Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

17.05.2019 року до Казанківського районного суду Миколаївської області звернулась [PERSON] з позовом до Казанківської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю, посилаючись на те, що вона з 2009 року безперервно проживає, користується та володіє житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Про попереднього власника їй нічого не відомо. Проживає в цьому будинку без реєстрації, згідно акту підтвердження на предмет фактичного проживання від 13.04.2019 року, складеного депутатом Кривцова В.С. , в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] вбачається , що [PERSON] [INFO] дійсно проживає за адресою [ADDRESS] , з лютого 2009 року по теперішній час. За весь період володіння нею будинком до неї жодних претензій від третіх осіб не надходило. З 2009 року і по теперешній час підтримує у належному стану будинок і прибудинкову територію. Наразі вона має намір офіційно оформити право власності на будинок. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися. Представник позивача надав до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача -Казанківської селищної ради Миколаївської області у судове засідання надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечуть проти задоволення позовних вимог. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] з 29.01.2013 р., про що свідчить копія її паспорту. Згідно акту підтвердження на предмет фактичного проживання від 13.04.2019 року, складеного депутатом Кривцова В.С. , в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] вбачається , що [PERSON] [INFO] дійсно проживає за адресою [ADDRESS] , з лютого 2009 року по теперешній час. Відповідно до копії висновку про вартість об`єкту оцінки, договір № 058 від 08.02.2019 року оцінювача [PERSON] вбачається, що вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] складає 40770 грн. Аналізуючи письмові докази по справі, судом встановлено, що [PERSON] [INFO] відкрито, безперервно та добросовісно володіє житловим будинком, розташованим в [ADDRESS] починаючи з лютого 2009 року , тобто більше 10 років. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України , право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з її власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги до його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять років з часу спливу позовної давності. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». При вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та не звернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. При вирішенні спорів, пов`язаних із виникненням і припиненням права власності, слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Матеріалами справи встановлено, що відповідно акту підтвердження на предмет фактичного проживання від 13.04.2019 року, складеного депутатом Кривцова В.С. , в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] вбачається , що [PERSON] [INFO] дійсно проживає за адресою [ADDRESS] , з лютого 2009 року по теперішній час. За весь період володіння нею будинком до неї жодних претензій від третіх осіб не надходило. З 2009 року і по теперішній час підтримує у належному стану будинок і прибудинкову територію. Наразі вона має намір офіційно оформити право власності на будинок. Суд вважає, що зазначені ознаки набувальної давності в даному випадку наявні, оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] [INFO] з лютого 2009 року , тобто понад 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком за адресою [ADDRESS] . З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про законність вимог позивача, які підлягають задоволенню.

Outcome: approved