Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

15.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 18.09.2016 року у м. Макіївка Донецької області померла матір [PERSON] - [PERSON] 11.10.2016 року позивач звернувся до Новогродівського міського суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті матері з метою отримання свідоцтва про смерть останньої чинного зразка. Однак, у звязку з тим, що у Новогродівському міському суді Донецької області на момент звернення до суду не було суддів з повноваженнями щодо відправлення правосуддя, справи почали розподілятись та розглядатись Новогродівським міським судом Донецької області лише з квітня 2017 року. Строк звернення для прийняття спадщини після смерті [PERSON] сплив 17.03.2017 року. З незалежних від позивача обставин останній пропустив строк для прийняття спадщини, (мешкає на тимчасово окупованій території). Просить визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. У судове засідання [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву, в якій підтримала позов, просила розглянути справу у її відсутності та за відсутності [PERSON] Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду не зявився, надав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, з наступних підстав. [PERSON] отримувала пенсію відповідно до Закону України № 2262 від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зява на виплату недоотриманої пенсії за померлу [PERSON] до органів пенсійного фонду надійшла 13.10.2017 року, що становить більше ніж 6 місяців. Відповідно до ст. 61 Закону України № 2262 суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв'язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім'ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім'ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. З огляду на викладене вважають, що підстав на отримання недоотриманої пенсії за померлу [PERSON] у [PERSON] немає. Просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. 211,ч.2 ст.247 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЕ № 333128 від 18.05.1956 року (а.с.8). 18.09.2016 року [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія І-НО № 998503 виданим 11.10.2017 року (а.с. 16). З відповіді керівника апарату Новогродівського міського суду Донецької області від 03.11.2016 року вбачається, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення надійшла до суду 11.10.2016 року, станом на 03.11.2016 року у суді немає суддів з повноваженнями щодо відправлення правосуддя (а.с.9). З листа керівника апарату Новогродівського міського суду Донецької області від 23.12.2016 року вбачається, що судом вживалися заходи, щодо можливості передачі справ усіх категорій, включно і заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, до іншого суду, але листом Апеляційного суду Донецької області було повідомлено, що при вказаних обставинах діючим процесуальним законодавством не передбачено можливості передачі справ усіх категорій до іншого суду (а.с.10). 26.09.2018 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] було відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальних дій прийнятті заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] у звязку із пропуском строку для звернення із заявою про прийняття спадщини (а.с.12). [PERSON] Словянської нотаріальної контори № 199/01-16 від 18.01.2019 вбачається той факт, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Із матеріалів справи вбачається, що позивач у визначений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не звертався, але бажає прийняти спадщину, відсутня його письмова заява про відмову в прийнятті спадщини. Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, оскільки у зв'язку з проведенням активної фази антитерористичної операції на території Донецької області, наявності у позивача супутніх обставин, зокрема встановлення факту смерті спадкодавця, що зайняло значний час, позивач не міг вчасно звернутися до нотаріальної контори, в зв'язку з чим, суд вважає, що причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними, а позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Суд не приймає доводи представника відповідача щодо відсутності права позивача на отримання пенсії після померлої матері, оскільки вони не відносяться до предмету спору даного судового розгляду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved