Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

15.12.2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ в м.Харкові Міністерства оборони України (далі КЕВ м.Харкова МОУ) надати йому за рахунок Міністерства оборони України\~ ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї при першому надходженні житла. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 400 від 27.09.2005 року, наказом начальника Харківського університету повітряних сил ім. І.Кожедуба № 234 від 06.10.2005 року його,\~ капітана [PERSON] , звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) Збройних Сил України (далі ЗСУ). У зв`язку зі звільненням за такою підставою його поставили на квартирний облік в КЕВ м.Харкова в позачергову чергу, але впродовж 3 років не забезпечили житлом. Представник КЕВ в м.Харкові Кононенко С.І., діючи за довіреністю начальника КЕВ м.Харкова Максименко С.Г., позов визнав повністю, просив справу розглядати за відсутністю представника відповідача. (а.с.14, 15). Справа, згідно довідки секретаря (а.с.19) розглянута без сторін та їх представників. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 12.01.2012 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Суд першої інстанції зобов`язав КЕВ м. Харкова Міністерства оборони України надати [PERSON] за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла. Не погодившись з вказаним рішенням, особа, яка не брала участі у розгляді справи, а саме\~ Міністерство оборони України, діючи за довіреністю, наданою начальнику Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України полковнику юстиції Ібрагімова Ф.Б. звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило рішення Київського районного суду від 12.01.2012 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувалося на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи. Апелянт зазначив, що судом першої інстанції не врахована та обставина, що до повноважень КЕВ не входить вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень;\~ що КЕВ не мав повноважень визнавати позовні вимоги; що на час ухвалення рішення особи, які були звільнені з військової служби у зв`язку із реформуванням ЗСУ, забезпечувались жилими приміщеннями виключно в порядку їх черговості. Позивач [PERSON] у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином як за місцем проживання та і за місцем проходження служби. Зважуючи на викладене та враховуючи вимоги ст. 303-1, 305 ЦПК України колегія суддів розглядає справу у відсутності позивача, який не побажав скористатися правом участі у вирішенні справи. Відповідач КЕВ м. Харкова у письмовій заяві (а.с.89-95) апеляційну скаргу визнав, зазначивши, що під час розгляду справи судом першої інстанції представник КЕВ не мав повноважень на визнання позову, що оскаржуване рішення порушує права як Міністерства оборони України так і інших військовослужбовців та членів їх сімей, які також за Законом мають право на першочергове забезпечення житлом та перебувають в загальній та позачерговій чергах у Харківському гарнізоні попереду позивача. В судовому засіданні представники МО України та КЕВ м.Харкова апеляційну скаргу просили задовольнити, посилаючись на підстав, зазначені в апеляційній скарзі. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду\~ першої інстанції відповідно до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги\~ та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга\~ підлягає задоволенню\~ з таких підстав. Згідно абз. 1, 7 п. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 23 Закону № 2011-ХІІ (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначається Кабінетом Міністрів України. Механізм забезпечення житловим приміщенням військовослужбовців осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби), окрема Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзвязку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових приміщень, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей врегульовано Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок). Порядком передбачено, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво, зокрема, Збройними Силами України, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла і житла, що надається військовослужбовцям для постійного проживання (п. 4, абз. другий Порядку). Організація забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями врегульована Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737 (в редакції на час спірних правовідносин) (далі Інструкція). Згідно п.п.4.5.,6.3.,7.1. Інструкції, військовослужбовці забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання за рішенням квартирно-експлуатаційного органу, погодженим з гарнізонною житловою комісією житловою комісією військової частини. Списки розподілу житлової площі розробляються квартирно-експлуатаційним органом та з необхідними документами проходять правову експертизу і перевіряються на відповідність чинному законодавству помічником начальника гарнізону з правової роботи, направляються на затвердження начальнику гарнізону. У разі непогодження гарнізонною житловою комісією, житловою комісією військової частини списків розподілу житлової площі або погодження із зауваженнями керівник квартирно-експлуатаційного органу протягом п`яти днів доповідає начальнику гарнізону внесені гарнізонною житловою комісією та житловою комісією військової частини обґрунтовані письмові зауваження для прийняття ним відповідного рішення. Списки розподілу житлової площі подаються начальником гарнізону, головою гарнізонної житлової комісії та керівником квартирно-експлуатаційного органу на перевірку до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України для подальшого їх розгляду комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України. Рішення (пропозиції) комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України є остаточними і обов`язковими для розгляду начальником гарнізону, керівником квартирно-експлуатаційного органу та головою гарнізонної житлової комісії. Контроль за розподілом житлових приміщень в гарнізонах Збройних Сил України, перевіркою правильності оформлення облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України. Начальник гарнізону несе персональну відповідальність за належну організацію роботи житлових комісій гарнізону, дотримання законності під час забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Звільнені з військової служби, зокрема, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів (реформуванням), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку виключно в порядку черговості. Судовим розглядом встановлено, що наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 400 від 27.09.2005 року, наказом начальника Харківського університету повітряних сил ім. І.Кожедуба № 234 від 06.10.2005 року капітана [PERSON] звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) Збройних Сил України (а.с. 2,3). Згідно з довідкою КЕВ м. Харкова № 208 від 19.12.2011 року [PERSON] перебував на квартирному обліку в Харківському гарнізоні в загальній черзі з 28.07.1998 року\~ за № 605, в позачерговій з 27.09.2005 року за № 335. Склад родини 3 особи (а.с. 10). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] , суд першої інстанції виходив з положень статті 8 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей» та тих обставин, що відповідачем КЕВ м. Харкова позовні вимоги визнано у повному обсязі. З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права. Аналіз норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081, в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства зборони України від 30.11.2011 року № 737 в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин,\~ свідчить, що жилі приміщення для постійного проживання виділяються за рахунок коштів, що передбачаються в Держбюджеті на відповідний рік для Міноборони. Прийняття рішення щодо розподілу вказаних житлових приміщень серед осіб, які мають право на їх отримання, має чітко визначену процедуру в якій в обов`язковому порядку приймають участь не тільки квартирно-експлуатаційний відділ (КЕВ) району, а й\~ гарнізонна житлова комісія,\~ начальник гарнізону, житлова комісія військової частини, відповідні структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністр оборони України, Головне КЕВ Збройних Сил України, Комісія з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України, яка створюється за наказом Міністра оборони України. Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами і на думку позивача, порушує, не визнає або оспорює його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Як вбачається зі змісту ст.ст.33, 119 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ч.1ст.33 ЦПК України). Відповідно до закріпленого в ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч.1 ст.33 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача можливе лише як результат вирішення судом такого клопотання позивача. Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і спрямовує здійснення їх прав. Судом першої інстанції спір вирішено без дотримання вказаних вимог закону, не визначено коло осіб, які мають брати участь у вирішенні спору. При вирішенні даної справи за позовом до КЕВ м.Харкова про зобов`язання надати житло позивачу, суд не з`ясував повноваження цього структурного підрозділу для забезпечення виконання такого рішення, оскільки до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить\~ вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі. Заявляючи вимогу про зобов`язання КЕВ надати за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення, позивач не поставив питання про залучення в якості відповідача Міністерство оборони України, яке має матеріально-правовий інтерес до предмету спору, а суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки Міністерства оборони України, при цьому не залучивши його до участі у справі у якості співвідповідача. Оскільки рішення у справі\~ вплинуло на\~ права і обов`язки Міністерства оборони України, є обов`язковою його участь у справі в якості відповідача, оскільки тільки тоді воно має процесуальні права і обов`язки, встановлені статтею 31 ЦПК України як сторона у справі. Розгляд справ за відсутності осіб,\~ є порушенням основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України, оскільки він позбавляє таких осіб реальної можливості здійснювати право захисту своїх прав, а суд можливості повного та всебічного дослідження обставин справи на засадах змагальності. Крім того, що стосується залучення до справи в якості відповідача КЕВ м. Харкова, то, як вбачається з Положення про КЕВ м. Харкова, затвердженого Начальником Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління\~ 9 липня 2009 року, на час розгляду справи в суді першої інстанції він був\~ юридичною особою, підпорядкований начальнику Південного Територіального квартирно-експлуатаційного управління м. Одеси, не міг і не може вважатись таким, що представляв інтереси Міністерства Оборони України. Згідно з пунктами 3,4 частини 1, частиною 2\~ статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції\~ є порушення або неправильне застосування норм матеріального\~ і процесуального права. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п.п.1,4 ст.309 ЦПК України, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог [PERSON] . Відповідно до статті 88 ЦПК України, апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат шляхом стягнення судового збору з позивача, у задоволенні позовних вимог якого відмовляється.

Outcome: approved