Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

16 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] (який проживає за адресою: [INFO]) моральну шкоду в розмірі 29 250 гри. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 13 червня 2014 року посадовими особами СВ [PERSON] внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014040350002136 та зареєстроване кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 186 КК України. Під час досудового розслідування встановлені анкетні дані особи, на яку вказав потерпілий, а саме - [PERSON]. 18 червня 2014 року позивача затримано в порядку ст. 208 КПК України, та поміщено до ІТТ [PERSON] 19 червня 2014 року позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. 19 червня 2014 року слідчий СВ Новомосковського MB (з обслуговування Новомосковська та Новомосковського району) ГУ МВС України в Дніпропетровській області за погодженням з прокурором Новомосковської міжрайонної прокуратури подав до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою до позивача. 20 червня 2014 року слідчим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою через відсутність доказів причетності підозрюваного до вчиненого кримінального правопорушення. Крім того, слідчим суддею постановлено ухвалу про негайне звільнення [PERSON] з під варти через затримання без наведених у ст.ст. 207, 208 КПК України підстав. 20 червня 2014 року прокурором подана апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Після неодноразового перенесення розгляду справи, колегія суддів судової палати по кримінальним справам залишила апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новомосковського районного суду Дніпропетровської області без змін. В наступному, за час досудового розслідування слідчим та прокурором не зібрано достатньо доказів на підтвердження вини позивача у вчиненому кримінальному правопорушенні, однак прокурором ухвалено постанову про продовження строку досудового розслідування до 19 вересня 2014 року та зобов`язано слідчого виконати слідчі дії для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розслідування. до дати закінчення строку досудового розслідування слідчим докази не зібрані, покладені прокурором обов`язки не виконані. 19 вересня 2014 року позивача повідомлено про нову підозру за ч. 3 ст. 186 КК України та під розписку вручено обвинувальний акт із наданням доступу до матеріалів кримінально провадження, після ознайомлення позивача та його захисника з якими, матеріали кримінального провадження направлені до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду по суті. Під час розгляду справи допитано всіх свідків, які мали відношення до обставин кримінального правопорушення, досліджені інші докази у тому числі й експертні висновки. Через не доставку свідків стороною обвинувачення, провадження по справі неодноразово відкладалось, судом застосовувались заходи процесуального впливу до свідків. Ці незаконні дії зі сторони обвинувачення були підставою тяганині та продовження незаконного знаходження позивача під слідством. 18 травня 2015 року на адресу суду надійшла постанова Прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури [PERSON], погоджена [PERSON] міжрайонним прокурором Цховребовим А. про відмову від підтримання державного обвинувачення. В судовому засіданні прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення по кримінальному провадженні посилаючись на те, що вина [PERSON] не доведена, та не підтверджується зібраними в ході досудового слідства матеріалами справи. Крім того потерпілий [PERSON] підтримав відмову прокурора в судовому засіданні. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року прийнято відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та закрито кримінальне провадження. В ухвалі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року зазначено, що в судовому засіданні прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення у даному кримінальному провадженні, посилаючись на те, що в результаті судового розгляду вина обвинуваченого [PERSON] підтверджується лише впізнанням останнього за голосом неповнолітнім свідком [PERSON] та потерпілим [PERSON], який на слідчому експерименті, проведеному на стадії досудового розслідування, не впізнав обвинуваченого [PERSON] за голосом, але змінив свої показання під час судового розгляду та впізнав у особі, що причетна до скоєння кримінального правопорушення [PERSON], що викликає сумнів у правдивості показань. Відповідно до ст. 226 КПК України, особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, розяснюється обовязок про необхідність давання правдивих показань, не попереджуючи про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання. Неповнолітній свідок [PERSON] не несе кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання, на яких будується обвинувачення по злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Інші показання свідків та матеріали кримінального провадження, дослідженні під час судового розгляду, не вказують на причетність обвинуваченого [PERSON] до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та спростовують вину останнього. Наведена ухвала Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року набула законної сили та не оскаржена сторонами кримінального провадження. Посилаючись на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», ст.ст.1167, 1176 ЦК України, вказуючи про визнання стороною обвинувачення та судом вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення, зазначає, що за весь час судового розгляду не покидав місце мешкання, постійно здійснював явку як до слідчого так і до суду, побоюючись, що у випадку переховування від судових органів до нього можуть бути застосовані заходи примусу до застосування запобіжних заходів у вигляді взяття під варту, чим був обмежений у праві переміщення як по території України, так і по території Дніпропетровської області. Сам факт повідомлення про підозру застосування запобіжного заходу у вигляді незаконного затримання в порядку ст. 208 КПК України, поміщення до [PERSON] ІТТ з нелюдськими умовами, жахливою антисанітарією, необхідність відстоювати свої права на стадії досудового слідства та в суді є підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, оскільки притягнення особи до кримінальної відповідальності визнано незаконним за рішенням суду. Крім того, внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, в житті позивача з'явились надлишкові перешкоди у вигляді штучно заподіяного проблемного перебігу життєвих подій, що наповнило життя позивача стресовим фактором, спричинило тривалий психологічний дискомфорт, штучне обмеження у плануванні можливостей, тобто завдало певної моральної шкоди. З урахуванням ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», оскільки з моменту затримання та поміщення позивача до [PERSON] ІТТ 18 червня 2014 року до моменту набрання ухвали про закриття кримінального провадження законної сили - 09 червня 2015 року позивач перебував під слідством та судом 356 днів, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на 2014-2015 рік (1218 грн.), розмір моральної шкоди, що піддягає стягненню на користь позивача оцінює в 14250,00 грн. Крім того, вказує, що через незаконне переслідування він та його родина отримували часткові нервові стреси і позивач змушений був лікуватись, то моральну шкоду від означених стресів оцінює ще додатково в 15000 грн. При цьому вказує, що як з боку прокуратури, так і з боку слідства, суду позивачу не направлялось в порядку п.11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства Юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04 березня 1996 року повідомлення із визначенням розміру завданої йому шкоди, а тому позивач вимушений відразу звернутися знов до суду за захистом свого права. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник [PERSON] міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник [PERSON] міського відділу (з обслуговування м.Новомосковська та Новомосковського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 13 червня 2014 року посадовими особами СВ [PERSON] внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014040350002136 та зареєстроване кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 186 КК України. 18 червня 2014 року позивача затримано в порядку ст. 208 КПК України, та поміщено до ІТТ [PERSON] 19 червня 2014 року позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. 20 червня 2014 року слідчий СВ Новомосковського MB (з обслуговування Новомосковська та Новомосковського району) ГУ МВС України в Дніпропетровській області за погодженням з прокурором Новомосковської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області подано до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою до позивача. 20 червня 2014 року слідчим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області постановлено ухвалу про негайне звільнення [PERSON] з під варти через затримання без наведених у ст.ст. 207, 208 КПК України підстав. Ухвалою від 20 червня 2014 року слідчим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою через відсутність ризику переховування від органів досудового слідства та суду, можливості впливу підозрюваним на потерпілого, свідків. 19 вересня 2014 року матеріали кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] направлені до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 18 травня 2015 року до суду подано постанову Прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури про відмову від підтримання державного обвинувачення. В судовому засіданні прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення по кримінальному провадженні з підстав не доведеності вини [PERSON] Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року прийнято відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України та закрито кримінальне провадження. Згідно з ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року, в судовому засіданні прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення у даному кримінальному провадженні, посилаючись на те, що в результаті судового розгляду вина обвинуваченого [PERSON] підтверджується лише впізнанням останнього за голосом неповнолітнім свідком [PERSON] та потерпілим [PERSON], який на слідчому експерименті, проведеному на стадії досудового розслідування, не впізнав обвинуваченого [PERSON] за голосом, але змінив свої показання під час судового розгляду та впізнав у особі, що причетна до скоєння кримінального правопорушення [PERSON], що викликає сумнів у правдивості показань. Відповідно до ст. 226 КПК України, особам, які не досягай шістнадцятирічного віку, розяснюється обовязок про необхідність давання правдивих показань, не попереджуючи про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання. Неповнолітній свідок [PERSON] не несе кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання, на яких будується обвинувачення по злочину, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Інші показання свідків та матеріали кримінального провадження, дослідженні під час судового розгляду, не вказують на причетність обвинуваченого [PERSON] до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та спростовують вину останнього. Потерпілий в судовому засіданні підтримав відмову прокурора від обвинувачення. Ухвала Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року набула законної сили 26 травня 2015 року. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закону), відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно до ст. 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; а також, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; На підставі ст. 3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно, конфісковане або звернене в дохід держави, вилучене органами досудового слідства. 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. У відповідності до ст. ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.ч.5, 6 ст. 4 Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Матеріали справи свідчать про те, що позивача незаконно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконно взято і затримано під вартою, що з урахуванням ст.2 Закону підтверджено ухвалою про закриття кримінального провадження за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Враховуючи обставини справи, суд приходить до переконання, що позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що позивач переніс страждання внаслідок фізичного чи психічного впливу, і суд вважає, що зазначені обставини призвели до позбавлення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував під слідством та судом в період з 18 червня 2014 року (момент затримання) до 18 травня 2015 року (день постановлення ухвали суду про закриття провадження), внаслідок чого загальний строк перебування під слідством та судом становить 11 міс. 1 день. Враховуючи законодавчо встановлений мінімальний розмір заробітної плати, сума мінімального розміру моральної шкоди, завданої позивачу становить 13438,60 грн. Крім того, вбачається, що позивача незаконно, без дотримання процедури, визначеної ст.ст.207, 208 КПК України затримано та без рішення суду утримано під вартою протягом 3-х діб (18 червня 2014 року 20 червня 2014 року), чим суттєво обмежено в правах. Крім того, суд враховує і тривалий строк досудового слідства, судового розгляду, внаслідок чого вважає, що загалом сума моральної шкоди, яка повинна бути відшкодована становить суму 18438,60 грн. При цьому, посилання позивача на суттєве погіршення здоров`я в зв`язку з розглядом кримінального провадження нічим об`єктивно не підтверджуються, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги, як і докази, надані позивачем суду згідно яких вбачається негативний стан здоров`я позивача станом на 1992 1994 роки, а надана довідка, з якої вбачається рекомендація фельдшера про введення ліків не є належним та допустимим доказом на підтвердження стану здоров`я позивача та причин, за яких означені ліки введено. Таким чином, сума визначеної позивачем моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, є завищеною, внаслідок чого підлягає зменшенню до суми в розмірі 18438,60 грн., внаслідок чого позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial