Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

17.03.2014 позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки, [PERSON], [INFO] народження в розмірі 1286 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину, зокрема не надає матеріальної допомоги. Оскільки відповідач відмовляється вирішувати питання в добровільному порядку, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в примусовому порядку. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що він вже більше семи років ніде не працює, у зв'язку з чим він не має можливості матеріально забезпечувати свою доньку, проте не заперечив, що у разі працевлаштування він надаватиме матеріальну допомогу на утримання своєї доньки. Одночасно зазначив, що він є фізично здоровою людиною, і може працювати, однак не може знайти роботу. Зауважив, що на його утриманні знаходяться пристарілі батьки. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження, приходить до наступного. Як встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 20.06.2002року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 699, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.4) Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.3) Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, згідно ст.181 СК України. За положеннями ст.ст.18,181 СК України, роз'яснень, викладених в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006р.№3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того з них, з ким вона проживає. За правилами ч.1 ст.184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вказана норма закону має диспозитивний характер, оскільки вона не встановлює вичерпного переліку обставин, необхідних для встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем. Вказана обставина не заперечувалась відповідачем в судовому засіданні. Доказів, які б підтверджували, що відповідач добровільно утримує на належному рівні свою дитину суду не надано, тому суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з відповідача у примусовому порядку. Доводи відповідача про скрутне матеріальне становище через відсутність доходів, суд не приймає до уваги, як необґрунтовані та безпідставні. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині изначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує положення ст. 182 СК України, при цьому суд виходить з відсутності доказів того, що відповідач не працює, має інших дітей чи непрацездатних осіб, які перебувають на його утриманні, та враховує ту обставину, що мінімальний прожитковий рівень для дитини повинен забезпечувати працездатний батько, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 1286 грн. щомісячно на утримання дитини. Доводи відповідача про неможливість надання матеріальної допомоги на утримання доньки у зв'язку з тим, що він ніде не працює є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем будь-яких доказів того, що він не працює (перебування на обліку в центрі зайнятості та отриманні допомоги по безробіттю) чи того, що він за станом свого здоров'я не може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини суду не надано. Іншого судом не встановлено. Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Виходячи з вищенаведеного, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доведені, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. У зв'язку з задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн.60коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved