Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

15.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про визнання припиненими правовідносин за Договором поруки від 30.05.2012 № 19/02-ПР-06/2012 з тих підстав, що строк виконання основного зобовязання настав 22.09.2014 року і протягом шести місяців позивачем не було предявлено вимогу до відповідача як поручителя про виконання основного зобовязання, що виникло за договором кредиту. Ухвалою суду від 02.09.2016 року залучено до участі справі в якості співвідповідача [PERSON], яка є стороною у договорі поруки та позичальником за договором кредиту, оскільки вирішення предявлених вимог впливає й на її права та обовязки. Представник позивача в судове засідання не зявився, при цьому надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в ній доказів; відповідач [PERSON], його представник і представник співвідповідача [PERSON] позов не визнали і просили відмовити в його задоволенні. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 30.05.2012 року позивач уклав зі співвідповідачем [PERSON] Кредитний договір № 19/02-КР-31/2012 на підставі якого надав співвідповідачу кредит в сумі 1400000 грн строком до 29.05.2017 року (далі [PERSON], а. с. 6-10). З метою забезпечення належного виконання співвідповідачем умов Договору, того ж дня позивач уклав з відповідачами [PERSON] поруки № 19/02-ПР-06/2012 за яким відповідач взяв на себе зобовязання поручителя за Договором (далі [PERSON] поруки, а. с. 26-28). Пунктом 6.2 Договору поруки встановлено, що порука припиняється належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань за Договором. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України (далі Кодекс) строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно із частиною першою статті 252 Кодексу строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Таким чином, в розумінні наведених вище положень Кодексу, пунктом 6.2 Договору поруки не визначено строк його дії. За приписом частини четвертої статті 559 Кодексу порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Таким чином, порука відповідача за Договором поруки припиняється після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання зобовязання за Договором. Позивач вважає, що строк виконання основного зобовязання за Договором настав 22.09.2014 року, тобто після спливу 60 календарних днів з моменту вручення боржнику вимоги-повідомлення про сплату простроченої заборгованості, як передбачено пунктом 4.5 Договору; в звязку з тим, що протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, позивач не предявив до відповідача як поручителя вимогу про його виконання порука припинилася з 22.03.2015 року. Втім, суд не погоджується з правовою позицією позивача виходячи з наступного. Пунктом 4.5 Договору, на якій посилається позивач як на підставу позову, встановлено, що терміном повернення кредиту є 60-й календарний день з дня одержання позичальником повідомлення банку з вимогою повернення кредиту, за умови невиконання позичальником цієї вимоги. Як випливає з тексту врученої співвідповідачу 22.07.2014 року вимоги-повідомлення від 07.07.2014 року (а. с. 40, 42), позивач не предявляв їй вимогу про повернення всієї суми кредиту, як того вимагає пункт 4.5 Договору, а запропонував сплатити лише поточну заборгованість, що виникла станом на 03.07.2014 року в сумі 191742 грн 79 коп. За таких обставин, 22.09.2014 року у співвідповідача не виник обовязок дострокового повернення всієї суми кредиту, при цьому з цієї дати для позивача не починався відлік шестимісячного строку предявлення вимоги про повне виконання основного зобовязання за Договором до відповідача як поручителя. Додаткового слід зазначити, що за змістом положень частини першої статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивач вказує, що метою звернення до суду з цим позовом є захист прав, порушених відповідачем шляхом зверненням до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до нього, який ґрунтується на Договорі поруки. Однак звернення до суду за захистом прав і свобод гарантовано статтею 55 Конституції України, тому факт звернення до суду з позовом однією особою не може розцінюватися іншою особою (відповідачем) як порушення її прав. Отже, наведене в сукупності є безумовною підставою для відмови в задоволенні цього позову.

Outcome: dismissed