Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

16.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача та визнати право власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини квартири [ADDRESS]. В обгрунтування зазначених вимог посилався на наступне. 03 жовтня 2009 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було спільно набуте майно - квартира [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 22 липня 2011 року в якому зазначено, що покупцем квартири являється [PERSON] за згодою чоловіка [PERSON] Власником квартири являється [PERSON] На сьогоднішній день позивач виявив бажання поділити спільне нажите майно, а саме квартиру [ADDRESS], але згоди щодо порядку його поділу між сторонами не досягнуто, у зв'язку з чим був змушений звернутися до суду. В судове засідання позивач з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з`явилась, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. 03.10.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. / а.с. 7/ Від шлюбу сторони мають дитину- сина [PERSON], [INFO]. / а.с. 12/ В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що за час перебування у шлюбі сторони придбали нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 липня 2011 року, в якому зазначено, що покупцем квартири являється [PERSON] за згодою чоловіка [PERSON], про що свідчить його заява, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 22 липня 2011 року, за реєстровим №564. / а.с. 15-16/ Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 09.08.2011 року та технічного паспорту від 09 серпня 2011 року власником квартири являється [PERSON] / а.с. 19/ Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям в шлюбі, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Згідно ст. 61 СК України, об` єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 69 СК України, передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.ст.70,71 СК України, у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно п. 22. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, заявлені позовні вимоги щодо поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved