overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

15 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, 70/44. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 07.12.2016р. о 13 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 07.12.2016р. о 13 год. 40 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Воєцької лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої неадекватна поведінка, маячні ідеї, психомоторне збудження. [PERSON] було поставлено попередній діагноз параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

15 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Ленінський р-н, вул. Мічуріна, 4/44. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 14.12.2016р. о 13 год. 09 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 14.12.2016р. о 13 год. 09 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Бурикінського лікарні КЗ «ДЦП № 6» СД. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, неспокійна, плаксива. Мова після пауз, не по суті. Память страждає на минулі та поточні дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз розлади особистості та поведінки важкого ґенезу (церебросклероз, ДЄП 2-3 ст., ГБ 2 ст., цукровий діабет, інсулінозалежна). Виражений психоорганічний синдром з ісходом в деменцію. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

15 грудня 2016 року ПАТ АБ «Експрес-Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві при цьому зазначивши, що 31.10.2012 року між ПАТ АБ «Експрес-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №29511/33/к3. Відповідно до умов договору банк надав кредит у розмірі 4500 грн. У порушенні умов кредитного договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого склалась заборгованість за кредитом станом на 09.12.2016 року 4477,43 грн., а саме: сума боргу за простроченими відсотками 2599,44 грн; 708,84 грн. сума боргу за простроченою комісією; 883,85 грн. сума боргу за простроченими відсотками; 285,30 грн. сума пені за простроченою комісією. З цих підстав позивач просив суд стягнути заборгованість за договором. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак надав заяву, у якій позов підтримав просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, своїм правом на надання заперечень не скористався, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.530 ч.1 ЦК України - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.1054 ч.1 ч.2 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 20.04.2012 року між ПАТ АБ «Експрес-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №29511/33/к3. Відповідно до умов договору банк надав кредит у розмірі 4500 грн. В звязку з тим, що відповідач належним чином свої обовязки не виконав, станом на 09.12.2016р., виникла заборгованість по поверненню кредиту, яка складається з: сума боргу за простроченими відсотками 2599,44 грн; 708,84 грн. сума боргу за простроченою комісією; 883,85 грн. сума боргу за простроченими відсотками; 285,30 грн. сума пені за простроченою комісією. Загальна сума заборгованості складає 4477,43 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.75 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

15 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачем, зареєстрований 28 серпня 2013 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №439 розірвати. В обґрунтування позову він вказав на те, що від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 28 серпня 2013 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

15 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 4, у буд. 4-а, по пр-ту М. Жукова, у м. Одесі, посилаючись на те, що відповідач не мешкає на спірній жилій площі без поважних причин понад встановлений законом строк. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заперечень проти позову не надала. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення\~ справи, суд\~ вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення учасників процесу, присутніх у судовому засідання, допитавши свідків, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. У спірному житловому приміщенні відповідач [PERSON] не мешкає з вересня 1992 року, речей відповідача на спірній жилій площі немає, жити там вона не намагалася, хоча позивач не перешкоджав відповідачеві у проживанні у цій квартирі. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при\~ тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS], понад встановлений законом строк, цей факт вона визнала, суд вважає, що є підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

15 грудня 2016 року позивач звернулась із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2001 року, від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Разом з цим зазначає, що сімейне життя не склалось, у зв'язку із виникненням суперечок та сварок, різним поглядом на сімейне життя, шлюбні відносини припинені з 2014 року, проживають окремо один від одного. У судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини викладені в позові та на усні пояснення, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та проти розірвання шлюбу не заперечував, йому було роз'яснено судом наслідки визнання позову, передбачені ст. 174 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін у справі, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 08 вересня 2001 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 435. Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище [PERSON]. Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

15 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком відповідачем по справі 29 серпня 1992 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню доньку Дарю [INFO] та повнолітню доньку Олену [INFO], які проживають разом з позивачем. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність розуміння між позивачем та відповідачем, вони не можуть знайти спільну мову, миритись та проживати разом надалі не бажають. Спільне господарство не ведеться. Позивач вважає, що примирення між нею і відповідачем не можливо. Неповнолітня дитина наразі проживає та надалі буде проживати з позивачем. Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином. Позивач звернулася до суду з письмовою заявою, в яких просить справу розглянути в її відсутність. Протягом наданого судом строку для примирення вони з чоловіком до примирення не дійшли. На позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити із залишенням їй прізвища «Склярова». З відповідача на свою користь просить суд стягнути судові витрати зі сплати судового збору (а.с.24). Відповідач звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить справу розглянути в його відсутність, проти розірвання шлюбу заперечень не має (а.с.25). У звязку з заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи в їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 1992 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу на а.с.4, від подружнього життя мають малолітню доньку Дарю [INFO] (а.с.6), повнолітню доньку Олену [INFO] (а.с.6). З матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки після спливу місячного строку, який судом надався сторонам для примирення, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам їх малолітньої дочки, що має істотне значення. Суд вважає за необхідне судові витрати, яких зазнала позивач при подачі позову до суду, поділити між сторонами порівну, оскільки, на думку суду, обидві сторони не вжили всіх заходів щодо збереження сімї.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

15 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 09 липня 2005 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 749 розірвати. В обґрунтування позову вона зазначила, що від шлюбу у них дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Вони втратили почуття любові та поваги одне до одного, яке виникло та розвилося з 2007 року. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому вона просить розірвати шлюб та відновити її дошлюбне прізвище Юдіна. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, проте від неї надійшла заява в якій вона просить розглянути справу без її участі, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області http://pvm.dp.court.gov.ua., причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Матеріалами справи встановлено, що сторони 09 липня 2005 року уклали шлюб (арк.с.11). Від шлюбу у них дітей немає, сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Крім того, відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп., сплачений останньою при подачі позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

15 грудня 2016 року позивачка звернулась до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що 08 лютого 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі запису актів цивільного стану Ліскінського району Воронезької області Російської Федерації, актовий запис №53. До судового засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних сімейних і кримінальних справах 1993 року у звязку із виконанням доручення Іллічівського районного суду м. Маріуполя про вручення документів та проведення окремих процесуальних дій стосовно [PERSON] до Іллічівського районного суду м. Маріуполя був надісланий протокол судового засідання складений Ліскінським районним судом Воронезької області, згідно якого відповідач заявлені позовні вимоги визнав, просив розірвати шлюб. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася та підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

15 грудня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою \~про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка вказує на те, що\~з 25 лютого 2012 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей, сина [PERSON], [INFO] та доньку Вікторію, [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на її утримання та на утримання дітей не надає. Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною і немає ніякого заробітку. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання у розмірі ? частини від усіх видів доходів щомісячно до досягнення доньки Вікторії, [INFO], трирічного віку у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 25 лютого 2012 року від якого мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку Вікторію, [INFO]. Відповідно до ст. 84 СК України та розяснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р.,\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ст. 84 СК України,\~при визначенні підстав та розміру аліментів суд повинен встановити, чи може чоловік надавати матеріальну допомогу дружині. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною Вікторією, [INFO], трирічного віку, а саме до 22.08.2018 року. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial