Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

15.12.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Посилалась на те, що з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини заробітку. Вказаний розмір аліментів був визначений нею в такому розмірі, так як вона вважала, що [PERSON] вже сплачує аліменти в розмірі1/4 частини на дитину від іншого шлюбу, але в Ізюмському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Харківській області їй було в усній формі повідомлено, що інших стягнень з [PERSON] В не має. Вона прикладає усі зусилля для забезпечення потреби сина, але її заробітна плата становить всього у середньому щомісячно - 2440,00 гривень на місяць, що не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби на його повноцінне харчування, купівлю необхідного одягу та взуття, ліків у разі хвороби та інші життєві потреби дитини. Просить збільшити розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на утримання сина- Кравцова [PERSON] з 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) до ? частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, дала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що в нього є двоє дітей, на яких він платить аліменти в розмірі 1/6 частини доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, кожному. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази приходить до такого . Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 жовтня 2016 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з 21 вересня 2016 року, до його повноліття, але їх мінімальний розмір не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 9) Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] є батьком двох дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 січня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з 11 січня 2017 року, до його повноліття, але їх мінімальний розмір не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК). Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. У відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів, що свідчать про погіршення стану здоров»я дитини або одержувача аліментів що дають право позивачки на збільшення розміру аліментів, позивач не надала. Викладене приводить суд до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст. ст. 192 СК України,

Outcome: dismissed