Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В січні 2018 року до провадження Святошинського районного суду м. Києва надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року залишено позов без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року відкрито провадження у справі. В обґрунтування позову позивач вказав, що по рішенню Драбівського районного суду Черкаської області відповідач повинен був сплачувати аліменти на користь матері позивач на утримання дитини аліменти до досягнення повноліття в розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але аліментів не сплачував у повному обсязі та має заборгованість по аліментам станом на 01.04.2017 року в розмірі 75 274,96 грн. Позивач зазначив, що в даний час навчається у Вищій школі управління «Освіта» у Вроцлаві, термін навчання з 01.10.2016 року по 30.09.2019 року, грошових накопичень немамє, самостійного заробітку також, а тому, потребує матеріальної допомоги. Батько позивача є працездатним, інших утриманців немає, а тому вважає, що в змозі надавати матеріальну допомогу. Представник Позивача в судове засідання з'явилася, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач повторно у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини нявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст.. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи надані докази до справи, дійшов висновку,що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Драбівського районного суду Черкаської області відповідач повинен був сплачувати аліменти на користь матері позивач на утримання дитини аліменти до досягнення повноліття в розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але аліментів не сплачував у повному обсязі та має заборгованість по аліментам станом на 01.04.2017 року в розмірі 75 274,96 грн. Судом встановлено, що Позивач навчається у Вищій школі управління «Освіта» у Вроцлаві, термін навчання з 01.10.2016 року по 30.09.2019 року. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За правилами ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 200 Сімейного Кодексу України Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача. На думку суду, розмір аліментів у розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу) є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання дитини, оскільки рівнозначний обов'язок щодо його утримання покладається також на позивача по справі. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного, ст. ст. 199, 200 СК України,

Outcome: approved