Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

15.06.2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між сторонами був укладений договір № 0017/07/25-CL від 14.09.2007 року, відповідно до якого було відкрито відновлювальну кредитну лінію та встановленого ліміт кредитування в розмірі 100 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.09.2017 року. Вказує, що на виконання умов договору позивачем з позичкового рахунку відповідача було перераховано на його поточний рахунок грошові кошти, які в подальшому було отримано готівкою. Однак в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач допустив утворення заборгованості по сплаті кредиту та процентів, а також не виконав зобов'язання у звязку із чим 25.02.2015 року йому направлялася письмова вимога про необхідність дострокового погашення усієї заборгованості у відповідності до умов кредитного договору. Оскільки вимога банку позичальником не виконана, по даний час заборгованість не погашена, а відтак вважає, що існують підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій за увесь період невиконання зобовязань у виді пені та штрафу, передбачених умовами договору, а тому просить позов задоволити у повному об'ємі та стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в розмірі 60 197 (шістдесят тисяч сто дев'яносто сім) грн. 38 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 43 068,19 грн., заборгованості по сплаті відсотків - 7 741,64 грн., пені, нарахованої за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату процентів - 4 387,55 грн., штрафу за порушення умов страхування предмету застави - 5 000 грн. 26.01.2016 року відповідач по вказаній цивільній справі [PERSON] звернувся з позовом до ПАТ «Банк Форум» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, на обґрунтування якого зазначив, що 14.09.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно п. 4.1. якого за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що становить 73 % від суми неповернення кредиту та/або несплачених процентів за рік. Позивач зазначає, що вказаний пункт договору є несправедливим, а тому не відповідає положенням статей 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім цього, п. 2.3. договору передбачено, що повернення кредитних коштів здійснюється шляхом сплати позичальником коштів на відкритий йому позичковий рахунок № [NUMBER] в АКБ «Форум» МФО 331995, а в п. 2.6. говориться про обов'язок [PERSON] повернути проценти за користування кредитними коштами на відкритий йому позичковий рахунок № [NUMBER] в АКБ «Форум» МФО 331995. Позивач [PERSON] вказував, що ним було отримано письмове повідомлення про зміну рахунків в кредитному договорі, яке не є додатковою угодою до кредитного договору, а носить лише інформативний характер. 13.06.2014 року вийшла постанова Правління НБУ № 355, якою прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум», у зв'язку з чим останній повторно в односторонньому змінив рахунки, зазначені в п.п. 2.3., 2.6. кредитного договору на рахунок № [NUMBER] без укладення будь-яких додаткових договорів. [PERSON] зазначає, що одностороння зміна умов договору суттєво обмежує права споживача, оскільки суперечить п. 11 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому просить суд визнати недійсними п.п. 2.3., 2.6., 4.1. кредитного договору № 0017/07/25-CL від 14.09.2007 року. Ухвалою Хорольського районного суду від 16.03.2016 року зазначені справи були об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, уточнила, що заборгованість відповідача по сплаті кредитних зобов'язань стала виникати з травня 2014 року. При цьому вказав, що дійсно в березні 2014 року в Банку введена тимчасова адміністрація, а в червні 2014 року розпочато ліквідаційну процедуру банку, у зв'язку із чим рахунки банку не обслуговувалися, а всі відділенні банку були зачиненими. При цьому визнала, що відповідачу інформація про нові реквізити для сплати коштів не повідомлялися, проте такі відомості були розміщені на офіційному сайті банку. В той же час в листі-вимозі банку від 25.02.2015 року відповідачу було доведено до відома реквізити банківської установи, через які слід було погашати кредит. На вказану вимогу відповідач не реагував, а відтак вважає позовні вимоги підставними. Позов [PERSON] про визнання пунктів кредитного договору недійсними не визнала, просила відмовити в його задоволенні, зазначивши, що договір укладений у відповідності вимогами чинного законодавства у формі, відповідач ознайомився з умовами кредитного договору перед його підписанням, зауважень не мав, банк свої зобов'язання перед позичальником виконав, а тому договір не може бути визнано недійсним. Представник відповідача адвокат Павелко Р.С. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначив, що заборгованість виникла не з вини відповідача, суду пояснив, що з моменту укладення кредитного договору і до червня 2014 року відповідач своєчасно виконував взяті на себе кредитні зобовязання, систематично повертав кредитні кошти та сплачував проценти за їх використання згідно з графіком відповідно до умов договору, жодного разу не допускав виникнення заборгованості. Однак, після початку процедури виведення Банку з ринку на підставі постанови Правління Національного Банку України від 13.06.2014 року № 355, а також подальшого запровадження ліквідаційної процедури в банку, з вересня 2014 року були закриті усі відділення банку, рахунки банку заблоковані, а за жодним із відомих позивачу телефонів він не зміг зв'язатися із працівниками банку, інші банківські установи йому відмовляли у прийнятті коштів у зв'язку з тим, що банківські рахунки, зазначені в кредитному договорі, не обслуговувалися. Відтак виникла ситуація, в якій [PERSON] не мав об'єктивної можливості виконувати умови кредитного договору. Посилаючись на вищевказане просить суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Заявлений позов про визнання кредитного договору недійсним підтримав з підстав, зазначених у позові. Розглянувши позовні вимоги за первісним позовом та зустрічні позовні вимоги, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги підлягають відмові в задоволенню, виходячи з таких підстав. Вирішуючи справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до [PERSON] про стягнення заборгованості по об'єднаному провадженню, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 14.09.2007 року між АКБ «Форум» (правонаступником всіх прав та обовязків якого являється ПАТ «Банк Форум») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0017/07/25-CL, відповідно до якого було відкрито відновлювальну кредитну лінію та встановленого ліміт кредитування в розмірі 100 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.09.2017 року. Умовами договору було передбачено обов'язок банку надати позичальнику кредитні кошти шляхом їх перерахування за наданими позичальником платіжними документами або видачі готівкою протягом двох днів з моменту подання заяви позичальником в банк (п. 3.1.1.), натомість обов'язки позичальника передбачені розділом 3.3., зокрема повертати кредитні кошти, не пізніше строку, визначеного в договорі, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, сплачувати кошти за перевірку документів кредитної справи до отримання кредиту в розмірі 2 % від суми кредитку, а також витрати, пов'язані з проведенням дій по примусовому погашенню простроченої заборгованості, а також на вимогу банку сплачувати можливі неустойку, штраф і пеню. Крім цього, п. 3.3.7. вказаного договору визначено обов'язок відповідача, який полягає в стархуванні предмету застави на користь банку, яким є приміщення магазину за адресою: м. Хорол, вул. К. Маркса, буд. 29, Полтавської області, згідно договору іпотеки. При цьому п. 2.3 кредитного договору було визначено, що позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі, визначеній додатком до договору на відкритий йому позичковий рахунок № [NUMBER] в АКБ «Форум», на цей же рахунок згідно п. 2.6. позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Крім цього, у відповідності до п. 2.5 кредитного договору сторони домовилися, що несплата позичальником процентів у визначені договором строки є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки. Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2 процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Крім цього, п. 4.4. договору визначено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених п. 3.3. договору, позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 5000 грн. Судом встановлено, що банк звої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти в сумі 100 000 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № 161577 від 14.09.2007 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, встановлено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Як встановлено у судовому засіданні, і вказані обставини не заперечуються позивачем, до кінця травня 2014 року відповідачем здійснювалося належне виконання взятих на себе кредитних зобовязань за умовами кредитного договору, а саме своєчасно в межах визначених сум та строків вносилися кошти на визначений умовами договору рахунок для погашення поточної кредитної заборгованості по кредиту та процентах. Судом встановлено, що з кінця травня 2014 року відповідач не вносив кошти для погашення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилася заборгованість у виді простроченої та поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів та нарахованих процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості від 21.05.2015 року, з якого вбачається, що станом на 21.05.20156 року відповідача має заборгованість в розмірі 60 197,38 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 43 068,19 грн. (8 554,38 грн. простроченої заборгованості та 34 523,81 грн. поточної заборгованості), заборгованості по сплаті відсотків - 7 741,64 грн. (6 738,69 грн. простроченої заборгованості та 1 002,95 грн. поточної заборгованості), пені, нарахованої за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату процентів - 4 387,55 грн., штрафу за порушення умов страхування предмету застави - 5 000 грн. У звязку із виниклою заборгованістю, 25.02.2015 року позивачем направлено боржнику [PERSON] вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором шляхом повернення усієї суми кредиту в розмірі 43 068,19 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 4 933,37 грн. та поточної суми заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 962,84 грн., а також сплати пені з розрахунку 0,2% в день за простроченим кредитом та процентами в сумі 1 991,08 грн. та штрафу за порушення умов п. 4.4 та п. 3.3.7 кредитного договору в розмірі 5000 грн.(розрахунок заборгованості було проведено станом на 18.02.2015 року). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша і фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У відповідності до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зокрема, в силу наведених вище правових положень, на позивачу лежить обовязок доказування факту порушення кредитних зобовязань за умовами договору, і що таке порушення мало місце з вини боржника, внаслідок чого у кредитора виникає право вимоги у боржника дострокового повернення усіх кредитних коштів та сплати штрафних санкцій. Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, починаючи з кінця травня 2014 року, боржник був позбавлений можливості погашати кредитну заборгованість звичним для нього способом в силу того, що визначений умовами рахунок позивача був заблокований, відділення банку в м. Хорол було зачинено, внаслідок чого він не міг з'ясувати, куди йому вказані кошти сплачувати. Жодної інформації від позивача про нові реквізити для сплати коштів відповідач не отримував. Наведені відповідачем обставини знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового розгляду, оскільки судом встановлено, що дійсно на підставі постанови правління національного Банку України від 13.03.2014 року № 135 ПАТ «Банк Форум» віднесено до категорії неплатоспроможних банків, введено тимчасову адміністрацію, а у відповідності до іншої постанови від 13.06.2014 року № 355 розпочато процедуру ліквідацію банку в ході здійснення якої було припинено роботу усіх відділень банку та заблоковано рахунки установи. Крім цього, зазначені обставини в судовому засіданні визнав представник позивача. В той же час, судом встановлено, що жодних інших дій, які б свідчили про бажання відповідача виконувати зобов'язання належним чином, [PERSON] вчинено не було. Судом встановлено, що лист-вимога від банку, де були вказані також реквізити для сплати заборгованості, був направлений відповідачу, проте не отриманий останнім та повернутий до банку у зв'язку з закінченням терміну зберігання, відповідно банк здійснив дії з повідомлення [PERSON] суми заборгованості та реквізитів для її сплати, а неотримання цього повідомлення адресатом відбулося не з вини позивача. Натомість [PERSON] не надано жодних доказів, які б свідчили про вчинення ним дій щодо виконання зобов'язання, зокрема, у відповідності до ст. 537 ЦПК відповідачем не було використано право щодо виконання зобов'язання шляхом внесення належних кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори. Більше того, відповідач не звертався до центрального відділення банку з офіційним запитом на інформацію про актуальність рахунків для сплати кредиту, навіть попри отримання інформації про введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Форум», що, на думку суду, свідчить про зловживання [PERSON] нестабільним становищем кредитора та бажання уникнути подальшого виконання зобов'язання. Підтвердженням цьому також є дії відповідача, які спрямовані на затягування судового процесу та продовження терміну виконання зобов'язання, зокрема, за клопотанням представника відповідача адвоката Павелка Р.С. по справі було призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання, зокрема, щодо вірності розрахунку заборгованості позичальника станом на 21.05.2015 року, проте протягом 45-ти днів, наданих експертом для оплати вартості експертизи, кошти для її проведення відповідачем не були перераховані на рахунок Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, внаслідок чого експертом було повернено справу до суду без виконання ухвали про призначення експертизи. Суд констатує, що кредитним договором передбачено єдиний обов'язок банку щодо надання позичальнику кредитних коштів шляхом їх перерахування за платіжними документами або видачі готівкою протягом двох днів з моменту подання заяви позичальником в банк. Обов'язку банку щодо повідомлення відповідача реквізитів для сплати заборгованості після введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Форум» договором не передбачено. Разом з тим, судом встановлено, що на офіційному сайті банку - www.forum.ua - було розміщено інформацію про зміну реквізитів рахунків для сплати заборгованості, що підтверджується відповідним витягом з інтернет-сайту. З врахуванням наведеного суд приходить до переконання, що незважаючи на здійснення ліквідаційної процедури та неможливість прийняття оплати заборгованості за кредитом по вказаному у договорі рахунку, на позивачу, як кредитодавцю, не лежав обов'язок завчасно та належним чином повідомити боржника про зміну реквізитів для оплати заборгованості. А відтак, суд вважає, що порушення кредитного зобовязання внаслідок прострочки, що потягло за собою виникнення заборгованості, включно зі штрафними санкціями, виникло саме з вини боржника. До такого висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ по справах № 6-10386св16, 6-12627св16, 6-38268св15. За таких обставин вимоги позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості відповідача, наданий позивачем, оскільки відповідачем не надано доказів, які б свідчили про невірний метод розрахунку чи помилкові суми, вказані в ньому, зокрема [PERSON] не надано доказів на підтвердження укладення договору страхування відповідно до 2.1. кредитного договору, що є підставою для застосування до відповідача згідно п. 4.4. договору штрафних санкцій у вигляді 5 000 грн. До того ж, як було зазначено раніше, відповідач мав можливість спростувати розрахунок позивача, оскільки по справі за клопотанням його представника була призначена судово-економічна експертиза, на вирішення якої було поставлено відповідне питання, проте не скористався цим. Вирішуючи по об'єднаному провадженню позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про захист прав споживачів та визнання недійсними пунктів кредитного договору, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідно до п. 2.3. кредитного договору від 14.09.2007 року, укладеного між АКБ «Форум» (правонаступником всіх прав та обовязків якого являється ПАТ «Банк Форум») та [PERSON], повернення кредитних коштів здійснюється шляхом сплати позичальником коштів на відкритий йому позичковий рахунок № [NUMBER] в АКБ «Форум», МФО 331995. Згідно п. 2.6. договору проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно в валюті кредиту на рахунок № [NUMBER] в АКБ «Форум», МФО 331995, щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами, якщо цей день випадає на вихідні або святкові дні, проценти за користування кредитом позичальник сплачує у перший робочий банківський день після вихідних або святкових днів. Позивач зазначає, що у зв'язку з відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією ПАТ «Банк Форум», відповідач в односторонньому порядку змінив рахунки, зазначені в пп. 2.3., 2.6. договору, на рахунок № [NUMBER], без укладення будь-якого додаткового договору між сторонами, а оскільки одностороння зміна умов договору суттєво обмежує права споживача, так як суперечить п. 11 ч. 3 ст. 18 ЗУ «про захист прав споживачів», зазначені пункти договору мають бути визнані недійсними. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги про визнання недійсними пунктів 2.3., 2.6. кредитного договору, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно зі статтею 217 ЦК недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно вввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Судом встановлено, що рахунок № [NUMBER] та № [NUMBER], зазначені в оспорюваних пунктах кредитного договору, є внутрішньобанківськими, а згідно п. 6.2. Положення про організацію операційної діяльності в банках України порядок відкриття та закриття таких рахунків визначається банком самостійно, що підтверджується зокрема листом НБУ № 03-049/2848 від 03.09.2015 року. З пояснень відповідача - представника ПАТ «Банк Форум» - вбачається, що [PERSON] після запровадження нової бухгалтерської моделі в кінці 2009 року, а також під час здійснення реорганізації банку та зміни рахунків, користувався транзитними рахунками № [NUMBER] та № [NUMBER], та був повідомлений про відповідні зміни рахунків. З копій квитанцій від 20.05.2014 року, 30.05.2014 року, 30.04.2014 року, 23.04.2014 року, 20.01.2014 року, 20.03.2014 року, 20.11.2013 року, 02.12.2013 року, 01.07.2013 року, 20.09.2013 року вбачається, що позивач [PERSON] був повідомлений про зміну рахунків, жодних заперечень щодо такої зміни банку не надав, при погашенні тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами користувався новими рахунками до червня 2014 року. Суд констатує, що [PERSON] володів інформацією щодо нечинності рахунків, зазначених в пп. 2.3., 2.6. кредитного договору, принаймні з 01.07.2013 року, проте з позовом про недійсність зазначених пунктів позивач звернувся тільки після подачі позову банком про стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок порушення [PERSON] зобов'язання, що також свідчить про його бажання уникнути виконання зобов'язання. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України, для визнання пунктів 2.3., 2.6. кредитного договору недійсними, оскільки вказані в них рахунки на момент укладення договору і певний період його дії, були дійсні, натомість суд констатує що після запровадження нової бухгалтерської моделі та реорганізації банківської установи дані пункти кредитного договору в частині зазначення номера рахунку є нечинними. Що стосується несправедливості п. 4.1. кредитного договору та вимоги позивача визнати недійсним даний пункт з цієї підстави, суд бере до уваги наступне. Пунктом 4.1. договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Зазначений пункт кредитного договору позивач [PERSON] просить визнати недійсним, посилаючись, зокрема на порушення ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначаючи, що п. 4.1. вказаного договору є несправедливим і всупереч принципу добросовісності має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача [PERSON], оскільки даним пунктом встановлена вимога щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627 ЦК України законодавець визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодження умов договору. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець, виконавець, не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Пунктом 5 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема такою ознакою є встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Доводи позивача [PERSON] про несправедливість умов п.4.1 кредитного договору в частині визначення розміру пені 0,2% є безпідставними, оскільки нарахування пені за умовами договору встановлено у розмірі 0,2% за кожен день прострочення платежу не від суми отриманого кредиту (вартості продукції), чи всієї суми, що необхідно сплатити за договором в цілому (сукупної вартості кредиту), а лише із тієї частини суми боргу, сплату якого прострочена позичальником. Сторони в договорі домовились саме про такий розмір пені, що не суперечить положенням цивільного законодавства. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Дослідженими матеріалами справи встановлено, що відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, відсоткової ставки пені. Аналіз наведених норм права та встановлених обставин дає підстави стверджувати, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач у письмовій формі надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування, визначивши взаємні права та обов'язки сторін та погодивши порядок сплати тіла кредиту та процентів за його використання, а також розміру неустойки у випадку порушення зобов'язання. Також відповідач своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору та на всіх додаткових угодах фактично підтвердив, що банк надав їй у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, яка передбачена п. 2, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що не заборонено ст. 259 ЦК України, у зв'язку з чим не заслуговують на увагу його доводи про те, що спірний кредитний договір містить приховане збільшення розміру пені і що, відповідно, вказаний договір був вчинений [PERSON] під впливом обману з боку банку, як такі, що не доведені та спростовуються матеріалами справи. За таких обставин, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не було доведено тих обставин, що при укладенні оспорюваного договору, банком не було дотримано вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а тому вимога позивача по об'єднаній справі за позовом про визнання недійсним п. 4.1. кредитного договором № 0017/07/25-CL від 14.09.2007 року щодо ставки пені не підлягає задоволенню. Зважаючи, що позовні вимоги ПАТ «Форум Банк» задоволені в повному обсязі, у відповідності до ст. 88 ЦПК з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 601,97 грн.

Outcome: approved