Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

16.01.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з вимогою про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і пояснив, що згідно рішення Романівського районного суду Житомирської області від 01.08.2011 року він сплачує на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, та згідно рішення Романівського районного суду Житомирської області від 20.06.2013 року він сплачує на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Позивач зазначив, що розмір стягнень становить половину його заробітної плати, з іншої половини проводяться відрахування страхових внесків до Пенсійного та інших фондів, а тому позивач отримує менше половини зароблених коштів, що призвело до погіршення його матеріального стану. [PERSON] вважає, що при ухваленні рішення від 20.06.2013 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], суд не врахував тієї обставини, що він вже сплачував аліменти на утримання дочки [PERSON], а тому просить зменшити розмір стягуваних аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували та просили суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, тому що жодні обставини не свідчать про погіршення матеріального стану чи стану здоров'я позивача, навпаки, за останній час розмір його заробітної плати збільшився, також позивач має у власності земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0.3357 га для ведення особистого селянського господарства; має можливість займатися полюванням та утримувати трьох мисливських собак, що розцінюється як розкіш і тягне за собою значні витрати. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала повністю, вказуючи на те, що на даний час проживає разом із позивачем та їх неповнолітньою дитиною - сином [PERSON], [INFO]. Відповідач стверджує, що суми аліментів, які вона отримує від позивача за рішенням суду, недостатньо для повноцінного забезпечення потреб малолітнього сина, а брати участь у додаткових витратах на дитину позивач не має можливості, оскільки змушений також сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання своєї дочки [PERSON], тому просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] та зменшити розмір аліментів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається із рішень Романівського районного суду Житомирської області від 01.08.2011 року (справа № 2-302/11) та від 20.06.2013 року (справа № 290/765/13-ц) [PERSON] повністю визнав позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення з нього аліментів, судом було встановлено, що визнання позовних вимог [PERSON] не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та було ухвалено рішення про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно (а.с. 6, 7). Вказані рішення Романівського районного суду Житомирської області [PERSON] не оскаржував. Згідно інформації, наданої ВДВС Романівського РУЮ Житомирської області, станом на 14.03.2014 року борг по стягненню аліментів зі [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] відсутній (а.с. 47). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження змін його матеріального або сімейного стану, погіршення стану його здоров'я, які могли б бути визнані підставами для зменшення розміру аліментів у розумінні ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України. Відповідно до статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи наведене вище, а насамперед - інтереси дітей, суд вважає, що розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачів [PERSON] та [PERSON], на утримання дочки [PERSON], яка проживає окремо від батька - платника аліментів, та знаходиться на утриманні своєї матері - [PERSON], та розмір аліментів на утримання сина [PERSON], який проживає в одній сім'ї зі своїм батьком - платником аліментів, згідно рішень Романівського районного суду від 01.08.2011 року та 20.06.2013 року, не є настільки значним, що ставить в тяжке матеріальне становище позивача, а обставини, наведені ним як підставу зменшення розміру аліментів, не свідчать про необхідність зміни їх розміру в сторону зменшення, а тому суд відмовляє в позові про зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed