Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

15.05.2018 позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовною заявою до відповідачів- прокуратури Харківській області, Державної казначейської служби України « Про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог ( т. 2 а.с.а.с. 64-67, 68-71 ), просив суд стягнути з відповідача Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України компенсацію моральної шкоди у розмірі 250000 гривен та матеріальну шкоду, відповідно у розмірі еквівалентному 40000 Євро та 8100 доларів США за офіційним курсом НБУ, що становить 1402500 гривен, а всього в загальній сумі 1652500 гривен, спричинену йому співвідповідачем прокуратурою Харківської області внаслідок протиправних дій посадових осіб, що привело до привласнення належного йому майна та заподіяння моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що станом на квітень 2008 року він підтримував близькі стосунки з [PERSON] , яка на той час була співробітником Харківської обласної прокуратури. 07.12.2007 він позичив у [PERSON] 5000 доларів США, однак розписку про отримання грошей написав на ім`я матері [PERSON] . При цьому в забезпечення виконання грошового зобов`язання, в розписці ним було зазначене заставне майно - належний йому автомобіль марки Daimler Chrysler Crossfire, який ним був придбаний за власні кошти, а саме за 40000 Євро. 03.04.2008 року ним, в приміщенні Дзержинського райсуду м. Харкова був вчинений злочин, передбачений ст. 400 КК України, за який його було засуджено до міри кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк. У вказаний день на місце вчинення злочину він прибув на автомобілі марки ВАЗ - 21214 « Нива », реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував на підставі відповідної довіреності виданої власником [PERSON] та який ним фактично був придбаний у власника за 8100 доларів США. Після вчинення злочину, реєстраційні документи та ключі від автомобіля, співробітниками міліції та його адвокатом були передані прокурору [PERSON] Перебуваючи в місцях позбавлення волі він під час спілкування по телефону неодноразово цікавився у [PERSON] долею свого майна, зокрема автомобілів, на що остання зазначила, що автомобілі продані, гроші витрачені на сплату послуг його адвокатів та утримання його в СІЗО, інше майно було вивезено на її дачу. Після звільнення з місць позбавлення волі йому стало відомо, що власник автомобіля марки ВАЗ - 21214 « Нива » повторно видав довіреність на розпорядження зазначеним автомобілем, який згодом було продано. Будь - яке інше майно [PERSON] йому повернуто не було. Гроші від реалізації належного йому майна [PERSON] йому не передавала. Таким чином він вважає, що працівник Харківської обласної прокуратури [PERSON], в період здійснення співробітниками прокуратури щодо нього досудового розслідування по кримінальної справі, незаконно заволоділа належними йому автомобілями та іншим майном. Незаконним протиправними діями посадової особи прокуратури Харківської області, яка є органом державної влади, з приводу незаконно заволодіння належним йому транспортними засобами та іншим майном, йому завдана як вищезазначена матеріальна шкода, так і моральна шкода, яка полягає в тому, що він незаконно позбавлений права власності щодо належного йому майна, що в свою чергу привело до заподіяння моральних та душевних страждань, порушення його звичайного ладу життя, що призвело до погіршання та позбавленню можливості в реалізації своїх звичок та бажань, принизило його честь, гідність та ділову репутацію, привело до погіршання стану здоров`я, що в свою чергу вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В результат вказаних дій відповідача, він на протязі тривалого часу фізично та душевно страждає, тому вважає наявність достатніх підстав для встановлення такого факту, тому просить суд стягнути з відповідача - Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди у розмірі 250000 гривень, у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1402500 гривен, спричинену йому співвідповідачем прокуратурою Харківської області внаслідок протиправних дій. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав, на які він посилається в своєї позовної заяві. При цьому наголошував на тому, що саме незаконними діями органу державної влади, яким є прокуратура Харківської області, співробітником якої була посадова особа прокуратури [PERSON], йому була заподіяна вказана матеріальна та моральна шкода, тому зазначена шкода повинна бути відшкодована саме прокуратурою Харківської області, відповідно до приписів ст.ст. 23, 1166, 1176 ЦК України. Крім того, позивачем було зазначено, що гроші під заставу автомобіля він отримав в борг у [PERSON] , як у приватної особи. На час отримання грошей зазначений автомобіль марки Daimler Chrysler Crossfireйому не належав, так як право власності було оформлено на іншу особу. В 2013 році за його проханням зазначений автомобіль [PERSON] передала вказаної ним особі, яка за його згодою його продала. Другий автомобіль марки ВАЗ - 21214 « Нива » після його затримання перебував віданні [PERSON] , яка його реалізувала, гроші використовувала для оплати послуг його захисників та на придбання продуктів харчування, які передавала в СІЗО. Представник відповідача - прокуратури Харківської області Мельничук О.