Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

17.09.2013 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1837,37 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 229,4 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідно до укладеного договору № 001-15184-020610 від 02.06.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3119 грн. на придбання певного майна/послуг зі сплатою відсотків за користування кредитом у строки та в порядку, встановлених договором, з кінцевим терміном повернення не пізніше 01.12.2010 року. У судове засідання представник позивача не з'явився, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судові засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини внаслідок укладення між ними кредитного договору. Як встановлено в судовому засіданні, 02.06.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (надалі - ПАТ «Дельта Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 001-15184-020610. Відповідно до договору ПАТ «Дельта Банк» зобов'язалося надати [PERSON] грошові кошти у розмірі 3119 грн. на придбання певного майна/послуг на строк 6 місяців з кінцевим терміном повернення не пізніше 01.12.2010 року на умовах, визначених договором. У свою чергу, [PERSON] зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом із розрахунку 0,01 % річних, а також плату в розмірі 1,00 % в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Факт надання ПАТ «Дельта Банк» кредиту [PERSON] підтверджується копією меморіального ордеру № 13535897 від 03.06.2010 року в матеріалах справи. Згідно з п. 2.9 цього договору починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, позичальник не пізніше 2 числа кожного місяця зараховує на рахунок кредитора рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості, у розмірі 552 грн. відповідно до Графіку платежів, наведеному у Додатку № 1 до договору, який є невід'ємною частиною цього договору. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання по договору не виконав, тіло кредиту не повертав, проценти за користування кредитом не сплатив у визначений договором термін. Таким чином, [PERSON] порушив істотні умови укладеного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 19.07.2013 року складає загальну суму у розмірі 1837,37 грн. (у тому числі заборгованість за кредитом - 1556,64 грн., заборгованість по сплаті відсотків 0,02 грн., заборгованість по комісії - 280,71 грн.). Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved