутні кошти на придбання нового житла. Підставою для розірвання шлюбу є втрата між нею та відповідачем почуття взаємної поваги та любові, відсутність нормального морального клімату в родині. Враховуючи викладене, позивач вважає, що подальше збереження сім`ї не можливе, у зв`язку з чим шлюб між ними просить розірвати та змінити її прізвище з « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». Ухвалою суду від 08.07.2020 року відкрито провадження за даним позовом, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження, у судове засідання викликано сторін. 13.08.2020 року на адресу суду надійшла заява позивача, згідно якої просить частину позовних вимог, а саме про зміну її прізвища з « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] » в зв`язку з відмовою залишити без розгляду, іншу частину позовних вимог - задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явилася, від її представника надійшла заява, згідно якої просив справу розглядати без його присутності та без присутності позивача, позовні вимоги з урахуванням заяви позивачки про відмову від частини позовних вимог просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, відповідно до якої повністю визнає заявлені позивачем позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову, просить справу розглядати без його участі. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2, 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 05.08.2006 року, про що 05.08.2006 року зроблено відповідний актовий запис №41, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] зареєстрованим виконкомом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 05.08.2006 року (а.с.9). [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане виконкомом Великокостромської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 18.12.2006 року (а.с.10). З довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради №457 від 11.06.2020 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , та має склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Причиною розпаду сім`ї є непорозуміння між сторонами, фактичне припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112,114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved