Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

15 травня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до ДП «Макіїввугілля», де на «Шахті імені С.М. Кірова», яка входить до складу ДП «Макіїввугілля», він з 29.01.1998 року по 31.05.2013 року працював гірником підземним по ремонту вертикальних стволів, що пов'язано з важкими та шкідливими умовами, внаслідок чого отримав професійне захворювання зі стійкою втратою ним працездатності та при первинному обстеженні у МСЕК 12.03.2014 року йому було встановлено 40% втрати професійної працездатності , що спричинило йому також моральну шкоду , яку він просить стягнути з підприємства на його користь в сумі 50 000 гривень. В судовому засідання позивач підтримав позов і пояснив, що внаслідок роботи в шкідливих та тяжких умовах на шахті імені С.М. Кірова ДП «Макіїввугілля» він отримав професійне захворювання - «хронічна попереково-крижова радикулопатія». За цим професійним захворюванням йому вперше за висновком МСЕК від 12.03.2014 року було встановлено 3 групу інвалідності і 40% втрати професійної працездатності. Крім того, із-за цього захворювання він не зміг продовжувати роботу по професії гірник підземний і його було з 31.05.2013 року звільнено з підприємства за станом здоров'я. Із-за отриманого професійного захворювання і втрати здоров'я він зазнав моральної шкоди, що йому спричинена з вини підприємства, яке не забезпечило йому безпечних умов праці. Захворювання радикуліт спини позбавило його можливості виконувати будь-яку фізичну роботу, він постійно відчуває болі у спині і це завдає йому моральних страждань. Він не може виконувати роботу у побутовому житті і відчуває незворотність такого захворювання, це привело до скандалів в сім'ї і завдає йому моральну шкоду, яку він оцінює в 50000 гривень і просить стягнути на його користь з відповідача. Розмір такого відшкодування моральної шкоди він обґрунтовує тим, що його моральні страждання від професійного захворювання носять тривалий характер і це захворювання є незворотним, тобто він розуміє, що вже не вилікується до кінця життя. Відповідач - представник ДП «Макіїввугілля» Вітер В.Ю., діючий на підставі довіреності( а.с. 22), позов не визнав і вважав, що позивач не довів, що моральна шкода була йому заподіяна саме з вини відповідача і що мав місце факт моральної шкоди, бо на думку відповідача, само по собі пошкодження здоров'я і втрата працездатності позивачем не свідчить про наявність моральної шкоди. Позивач добровільно прийшов працювати у вугільну промисловість і свідомо працював у важких та шкідливих умовах. Він був ознайомлений з інструктажем та «Інструкцією з охорони праці». Позивач знав про наявність на підприємств факторів, які мають згубний вплив на здоров'я, про що свідчить підпис на особові картці позивача, проте продовжував працювати на підприємстві підвищеної небезпеки і не відчував моральних страждань до теперішнього часу. Крім того, позивач безпідставно посилається на вину підприємства в отриманому ним професійному захворюванні, так як згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 13.02.2014 року, комісією вина підприємства не встановлена. Позивачем не надано жодних обґрунтувань щодо розміру моральної шкоди, яку він зазначив в 50 000 гривень. Просив на цих підставах відмовити у задоволенні позову [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивача і представника відповідача та дослідивши надані докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, так як з 29.01.1998 року по 31.05.2013 року він працював на ВП «Шахта імені С.М. Кірова»ДП «Макіїввугілля» прохідником та гірничим робітником з ремонту гірничих виробів підземним з повним робочим днем в шахті, звільнений з шахти 31.05.2013 року на підставі ст. 40 п.2 КЗпП України за станом здоров'я, що підтверджується копією трудової книжки позивача ( а.с. 7-8 ). Відповідно до акту форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 13 лютого 2014 року, складеного ВП «Шахта імені С.М. Кірова» ДП «Макіїввугілля», встановлений факт наявності професійного захворювання : «хронічна попереково-крижова радикулопатія» у [PERSON], який має загальний стаж роботи у галузі 35 років 3 місяці, з яких в умовах впливу шкідливих факторів - 28 років 6 місяців і за професією прохідник по ремонту вертикальних стволів підземний на шахті імені С.М. Кірова - 3 роки 2 місяці і гірник з ремонту гірничих виробок на шахті імені С.М. Кірова - підземний стаж роботи 12 років 2 місяці. Причина виникнення професійного захворювання: тривала дія в процесі трудової діяльності в підземних умовах праці на організм працюючого фізичних навантажень, несприятливого клімату. При роботі прохідником з ремонту вертикальних стволів та гірником з ремонту гірничих виробок саме на ВП «Шахтоуправління імені С.М. Кірова» ДП «Макіїввугілля» [PERSON] піддавався тяжкій фізичній праці. ( а.с. 22-23 ) Згідно Повідомлення № 600 від 13.02.2014 року КМУ міська лікарня № 2 міста повідомили про виявлене у [PERSON] професійне захворювання -«хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з легким больовим та м'язово-тонічним синдромами», виявлене вперше. ( а.с. 9 ) Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Таким чином, судом встановлено, що за умовами праці на ВП «Шахта імені С.М. Кірова» ДП «Макіїввугілля» внаслідок недосконалості технологічних процесів при видобування кам'яного вугілля, недостатнього забезпечення з боку відповідача позивачу засобів малої механізації, засобами індивідуального захисту ( противорадикулітні пояси), були порушені права позивача та він отримав професійне захворювання і втратив професійну працездатність. Доводи представника відповідача, що комісією при розслідуванні вказаного професійного захворювання не були виявлені винні у виникненні професійного захворювання у зв'язку з недосконалістю технологічних процесів видобування вугілля, латентним розвитком захворювання, що зазначено у пункту 19 Акту по формі П-4 від 13.02.2014 року, не впливають на сам факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок втрати працездатності із-за отриманого ним професійного захворювання. Згідно висновку МСЕК від 12.03.2014 року [PERSON] вперше за вказаним професійним захворюванням було встановлено 3 групу інвалідності і 40 % втрати професійної працездатності на строк до чергового огляду 12.03.2016 року. Позивачу протипоказаний важкий фізичний труд, труд у підземних умовах. ( а.с. 11 ) Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно пункту 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», відповідно д ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин ( незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо ), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Судом встановлено, що позивач, на виробництві при виконанні роботи у важких та шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, з приводу чого тривалий час лікувався і став інвалідом. Ступінь втрати працездатності позивачу ( 40 % ) встановлено на строк 2 роки, що свідчить про незворотність відновлення його здоров'я із-за професійного захворювання. Отже, характер отриманого позивачем професійного захворювання свідчить про наявність моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, постійного болю від захворювання, що завдало позивачу душевних страждань внаслідок незворотності втрати здоров'я, це пошкодження здоров'я і інвалідність викликає в нього моральні страждання із-за неможливості виконувати тяжкий фізичний труд, заробляти достатні гроші для утримання сім'ї і благоустрою свого житла, вимагає від нього докладання певних зусиль для організації свого життя. Позивач та його родина переживають за наслідки професійного захворювання і стан його здоров'я у подальшому. Все це у сукупності становить моральну шкоду завдану позивачеві. Проте, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом враховується як глибина фізичних та моральних страждань позивача, негативні наслідки і можливість відновлення стану здоров'я позивача, а також і характер порушення його трудових прав відповідачем, обставини важкості умов праці в підземних умовах, які безпосередньо пов'язані із завданням йому моральної шкоди. З огляду на викладене, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позивачеві підлягає відшкодуванню відповідачем моральна шкода в розмірі 12 000 гривень. Враховуючи внесені Законом України від 23.02.2007 року № 717-У зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», щодо виключення частини 3 ст. 34 Закону № 1105-Х1У, яка передбачала право потерпілого на відшкодування Фондом моральної шкоди, та беручи до уваги Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року у справі за № 1-32/2008, що зазначені зміни є конституційними, з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України, їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу ( роботодавця ), суд вважає обгрунтованими вимоги позивача до ДП «Макіїввугілля» про відшкодування йому моральної шкоди, право на яку у нього виникло 12 березня 2014 року ( висновок МСЕК ). Крім того, при зверненні до суду з вказаним позовом, [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п.1 Закону України «Про судовий збір», але відповідно до ст. 88 ч.3 ЦПК України, судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст. ст. 237-1, 153 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці», ст. ст.23, 1167,1168 ЦК України,

Outcome: partial