Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

16 вересня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акцірнерного товариства «Альфа-Банк» в якому з урахуванням уточнених позовних вимогпросить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною №32455 від 24.09.2020 таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову вказала, що жодних договорів, які можуть бути підставою для стягнення заборгованості вона не з позивачем не укладала та грошові кошти не отримувала. Жодних претензій, вимог про сплату боргу позивач не отримувала. Нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено безспірність заявлених вимог. Вказує, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки: кредитний договір нотаріально не посвідчений, позивачу не було направлено листа про інформування про вчинення виконавчого напису та відсутні докази отримання такого повідомлення, в матеріалах нотаріальної справи відсутній первинний документ, який підтверджує, що позивачка отримала від АТ «Альфа-Банк» будь-які кошти, відсутній кредитний договір у справі, в нотаріальній справі відсутні умови і правила банку з якими погодився позивач, банки не мають права встановлювати додаткові комісії, розмір простроченої заборгованості за комісією становить 332,67 грн., в матеріалах нотаріальної справи відсутня засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості (або її відсутності). Крім того, зазначає, що на підставі незаконного виконавчого напису нотаріуса у виконавчому провадженні №63602736 з позивача на користь АТ «Альфа-Банк» було стягнуто 6621,20 грн., які відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України, мають бути повернуті відповідачем позивачеві. Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Володимирівни матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 32455 від 24.09.2020, витребувано від приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича засвідчену належним чином копію виконавчого провадження № 63602736 з усіма наявними документами виконавчого провадження, в тому числі копії виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, витребувано у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» засвідчену копію договору №500818054 від 12.06.2019 про надання кредиту [PERSON] , копію повідомлення з вимогою про погашення позивачем суми боргу і доказами його направлення та отримання. Також, позивач надав суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 63602736, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палагіним О.П. 20.11.2021 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. № 32455 від 24.09.2020 року. Ухвалою суду від 17.09.2021 року заяву про забезпечення позову задоволено, позов забезпечено шляхом зупинення стягнення у вищевказаному виконавчому провадженні. Судові засідання призначені на 19.10.2021 та 09.11.2021 року були відкладені у зв`язку із відсутністю даних про повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи та невиконанням ухвали суду про витребування доказів. Ухвалою від 09 листопада 2021 року повторно витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Володимирівни матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 32455 від 24.09.2020, а також витребувано з Міністерства юстиції України інформацію, чи є чинним свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., та чи передавалась робоча документація приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. до архіву. Позивачка та її представник - адвокат Переверзєв О. О. в судове засідання не з`явились, в позовній заяві просили розглянути справу за відсутності сторони позивача. Відповідач подав до суду пояснення, які за змістом відповідають відзиву на позовну заяву, в яких вказує на невизнання позовних вимог позивача. Обґрунтовує тим, що, 12.06.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500818054 у вигляді оферти та акцепту відповідно до якого банк надав кредит у розмірі 32380,59 грн. Відповідно до п. 3 оферти та акцепту кредит було надано з метою перекредитування за договором № 501017597 та зараховано на рахунок, який безпосередньо з ним пов`язаний. Під час укладання договору позивачу надано інформацію щодо всіх умов договору, пов`язаних з його виконання витрат та щодо сукупності вартості договору. 01.07.2020 року АТ «Альфа-Банк» було направлено повідомлення [PERSON] про негайне повернення заборгованості по кредитному договору та повідомлено, що невиконання вимог є підставою для початку дій щодо примусового стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чи будь-яким іншим чином передбаченим законом та/або кредитним договором. Законодавство не вимагає надання доказів отримання боржником вимоги. Факт прострочення виконання зобов`язання по кредитному договору не оспорюється, доказів, які б підтверджували відсутність заборгованості, її іншого розміру не надано. Чіткого переліку документів які б підтверджували безспірність заборгованості боржника і прострочення виконання ним зобов`язань законодавець не визначає. Позивачем не спростовано розрахунок заборгованості та суму боргу за виконавчим написом. Кредитним договором не передбачена сплата комісій, зазначені 332,67 грн - це строкова заборгованість за процентами. Вважає, що судові витрати підлягають зменшенню, оскільки є завищеними та недоведеними жодними доказами та такими, що не відповідають складності справи. Справу просить розглянути за відсутності представника відповідача. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за місцем знаходження нотаріальної контори судових викликів та повідомлень не отримала, запитувані матеріали нотаріальної справи суду не надала. За даними Міністерства юстиції України, наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 15.03.2021 №280/6 діяльність приватного нотаріуса Хари Н.С. припинена з 15.03.2021. Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області надав запитувані судом матеріали виконавчого провадження, заяви по суті справи та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд дослідивши заяви по суті справи, надані сторонами докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 32455, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 500818054 від 12.06.2019, укладеним з Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Строк платежу настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 06.03.2020 по 05.06.2020 сума заборгованості складає 29497,39 грн. , в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4258,49 грн., прострочена заборгованість за комісією та процентами становить 193,65 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 24712,58 грн., строкова заборгованість за комісією та процентами 332,67 грн.,за вчинення виконавчого напису стягнено плати зі стягувача в розмірі 650,00 грн. (а.с. 95). На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Палагіним О.П. 12.11.2021 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 63602736 від 12 березня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» 30147,39 грн. заборгованості. Суд ухвалою витребував у приватного нотаріуса Хари Н.С. матеріали нотаріальної справи щодо вчинненя виконавчого напису №32455 від 24.09.2021 року. Проте витребувані докази нотаріусом суду не надано, причини не повідомлено. З наданих відповідачем АТ «Альфа-Банк» доказів вбачається, що 12.06.2019 року підписано оферту та акцепт на укладення угоди про надання кредиту № 500818054, згідно яких [PERSON] запропонувала, а АТ «Альфа-Банк» прийняло пропозицію укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (Угода). Підставою для Угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Умовами для укладення угоди є: тип кредиту: «Кредит готівкою»; сума кредиту: 32380,59 грн.; процентна ставка річних: 23,00 %, (тип ставки фіксована); строк кредиту: 36 міс. (а.с.85). Також [PERSON] підписала додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 500818054 від 12.06.2019 (графік платежів та розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням всіх супутніх послуг) (а.с.86). Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом не було враховано, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року був визнаний незаконним та не чинним. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: …оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені Офіційний вісник України від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачкою та АТ «Альфа-Банк» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 24 вересня 2020 року тобто в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. Отже, враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровий № 32455 від 24 вересня 2020 року приватний нотаріус керувався нечинними нормативними актами, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Доводи відповідача, що в справі, що розглядається судом, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 не впливає на чинність правових норм, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, є безпідставними та судом не можуть бути взяті до уваги. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача коштів, отриманих на підставі оспорюваного виконавчого напису від 24.09.2021, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Згідно з довідкою приватного виконавця виконавчого округу Палігіна О.П. по виконавчому провадженню №63602736 з боржника, яким є [PERSON] на користь Акцірнерного Товариства «Альфа-Банк» з дати відкриття виконавчого провадження стягнуто кошти у сумі 6621,20 грн. (а.с.17). Згідно зі статтею 1212 ЦК України, зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона (набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони (потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно з правовими висновками, які містяться у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 у справі № № 910/1531/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02.06.2021 у справі № 766/11996/18, положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. У зазначених рішеннях Верховний суд дійшов висновку, що вимоги про повернення позивачам стягненого за виконавчим написом, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, є правомірними та похідними від рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та вважає, що правова підстава для набуття майна за таких обставин відпала. З питання розподілу судових витрат суд дійшов наступних висновків. 25.08.2021 між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ» в особі адвоката Переверзєва О. О. був укладений договір про надання правової допомоги, предметом якого є подання позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у виконавчому проваджені 63602736, де зазначений розмір гонорару 5500 грн. (а.с. 16). Наявна квитанція про сплату [PERSON] адвокатському об`єднанню цієї суми (а.с. 15). У акті прийому - передачі виконаних робіт, окрім консультації, складання та направлення запитів, складання позову, зазначена плата за учать у судовому засіданні, яка складає 500 грн. (а.с. 14). З цього приводу суд зауважує, що представник позивача Переверзєв О.О. або інші представники АО «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ» участі у судових засіданнях не приймали. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.2, 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Згідно з ч.2 ст. 138 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За обставинами даної справи витрати на оплату правничої допомоги підлягають зменшенню на 500 гривень, оскільки акт прийняття - передачі виконаних робіт не відповідає обсягу фактично наданих послуг - жоден з адвокатів Адвокатського об`єднання «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ» участь у судових засіданнях не приймали. В іншій частині заявлений до відшкодування гонорар адвоката суд вважає співмірним з обсягом виконаних робіт. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в загальному розмірі 2270 грн. 00 коп., згідно квитанції № 0.0.2265358645.1 від 14.09.2021 року, який включає в себе судовий збір за подання до суду позовної заяви з вимогою немайнового (визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), вимогою майнового характеру (повернення безпідставно набутих коштів) та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати за сплату судового збору та витрати на правову допомогу, які в сукупності складають 7270,00 грн. (сім тисяч двісті сімдесят грн. 00 коп.)

Outcome: approved