Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

17.09.2018 року [PERSON] в особі представника звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми грошових коштів. Згідно ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 21.09.2018 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову. 27.09.2018 року до суду подано заяву представника позивача про усунення недоліків позовної заяви та ухвалою від 11.10.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Згідно ухвали\~Київського районного\~суду м.\~Харкова від\~ 23.10.2018\~року \~заява представника\~позивача \~ про\~забезпечення позову\~задоволена \~та вжито\~заходів забезпечення\~позову шляхом\~заборони відчуження\~двокімнатної квартири,\~загальною площею\~85\~кв.м.,\~житловою площею\~45\~кв.м.,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~реєстраційний\~номер\~об`єкта нерухомого\~майна:\~2019329663101,\~що\~належить\~на праві\~приватної\~власності\~ [PERSON] ( [ADDRESS] ,\~ІПН:\~ [NUMBER] )\~та шляхом\~заборони\~відчуження нежитлових\~приміщень цокольного\~поверху [ADDRESS] №\~15,17,\~17а,\~17б,\~ [ADDRESS] в,\~17г,\~17д,\~17ж,\~17з,\~17и,\~17к,\~17л,\~17м,\~19,\~19а,\~19б,\~19в,\~19г\~в літ\~«А-10»,\~загальною площею\~316,6\~кв.м.,\~що розташовані\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~реєстраційний\~номер\~майна:\~18228826,\~що\~належать\~на праві\~власності\~ [PERSON] ( [ADDRESS] , [INFO] ). Ухвалою від 19.11.2018 року виправлено описку в ухвалі суду від 23.10.2018 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що 17 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , відповідно до умов якого сторони зобов`язуються в майбутньому в обумовлений у п. 3 договору строк, а саме до 30.09.2016 року, до 16 години укласти основний договір купівлі-продажу квартири у приміщенні приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. за адресою: [ADDRESS] , за суму 3300000 грн., що по курсу НБУ становить 150000 доларів США. На підтвердження свого зобов`язання щодо укладання основного договору, [PERSON] сплачує [PERSON] гарантійну суму в розмірі 3300000 грн. (еквівалент 150000 доларів США) наступним чином: 660000 грн. (еквівалент 30000 доларів США) ще до підписання цього договору; 220000 грн. (еквівалент 10000 доларів США) до 17.00 години 20 числа кожного місяця з жовтня 2015 року по вересень 2016 року включно, що буде підтверджуватися нотаріально засвідченою заявою про розрахунок. Вказує, що у строк, обумовлений в попередньому договорі сторони не уклали основний договір купівлі-продажу. Посилаючись на ст.ст. 635, 546,570 ЦК України та ті обставини, що договір купівлі-продажу укладений не був, вважає, що сплачена сума у розмірі 30000 доларів США є авансом, а тому підлягає поверненню позивачеві. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON] зазначив, що в період дії попереднього договору ним на підставі розписок були безпідставно передані [PERSON] грошові кошти: 09.12.2015 р. 5000 доларів США з призначенням «в якості застави за квартиру [ADDRESS] згідно нотаріального договору»; 09.12.2015 р. 600 доларів США з призначенням «в якості % прострочених платежів»; 17.02.2016 р. еквівалент 1500 доларів США з призначенням «в якості передоплати за оренду кв. [ADDRESS] »; 22.03.2016 р. 5000 доларів США без призначення; 03.04.2016 р. 5000 доларів США з призначенням «в якості оплати за кв. [ADDRESS] згідно договору від 17.09.2015 р.»; 19.05.2016 р. 3000 доларів США без призначення; 07.06.2016 р. еквівалент 3000 доларів США без призначення. Усього за період з 09.12.2015 р. по 07.06.2016 р. передано на загальну суму 23100 доларів США. Зазначивши, що дані кошти були передані без правових підстав, а тому підлягають стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON] на підставі вимог ст. 1212 ЦК України. Таким чином, в позові просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 30000 доларів США у гривнях за офіційним курсом долара США на день ухвалення рішення, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти в розмірі 23100 доларів США у гривнях за офіційним курсом долара США на день ухвалення рішення, а також судові витрати в рівних частках з відповідачів на користь позивача, відповідно до ст.ст. 83, 202, 207, 509, 533, 546, 570, 635, 1212 ЦК України. 08.11.2018 року до суду надійшов відзив на позов представника [PERSON] , у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що саме з вини позивача не був укладений договір купівлі-продажу, а тому і підстав для повернення суми у розмірі 30000 доларів США немає. Крім того, зазначає, що розписки, з приводу яких були пред*явлені вимоги до [PERSON] є розписками про отримання грошових коштів, що передані були в рахунок оплати за користування позивачем спірної квартири, а не безпідставно, як вказує [PERSON] 16.11.2018 року до суду надана відповідь на відзив представника позивача. 12.12.2018 року надійшов відзив, поданий від імені відповідача [PERSON] , в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, а 20.12.2018 року відповідь на відзив представника позивача. Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2019 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, які викладені в позові та відповідях на відзив. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначивши про безпідставність позовних вимог та їх недоведеність за тих обставин та підстав, які вказані в позові. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та надані до суду письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ ч.1 ст. 13\~ ЦПК України\~ суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~ Згідно ст.\~12\~\~ЦПК України\~\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України\~ передбачено, що кожна сторона повинна довести\~ ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу.\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 17.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. за реєстровим № 2342 (а.с. 16). Відповідно до п.1 даного договору [PERSON] зобов`язується передати у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується прийняти у власність цю квартиру на умовах договору та сплатити за неї обумовлену цим договором суму. Відповідно до п. 3 договору, договір купівлі-продажу (основний договір) зазначеної квартири повинен бути укладений до 30 вересня 2016 року включно, до 16 години, у приміщенні приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. за адресою: [ADDRESS] , за суму 3300000 грн., що по курсу НБУ становить 150000 доларів США. Також, умовами попереднього договору від 17.09.2015 року (п. 8) передбачено, що на підтвердження свого зобов*язання щодо укладення основного договору, [PERSON] сплачує [PERSON] гарантійну суму в розмірі 3300000 грн., що по курсу НБУ становить 150000 доларів США, в рахунок належних з [PERSON] за договором купівлі-продажу (Основним договором), платежів на підтвердження зобов*язання придбання квартири та на забезпечення виконання Основного договору. Гарантійна сума входить у ціну квартири, передбачену п.3 договору. В п. 9 попереднього договору було обумовлено, що сторони дійшли згоди про те, що [PERSON] отримає гарантійну суму в розмірі 3300000 грн., що по курсу НБУ становить 150000 доларів США таким чином: 660000 грн., що по курсу НБУ становить 30000 доларів США, ще до підписання цього договору, та іншу частину гарантійної суми платежами, з урахуванням зміни курсу НБУ у відповідності до кожного платежу, у сумі 220000 грн., що по курсу НБУ становить на 17.09.2015 року 10000 доларів США, до 17 годин 00 хвилин двадцятого числа кожного місяця з жовтня 2015 року по вересень 2016 року включно, що буде підтверджуватись нотаріально засвідченою заявою про розрахунок [PERSON] . У випадку, якщо Основний договір не буде укладений з вини [PERSON] , гарантійна сума залишається у [PERSON] У випадку, якщо Основний договір не буде укладений з вини [PERSON] , гарантійна сума підлягає поверненню [PERSON] у триденний строк, з моменту пред*явлення [PERSON] вимоги. Також, в цей строк [PERSON] зобов*язана сплатити [PERSON] неустойку (штраф) у розмірі 100% від гарантійної суми. Даних про скасування вищезазначеного договору або про визнання його недійсним суду під час розгляду справи не надано. В судовому засіданні сторонами також не заперечується, що до укладення попереднього договору [PERSON] отримала від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 660000 грн., що по курсу НБУ становить 30000 доларів США. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Згідно з ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання є договір. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст. 627, 628 ЦК України, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Звертаючись до суду з позовом про стягнення суми з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 30000 доларів США у гривнях за офіційним курсом долара США на день ухвалення рішення, позивач посилається на вимоги ст.ст. 635,546,570 ЦК України та вказує, що основний договір укладено не було, а сплачена сума за попереднім договором у розмірі 30000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачеві. Згідно із частинами першою та третьою\~статті 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або\~\~якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої\~статті 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі\~статтею 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Вирішуючи питання чи є сплачена сума у розмірі 30000 доларів США, яку просить стягнути позивач [PERSON] з відповідача [PERSON] завдатком чи авансом, суд виходить з природи укладеного між сторонами договору від 17.09.2015 року, умов цього договору, які погодили сторони, та обставин справи, і зазначає наступне. Аванс\~ це визначена грошова сума (попередній платіж), яка передається покупцем продавцю, та яка включається до загальної ціни товару. Тобто, покупець сплачує ціну товару декількома частинами: перша частина (аванс) сплачується до отримання ним товару, інша частина після. У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків, сума коштів сплачена як аванс має бути повернута покупцю. Завдаток\~ це грошова сума, яку сплачує покупець продавцю в рахунок належних платежів, що мають бути сплачені ним за договором, з метою підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Як завдаток може також передаватися рухоме майно. Тобто, сума коштів, сплачена як завдаток (так само як і аванс), включається до загальної ціни товару. Відмінність завдатку та авансу полягає у наслідках, які настають у разі порушення умов договору однією із сторін (покупцем або продавцем). За загальними правилами, у разі порушення умов договору покупцем, завдаток залишається у продавця. Але, якщо порушення зобов`язання сталося з вини продавця, то він зобов`язаний повернути покупцю завдаток, та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. Якщо як завдаток було передано майно, продавець додатково має сплатити суму у розмірі вартості такого майна. Тобто, у такому випадку завдаток повертається у подвійному розмірі. Також, винна у порушенні зобов`язання сторона, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку. Якщо договором не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Судом встановлено під час розгляду справи та підтверджується дослідженими доказами, що уклавши попередній договір від 17 вересня 2015 року, [PERSON] на підтвердження свого зобов`язання щодо укладання основного договору, як це передбачено п. 8 Договору повинен був сплатити [PERSON] гарантійну суму у розмірі 3300000 грн., що по курсу НБУ становить 150000 доларів США, в рахунок належних з його боку за договором купівлі-продажу (основним договором), платежів, на підтвердження зобов`язання придбання квартири та на забезпечення основного договору. За умовами договору (п. 9) сторони дійшли згоди, що гарантійна сума сплачується позивачем [PERSON] частинами, а саме: 660000 грн., що по курсу НБУ становить 30000 доларів США, ще до підписання цього договору, а інша частина гарантійної суми платежами, з урахуванням зміни курсу НБУ у відповідності до кожного платежу, у сумі 220000 грн., що по курсу НБУ становить на 17.09.2015 року по 10000 доларів США, до 17 годин 00 хвилин двадцятого числі кожного місяця з жовтня 2015 року по вересень 2016 року включно, що буде підтверджуватись нотаріально засвідченою заявою про розрахунок [PERSON] Сторонами в судовому засіданні не оспорюється, що [PERSON] до підписання договору 17.09.2015 року передав [PERSON] грошову суму у розмірі 660000 грн., що по курсу НБУ становить 30000 доларів США, як це передбачено п. 9 попереднього договору. При цьому, суд звертає увагу на те, що в п. 9 договору прописано, що дана сума грошових коштів є гарантійною, на підтвердження зобов`язання [PERSON] щодо укладання основного договору. Під час судового розгляду судом також встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за договором від 17.09.2015 року не виконав, про що свідчить відсутність нотаріально засвідченої заяви про розрахунок по гарантійним платежам кожного місяця, як це передбачено п. 9 попереднього договору та не уклав договір купівлі-продажу з продавцем. Дані обставини не виконання оплати гарантійних платежів з боку [PERSON] кожного місяця та не оплати з жовтня 2015 року по вересень 2016 року включно по 10000 доларів США, не спростовані і представником позивача в судовому засіданні. Тобто, дослідивши всі докази по справі та умови договору від 17.09.2015 року, суд приходить до висновку, що умови договору були порушені саме позивачем [PERSON] в частині не сплати гарантованої суми оплати та не укладення основного договору купівлі продажу квартири. Пунктом 9 попереднього договору були передбачені наслідки невиконання його умов, а саме: у випадку, якщо основний договір не буде укладений з вини позивача, гарантійна сума залишається відповідачу [PERSON] . У випадку, якщо основний договір не буде укладений з вини [PERSON] , гарантійна сума підлягає поверненню позивачу [PERSON] у триденний строк, з моменту пред`явлення позивачем вимоги. Також в цей строк відповідач [PERSON] зобов`язана сплатити позивачу неустойку (штраф) у розмірі 100% від гарантійної суми. Оскільки суд приходить до висновку, що умови договору від 17.09.2015 року порушені саме позивачем [PERSON] та основний договір купівлі-продажу не був укладений саме з провини [PERSON] (невиплати суми гарантованої та не укладення договору ) та позивачем не надано доказів направлення [PERSON] вимоги про повернення коштів (п.9), що судом також розцінюється як доказ невиконання умов попереднього договору саме з вини позивача та порушення ним зобов*язань, передбачених умовами договору. За змістом положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Умовами попереднього договору було передбачено конкретний термін укладення основного договору до 30.09.2016 року, до 16 годин. Згідно ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Суд приходить до висновку, що спірний договір є змішаним договором, який містить елементи договору про наміри та договору про завдаток. Згідно ч.1 ст. 635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оформлення належним чином, тобто нотаріально, попереднього договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.09.2015 р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. за реєстровим № 2342 між позивачем і відповідачем [PERSON] надавало сторонам гарантію, що у разі ухилення якоїсь сторони від вчинення основного договору, для такої сторони наступали відповідні наслідки, гарантовані умовами договору. Судом встановлено, що позивач після підписання попереднього договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.09.2015 р. ухилявся від належного виконання умов договору, а передача ним відповідачу [PERSON] грошових коштів в сумі 660000 грн. (еквівалент 30000 доларів США), відповідно до умов п. 9 договору посвідчує факт наявності зобов`язання. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Норми ст.ст. 570, 571 ЦК України, прямо закріплює три основні функції завдатку: завдаток водночас є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Передача позивачем коштів відповідачу, відповідно до п. 8 договору від 17.09.2015 року є підтвердженням позивачем свого зобов`язання щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і підтверджує його волю до укладення основного договору, що відповідають платіжній та доказовій функцій завдатку та слугували гарантією підтвердження зобов`язання і забезпечення його виконання, що відповідає забезпеченню реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платоспроможності. Таким чином, оскільки порушення основного зобов`язання сталося з вини [PERSON] і в наявності всі умови щодо наявності саме завдатку, як це передбачено в договорі, то у відповідності до ч.1 ст. 571 ЦК України, завдаток поверненню не підлягає, і позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми у розмірі еквівалент 30000 доларів США задоволенню не підлягають. При цьому, суд зазначає, що посилання позивача в позовній заяві та у відповіді на відзив на правові висновки Верховного Суду України та Верховного суду не є обґрунтованим та таким, що підлягає застосуванню, оскільки суд приходить до висновку під час розгляду даної справи, що сплачена сума до укладання договору 17.09.2015 року у розмірі еквівалент 30000 доларів США є завдатком, який виконував забезпечувальну функцію за ч.1 ст. 546 ЦК України, як погоджено сторонами та умовами договору, а тому не є авансом і не може бути застосована правова позиція, яка говорить про те, що сума підлягає поверненню як аванс, якщо не буде встановлено судом, що ця сума є завдатком. Дані обставини про те, що сплачена сума до підписання договору у розмірі 30000 доларів США є завдатком також підтверджуються і умовами договору від 17.09.2015 року, які передбачають передачу суми грошових коштів у розмірі 660000 грн., що складає 30000 доларів США, як гарантійної суми на підтвердження зобов*язання [PERSON] щодо укладання договору, так і визначеними в договорі способами забезпечення виконання зобов*язання, і прописаними в п.9 наслідками невиконання зобов*язання для обох сторін. Таким чином, посилання позивача на те, що передана грошова сума 660000 грн. (еквівалент 30000 доларів США) є авансом, не відповідає дійсності, оскільки договір є дійсним і включає у себе елемент договору про завдаток, оскільки Цивільний кодекс прямо закріплює три основні функції завдатку: платіжна, оскільки видається в рахунок належних платежів; доказова, оскільки підтверджує факт укладення договору (факт виникнення договірного зобов`язання); забезпечувальна, яка полягає у тому, що сторони додатково пов`язані гарантією. Якщо сторона, яка передає завдаток, ухиляється від виконання договору, вона втрачає завдаток. П.9 попереднього договору визначено обов`язок відповідача [PERSON] , в разі не укладання основного договору з її вини повернути гарантійну суму та сплатити позивачу неустойку (штраф) у розмірі 100% від гарантійної суми, що своїй природі є зобов`язанням сторони повернення завдатку в подвійному розмірі. Згідно ч.2 ст.570 ЦК України, «завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] не відмовлялась від продажу квартири, в той час, як позивачем [PERSON] не були виконані зобов`язання за договором, а саме не були сплачені суми гарантійної оплати та з вини позивача основний договір так і не був укладений. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги не є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми у розмірі 23100 доларів США у гривнях, за офіційним курсом долара США, визначеним станом на день розгляду справи на підставі ст. 1212 ЦК України, суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] про стягнення сум з [PERSON] за розписками від 09.12.2015 р., 17.02.2016 р., 22.03. (без зазначення року), 13.04.2016 р., 19.05.2016 р., 07.06.2016 р. посилається на вимоги ст. 1212 ЦК України та ті обставини, що грошові кошти позивачем були передані без жодних правових підстав відповідачу і між [PERSON] і [PERSON] не існувало жодних правовідносин. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана\~повернути потерпілому\~це майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення\~цієї глави\~застосовуються незалежно\~від того,\~чи безпідставне\~набуття або\~збереження майна\~було результатом\~поведінки набувача\~майна,\~потерпілого,\~інших осіб\~чи наслідком\~події. Положення\~цієї глави\~застосовуються також\~до вимог\~про: 1)\~повернення виконаного\~за недійсним\~правочином; 2)\~витребування майна\~власником із\~чужого незаконного\~володіння; 3)\~повернення виконаного\~однією із\~сторін у\~зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що відповідачем [PERSON] були написані листи наступного змісту: позначена датою 09.12.2015 р. «1) Отримав екв. 600 доларів США в якості % по простроченим платежам, за жовтень та листопад. 2) Отримав екв. 5000 доларів США в якості застави за квартиру [ADDRESS] згідно нотаріального договору»; позначена датою 17.02.2016 «Я [PERSON] отримав від [PERSON] суму еквівалентну 1500 доларів США в якості передоплати за оренду кв. [ADDRESS] »; позначена датою 22.03 «Віддали 5000 доларів США»; позначена датою 07.06.2016 «отримав екв. три тисячі доларів США»; позначена датою 13.04.2016 «Я [PERSON] отримав від [PERSON] суму еквівалентну п`ять тисяч доларів США в якості оплати за кв. [ADDRESS] згідно договору від 17.09.2015» та отримані грошові кошти на підтвердження вказаних листів. (а.с. 17-20). Відповідно до висновку Верховного суду України в постанові №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 р. у справі №309/3458/14-ц, розписка є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми. За своєю суттю розписка про отримання коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки (Висновок Верховного суду України в постанові №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 р. у справі №309/3458/14-ц). В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 викладено наступну обов`язкову для врахування правову позицію: «Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Позивачем в позові та під час судового розгляду його представником не зазначається, що суми коштів зазначені в листах є борговими зобов`язаннями. Зі змісту наданих позивачем листів від 09.12.2015 р., 17.02.2016 р., 22.03. (без зазначення року), 13.04.2016 р., 19.05.2016 р., 07.06.2016 р. не вбачається жодних обов`язків, які походять саме з боргових зобов`язань, тобто зобов`язань, які виникли внаслідок передачі цих коштів. Зі змісту листів випливає, що в зазначені дати позивач не позичав відповідачеві [PERSON] грошей, отже, між сторонами не виникли відносини, які випливають з договору позики, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для стягнення боргу. Також, ці листи не містять зобов`язань про повернення грошових коштів. Аналізуючи надані суду докази як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідачів та пояснення представників в судовому засіданні, судом встановлено, що між сторонами у даному випадку виникли правовідносини, які підпадають під поняття договору найму житлового приміщення, оскільки позивач та його сім`я фактично виконували обов`язки наймачів житлового приміщення. Ці висновки зроблені судом під час аналізу як наданих до суду листів, їх природи щодо отримання грошових кошті, з врахуванням тих обставин, що позивач не має місця реєстрації в м. Харкові, а зареєстрований в Луганській області, обставин укладення попереднього договору та в майбутньому договору купівлі-продажу квартири, відносин між сторонами та попередня домовленість, так і під час дослідження в судовому засіданні всіх інших письмових доказів, які надані до суду. Дані обставини проживання в спірній квартирі [ADDRESS] позивача [PERSON] з родиною не спростовані представником позивача в судовому засіданні під час розгляду справи, а навпаки представленими доказами відповідачів підтверджують дані обставини. Так, позивачем під час розгляду справи не спростовані доводи відповідачів про те, що відповідачі, на прохання позивача дозволити тому з родиною проживати та користуватися зазначеною квартирою на умовах найму до укладення договору купівлі-продажу квартири та переходу до позивача права власності на неї, передавши ключі від неї і що гроші були передані позивачем відповідачам в рахунок плати за користування квартирою, житлово-комунальними послугами за обслуговування цієї квартири. І суд погоджується з доводами відповідачів про те, що між сторонами був присутній договірний характер стосунків, а отримані кошти є оплатою за надані послуги, і тому зазначена сума поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України не підлягає. Згідно зі статтею 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі. Стаття, передбачає, що договір найму житла як правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Вимоги до письмової форми правочину перелічені в ст. 207 ЦК України. Недодержання сторонами письмової форми договору найму житла не має наслідком його недійсність. У даному випадку законом не встановлено, що недодержання сторонами письмової форми договору найму житла має наслідком його недійсність. Тому факт укладання такого договору і заперечення однією зі сторін факту вчинення цього правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та інше. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи. 20 лютого 2018 р. Верховний Суд своєю постановою № 925/1596/16 у рішенні виходив з того, що враховуючи норми ч. 2 ст. 640 та ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, при вирішенні питання щодо визначення початку користування орендованим майном (момент виникнення орендних правовідносин та відповідних прав та обов`язків) та щодо обрахування початку перебігу строку оренди має значення наявність належного доказу на підтвердження цих обставини, а не виключно документу, яким ці обставини підтверджуються. Відповідна правова позиція наведена у постанові Вищого господарського суду України від 2 листопада 2006 р. у справі № 3/639. На підставі вищезазначеного, приходжу до висновку, що між сторонами виникли відносини щодо оренди житла і розписки, які надані позивачем стосуються оплати позивача за проживання в спірній квартирі відповідачів з моменту укладення попереднього договору до дати укладення основного договору про купівлю квартири, а тому суд приходить до висновку, що підстав для стягнення грошових сум за розписками відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України судом не вбачається. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог щодо стягнення судових витрат, оскільки відмовлено в задоволенні позовних вимог. Згідно ч.ч. 9- 11 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову. Враховуючі ті обставини, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, на підставі ч.ч. 9- 11 ст. 158 ЦПК України суд в рішенні суду також зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2018 року.

Outcome: dismissed