Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

16.02.2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданих позивачу внаслідок кримінального правопорушення в якому просив: - стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 17181,90 грн. що складаються з витрат на лікування, витрат на юридичну допомогу, витрат на купівлю паперу формату А4 та заправку свого принтера для звернень до органів прокуратури, поліції та судів вищих інстанції, витрат по відправленню поштової кореспонденції до органів прокуратури, поліції та судів вищих інстанцій; - втрачений заробіток за шкоду, завдану каліцтвом втрачений заробіток (втрачена працездатність) у розмірі 10%, в сумі щомісячно 9965,10 грн. за зазначений період часу, починаючи з дати нападу з нанесенням позивачу тілесних ушкоджень від 02.04.2013 року по теперішній час 31.01.2018 року; - стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі щомісячно по 27147,00 грн. (сума у сукупності спричиненої вказаної матеріальної шкоди та шкоди завданої каліцтвом втраченої працездатності 10% - згідно результатів СМЕ, а особливо з урахуванням нескінченних страждань та нескінченного фізичного болю, стосовно нескінченного больового синдрому голови з переходом на серце, що почалося одразу після дати нападу 02.04.2013 року і продовжується по теперішній час кожного дня). В обґрунтування позову зазначає, що вироком суду від 17.04.2015 р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме: нанесенні [PERSON] умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що потягло за собою стійку втрату працездатності менш як на одну третину. Зазначає, що за час лікування та послідуючого кримінального провадження ним було придбано медикаменти, папір, оплачено послуги із заправки принтера та оплачено правову допомогу у звязку із розглядом кримінального провадження на загальну суму 17181,90 грн. Просить стягнути з відповідача втрачений заробіток (втрачена працездатність) у розмірі 10% , в сумі - щомісячно 9965,10 грн. Окрім того, повідомляє, що у звязку із нанесеними тілесними ушкодженнями зазнав як фізичного болю, так і пережив емоційний стрес; відбулись зміни у звичному укладі його життя, а тому оцінює спричинену йому моральну шкоду в сумі щомісячно по 27147,00 грн.. 03.04.2018 року на адресу суду відповідачем було надіслано копію відзиву на позов, який 03.04.2018 року було направлено відповідачем також і на адресу позивача. В поданому відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Також відповідачем було заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналів документів, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. 06.04.2018 року судом було задоволено клопотання відповідача та винесено ухвалу, якою витребувано у [PERSON] оригінали документів, на які він посилається як на підставу своїх вимог. 16.04.2018 року, в межах строків визначених ухвалою від 06.04.2018 року позивачем було надано суду оригінали документів. Судом у судовому засіданні було оглянуто матеріали кримінальної справи № 750/241/15-к (1-кп/750/76/15). Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.04.2015 року по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України останнього було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і призначено йому покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у один рік шість місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки. В рамках розгляду вищезгаданого кримінального провадження позивач звертався із цивільним позовом, однак ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.02.2015 року у прийнятті позовної заяви потерпілого [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок скоєння злочину було відмовлено, оскільки судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] вже розпочався, так як прокурором було оголошено обвинувальний акт, а тому цивільний позов прийнятий бути не міг, оскільки відповідно до ст.128 КПК України позов подається до початку судового розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у заподіянні позивачеві у справі [PERSON] шкоди неправомірними діями встановлена вищевказаним вироком суду. В період часу з 08.04.2013 року по 19.04.2013 року позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Чернігівській міській лікарні № 2 Чернігівської міської ради з діагнозом ЗЧМТ. Струс головного мозку (02.04.2013 р. в побуті). Викривлення носової перетинки, Рецидивуюча носова кровотеча. Гемангіома печінки. НЦД по гіпертонічного типу. Міопія слабого ступеня обох очей, що підтверджується копією виписки-епікризу № 5017 (а.с. 19). 06.12.2013 року позивачу [PERSON] було встановлено 3 групу інвалідності загального захворювання до 01.02.2016 року, що підтверджується копією повідомлення лікувально-профілактичного закладу про рішення МСЕК (а.с. 18) та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВА № 007794. Стан після ЗЧМТ (02.04.2013 року) (а.с. 18 (зворотня сторона). Відомостей щодо продовження групи інвалідності на час розгляду справи суду не надано. Висновком експерта № 34 від 13.02.2014 року встановлено, що згідно висновку №316 експерт на момент проведення первинної експертизи кваліфікував виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження з локалізацією у ділянці голови, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, що відповідало стану здоров'я на момент проведення експертизи. В подальшому закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку потягли за собою виникнення наслідків у формі помірного лікворно- гіпертензивного, вираженого вегето-судинного та астено-невротичного синдромів. На час проведення комісійної судово-медичної експертизи у [PERSON] мають місце наслідки отриманої 02.04.2013 року закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку у формі помірного лікворно-гіпертензивного, вираженого вегето-судинного та антено- невротичного синдромів, а також мали місце травматична фрактура коронкової частини 34 зуба, травматичний періодонтит 35, 47 зубів, синець та забиття м'яких тканин обличчя, які зумовили стійку втрату працездатності 10%, і згідно пункту 2.2.3. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року), як ушкодження, що спричинили стійку втрату працездатності менш як на одну третину, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Синці та забиття м'яких тканин обох верхніх кінцівок кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (а.с.120-136 справи № 750/241/15-к). Таким чином даним висновком підтверджується причинно-наслідковий зв'язок між діями [PERSON] та тілесними ушкодженнями, які отримав [PERSON], що зумовили стійку втрату працездатності 10%. За час перебування у лікарняному закладі позивачем було здійснено оплату таких процедур, медичних препаратів та послуг: квитанція № 001990 від 11.04.2013 року на суму 50,00 грн. УЗД черевної порожнини; квитанція № 001950 від 10.04.2013 року на суму 5-00 грн. флюорографія; квитанція № 58/107 від 04.04.2013 року на суму 30,00 грн. консультація нейрохірурга; квитанція № 838 від 24.04.2013 року на суму 85,00 грн. виготовлення лінз та оправа; товарний чек № 38 від 24.04.2013 року на суму 85,00 грн. виготовлення лінз, оправа; квитанція від 10.04.2013 року на суму 110,70 грн. купівля медикаментів; квитанція від 13.04.2013 року на суму 93,35 грн. купівля медикаментів; квитанція від 18.04.2013 року на суму 38,87 грн. купівля медикаментів; квитанція від 13.04.2013 року на суму 23,04 грн. купівля медикаментів; квитанція від 18.04.2013 року на суму 7,68 грн. купівля медикаментів; квитанція від 08.04.2013 року на суму 39,80 грн. купівля медикаментів; квитанція від 08.04.2013 року на суму 20,42 грн. купівля медикаментів; квитанція від 09.04.2013 року на суму 55,58 грн. купівля медикаментів. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що при вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що компенсація (відшкодування) витрат на додаткове харчування, якщо його неможливо забезпечити в лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі, визначається за раціоном, складеним дієтологом чи лікарем, який лікує, та затвердженим МСЕК (у відповідних випадках - судово-медичною експертизою) на підставі інформації органів державної статистики про середні ціни на продукти харчування в торговельній мережі того місяця, в якому їх придбали; розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Таким чином, суд доходить висновку, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 644,44 грн., яка полягала у придбанні [PERSON] ліків та медичних послуг, що повязано з лікуванням травм завданих відповідачем. У задоволенні вимог в частині вимог щодо стягнення вартості паперу, послуг із відновлення друкувальної техніки позивача та вартості поштових послуг слід відмовити, оскільки позивачем не доведено того факту, що дані витрати було здійснено ним у звязку із розглядом даної справи, а не кримінального провадження про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Крім того суд доходить висновку, що позивачу слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача сплачених ним благодійних внесків, касового обслуговування та комісій, сплачених ним відповідно до квитанцій: квитанція № 5691.1185.1 від 10.04.2013 року на суму 4,00 грн. - благодійний внесок; квитанція № 4135.628.1 від 08.04.2013 року на суму 100,00 грн. - благодійний внесок; квитанція № 58/108 від 04.04.2013 року 1,00 грн. - касове обслуговування; квитанція № 4135.628.2 на суму 3,00 грн. комісія з платника; квитанція № 5691.1185.2 на суму 1,00 грн. комісія з платника на загальну суму 109,00 грн., оскільки дані витрати не є збитками в розумінні ст.. 22 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. При цьому, згідно ч.ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 120, ч. 1 ст. 124 КПК України витрати, повязані з оплатою допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Таким чином, в даній справі не підлягають стягненню витрати позивача на правову допомогу, надану йому захисником в межах кримінального провадження. Щодо заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача втраченого заробітку за шкоду, завдану каліцтвом втрачений заробіток (втрачена працездатність) у розмірі 10%, в сумі 9965,10 грн. щомісячно, за період часу з 02.04.2013 року по 31.01.2018 року суд доходить наступного висновку: Відповідно до ч. 1-2 ст. 1195 ЦПК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Як зазначає позивач у поданій ним позовній заяві на час отримання тілесних ушкоджень 02.04.2013 року він не працював, тому відповідно до приписів ч. 2 ст. 1195 ЦК України розмір відшкодування повинен визначатися виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Позивачем здійснено розрахунок втраченого доходу, визначаючи суму якого він математично обрахував суму втраченого заробітку шляхом множення розміру мінімальної заробітної плати на кількість місяців за весь період розрахунку (з 02.04.2013 року по 3.01.2018 року) та послідуючого виокремлення з доданку всіх сум розміру втрати працездатності 10% внаслідок чого, як вважає позивач, він отримав розмір щомісячної суми компенсації втраченого доходу, що дорівнює 9965,10 грн. Суд не погоджується з таким розрахунком, оскільки для визначення суми втраченого доходу розрахунок 10% розміру втрати працездатності повинен проводитись за кожен місяць окремо, а не середнім показником за весь період, а тому в силу ч. 1 ст. 80 ЦПК України суд доходить висновку, що даний доказ (розрахунок) суми втраченого заробітку є недостатнім. Відповідно до законів України «Про державний бюджет України» в Україні було встановлено такі розміри мінімальної заробітної плати: з 01.01.2013 року по 30.11.2013 року 1147,00 грн.; з 01.12.2013 року по 31.12.2013 року 1218,00 грн.; з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року 1218,00 грн.; з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року 1218,00 грн.; з 01.09.2015 року по 31.12.2015 року 1378,00 грн.; з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року 1378,00 грн.; з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року 1450,00 грн.; з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року 1600,00 грн.; з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року 3200,00 грн.; з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року 3723,00 грн.. Суд провівши власний розрахунок дійшов висновку про те, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 9638,68 грн. втраченого заробітку за період з 02.04.2013 року по 31.01.2018 року (за 29 квітня днів 2013 року 110,88 грн.); з 01.05.2013 року по 30.11.2013 року 121,8*7=852,60; з 01.12.2013 по 31.12.2013 121,8*1=121,80; з 01.01.2014 по 31.12.2014 121,8*12=1461,60; з 01.01.2015 по 31.08.2015 121,8*8=974,40; з 01.09.2015 по 31.12.2015 137,8*4=551,20; з 01.01.2016 по 30.04.2016- 137,8*4=551,20; з 01.05.2016 по 30.11.2016- 145,0*7=1015,00; з 01.12.2016 по 31.12.2016 160,0*1=160,00; з 01.01.2017 по 31.12.2017 320,0*12=3840,00; за 1 місяць 2018 року 372,3*1=372,30. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я та в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач [PERSON] у звязку з протиправною поведінкою щодо нього та як наслідок втратою здоровя, характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, зокрема, на даний час стан здоровя позивача повністю не відновилося, що зумовило порушення нормального, звичного для особи способу та ритму життя, пережитий емоційний стрес у звязку із протиправною поведінкою щодо нього, а тому вважає за необхідне частково задовольнити позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. одноразово. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів звільнення його від оплати судових витрат та з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 362,65 грн.

Outcome: partial