Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

16 червня 2020 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради, про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 07 червня 2017 року перебуває у шлюбі із відповідачем. Від шлюбу у сторін народилася спільна донька [PERSON] . Позивач вказує у своїй позовній заяві, що вона та відповідач вже тривалий час проживають за різними адресами. Відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою позивач проживає із донькою та зареєстровані як внутрішньо переміщені особи. Вказувала, що зазначене житло орендує згідно договору суборенди житлового приміщення від 01 січня 2020 року. Відзначала, що у вказаній квартирі наявні належні матеріально-побутові умови для проживання дитини. Щодо місця роботи позивач вказувала, що на момент подання позовної заяви до суду проходить службу на посаді старшого інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції та має щомісячний дохід у вигляді заробітної плати в розмірі 11 269,04 грн. За станом здоров`я не має перешкод у здійсненні догляду за дитиною. Вказувала, що на момент подання позову до суду спільна донька проживає у відповідача. Відповідач не дозволяє бачитися з донькою без його присутності. [PERSON] вказувала, що відповідач не працює, проживає разом з батьками. Враховуючи різні адреси проживання позивача та відповідача, між сторонами виник спір щодо місця проживання спільної доньки - [PERSON] . На підставі вище зазначеного позивач просила суд, визначити міце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . 16 липня 2020 року Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. відкрито провадження у справі. 07 жовтня 2020 року суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. здійснено запит до Органу опіки та піклування Новозаводської районної у місті Чернігові ради щодо надання висновку про доцільність/недоцільність визначення місця проживання дитини, відносно малолітньої доньки сторін [PERSON] , [INFO] . Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. №7 від 12 січня 2021 року щодо повторного автоматичного розподілу справи №369/7063/20 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2021 року, який проведений, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Пінкевич Н.С. у соціальній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, судді Фінагеєвій І.О. передано цивільну справу №369/7063/20. 18 січня 2021 року Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвої І.О. постановлено прийняти до розгляду цивільну справу №369/7063/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради, про визначення місця проживання дитини. 28 січня 2021 року позивачем через канцелярію суду було зареєстровано Рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 03 грудня 2020 року №569 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання дитини» та Висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . 18 лютого 2021 року на адресу суду повторно найшло Рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 03 грудня 2020 року №569 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання дитини» та Висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . 22 лютого 2021 року Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвої І.О. закрито підготовче провадження у справі. В судовому засіданні 02 червня 2021 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні 02 червня 2021 року відповідач [PERSON] не заперечував проти проживання дитини з матір`ю, проте вважав, що дитина все ж таки має проживати з ним, оскільки відповідач може забезпечити належні умови проживання дитини. Крім того, зазначав, що дідусь та бабуся, яких дуже любить спільна донька сторін [PERSON] проживають не подалік від нього. Вказував, що в разі задоволення позову, позивач [PERSON] зможе без дозволу батька перетинати кордон та вивезти дитину на тимчасово окуповану територію в м. Луганськ, де проживають батьки позивачки. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради в судове засідання 02 червня 2021 року не з`явився, проте через канцелярію суду зареєстрував клопотання в якому просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника третьої особи та просив суд прийняти рішення в інтересах дитини. 02 червня 2021 року судом було оголошено перерву до 30 червня 2021 року. В судове засідання 30 червня 2021 року сторони не з`явилися. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2017 року. 18 вересня 2020 року Рішенням Києво-Святошинського районного суду шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 12 грудня 2017 року. На даний час малолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 7 лютого 2020 року. Стаття 19 СК України, передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Чернігівська міська рада (орган опіки та піклування) власним висновком, затвердженим Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №569 від 03 грудня 2020 року підтвердила доцільність визначення місця проживання дитини за місцем проживання матері. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Судом встановлено, що [PERSON] має стабільний дохід, створила належні умови для проживання дитини, піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, виховує дитину у атмосфері турботи та любові. З огляду на такий підхід, а саме що на даний час саме мати може створити належні умови для виховання та розвитку своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у звичній для неї обстановці, суд вважає, що на даний час визначення місця проживання дитини разом із матір`ю буде більш доцільним та буде найбільше відповідати інтересам дитини, сприяти її нормальному гармонійному розвитку. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення матір`ю належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved