Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

16 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просять стягнути з [PERSON] на його користь заподіяну матеріальну шкоду (збитки) в сумі 76 596,98 грн., а також 25 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що він разом з відповідачем є власниками 1/6 частини об'єкта нерухомості загальною площею 333,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на праві спільної часткової власності в рівних частинах. Вказане нерухоме майно складається із офісних та складських приміщень. [PERSON] протиправно змінила замки на вхідних дверях, в зв'язку з чим позивач позбавлений права користуватися належним йому майном та був вимушений укладати договори оренди складських приміщень з метою здійснення підприємницької діяльності, оскільки він є фізичною особою-підприємцем. Своїми діями [PERSON] заподіяла [PERSON] збитки на загальну суму 76 596,98 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні. Сторони до суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. У судовому засіданні встановлено, що 23 травня 2012 року ЗАТ «Підприємство Чернігівспецбуд» та [PERSON], [PERSON] уклали договір купівлі-продажу частини об'єктів нерухомості, відповідно до якого продавець передає у власність, а покупці, у рівних частинах кожний, набувають у власність 1/6 частину об'єктів нерухомості, загальною площею 333,7 кв.м, на умовах цього договору. Об'єкти нерухомості, 1/6 частина яких відчужується за даним договором, розташовані в [ADDRESS] та складається з гаража-складу, майстерні, паливного цеху та кузні, зазначених під літ. «Ж-1», «Ж1-1», «Ж2-1», площею 333,7 кв.м (а.с. 3-6). Як стверджує позивач, у кінці 2014 року між ним та [PERSON] виникли непорозуміння та суперечки з приводу користування даним спільним майном, у зв'язку з чим остання стала чинити перешкоди позивачеві у користуванні ним, змінивши замки на дверях складських та офісних приміщень. За вказаних обставин, позивач був вимушений використовувати на платній основі інші приміщення для здійснення підприємницької діяльності. Так, 01 січня 2015 року ТОВ «Компаньйон» та [PERSON] уклали договір оренди нерухомого майна № 0101/15-1, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкову платну оперативну оренду складське приміщення площею 122,08 кв.м., яке розташовано за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата складає 5000 грн. в місяць/ ПДВ нема (а.с. 7-9). 01 червня 2015 року ТОВ «Торговельний Будинок «Івушка» та ФОП [PERSON] уклали договір оренди нежитлового приміщення № 29. Відповідно до умов даного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкову оренду частину приміщення, яке знаходиться на балансі орендодавця. Адреса споруди, в якій знаходиться приміщення, що орендується: [ADDRESS]. Загальна площа приміщення, що орендується 62,5 кв.м. Термін оренди приміщення складає до 31.06.2016 (а.с. 14-16). 22 січня 2015 року [PERSON] звернувся до ЧМВ УМВС України в Чернігівській області із заявою, в якій просив провести перевірку та вжити заходів щодо усунення перешкод у користуванні належної йому 1/12 частиною об'єктів нерухомості, загальною площею 333,7 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Як убачається з висновку ДІМ ВДІМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області Приходько С.В. від 02.02.2015, в ході проведення перевірки гр. [PERSON], мешканка [ADDRESS] повідомила, що всі спірні питання, які виникли по даному факту, вона буде вирішувати у судовому порядку (а.с. 22). 13.01.2015 позивач направив на адресу відповідача лист, в якому просив провести переговори про досягнення у добровільному порядку домовленості щодо виділення частки з нерухомого майна (а.с. 24). На лист [PERSON] від 07.04.2016 про надання доступу до приміщення на час експертизи відповідач у листі від 09.04.2016 повідомила, що проведення експертизи з нею, як співвласником нерухомого майна, попередньо не погоджувалося, та за сімейно-побутових і фінансових причин вона не має можливості взяти участь у проведенні інвентаризації (а.с. 31-32). У листі від 13.06.2015 позивач вимагав від [PERSON] терміново надати ключі від спільного приміщення, сплатити заборгованість за електроенергію та відшкодувати збитки за вимушену оренду складу у ТОВ «Компаньон» (а.с. 27). Оплата позивачем оренди складських приміщень підтверджується копіями платіжних доручень, фіскальних чеків та рахунків-фактур на а.с. 37-60. Виходячи із положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частинами першою - третьою ст. 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, який передбачений ст. 41 Конституції України та означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності до частин першої та другої ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно з частинами першою та другою ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною першою ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11.03.2016 у справі № 751/1428/15-ц встановлено, що за договором купівлі-продажу обом сторонам були передані у власність одні приміщення (зокрема виробничі - кузня, майстерні тощо), а фактично на даний час сторони просять провести виділ інших приміщень, які були переобладнані ними в офісні та не офісні - виробничо-складські і право власності на які не було зареєстровано. Суд також встановив, що переобладнання приміщень були зроблені самовільно, тобто була проведена їх реконструкція, відповідні зміни до технічного паспорту не вносились та зареєстровані відповідно до вимог закону не були, в результаті цих реконструкцій частина приміщень змінила своє функціональне призначення, тобто об'єкти втратили тотожність із тими, на які власниками отримано право власності, що фактично були створені нові об'єкти, відсутність висновку щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об'єктами. Крім того, відповідно до висновку судової експертизи від 15.06.2015, в спірних об'єктах нерухомості були проведені перепланування та зміни функціонального призначення приміщень. Частина приміщень була перепланована під офісні приміщення, а частина - під склади. Зазначені перепланування були проведені самовільно, до технічного паспорту БТІ внесені не були. Згідно з частиною третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до положень ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Також, в розумінні частини 1 ст. 376 Цивільного кодексу України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержання дозволу відповідних органів, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником отримано право власності. Частиною другою ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. З викладеного убачається, що позивач фактично просить суд відшкодувати майнову та моральну шкоду, завдану йому перешкодами з боку відповідача у користуванні нежитловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], яке, як встановлено судом, на час виникнення спірних правовідносин було самочинно збудованим нерухомим майном, а отже право власності на нього позивач у встановленому законом порядку не набув. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права вимагати відшкодування збитків за перешкоди у користуванні самочинно збудованим нерухомим майном, права власності на яке у нього не було, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed