Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

15 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Дана квартира була придбана позивачем у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2016 року. У пункті 3.1 вказаного договору зазначено, що відповідач зобовязується знятися з реєстрації постійного місця проживання у квартирі протягом тижня з дня посвідчення договору, тобто до 07 червня 2016 року. Проте відповідач залишається зареєстрованим у квартирі позивача по сьогоднішній день і добровільно знятися з реєстрації не бажає. За таких обставин позивач просить визнати [PERSON] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні зявився, позовні вимоги визнав. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 31 травня 2016 року укладений договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого [PERSON], Продавець, зобовязується передати у власність [PERSON], Покупця, квартиру під номером 167 в будинку номер 134 по вулиці Галицька в місті Івано-Франківську і сплатити за неї обговорену грошову суму (а.с. 4). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності (а.с.5). Згідно будинкової книги, відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Івано-Франківській області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а. с. 6-11, 24). З відповіді Комунального підприємства «Дирекція замовника» вбачається, що станом на 18 жовтня 2016 року в кімнаті № 167 гуртожитку на вулиці Галицькій, 134 є зареєстрованими двоє осіб, а саме: [PERSON]. [INFO], реєстрація місця проживання якого за вищевказаною адресою від 13 серпня 2015 року, та [PERSON], [INFO], реєстрація місця проживання від 06 березня 2009 року (а.с. 28). Згідно заяви [PERSON] та [PERSON], відповідач у квартирі [ADDRESS] фактично не проживає (а.с. 29). Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Конституцією України (статтею 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, як зазначено у статті 391 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Стаття 72 Житлового кодексу України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно пункту 3.1 договору купівлі-продажу квартири, Продавець, яким за вказаним договором є відповідач, зобовязується знятися з реєстрації постійного місця проживання в квартирі протягом тижня з дня посвідчення договору (а.с. 4). За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відсутність відповідача має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідача поважними відсутні, тому відповідача [PERSON] необхідно визнати особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 71, 72 Житлового кодексу України, статей 316, 318, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved