Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

16.12.2014 року представник позивачки Сабахнур Акїлдиз звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу нікчемним та недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, про виселення та вселення, посилаючись на те, що позивачка Сабахнур Акїлдиз набула право власності на квартиру [ADDRESS] (далі по тексту спірна квартира) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.01.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], й 01.12.2014 року їй стало відомо, що відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.09.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON],нібито придбав у неї, Сабахнур Акїлдиз, спірну квартиру;а в подальшому 07.11.2014 року [PERSON] продав цю квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Представник позивачки зазначив, що Сабахнур Акїлдиз є громадянкою [PERSON] [PERSON], не має посвідки на постійне проживання в Україні, починаючи з 2010 року вона м.Одесу не відвідувала, оригінал договору купівлі-продажу спірної квартири знаходиться у неї у м.Стамбул, відчуження своєї квартири відповідачу [PERSON] не здійснювала, тобто договір купівлі-продажу від 18.09.2014 року фактично не укладався, а відтак наступний власник спірної квартири [PERSON], з яким було укладено договір купівлі-продажу 07.11.2014 року, набув право власності на спірну майно без достатніх правових підстав і він зобовязаний повернути це майно власнику - Сабахнур Акїлдиз. У судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали, неодноразово змінювали позовні вимоги, 05.11.2015 року уточнили позовні вимоги, виключивши зі складу відповідачів [PERSON]П, обґрунтовуючи їх и доводами викладеними в позові і уточненнях до нього та положеннями ст.387 ЦК України, згідно яких власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, та положеннями ст.388 ЦК України, згідно яких якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно у разі, якщо майно вибуло з володіння власника, або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При цьому зазначають, що згідно відповіді Державної міграційної служби України ГУ ДМС в Одеській області №35/3 -15150 від 15.12.2014 року позивачка Сабахнур Акїлдиз з приводу отримання дозволу на постійне проживання в Україні, оформлення посвідки на постійне проживання в Україні не зверталася, а тому надана приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] посвідка на постійне проживання Сабахнур Акїлдиз є підробленою, й крім того власник спірної квартири Сабахнур Акїлдиз є жінкою, в той час як договір купівлі-продажу спірної квартири від 07.11.2014 року укладав чоловік. Позивачка просить суд визнати за нею, громадянкою [PERSON] [PERSON] Сабахнур Акїлдиз, [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м.; витребувати на користь власника громадянки [PERSON] [PERSON] Сабахнур Акїлдиз, [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS]; виселити [PERSON] та будь-яких членів сімї, будь-яких інших осіб, які мешкають в квартирі [ADDRESS]; вселити Сабахнур Акїлдиз в квартиру [ADDRESS]. В судове засідання відповідач не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений завчасно в установленому законом порядку у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України, про що є відповідні розписки про отримання судових повісток, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи і зясувавши обставини справи, вважає, що позовні вимоги Сабахнур Акїлдиз підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачці Сабахнур Акїлдиз на праві власності належала квартира [ADDRESS] (вул.Чичеріна) в м.Одеса на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 19.01.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №1036, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 19.01.2008 року за номером:2641630. Право власності зареєстроване в КП\~ «ОМБТІ та РОН» \~в книзі №647пр-78, номер запису: 518, реєстраційний номер: 14994467. Оригінали документів на спірну квартиру, а саме: договір купівлі-продажу від 19.01.2008 року, витяг з Державного реєстру правочинів 19.01.2008 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП\~ «ОМБТІ та РОН» \~ від 18.02.2008 року були оглянуті судом в судовому засіданні 15 березня 2016 року. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №1339, Акїлдиз Сабахнур (Продавець), реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], що зареєстрований за адресою: [INFO], передав за плату у власність, а [PERSON] (Покупець), реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], що зареєстрований за адресою: [INFO], сплатив та приймає у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності [PERSON] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером: 7040515, реєстраційни номер обєкта нерухомого майна:456452451101. В подальшому, згідно договору купівлі-продажу від 07.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №12497, [PERSON] (Продавець), передав у власність [PERSON] (Покупець) спірну квартиру [ADDRESS]. Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером: 7612937. З наданих суду приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] копій документів, на підставі яких був укладений вищевказаний договір купівлі-продажу від 18.09.2014 року, вбачається, що договір купівлі-продажу від імені власника укладався фізичною особою чоловічого роду Акїлдиз Сабахнур, який надав нотаріусу Посвідку на постійне проживання, серії ОД №43/04-11, справа №284743, видану 21.04.2011 року ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області (а.с. 57, том 1). Разом з тим листом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за №5/3-4268 від 23.03.2015 року повідомлено, що на теперішній час згідно обліків ГУ ДМС України в Одеській області гр. [PERSON] Акїлдиз Сабахнур, [INFO] не значиться , посвідкою на постійне проживання не документувалась; особова справа за №284743 (набуття громадянства України) належить іншій особі (а.с.239, том 1). Водночас листом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за №1765 від 14.05.2015 року повідомлено, що [PERSON], [INFO], паспортом серії КЕ №677911 27.08.1997 року Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області не документувався; згідно журналу обліку надходження і витрачення бланків паспортів громадянина України, паспортом серії КЕ №677911 27.08.1997 року Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області документувався громадянин «Леончиков Олександр Петрович», [INFO] (а.с.32, том 2). Таким чином, позивачка Сабахнур Акїлдиз не укладала договір купівлі-продажу від 18.09.2014 року, й не передавала у власність іншій особі належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. З листа Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області №31/17-С-4285 від 16.09.2015 року вбачається, що на даний час проводиться досудова перевірка у кримінальному провадженні ЄРДР №12015160500006180 від 28.07.2015 року за фактом скоєння кримінального правопорушення передбаченого ст.358 ч.1 КК України - підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів. Згідно ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно\~ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Враховуючи те, що при укладені договору купівлі-продажу від 18.09.2014 року продавець та покупець за цим договором діяли на підставі нечинних документів, що посвідчують особу, а відтак - є підробленим, що підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що укладення договору купівлі-продажу від 18.09.2014 року вчинено з порушенням вимог\~ст.203 ЦК України\~щодо вільного волевиявлення учасника правочину на його укладення, а саме - законної власниці спірної квартири Сабахнур Акїлдиз і відповідності такого правочину її внутрішній волі, як власника відповідного майна, а отже квартира [ADDRESS] вибула з володіння позивачки не з її волі. За\~ ст.330 ЦК України\~якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до вимог\~ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно розяснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч.1\~ст.388 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1\~ст. 388 ЦК України. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що оскільки спірна квартира вибула з володіння позивачки не з її волі, то вона підлягає витребуванню від добросовісного набувача - [PERSON] Поряд з цим суд приходить до висновку, що задоволення позовної вимоги про визнання за позивачкою права власності на квартиру, яка і так є її власністю, не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на вимогах закону. Згідно зі\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання її права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Підстав, вказаних у наведені статті Закону судом не встановлено, оскільки у даному випадку права позивачки підлягають захисту саме шляхом витребування майна. Стосовно позовних вимог про виселення зі спірної квартири Сабахнур Акїлдиз та її вселення суд виходить з того, що позивачкою відповідно до вимог ч.1\~ст.60 ЦПК України\~не надано жодного доказу того, що відповідач [PERSON] проживає в [INFO], користується спірною квартирою,та чинить перешкоди позивачці у її веселені, а відтак - позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: partial