А., яка діє на підставі відповідної довіреності ( а.с. 92 ), у судовому засіданні позов не визнала з підстав на які відповідач посилаються в своєму письмовому відзиві ( а.с.а.с. 64-65 ) пояснив, що позивачем не надано суду достатніх даних, які б свідчили про те, що діями посадових осіб органу державної влади, йому заподіяна моральна шкода у вказаному розмірі. Крім того, наголошувала на тому, що [PERSON] по відношенню до позивача [PERSON] діяла не як посадова особа органу державної влади, а як приватна особа, так як між ними були на той час особисті стосунки. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. В письмовому відзиві позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважаючи їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на приписах діючого законодавства. ( а.с.а.с. 85-87, 88 ). При таких обставина, суд враховуючи позиції позивача, представника відповідача та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу за відсутності представника співвідповідача - Державної казначейської служби України. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника відповідача - прокуратури Харківської області Мельничук О.А. та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов про стягнення моральної шкоди не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У судовому засіданні, з оглянутих та досліджених доказів вбачається, що 14.04.2009 вироком Апеляційного суду Харківської області позивача [PERSON] було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 4, 263 ч. 1, 400 КК України до 10 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. ( т. 1, а.с.а.с. 66-70 ). Також у судовому засіданні, з наданих позивачем [PERSON] доказів вбачається, що на момент вчинення останнім злочинів в його користуванні перебували автомобілі : марки Daimler Chrysler Crossfire та марки ВАЗ - 21214 « Нива », реєстраційний номер [NUMBER] , яким [PERSON] керував на підставі відповідної довіреності виданої власником [PERSON] ( т.1, а.с.а.с. 5, 7, 8, 9. 17, 110 ). Крім того, в судовому засіданні з пояснень позивача [PERSON] вбачається, що станом на квітень 2008 року він підтримував близькі стосунки з [PERSON] , яка на той час була співробітником Харківської обласної прокуратури ( т. 1, а.с. 6 ) . Також позивачем [PERSON] зазначено про те, що 07.12.2007 він позичив у [PERSON] 5000 доларів США, однак розписку про отримання грошей написав на ім`я матері [PERSON] , що свідчить про наявність між приватними особами [PERSON] та [PERSON] , відповідних боргових зобов`язань, що урегульовано приписами ЦК України. При цьому, як наголошував [PERSON] в забезпечення виконання грошового зобов`язання, в боргової розписці ним було зазначене заставне майно - автомобіль марки Daimler Chrysler Crossfire. На час отримання грошей вказаний автомобіль йому не належав, так як право власності було оформлено на іншу особу. В 2013 році за його проханням автомобіль [PERSON] передала зазначеної ним особі, яка за його згодою його продала. Другий автомобіль марки ВАЗ - 21214 « Нива » після його затримання перебував віданні [PERSON] , яка його реалізувала, гроші використовувала для оплати послуг його захисників та на придбання продуктів харчування, які передавала в СІЗО. Таким чином, з пояснень позивача [PERSON] та досліджених доказів вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] існували приватні відносини, так як вони на той час перебували в близьких стосунках. Зазначені домовленості щодо вказаного позивачем спірного майна, між останнім та [PERSON] були здійснені, як між фізичними особами та ніяким чином не були пов`язані видом діяльності та посадою [PERSON] - старшого прокурора відділу прокуратури Харківської області. Зазначені обставини не заперечувались у судовому засіданні відповідачем, а тому вони не підлягають доказуванню, як такі, що визнаються учасниками справи, відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, зокрема якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Частиною 6 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього ( досудового ) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. У судовому засіданні не встановлено факту порушення конституційних прав позивача [PERSON] , внаслідок дій чи бездіяльності посадових осіб прокуратури Харківської області, зокрема прокурора [PERSON], щодо зазначених ним правовідносин, внаслідок яких останньому була заподіяна визначена ним матеріальна та моральна шкода, так як між сторонами [PERSON] та [PERSON] виникли цивільно - правові правовідносини щодо спірного майна, як між цивільними особами та які не пов`язані з займаною посадою та місцем праці [PERSON] . При таких обставинах, в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити, так як вимоги позивача не ґрунтуються на відповідних приписах ЦК України. На підставі викладеного, ст.ст. 6, 19, 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 ( з відповідними змінами та доповненнями ) « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди »,

Outcome: dismissed