Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

15.12.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач по справі являється його рідним батьком. З 05.10.2000 року до досягнення позивачем 18 років відповідач сплачував аліменти на його утримання відповідно до рішення суду. 11.02.2016 року позивач досяг повноліття, а тому виплата аліментів по рішенню суду припинилась. Однак, він продовжує навчатись на денному відділені у Вінницькому коледжі на 4 курсі за спеціальністю «Будівництво та експлуатація будівель і споруд» за державним замовленням, строк навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, так як мати позивача не в змозі самостійно утримувати його. Відповідач працездатний, працевлаштований, проживає окремо та матеріально забезпечений, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу для утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись. Тому, з метою захисту своїх інтересів позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягувати з відповідача аліменти на його користь на його утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 15.12.2016 року, тобто з дня подачі позову до суду по 30.06.2017 року, тобто до закінчення ним навчання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення останніх. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач [PERSON] являється сином відповідача [PERSON] Позивач проживає разом з матірю [PERSON], яка здійснює самостійно його матеріальне утримання. Відповідач являється фізично здоровою особою, працездатного віку та працевлаштований. Згоди та порозуміння, щодо понесення матеріальних витрат на утримання повнолітнього сина між сторонами не знайдено. Відповідно до рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.10.2000 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання позивача в розмірі ? частини всіх видів заробітку, починаючи з 05.10.2000 року і до його повноліття (а.с.3). 11.02.2016 року позивач досяг повноліття, однак він продовжує навчатись на денному відділені у Вінницькому коледжі будівництва та архітектури КНУБА на 4 курсі за спеціальністю «Будівництво та експлуатація будівель і споруд» за державним замовленням, строк навчання з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року, згідно довідки Вінницького коледжу будівництва та архітектури КНУБА від 08.11.16 року №669/16 (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з матеріалів справи повнолітній син потребує матеріальної допомоги і з боку відповідача, так як мати позивача не в змозі самостійно утримувати дитину, яка навчається. Кошти позивачу потрібні на проїзд, для придбання підручників, зошитів, методичних посібників, для роздрукування ксерокопій, курсових, а також для придбання їжі, необхідного одягу, взуття. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При призначенні аліментів суд враховує матеріальний стан позивача, відповідача, а також те, що відповідач працездатна та працевлаштована особа, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Тому, з огляду на вищенаведене та

Outcome: approved