Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

15 серпня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідача на свою користь 50 625 грн. - суму основного боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, 954,25 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період з 01.12.2013 року до 15.08.2014 року, 3 976,01 грн. - відсотки за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за користування, та судовий збір в сумі 555,55 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.08.2013 року [PERSON] під розписку позичив в нього кошти в сумі 45 000 грн.. які зобов'язався повернути до 01.12.2013 року. По закінченні зазначеного строку відповідач суми позики позивачу не повернув, ухиляється від її повернення й до теперішнього часу. На вимоги позивача про повернення суми позики не реагує. Враховуючи викладене, представник позивача і звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 01 серпня 2013 року відповідач [PERSON] позичив у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 45 000 грн., про що було складено розписку. (а.с. 3, 18) Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідач зобов'язався повернути позивачу грошові кошти не пізніше 01.12.2013 року. [PERSON] вказує, що [PERSON] станом на 15.08.2014 року суму позики не повернув, та ухиляється від її повернення. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак, в судовому засіданні було встановлено, що на теперішній час неповернутою залишилася сума боргу у розмірі 45 000 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача. У зв'язку з порушенням відповідачем виконання зобов'язань щодо своєчасного повернення суми позики, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції за весь час прострочення, тобто з 02.12.2013 року по 15.08.2014 року: 100,5%*100,2%*100,6%*102,2%*103,3%*103,8%101,0%*100,4%*=112,5%; сума боргу з врахуванням індексу інфляції становить: 45 000*112,5%/100% = 50 625 грн. Три відсотки річних від простроченої суми становлять: 45 000 грн.*3%/365 днів*258 днів = 954,25 грн. Позивач також просить суд стягнути з [PERSON] відсотки за користування грошовими коштами, встановлені на рівні облікової ставки НБУ. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка Національного Банку України з 17.07.2014 року встановлена на рівні 12,5% річних. Отже сума відсотків становить: 45 000 грн.*12,5%/100/365 днів*258 днів = 3 976,01 грн. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Так, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 55 555,26 грн., з яких: сума боргу 45 000,00 грн.; індекс інфляції - 5 625,00 грн.; три відсотки річних - 954,25 грн.; проценти - 3 976,01 грн. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні [PERSON] знайшли свого підтвердження під час судового засідання, а тому підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до квитанції №6472.336.1 від 15.08.2014 року, позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 555,55 грн., який також підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved