Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

17.01.2018 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м.Одеса, вул.Золотий Берег, буд.21. Позивачка [PERSON] пояснила суду, що 17.06.1987 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/20 частину домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Золотий Берег, буд. 21. 19.02.1975 року уклала шлюб з [PERSON]. 27.03.2003 року позивачка [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON]. Відповідач з 2003 року не проживає в вищезазначеній частині будинку, предметів його особистого вжитку та майна в квартирі немає. Місце знаходження відповідача не відоме. Позивачка змушена сплачувати комунальні платежі за відповідача, що порушує її права як власника житла. Позивачка просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, пояснення свідків, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.06.1987 року [PERSON] отримала право власності на 1/20 частину домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Золотий Берег, буд. 21 (а.с.5). 27 березня 2003 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.28-свідоцтво про розірвання шлюбу). Згідно з актом про непроживання вбачається, що [PERSON] за адресою: м.Одеса, вул.Золотий берег, 21, з 2003 року по теперішній час не проживає (а.с.9). Свідки [PERSON] та [PERSON], які були допитані у судовому засіданні пояснили суду, що вони знайомі з позивачкою [PERSON] з дитинства, вони є її сусідками, знали колишнього чоловіка позивачки [PERSON]Також свідки підтвердили, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою [INFO] більше десяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі ч. 1 ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved