Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

15.04.2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просять постановити строк позовної давності для захисту їх прав на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Визнати заяви [PERSON] , [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину видане приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Осикою Л.М. 05.06.2015 року, серія та номер 2082, на земельну ділянку 0,63 га, кадастровий номер [NUMBER] ; Свідоцтво про право на спадщину видане приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Осикою Л.М. 05.06.2015 року, серія та номер 2085, на земельну ділянку 2,5 га, кадастровий номер [NUMBER] В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що Сторони по материнській лінії є рідними дітьми однієї матері [PERSON] , померлої [INFO] . У визначений с. 1270 ЦК України, та мали намір оформити спадщину так як мали рівні права та обов`язки для прийняття спадщини. Однак, при оформленні права на спадщину на кожного з них, оплата державного мита та послуг нотаріуса має бути втричі вища, ніж оформлення на одного спадкоємця, тобто одного із них. Від так було вирішено оформити спадщину на одного, тобто [PERSON] , та в подальшому вони оформили заяви про відмову від спадщини. [PERSON] отримав у приватного нотаріуса Христинівського районного нотаріального округу Осики Л.В свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 2082, виданий 05.06.2015 року на 0,63 га, та свідоцтво про право на спадщину, серія та номер 2085, виданий 05.06.2015 року на 2,5 га в порядку спадкування після смерті їх матері [PERSON] . Витрати на нотаріальне оформлення 2500 грн та навіть послуги за виготовлення ксерокопії документів понесені сторонами солідарно в рівних частинах. В наступий час аж до 2018 року включно дотримуючись умов домовленостей, виключаючи надані зобов`язання щодо рівного розподілу орендної плати за дві земельні ділянки [PERSON] виконував. В грудні 2018 року [PERSON] уклав з ПП «Дніпро» додаткову угоду про продовження дії договорів оренди, за що йому виплачено 13000 грн, грошової премії. В подальшому [PERSON] відмовився ділити надані йому кошти. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте від нього до суду надійшла заява, в якій він вказав, що позовні вимоги визнає, та просить справу розглядати у його відсутність. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, проте від неї до суду надійшла заява, в якій вона вказала, що позовні підтримує та просить справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте від нього даній шов відзив в якому він зазначив, що позовні вимоги визнає. Суд проаналізувавши матеріали справи, пояснення відповідача, дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого в свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10) [INFO] народилась [PERSON] , батьками якого в свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 07.10.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.11) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.09.2014 року (а.с.13). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,63 га дата реєстрації: 26.06.2013 року, кадастровий номер [NUMBER] являється [PERSON] (а.с.16). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що власником земельної ділянки площею 2.5 га дата реєстрації: 27.06.2013 року, кадастровий номер [NUMBER] являється [PERSON] (а.с.16). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України). Статтею 1261Цивільного кодексуУкраїни встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом маютьдіти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Тобто, позивачка, позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ч. 1 ст.1267 Цивільного кодексу України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України,якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 328Цивільного кодексуУкраїни передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1301Цивільного кодексуУкраїни свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як вбачається із розяснень, викладених в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1301ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на імя [PERSON] визнати недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved