Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

16.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивує тим, що з 28.10.1978 року до 14.01.2014 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] . Перебуваючи в шлюбі з [PERSON] у 2012 році за спільні кошти придбали кімнату [ADDRESS] . Право власності на вказану кімнату було оформлено на [PERSON] , за її письмовою згодою. Після смерті чоловіка єдиним спадкоємцем став їх син [PERSON] , однак вона вважає, що їй має належати 1/2 частка вказаної кімнати [ADDRESS] , оскільки вона була придбана в період шлюбу з [PERSON] , а тому є спільною сумісною власністю. 26.02.2019 року позивач звернулась з заявою про уточнення позовних вимог та просить визнати за нею право власності на 1/2 частку 399/1000 часток кімнати [ADDRESS] та покласти на відповідача судові витрати (а.с. 90). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просив про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб 28.10.1978 року, що вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу виданого Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської області, актовий запис № 113 (а.с. 3). Мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). 11.07.2012 року, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В., [PERSON] набув у власність 399/1000 часток квартири [ADDRESS] (а.с. 68). 11.07.2012 року [PERSON] надала свою згоду на придбання чоловіком [PERSON] за спільно набуті в період шлюбу грошові кошти, 399/1000 часток квартири [ADDRESS] , що вбачається з копії заяви посвідченої приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В. (а.с.74). Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 11.07.2012 року (а.с.69). 09.08.2012 року державну реєстрацію прав зареєстровано Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнська за №551 кн.31 (а.с. звор.70, 71). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 14.01.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с. 5). Після розірвання шлюбу у 2014 році, позивач не зверталась до колишнього чоловіка з вимогою про визнання за нею права власності на 1/2 частки 399/1000 часток квартири [ADDRESS] . 14.05.2014 року [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON] , [INFO] , якій заповідав належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме 399/1000 часток квартири [ADDRESS] (а.с. 67, 61, 62, 64). [INFO] [PERSON] помер у віці 59 років, про що був складений відповідний актовий запис за № 356 (а.с. 6). Спадкоємцем за законом є його син [PERSON] , який 27.03.2018 року звернувся до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ( а.с. 7-9). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 20.06.2018 року, в спірній кімнаті [ADDRESS] , житловою площею 13.4 кв.м, з 12.10.2012 року до 06.12.2017 року був зареєстрований [PERSON] , та знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю (а.с. 13). За результатами незалежних оцінок вартість кімнати [ADDRESS] , складає 43 200 грн. або 2 400 грн./кв.м (а.с. 14). У встановлений законом термін, з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу, звернувся [PERSON] , який у відповідності до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги (а.с. 7, 56-60). Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1) ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. У відповідності до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Однак, як встановлено в судовому засіданні, за наявності заповіту складеного спадкодавцем на користь неповнолітньої [PERSON] , спір підлягає вирішенню з урахуванням положень закону про спадкування. Так, у відповідності до ч.1, ч.4 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. За умовами частин 2-4 ст. 1273 ЦК України, фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Як слідує з матеріалів спадкової справи № 57/2018 (а.с. 55-71), неповнолітня [PERSON] , [INFO] , а ні сама, а ні за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника або органу опіки та піклування, з заявою про відмову від прийняття спадщини не зверталась, а тому, з урахуванням положень ч.4 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину в цілому. З огляду на викладене, з урахуванням вимог закону, судом не вбачається підстав для задоволення позову [PERSON] .. Однак, суд звертає увагу позивача, що вона має право звернутись з позовом в інший спосіб, визначившись з належним колом відповідачів та третіх осіб. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач понесла документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн. (а.с. 1), однак, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed