Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

17.03.2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS] та зобов`язати відповідача звільнити її від свого майна, не чинити їй перешкоди у її користуванні та розпорядженні, виселити відповідача із вказаної квартири без надання іншого житла. На обґрунтування позову послалася на те, що вона є власником спірної квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися нею на свій розсуд, в тому числі для власного проживання та проживання членів своєї родини, які вже зареєстровані в ній. Однак вона позбавлена такого права, оскільки відповідач, який не зареєстрований у спірній квартирі, користується нею. Відповідач не оплачує комунальні послуги, не слідкує за належним утриманням квартири і вона приходить в непридатність. Частина комунальних послуг, які мали б надаватися по цій квартирі, взагалі не надається через несплату.Відповідач проігнорував її письмову вимогу від 04.03.2020 року про звільнення житлового приміщення, та продовжує перешкоджати їй у користуванні вказаною квартирою. 08.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву не подав. Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як передбачено ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставінаявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №200297952 від 14.02.2020 року. У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копіями будинкової книги та довідки про склад сім`ї №4053 від 05.03.2020 року. 04.03.2020 року позивач надіслала відповідачу вимогу про звільнення житлового приміщення - виселення, яку відповідач отримав 06.03.2020 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, однак не виконав. Згідно з наявними у матеріалах справи копіями рахунків на оплату комунальних послуг квартири [ADDRESS] , існує заборгованість зі сплати таких. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Отже, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Установлено, що відповідач не належить до членів сім`ї позивача, сторони не проживали разом і не вели спільного господарства, будь-яких правочинів щодо проживання відповідача у спірній квартирі не укладали, для подальшого проживання відповідача у належній позивачу квартирі відсутні правові підстави, тому позов слід задовольнити. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 840, 80 грн. судового збору. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач поніс витрати на професійну правову допомогу у сумі 3500 грн. Розмір таких витрат підтверджується: договором про представництво інтересів №20/03/11-3 від 11.03.2020 року; детальним описом виконаних робіт від 04.05.2020 року; квитанцією №26297038 від 16.04.2020 року. Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити співмірності їх розміру. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено. Враховуючи, що позов задоволено, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду України у справі №826/2689/15 від 09.04.2019 року. Отже, позов задовольняється.

Outcome: approved