Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

15 січня 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 28 липня 2012 року уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що подружнє життя не склалось, сімя розпалася. З вересня 2015 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, відповідач самовільно забрала дітей та покинула місце проживання. Позивач вважає, що збереження сімї суперечить інтересам кожного з подружжя, просить шлюб розірвати. За клопотанням відповідача сторонам надавався строк на примирення 2 місяці. У судове засідання 08 червня 2018 року позивач не зявися, направив клопотання, в якому просив справу розглядати в його відсутність, на задоволенні позову наполягав. У судове засідання 08 червня 2018 року відповідач не зявилася, подала заяву, в якій заперечувала проти розірвання шлюбу. Заперечення, викладені раніше у відзиві, підтримала в повному обсязі. Так, у відзиві позивач зазначала, що не має наміру розривати шлюб, навпаки здійснює заходи для його збереження. Вказує, що позивач виклав у позові недостовірну інформацію про те, що з вересня 2015 року вони проживають окремо і що вона самовільно забрала дітей. Навпаки до кінця вересня-жовтня 2016 року вони проживали з позивачем однією сімєю вели спільне господарство, за гроші її батька в червні 2016 року придбали трикімнатну квартиру, яка була оформлена імя [PERSON] Вказує в запереченнях, що в кінці вересня - на початку жовтня 2016 року саме позивач залишив сімю та з того часу не спілкується з дітьми, всі його зусилля направлені на те, щоб залишити відповідача та дітей без житла та без засобів для існування. Вказує, вже після того, як були припинені фактичні шлюбі відносини і відповідач звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, [PERSON] всупереч інтересам сімї продав два автомобілі: ЗАЗ-DAEWOO та Mersedes-Bens Vito. Відповідачка вказує, що рішенням суду від 22 листопада 2016 року з позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, та на утримання дружини, які позивач не сплачує регулярно, утворилась заборгованість. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 28 липня 2012 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис №762, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7). Судом було надано сторонам строк на примирення два місяці, однак сторони не примирились за цей період. Позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу. Відповідач не погоджується на розірвання шлюбу та наполягає на тому, що шлюбні відносини продовжувалися до вересня-жовтня 2016 року. Вважає, що розірвати шлюб не можна, оскільки між сторонам не вирішено спір по поділ майна подружжя. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобовязані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх обєктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обовязок збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що вона заперечує проти розірвання шлюбу до тих пір, поки не буде вирішено спір про поділ майна подружжя, оскільки у даних спорів різні правові підстави. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення не відбулось, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем, згідно його заяви, зазначеній у позові (а.с.19).

Outcome: approved