Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

17.02.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що його мати [PERSON] з 1965 року була знайома із відповідачем [PERSON] . З березня 1972 року [PERSON] та [PERSON] знаходилися у відносинах як пара, спільно проживали та вели спільне господарство, але офіційно в шлюбі між собою не перебували. [INFO] у них народився син [PERSON] . З тих підстав, що батьки офіційно в шлюбі між собою не перебували, запис в свідоцтві про народження позивача був здійснений у відповідності до ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в зв`язку з чим його батьком у свідоцтві про народження вказаний [PERSON] , тобто прізвище зазначене матері, а ім`я та по батькові батька. [INFO] батьки одружилися. Вказав, що все своє життя вони з батьками жили однією дружною сім`єю, він визнавав [PERSON] своїм батьком, а той його своїм рідним сином. На сьогоднішні день вони з батьком продовжують спілкуватися як син та батько, він допомагає батьку по господарству та в зв`язку з похилим віком [PERSON] - піклується та доглядає за ним. [INFO] мати позивача, [PERSON] , померла. Після смерті матері, перебираючи сімейні документи, він звернув увагу на те, що у свідоцтві про його народження в графі « [PERSON] » значиться [PERSON] . Зазначив, що зі слів відповідача [PERSON] йому було відомо, який саме запис внесено в графу про батька. Оскільки сумніву щодо його походження, як дитини, не мав та ніколи цього не заперечував, не вважав це проблемою. З метою внесення змін в актовий запис, позивач звернувся до Новосанжарського районного відділу ДРАЦС, та спеціалістами відділу йому було роз`яснено, що актовий запис про батька дитини здійснюється або за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. Зважаючи на те, що його мати [PERSON] померла, а батько [PERSON] в зв`язку з похилим віком не може самостійно займатися вирішенням даної проблеми, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.02.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.03.2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи - Новосанжарського районного відділу ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)в судове засідання не з`явився, надав заяву № 344 від 22.05.2020 року про розгляд справи за його відсутності. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Великосолонцівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 21.10.1972 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 32 (а.с. 6). З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 16.12.1972 року вбачається, що 03 грудня 2016 року у Великосолонцівській сільській раді Новосанжарського району Полтавської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , 1936 року народження, та [PERSON] , 1937 року народження, актовий запис № 16. Після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.07.2019 року (а.с. 8). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з роз`яснень, які зазначені у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених статтею 53 чинного на момент виникнення спірних правовідносин Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до [INFO] , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС 1969 року, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в сукупності, зокрема спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. З огляду на те, що позивач [PERSON] народився [INFO] , тобто до [INFO] , тому при вирішенні питання встановлення батьківства необхідно виходити з положень ст.ст. 53, 55 КпШС України, оскільки дитина народилася до набрання чинності Сімейним кодексом України. Згідно ст. 55 КпШС України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до статті 53 КпШС України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. У разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Враховуючи викладені обставини, а також те, що відповідач визнає себе батьком позивача [PERSON] , суд не має сумніву щодо достовірності та добровільності вказаних обставин, тому позовні вимоги про визнання батьківства підлягають задоволенню.

Outcome: approved