Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

16.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк»), в якому просить визнати договір поруки № SR-SME 708/66/2008 від 03.03.2008 року, укладений між позивачем та відповідачем, припиненим. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.03.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-SME 708/66/2008 від 03.03.2008 року в забезпечення виконання боргових зобовязань за Кредитним договором №СМ-SME 708/66/2008 від 03.03.2008 року, укладеним між Відповідачем та третьою особою - [PERSON]. Відповідно до п. 1.1, ст. 2 договору поруки [PERSON] зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його зобовязань за кредитним договором в сумі 560\~000,00 доларів США. Згідно п. 3.1, 3.2, 3.4 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, кредитор має право звернутись до Поручителя з вимогою виконання боргових зобовязань в повному обсязі чи в частині. Поручитель приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, здійснити виконання зобовязань в обсязі, заявленому кредитором за кредитним договором протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги. 06.11.2014 року позичальнику [PERSON] [PERSON] була вручена досудова вимога, згідно неї Банк вимогав дострокового виконання зобовязання за кредитним договором в повному обсязі впродовж 30 календарних днів. Строк виконання зобовязання був змінений банком на підставі вищевказаної вимоги та встановлений як 06.12.2014р. Станом на 15.08.2015 року немає доказу направлення вимоги до поручителя протягом шести місяців вимоги про дострокове повернення суми боргу після настання строку повернення кредиту, отже позивач вважає, що на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, Договір поруки повинен бути припинений. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки в судове засідання не повідомив. Представник відповідача АТ «ОТП Банк» в судове засідання не з'явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому просила відмовити в позові повністю, разом із клопотанням надала та просила залучити докази по справі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань суду не надавала. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити судове рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). В судовому засідання встановлено, що з метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед АТ «ОТП Банк» за кредитним договором № СМ-SME 708/66/2008 від 03.03.2008 року, між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки № SR-SME 708/66/2008 від 03.03.2008 року ( а.с. 4-9). Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його Боргових Зобовязань перед Кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобовязань. Пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з п. 4.1 договору поруки, цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Пунктом 4.2 договору поруки визначено, що відповідальність Поручителя припиняється лише після виконання Боргових Зобовязань в повному обсязі. При цьому в п. 2.1 договору поруки зазначено, що Боржник зобовязаний повернути кредитору повну суму отриманих Боржником кредитних коштів не пізніше 05.03.2018 року. Згідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Згідно з ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків. Обґрунтовуючи наявність підстав для визнання договору поруки припиненим, позивач вказує на те, що 06.11.2014 року позичальнику [PERSON] [PERSON] була вручена досудова вимога, згідно неї Банк вимагав дострокового виконання зобовязання за кредитним договором в повному обсязі впродовж 30 календарних днів. Таким чином, [PERSON] змінено строк виконання основного зобовязання та встановлений як 06.12.2014р., до Позивача, як поручителя, письмова вимога протягом шести місяців після настання строку основного зобовязання не направлялась, тому Позивач вважає, що [PERSON] пропущено строк для звернення з вимогою до поручителя, а відтак правовідносини за договором поруки № SR-SME 708/66/2008 від 03.03.2008 рокує припиненими. Проте, 30.04.2015 року АТ «ОТП Банк» звернулося до суду про стягнення заборгованості до позивача як до поручителя, тобто в шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителя ( а.с. 81-82). Будучи за своєю правовою природою зобовязанням порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Крім того, у ст. 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Виходячи із ч. 4 ст. 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі. Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобовязань. Визначення строку дії поруки, як припиняючого, тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Частина 1 ст. 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Водночас абзац другий ч. 1 ст. 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У звязку з цим суд звертає увагу на те, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивногообовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку чергового платежу за основним зобовязанням або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме такі висновки зробив Верховний Суду України, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України (постанова від 17.09.2014 року, справа № 6-53цс14; постанова від 17.09.2014 року, справа № 6-41цс14; постанова від 10.09.2014 року, справа № 6-32цс14; постанова від 02.09.2015 року, справа № 6-438цс15). При розгляді справи за №638/7324/15-ц за позовом АТ «ОТП Банк» до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №CM-SME 708/66/2008 від 03.03.2008 року та зустрічним позовом [PERSON] до АТ «ОТП Банк», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки №SR-SME 708/66/2008від 03.03.2008 року недійсним, Дзержинським районним судом м. Харкова та апеляційним судом Харківської області встановлено, що АТ «ОТП Банк» не пропущений шестимісячний строк предявлення до поручителя позовної вимоги, а тому відсутні підстави для застосування норми ч.4 ст. 559 Цивільного кодексу України. Згідно до п. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зазначене спростовує твердження позивача про наявність підстав для припинення договору поруки. З урахуванням наведеного оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ «ОТП Банк» про визнання договору поруки припиненим слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed