Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

17.07.2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачем вона проживала в зареєстрованому шлюбі з 18.06.2004 року по 14.03.2008 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка після розлучення, а саме останні 9 років, перебуває на постійному утриманні позивача, відповідач опікою та вихованням дитини не займався, життям дитини не цікавиться, лише сплачує мінімальний розмір аліментів (максимум 500,00 грн. на місяць). 13.05.2017 року позивач вийшла заміж за громадянина Македонії, в будинку якого в Республіці Македонія вона проживає на даний час та має намір забрати дочку до себе. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Зазначила, що з 2006 року [PERSON] не з'являється до поділеного між колишнім подружжям [PERSON] будинку в с. Лутівка Радомишльського району Житомирської області, подарунки дитині не дарував та не спілкувався з дочкою, хоча позивач не перешкоджала такому спілкуванню. Крім того додала, що відповідач зловживає спиртними напоями, після того, як йому стало відомо про те, що позивач вийшла заміж та має намір вивезти дитину в Македонію, при вирішенні питання про надання дозволу на виїзд дитини за кордон батько та його матір - бабуся дитини, спочатку запропонували позивачеві сплатити 5 000,00 доларів, а потім взагалі назвали суму 30 000,00 доларів, при цьому погрожував як позивачеві так і їх дочці, в зв'язку з чим позивач зверталася до правоохоронних органів із відповідною заявою. Відповідач в судове засідання не з'явився, його представник проти заявлених вимог позивача заперечила за їх безпідставністю, зазначила, що її довіритель хворіє, являється інвалідом ІІІ групи, отримує мінімальну пенсію, однак, весь час сплачував аліменти, виходячи із своїх можливостей, ніколи від дочки не відмовлявся, а дозвіл на виїзд за кордон на постійне проживання не поспішає надати, так як він хвилюється за майбутнє своєї дочки, бо позивач свій шлюб зареєструвала лише декілька місяців тому. При цьому представник додала, що її довіритель не користується належною йому частиною будинку в с. Лутівка Радомишльського району Житомирської області, залишив це майно для створення належних та комфортних умов проживання своїй дочці. Представник третьої особи участі у судовому засіданні не приймав, в адресованій суду заяві просить суд розглянути справу без представника служби у справах дітей Радомишльської РДА, письмовий висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування надати не має можливості, в зв'язку з тим, що місце перебування [PERSON] не відомо, тому вирішення даного питання залишає на розсуд суду (а.с.32). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] під присягою засвідчила, що являється матір'ю відповідача, після розірвання шлюбу сторони проживали разом ще до 2009 року, а потім її син - відповідач по справі, переїхав проживати до своїх батьків в м. Житомир. Пояснила, її син постійно сплачував аліменти в розмірі 500,00 грн., на теперішній час сплачує 888,00 грн., крім того вони допомагають і зібрати дівчинку до школи, і завжди на день народження купляли подарунки або присилали гроші; коли [PERSON] хворіла її син знаходився на курортному лікуванні, а бабуся щоденно ходила в лікарню провідувала, давала гроші на лікування, після повернення сина з санаторію він відразу прийшов провідати свою дочку в лікарню. Зазначила, що перепоною спілкуванню батькові з дочкою являються неприязні відносини між сторонами. При цьому зазначила, що ні вона, ні її син не вимагали від позивача гроші за надання дозволу на виїзд дівчинки за кордон, а лише свідок попросила свою колишню невістку вирішити питання з хатою, за яку її син сплатив батькам позивача 10 000,00 доларів. Також, у відповідності до ст. 171 СК України, судом було вислухано думку дитини - [PERSON], [INFO], яка пояснила, що вона хоче відмовитися від батька, так як бажає проживати з мамою в Македонії, з батьком майже не спілкується. Заслухавши позивача, представника відповідача та з'ясувавши думку дитини, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. Так, ч. 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, а саме мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 18.06.2004 року по 14.03.2008 року (а.с.6,7), від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] ( а.с.8). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 03.07.2017 року, складеного комісією у складі депутата Лутівської сільської ради [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] проживає з матір'ю по [ADDRESS] батько дитини не проживає з сім'єю. Згідно інформації, зазначеній в даному акті, про дитину [PERSON] піклується та виховує її мати [PERSON], батько дитини [PERSON] зі слів матері сплачує аліменти, але дитину не відвідує з 2006 року, не проживає та не з'являється з цього часу на території сільської ради (а.с.10), при цьому суд звертає свою увагу на ту обставину, що зафіксована в акті інформація зазначена зі слів матері. Із змісту характеристики учениці 8-А класу Радомишльської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 [PERSON] вбачається, що дитина характеризується позитивно як старанна, працелюбна учениця, скромна, дружелюбна, самостійна, має добрий загальний розвиток, однак, часто пропускала уроки в зв'язку з хворобою. Проживає з мамою, яка постійно цікавиться навчанням та вихованням доньки (а.с.11). В матеріалах справи наявна копія заяви [PERSON], адресована начальнику служби у справах дітей Радомишльської РДА, в якій [PERSON] надає свою згоду щодо позбавлення батьківських прав її батька [PERSON] щодо неї в зв'язку з невиконанням батьківських обов'язків (а.с.13). Як вбачається із повідомлення служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 15.08.2017 року, відповідач [PERSON] проживає за межами Радомишльського району, тому працівниками служби у справах дітей було направлено офіційний запит до Житомирської міської служби у справах дітей з проханням обстежити умови проживання [PERSON] та з'ясування думки останнього щодо позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON]. Згідно листа служби у справах дітей Житомирської міської ради зі слів батьків [PERSON] було встановлено, що останній фактично зареєстрований в с. Лутівка Радомишльського району, в м. Житомирі фактично не проживає, місце його фактичного перебування їм не відомо, зазначені обставини унеможливлюють обстеження умов проживання [PERSON] та з'ясування думки останнього щодо позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON]. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування Радомишльської РДА не може надати висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с.32). Проведення оперативного лікування в 2013 році [PERSON], 2004 року народження, підтверджується випискою № 13208 від 30.10.2013 року (а.с.33), однак, зазначені обставини сторонами визнаються, а отже доказуванню не підлягають, а підтверджень того, що лікування було дороговартісним і лише за рахунок позивача по справі не підтверджено ніякими доказами. Суд критично оцінює надані позивачем в якості доказів роздруківки виписки з особового рахунку [PERSON] в ПАТ АБ «Укргазбанк», так як ніякої доказової інформації по суті позовних вимог ці документи не несуть, оскільки вони жодним чином не доводять, що це за кошти, ким та з якою метою вони були перераховані, а тому на думку суду не є належними та допустимими доказами(файл а.с.44). Судом досліджувалися також наявні в матеріалах справи роздруківки з телефону користувача Viber, із яких вбачається переписка когось з особою «[PERSON]…» (а.с.35-42). Суд критично оцінює ці роздруківки, оскільки вони жодним чином не доводять хто саме є користувачем даного номеру мобільного телефону, а тому на думку суду пояснення надані позивачем є її власними міркуваннями, а отже не є належними та допустимими доказами. Посилання позивача на погрози з боку відповідача суду не доведені, як вбачається із матеріалів справи після звернення позивача до суду відповідач зверталася до правоохоронного органу із зверненням, однак, згідно наявного в матеріалах справах повідомлення, в зв'язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення в діях [PERSON] підстави для внесення інформації до ЄРДР відсутні (а.с.65). В матеріалах справи відсутні докази того, що до звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач зверталася з питанням відносно ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, відповідними органами таке питання раніше взагалі не розглядалось і заходів впливу до відповідача не приймалось. Твердження позивача про зловживання відповідачем спиртними напоями не ґрунтуються на належних та достовірних доказах. Згідно наданих представником відповідача документів, відповідач [PERSON] має незадовільний стан здоров'я, йому встановлено третю групу інвалідності, останнім оглядом інвалідність встановлена до 01.07.2019 року, йому протипоказана важка фізична праця (а.с.68-69, 70-72). Як вбачається із виданої [PERSON] довідки відділу ДВС від 27.09.2017 року станом на 01.09.2017 року за останнім рахується заборгованість по аліментам на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], в розмірі 106,90 грн., яка зі слів представника відповідача виникла в останні місяці в зв'язку із збільшенням розміру аліментів (а.с.73). Зазначена представником відповідача обставина, що її довіритель з метою створення належних умов для проживання дитини залишив свою частину будинку для проживання там останньої підтверджується письмовими доказами: ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.11.2007 року про визнання мирової угоди між сторонами відносно поділу житлового будинку з надвірними будинками та спорудами, витягом про державну реєстрацію права [PERSON] на будинок [ADDRESS] та поясненнями самої позивачки, яка не спростовувала вказані обставини (а.с.10,74,75). Таким чином, судом встановлено, що відповідач дійсно не належним чином виконує свої батьківські обов'язки в частині спілкування з дочкою, однак, видно, що він не втратив інтересу до дитини, до її майбутньої долі, не відмовляється її виховувати та утримувати, проте, їх стосунки із колишньою дружиною є перешкодою для повноцінного здійснення його батьківських обов'язків. Отже, сам факт відсутності спілкування відповідача з дитиною, в конкретній ситуації, обумовлений стосунками, які склались між колишнім подружжям, не може бути розцінений, як факт ухилення відповідача від виховання дитини. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилалась на те, що відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон, однак, суд зазначає, що заявлена позивачем обставина не являється підставою для позбавлення батьківських прав, вичерпний перелік яких визначений ч. 1 ст. 164 СК України. В силу вимог ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, посадовими особами, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї (ч. 1); дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав (ч. 2). Думка дитини [PERSON], [INFO], якій на час ухвалення рішення судом першої інстанції виповнилось 12 (дванадцять) повних років, була почута судом першої інстанції безпосередньо у суді. Суд вважає, що висловлювання неповнолітньої дочки сторін пов'язані з великим бажанням дитини виїхати на проживання за кордон та впливом на позицію дитини з боку матері. Як зазначається принципом шостим Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості та в умовах турботи. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 цього ж Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а також за нормою ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У розумінні положень частини 1 ст. 164 СК України, ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні позивачем не було надано жодного належного та достатнього доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, не доведено умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та свідомого нехтування батьківськими обов'язками. За таких обставин, суд приходить висновку про відсутність підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, яким є позбавлення батьківських прав.

Outcome: dismissed