Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

15 жовтня 2015 р. Товариство звернулося до суду з вказаними позовними вимогами до відповідача. Обґрунтовували їх тим, що 13.01.2014 р. між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі Банк) та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], за умовами якого Банк надав боржнику кредит в сумі 29\~750 грн, строком на 36 місяців, тобто до 28.10.2016 р., зі сплатою 0,01 % річних. [PERSON] зобовязана була своєчасно повернути кредитні кошти. Зазначили, що 22.12.2014 р. між Банком та Товариством укладено договори факторингу про відступлення прав вимоги, за яким останній прийняв право вимоги за спірним кредитним договором. Вказали, що [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору не виконала, внаслідок чого станом на 21.08.2015 р. у відповідача виникла прострочена заборгованість в сумі 38 054,28 грн. З посиланням на ці обставини просили суд стягнути з [PERSON] борг за кредитом у вказаній сумі. В судове засідання представник Товариства не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, а справу розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленою за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання не зявилася. Про причини неявки суду не повідомила. Представник Товариства у своїй заяві не заперечував проти винесення рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки (ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 13 січня 2014 р. між Банком та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 29 750 грн, з яких: 25\~000 грн на споживчі цілі; 4\~500 грн і 250 на придбання послуг; зі сплатою 15 процентів річних, строком на 60 місяців, тобто з терміном повернення 13 січня 2019 року. Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилами ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 22 грудня 2014 р., на підставі договору факторингу № 22/12/14/5 укладеного між Банком та Товариством до останнього перейшли усі права первісного кредитора за вказаним кредитним договором. Судом зясовано, що [PERSON] неналежним чином виконувала умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 21 серпня 2015 р. складає 38 054,28 грн, з яких залишок заборгованості за кредитом 29\~421,64 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 3\~444,19 грн і комісія за РО 5\~188,45 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявилася до судового засідання, а отже ухилилася від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, який підлягає стягненню у безспірному порядку.

Outcome: approved