Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

15.09.2015р. до суду надійшов позов Органу опіки та піклування Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], третя особа Котовська місцева прокуратура Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що на території Полянецької сільської ради проживає [PERSON], [INFO], на вихованні та утриманні якої знаходиться двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]. Жінка ніде не працює, постійно хворіє. Відповідач з 2006 року на території Полянецької сільської ради не проживає. Матері неповнолітніх дітей, відповідач нічим не допомагає. Стати на облік малозабезпечених сімей і отримувати державну соціальну допомогу на дітей жінка не може, так як у дітей є батько і потрібно надати довідку про його доходи. Домовитись з відповідачем щодо його участі в утримані дітей ні їй, ні органу опіки та піклування немає можливості через його відсутність на території Савранського району, а добровільно робити це він не бажає. Єдиний вид доходу в сім'ї [PERSON] - це тимчасові заробітки по найму в односельців в розмірі 50-150 грн. на місяць. Відповідач від утримання та виховання своїх малолітніх дітей ухиляється. Рішенням виконавчого комітету Полянецької сільської ради від 28.07.2015 року вирішено позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] З урахуванням викладеного, представник позивача вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав. Представник позивача органу опіки та піклування - Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області Бодіна Н.П., яка діє на підставі довіреності від 27.11.2015 року за № 259 (а.с.31) в судовому засіданні, підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення ( а.с.31). Представник третьої особи Котовської місцевої прокуратури Одеської області Камінська Л.А., в судовому засіданні, вказала, що для позбавлення батьківських прав відповідача є всі передбачені законом підстави. Відповідач до суду не прибув, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства за адресою постійного місця реєстрації. Повідомлення повернулися до суду без вручення з відміткою листоноші, що адресат за вказаною адресою не проживає (а.с.25,26). Таким чином, на виконання вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідач був повідомлений через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошень в газетах: «Одеські вісті» від 01.03.2016р. та «Урядовий кур'єр» від 01.03.2016р. ( а.с.42-44). З опублікуванням оголошень про виклик в засобах масової інформації - відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень позивача. Частиною 4 ст. 169 ЦПК встановлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Взявши до уваги думку представника позивача та представника третьої особи Котовської місцевої прокуратури Одеської області, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. 16.11.2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб ( свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER]) (а.с.14). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Батьком дітей в свідоцтвах про народження зазначений відповідач ( а.с.6-7). Як вбачається з довідки з Савранської ЦРЛ від 28.04.2015р., [PERSON] хворіє на вегето-судинну дистонію ( а.с.4). Відповідно до довідки № 397 від 06.05.2015р. виданої Полянецькою сільською радою Савранського району Одеської області вбачається, що [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми зареєстровані і проживають в [ADDRESS] у власному будинку (а.с.15). Згідно акту соціального інспектування, [PERSON] не одержує соціальної допомоги в результаті чого не вистачає коштів на утримання дітей ( а.с.9-11). Як вбачається з довідки №130 від 11.09.2015р. виданої директором Полянецького НВК, відповідач не бере участі у вихованні та навчанні старшого сина [PERSON] що навчається в 5 класі. Жодного разу не відвідав школу, не спілкувався з класним керівником матеріально не допомагає сім'ї ( а.с.8). Рішенням №15 від 28.07.2015р. виконавчого комітету Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області вирішено позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] ( а.с.16). Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Ч.2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дітей. В силу ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності. Таким чином, враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. При розподілі витрат по справі суд керується загальними правилами ст. 88 ЦПК України і стягує судовий збір на користь держави в сумі 1102,40 грн. з відповідача по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved