Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

16 жовтня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивачка із позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Відділ Державного департаменту у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського району міста Дніпропетровська, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що позивачці та її неповнолітній доньці [PERSON] [INFO], на праві власності належить квартира [ADDRESS], де на теперішній час зареєстроване місце проживання відповідача, який з кінця 2012 року в квартирі не проживає, місце його знаходження позивачці не відомо. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації. Позивачам доводиться платити комунальні платежі за зареєстрованого відповідача. У звязку з порушенням її права, як власника, позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. (а.с.2-3) В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Просила стягнути на її користь судові витрати по справі. (а.с.33-34) Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглянути дану цивільну справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Вислухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог, з наступних підстав. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2014 року (справа\~№203/1733/14-ц), яке 27 жовтня 2014 року набрало законної сили, визнано за [PERSON] (ІПН:[NUMBER]) право власності на ? частини квартири [ADDRESS]. За [PERSON] (ІПН:[NUMBER]) визнано право власності на ? частини квартири [ADDRESS] (а.с.6-9). Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року (справа №203/1733/14-ц) залишено без змін. (а.с.10-13) Згідно договору від 25 квітня 2015 року про припинення права на аліменти для дитини у звязку з передачею права власності на частку квартири, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №716, [PERSON] з метою припинення обовязку із сплати аліментів на користь малолітньої доньки [PERSON] передає у власність належну йому на праві власності ? частку квартири №11, що знаходиться в будинку 18, розташованому по вул. Пастера в м. Дніпропетровську. [PERSON] приймає зазначену нерухомість для малолітньої дитини, котра залишається проживати разом з нею у квартирі, частка якої є предметом цього договору. (а.с.14-16) Таким чином позивачка та її донька є власниками квартири [ADDRESS]. Згідно довідки КП «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради №\~4491 від 08 вересня 2015 року за вказаною адресою зареєстровані позивачка [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.\~5). Факт реєстрації відповідача [PERSON] за цією адресою також підтверджується відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області (а.с.32). При цьому, як з'ясовано судом з пояснень позивачки, відповідач не проживає за вказаною адресою ще з кінця 2012 року, ухиляється від вчинення дій, необхідних для зняття його з реєстрації у вказаному вище житловому приміщенні. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність спору між сторонами. Згідно ст.\~41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.\~317,\~319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.\~2 ст.\~409 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п. 13 договору від 25 квітня 2015 року відповідач зобовязався знятися з реєстраційного обліку вказаній квартирі протягом 10 днів з моменту укладання цього договору (а.с. 15) Відповідно до норми ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Приймаючи до уваги, що відповідач позов підтримує, тобто не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та враховуючи, що відповідач не проживає в квартирі позивачки з 2012 року, не вчиняє дій, необхідних для зняття його з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивачки як власника, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.\~1 ст. 88 ЦПК України за результатами розгляду сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (а.с.а.с.1, 20), враховуючи волевиявлення позивачки, підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved