Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

17.04.2014 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк», згідно якого, з урахуванням заяви про уточнення змісту позовних вимог, прийнятої судом до розгляду, а також та клопотання про розподіл судових витрат, просив: визнати дії ПАТ «Альфа-Банк», пов'язані із стягненням з [PERSON] суми неіснуючої заборгованості у розмірі 642 768,01 грн., протиправними; стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] заподіяну моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. та понесені ним судові витрати, з яких: витрати по сплаті судового збору у сумі 794,80 грн., витрати, пов'язані з проведенням судової психологічної експертизи, у сумі 7000 грн. 00 коп. та витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, у сумі 41 760 грн. 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.04.2008 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір поруки №490061339-П, відповідно до умов якого позивач поручився перед відповідачем за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором №490061339 від 01.04.2008 року. Разом з тим, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року, яке сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили, договірні відносини за договором поруки №490061339-П від 01.04.2008 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], які дійсно мали місце у період часу з квітня 2008 року по грудень 2010 року, були припинені. При цьому, позивач зазначає, що відповідачу було достеменно відомо про припинення правовідносин між ним та позивачем, оскільки копію вищевказаного рішення суду, завірену та оформлену належним чином, ПАТ «Альфа-Банк» було отримано в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством та особисто від позивача згідно Акту прийому-передачі від 16.05.2013 року. Однак, ігноруючи факти відсутності правовідносин та права вимоги, відповідачем у період з початку липня 2013 року по кінець жовтня 2013 року надсилались позивачу на його телефонний номер СМС-повідомлення, згідно змісту яких банк у формі погроз та залякування намагався змусити [PERSON] погасити неіснуючу та надуману заборгованість. Крім того, відповідач, будучи обізнаним про розірвання договору поруки, в жовтні 2013 року звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з позивача суми заборгованості, мотивуючи свої вимоги наявністю договірних відносин між ними. Водночас, рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 16.01.2014 року, яке сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили, у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено з тих підстав, що зобов'язання [PERSON], як поручителя на підставі договору поруки «490061339-П від 01.04.2008 року за кредитним договором №490061339 від 01.04.2008 року, припинені на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01.02.2010 року. У зв'язку з зазначеним, та посилаючись на намагання відповідача незаконно збагатитися за рахунок позивача, останній вважає дії відповідача, пов'язані зі стягненням з нього суми заборгованості у розмірі 642768,01 грн., протиправними. Також, внаслідок вищенаведених протиправних дій відповідача щодо безпідставного намагання стягнути з позивача суму заборгованості за кредитним договором, останньому було заподіяну моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях, психологічному та нервовому стресі, що негативно вплинули на його стан здоров'я та порушило нормальну життєдіяльність. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 100000,00 грн., які також просить стягнути з відповідача на його користь. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Разом з тим, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін, а також те, що належним чином повідомлений відповідач з липня 2014 року жодного разу не направляв свого представника для участі в судових засіданнях по даній справі, суд ухвалив провести розгляд справи в загальному порядку на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 01.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №490061339 (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого ЗАТ «Альфа-Банк» надав [PERSON] кредит у сумі 31400 доларів США, який останній зобов'язався повернути банку у строк до 01.04.2015 року. Також, з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 01.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №490061339-П (надалі - договір поруки), згідно якого останній зобов'язався солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Разом з тим, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року, ухваленим у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ «Альфа-Банк» про розірвання договору поруки, вищевказаний договір поруки було розірвано. Тобто, враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, факт припинення договірних відносин за договором поруки між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], встановлений рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 01.12.2010 року, яке сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили, не потребує доказуванню у даній цивільній справі. При цьому, як вбачається ці змісту вказаного рішення, представник ПАТ «Альфа-Банк» був присутній у судовому засіданні з розгляду вищезазначеної справи, а отже й був обізнаний про факт розірвання договору поруки. Крім того, копію вищевказаного рішення суду, завірену та оформлену належним чином, відповідачем було отримано особисто від позивача згідно Акту прийому-передачі від 16.05.2013 року. Однак, як встановлено в судовому засіданні, відповідач, будучи обізнаним про припинення договірних відносин між ним та позивачем, з липня 2013 року направляв останньому на його телефонний номер СМС-повідомлення у формі погроз та залякувань з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, що підтверджується роздруківкою дзвінків на абонентський номер +380664993349, який належить позивачу та обслуговується ПрАТ «МТС Україна», за період часу з 01.04.2013 року по 01.12.2013 року. Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Альфа-Банк» у жовтні 2013 року, тобто вже після отримання копія рішення суду від 01.12.2010 року про розірвання договору поруки, звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наявністю договірних відносин між ними. В свою чергу, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.01.2014 року, ухваленим у справі за вказаним позовом, яке набрало законної сили 04.03.2014 року, також було встановлено, що зобов'язання [PERSON], як поручителя на підставі договору поруки «490061339-П від 01.04.2008 року за кредитним договором №490061339 від 01.04.2008 року, припинені на підставі рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 01.02.2010 року. Разом з тим, згідно вимог ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Таким чином, враховуючи викладене та беручи до уваги те, що між сторонами у період з липня 2013 року по жовтень 2013 року були відсутні будь-які зобов'язання щодо надання, отримання та повернення кредитних коштів, суд вважає, що відповідач протиправно вчиняв дії, пов'язані зі стягненням заборгованості з позивача, як шляхом примушування останнього до виконання цивільно-правових зобов'язань, яких на той час уже не існувало, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання протиправними дій ПАТ «Альфа-Банк» щодо стягнення з нього заборгованості у розмірі 642768,01 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що відповідно до положень ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. внаслідок вищенаведених протиправних дій відповідача щодо безпідставного намагання стягнути з позивача суму заборгованості за кредитним договором, останньому було заподіяну моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях, психологічному та нервовому стресі, що негативно вплинули на його стан здоров'я та порушило нормальну життєдіяльність. Згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення в частині відшкодування моральної шкоди, посилався на те, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо безпідставного намагання стягнути заборгованість за кредитним договором, йому було заподіяну моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях, психологічному та нервовому стресі, що негативно вплинули на його стан здоров'я та порушило нормальну життєдіяльність. Як встановлено в судовому засіданні, вказані позивачем обставини щодо заподіяння йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача підтверджуються Висновком судової психологічної експертизи №3/01-16 від 10.03.2016 року, яку було призначено та проведено на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 19.02.2015 року. Однак, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 100000 грн. 00 коп. необгрунтовано завищеною та такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 794 грн. 80 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду, а також витрати, пов'язані з проведенням судової психологічної експертизи у сумі 7000 грн. 00 коп. Разом з тим, щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги у зв'язку зі зверненням з даним позовом до суду у розмірі 41 760 грн. 00 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Водночас, згідно роз'яснень, що містяться в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрати на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як встановлено в судовому засіданні, 01.04.2014 року між [PERSON] та Адвокатським об'єднанням «ПАСЛЬОН І ЮРЧЕНКО» було укладено Договір про надання правової допомоги. Згідно з Актом про обсяг і вартість наданої правової допомоги від 17.05.2016 року, Адвокатське об'єднання «ПАСЛЬОН І ЮРЧЕНКО» загалом витратило 72 години на надання позивачу юридичних послуг, що відповідно до перелічених вимог закону, коштує 41760,00 грн., які останнім було оплачено в повному обсязі на підставі квитанції до прибуткового ордеру №1 від 17.05.2016 року. Разом з тим, суду не надано будь-яких переконливих доказів, які б підтверджували кількість часу, який представники позивача витрачали на проведення кожної процесуальної дії, зазначеної в Акті, саме в інтересах даної цивільної справи. Відтак, виходячи із граничного розміру встановленої на час виконання робіт мінімальної заробітної плати за годину роботи, та враховуючи те, що в період з 01.12.2013 року до 01.09.2015 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1 218,00 грн., а в період з 01.09.2015 року до 01.05.2016 року - 1378,00 грн., суд вважає за можливе задовольнити позивачу витрати, пов'язані з відшкодування правової допомоги, яка надавалась йому у судових засіданнях та під час ознайомлення зі справою в суді, на загальну суму 4 754 грн. 90 коп., з яких: 3652,50 грн. - відшкодування витрат, пов'язаних з ознайомленням представником позивача з матеріалами справи в суді 06.08.2014 року, 24.04.2015 року та 08.04.2016 року на протязі 6 годин, отриманням процесуального рішення у справі на протязі 1 години, та участю представника у судових засіданнях від 08.09.2014 року та 19.05.2015 року протягом 2,5 годин ((40*1218)/100)*7,5); 1102,40 грн. - відшкодування витрат, пов'язаних, з ознайомленням представником з матеріалами справи в суді 08.04.2016 року протягом 2 годин ((40*1378)/100)*2). Отже всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 12549 грн. 70 коп. (7000+243,6+551,2+4754,9), та на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 13, 23, 1167, 1172 ЦК України та

Outcome: partial