Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

16.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Нечаянської сільради Миколаївського району Миколаївської області про визнання за ним в порядку спадкування права власності на земельну ділянку площею 8,75 га, розташовану на території Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що вказана земельна ділянка належала [PERSON], яка померла 01.06.2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку він прийняв за заповітом, складеним на його ім'я 13.10.2011 року. Однак нотаріусом йому роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через допущену у заповіті помилку в частині зазначення його онуком спадкодавця. Насправді ж він і спадкодавець не є родичами. Посилаючись на викладене позивач вважає єдиним можливим способом захисту свого права - судовий порядок. Під час судового розгляду 03.02.2015 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог і просив за ним також визнати право на спадщину в частині грошових коштів в сумі 7065 грн., які знаходяться на рахунках ПАТ Державний ощадний банк України, відкритих на ім'я [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився і подав письмову заяву про підтримання позову, в якій одночасно клопотав про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не зявилися. Одночасно надав суду письмову заяву про визнання позову, з клопотанням розглянути справу за його відсутності. Дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, суд находить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] за життя набула право власності на земельну ділянку, розташовану на території Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, площею 8,75 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим № 4824282700:06:000:0144, що підтверджується правовстановлюючими документами. Нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки становить 87948,14 грн. (а.с. 11-13) Крім цього, згідно довідки ПАТ Державний ощадний банк України від 20.02.2015 р. у даній банківській установі на ім'я [PERSON] відкриті наступні грошові рахунки із таким залишками на них: № 91551/219, відкритий 14.04.1997 р. залишок 2065 грн. 83 коп.; № 91551/3176, відкритий 25.07.2006 р. - залишок 4385 грн. 13.10.2011 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала все своє майно своєму онуку [PERSON], [INFO], який проживає та зареєстрований за адресою: [INFO], РНОКПП-3175211074. (а.с. 6, 24) 01.06.2013 року [PERSON] померла у віці 84 років в с. Коларівка Жовтневого району Миколаївської області. (а.с. 21) У відповідності до ст. 1269 ч. 1 ЦК України позивач 09.08.2013 року подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 20) Однак листом від 09.04.2014 року приватний нотаріус Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] фактично відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у заповіті [PERSON] все належне їй майно заповідала своєму онуку [PERSON]. Однак документів, що підтверджують родинні зв'язки із спадкодавцем позивач не надав. (а.с. 14) Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1233 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Перевіркою наданого заповіту встановлено, що він відповідає вимогам встановленим ст. 1247 ЦК України, не визнаний недійсним згідно ст. 1257 ЦК України та є чинним на цей час. З наданого заповіту також вбачається, що він відповідає волі спадкодавця, яка зафіксована у письмовій формі і спрямована на передачу усіх своїх прав і обовязків після смерті конкретно визначеній особі, а саме позивачу. Той факт, що в заповіті заповідачка визначає позивача як онука, не ставить під сумнів її намір передати усі свої права та обовязки в порядку спадкування саме позивачу, а не іншій особі. Визначення заповідачкою позивача як онука, за відсутності родинних відносин між ними, може свідчити лише про наявність міцної довіри та про добропорядність відносин між вказаними особами. Ця обставина підтверджується і довідкою виданою 15.05.2014 р. за місцем спільного проживання спадкодавця і позивача. (а.с. 10) Позивач, згідно матеріалів спадкової справи, від права на спадкування не усунутий та не відмовився від прийняття спадщини. Отже, в силу ст.ст. 1216-1218, 1223, 1225, 1228 ЦК України позивач за заповітом успадкував усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті останньої. До таких успадкованих позивачем прав відноситься право на спірну земельну ділянку і грошові кошти на рахунках в банківській установі, які за життя набуті спадкодавцем [PERSON] на законних підставах та у незаборонений спосіб. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заява відповідача про визнання позову, яка подана до суду, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, за викладених обставин позовні вимоги про визнання права власності на спірну земельну ділянку і грошові кошти на банківських рахунках є обґрунтованими. При цьому позовні вимоги в частині грошових коштів на банківських рахунках підлягають частковому задоволенню, оскільки їх загальна сума становить 6450 грн. 83 коп., а не 7065 грн., як зазначено позивачем.

Outcome: partial