Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

16.09.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 02.10.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 03.10.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 19.11.2019 року. 19.11.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 19.11.2019 року. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 28 квітня 2018 року Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 41. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 28.04.2018 року він уклав шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 41. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З 16 вересня 2018 року з відповідачкою разом не проживають, з цього часу подружніх відносин не підтримують, не ведуть сумісного господарства та мають окремий бюджет. Вважає подальше спільне подружнє життя не можливе, оскільки втрачено почуття кохання. Спроби зберегти сім`ю позитивного результату не дали, що й стало причиною звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не надала, заяви про розгляд справи у її відсутність не подала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 28.04.2018 року позивач уклав шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 41, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини. Судом встановлено, що з 16 вересня 2018 року шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання сторін припинені. Відповідач будь-яких заперечень та доказів на спростування даного факту не надала. Тому даний факт суд вважає встановленим. Причиною розпаду шлюбних відносин стало те, що втрачено почуття кохання. Спроби зберегти сім`ю позитивного результату не дали. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим, шлюб між сторонами потрібно розірвати так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам. Так як сторони протягом тривалого періоду проживають окремо одне від одного, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. З чого суд приходить до висновку, що припинення шлюбних відносин між сторонами має стійкий характер і шлюбні відносини та спільне проживання сторони не бажають відновлювати. Тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу. Так як відповідач не висловила бажання щодо відновлення їй дошлюбного прізвища, суд вважає залишити відповідачці прізвище обране при реєстрації шлюбу - [PERSON] . Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., покласти на позивача. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану покласти на відповідача, враховуючи вину обох сторін у розірванні шлюбу. На основі ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved