Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

17.05.2016 року [PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON], з участю третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] [INFO] Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у шлюбі, який 23.06.2015 року рішенням Шевченківського районного суду м.Львова розірвано. Від даного шлюбу у неї з відповідачем [INFO] народився син - [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею за місцем реєстрації. З 19.11.2015 року вона з сином проживає разом з її батьками за адресою: [ADDRESS], оскільки діями відповідача створено всі умови неможливості проживання за адресою реєстрації. З часу розірвання шлюбу відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по виховання дитини, погано впливає на його вихання, оскільки зловживає спиртними напитками, перебуває на наркологічному обліку, має венеричне захворювання. Враховуючи наведене, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO] У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Охмак М.В., який діє згідно договору про надання правової допомоги від 15.05.2016 року /а.с.44/ позовні вимоги підтримали в повному обсязі та надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. [PERSON] додатково пояснила, що відповідач з самого народження не цікавився дитиною, рідко брав її на руки. У 2014 року відповідач за дитячі кошти виїхав в Італію, де провів 10 місяців не працюючи та не надавав кошти на утримання дитини. Після повернення з-за кордону часто влаштовував сварки, бійки з психологічним та фізичним тиском на неї та сина, внаслідок чого викликала патрульну поліцію. Щодо зловживання спиртними напитками та венеричного захворювання, то такі ресі спостерігалися за відповідачем до народження дитини. Відповідач та представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору від 19.07.2016 року /а.с.16/ у судове засідання не прибули повторно, хоча були повідомлені про час та дату судового засідання належним чином, що стверджується рекомендованими поштовими повідомленнями, з повідомленням про вручення, що повернулися на адресу суду та долучені до матеріалів справи /а.с.116, 122,123,125/, заперечень на позовну заяву до суду подано не було, а оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд у відповідності до вимог статтей 169 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу без участі відповідача та представника відповідача на підставі наявних доказів. Представник 3-ї особи - Яремчук І.І., яка діє на підставі довіреності від 22.12.2016 року /а.с.106/ в останнє судове засідання не прибула, хоча була належним чином повідомлена про час та дату судового засідання, що стверджується долученим до матеріалів справи рекомендованим поштовими повідомленням /а.с.121/. 06.04.2017 року подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, при цьому повідомила, що комісія з питань захисту прав дитини не розглядала питання про позбавлення батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 23.06.2015 року було розірвано /а.с.4/. Від даного шлюбу у неї з відповідачем є син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 27.08.2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. /а.с.3/. З пояснень позивача у судовому засіданні та листа Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.09.2015 року вбачається, що [PERSON] у 2015 році зверталися до органу опіки та піклування з заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], однак їй було відмовлено у задоволенні даної заяви /а.с.19/. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 14 названого Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Наведене вище в нормативних актах у судовому засіданні під час розгляду справи не встановлено ні з поданих сторонами документів, ні з конкретних пояснень позивача та її представника. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При цьому факт наявності заборгованості по аліментах також суд не вважає тою обставиною, яка може слугувати про забезпечення позову та позбавлення батьківських прав. На даний час позивачу не відоме місце праці [PERSON], але це не є підставою вважати, що це є неможливістю щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів на її користь. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позивач [PERSON] та представник позивача Охмак М.В. не надали суду доказів на підтвердження того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та ухиляється від виховання своєї дитини та її утримання. Інших доказів, які б свідчили про свідоме, тривале чи постійне, безпідставне невиконання відповідачем батьківських обов'язків, нехтування такими обов'язками, а відтак, давали б підставу для вжиття такого крайнього заходу впливу на батьків як позбавлення батьківських прав позивачкою суду не надано. Судом також зясовано, що між колишнім подружжям існують численні спори майнового і немайнового характеру, які розглядаються судами впродовж кількох останніх років, що також негативно впливає на відносини між батьками, а також на дитину. Письмові заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не приймаються судом до уваги, оскільки належними доказами можуть бути лише показання свідків, надані суду безпосередньо у судовому засіданні. Про допит свідків сторона та її представник у судовому засіданні не заявляли. Судом також встановлено, що згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 24.09.2015 року №537 [PERSON] встановлено дні та години зустрічей з дитиною, [PERSON] /а.с.18/. Позивачем не спростовано даний факт, а також не надано доказів скасування такого розпорядження. Відтак, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку про відсутність достовірних та достатніх даних в підтвердження обставин, що свідчили б про підстави для позбавлення відповідача батьківських права, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed