Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

16 березня 2017 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якій, з урахуванням наданої позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог від 07 квітня 2017 року, просить стягнути з відповідачки суму боргу за договором позики у розмірі, що є еквівалентом 37114(тридцять сім тисяч сто чотирнадцять) доларів США 38 центів за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судового рішення, яка складається з суми неповернутої позики у розмірі 23600(двадцять три тисячі шістсот) доларів США, процентів за користування позикою у розмірі 11945(одинадцять тисяч девятсот сорок пять) доларів США 14 центів та 3(трьох) процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 1569(одна тисяча пятсот шістдесят девять) доларів США 24 цента, а також понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 8320(вісім тисяч триста двадцять) гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилається на те, що 19 вересня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого відповідачка отримала від позивача в борг грошову суму у розмірі 23600(двадцять три тисячі шістсот) доларів США строком на 4(чотири) місяці, які відповідачка зобовязалась повернути після спливу 4(чотирьох) місяців. В підтвердження укладання договору позики відповідачка [PERSON](боржник) власноручно написала розписку, в якій зобов'язалась повернути позивачу [PERSON](позикодавцю і кредитору) борг у розмірі 23600(двадцять три тисячі шістсот) доларів США після спливу 4(чотирьох) місяців, тобто 19 січня 2015 року. Однак 19 січня 2015 року, після спливу 4(чотирьох) місяців з дати отримання позики у розмірі 23600(двадцять три тисячі шістсот) доларів США, відповідачка [PERSON] не повернула свій борг позивачу [PERSON] в добровільному порядку. Оскільки відповідачка до наступного часу борг не повернула, позивач вимушений звернутися з наступним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] [PERSON] Д.В. в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає та просить розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не зявлялася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить підпис про власноручне отримання Ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2017 року про відкриття провадження по справі № 521/4239/17, копії позовної заяви [PERSON] разом з додатками, Ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2017 року про забезпечення позову [PERSON] про стягнення боргу за договором позики по справі № 521/4239/17. Належне повідомлення відповідачки про дату та час судових засідань на 04.04.2017 року о 09 годині 30 хвилин та на 25.04.2017 року о 10 годині 00 хвилин, підтверджується розписками про отримання судових повісток, направлених на адресу місця реєстрації [PERSON], згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачки, повідомленої належним чином, та зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 19 вересня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого відповідачка отримала від позивача в борг грошову суму у розмірі 23600(двадцять три тисячі шістсот) доларів США строком на 4(чотири) місяці, які відповідачка зобовязалась повернути після спливу 4(чотирьох) місяців. В підтвердження укладання договору позики відповідачка [PERSON](боржник) власноручно написала розписку, в якій зобов'язалась повернути позивачу [PERSON](позикодавцю і кредитору) борг у розмірі 23600(двадцять три тисячі шістсот) доларів США після спливу 4(чотирьох) місяців. Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України cтроком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України cтрок визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України cтрок, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Виходячи з вище вказаних норм законодавства і рахуючи від дати отримання позики відповідачкою 19 вересня 2014 року, суд дійшов висновку, що строк у 4(чотири) місяці сплив 19 січня 2015 року. Таким чином, відповідачка [PERSON](боржник) власноручно написала розписку, в якій зобов'язалась повернути позивачу [PERSON] (позикодавцю і кредитору) борг у розмірі 23600 (двадцять три тисячі шістсот) доларів США 19 січня 2015 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі № 6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі № 6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачкою розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачці зазначену грошову суму у позику, а відповідачка зобовязалась, відповідно, повернути отримані кошти готівкою. Отже, власноручна письмова розписка відповідача [PERSON] повністю та беззаперечно підтверджує факт отримання нею 19 вересня 2014 року від позивача [PERSON] в борг грошової суми у розмірі 23600(двадцять три тисячі шістсот) доларів США, а також беззаперечно підтверджує її обовязок повернути позику після спливу 4 (чотирьох) місяців з дати отримання позики, тобто 19 січня 2015 року. В контексті статі 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Однак 19 січня 2015 року, після спливу 4 (чотирьох) місяців з дати отримання грошової позики у розмірі 23600 (двадцять три тисячі шістсот) доларів США, відповідачка [PERSON] не повернула свій борг позивачу [PERSON] в добровільному порядку і до теперішнього часу не виконала свої зобовязання перед позивачем за договором позики від 19 вересня 2014 року щодо повернення суми позики, а саме грошових коштів у розмірі 23600 (двадцять три тисячі шістсот) доларів США. За таких підстав, з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума неповернутої позики у розмірі 23600 (двадцять три тисячі шістсот) доларів США. Також, згідно ст. 536 ЦК України, «за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства». Частиною першою ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Верховний Суд України у Постанові від 02 липня 2014 року по цивільній справі № 6-36цс14 висловив правову позицію, у якій зазначив, що у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд вважає, що виходячи з розміру отриманих відповідачкою від позивача грошових коштів, користування коштами у даному випадку, з огляду на ч. 2 ст. 1048 ЦП України, не можна вважати безпроцентним. А оскільки розмір процентів не був встановлений в укладеному між сторонами договорі позики від 19 вересня 2014 року, то боржник [PERSON] за користування позикою зобовязана сплатити на користь позикодавця [PERSON] проценти на рівні облікової ставки Національного банку України. Дослідивши зроблений позивачем письмовий Розрахунок процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України, який був наданий позивачем разом із Заявою про збільшення розміру позовних вимог від 07 квітня 2017 року, суд вважає, що позика в розмірі 23600(двадцять три тисячі шістсот) доларів США знаходиться у користуванні відповідачки з 19 вересня 2014 року(дата отримання позики) по 07 квітня 2017 року(дата подання позивачем Заяви про збільшення розміру позовних вимог), і виходячи з розрахунку (23600 USD) х (облікова ставка НБУ) / 100 / 365 х (кількість днів), за період з 19 вересня 2014 року(дата отримання позики) по 07 квітня 2017 року(дата подання позивачем Заяви про збільшення розміру позовних вимог) загальна сума процентів, які має сплатити боржник [PERSON] за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України (згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України), складає 11945 (одинадцять тисяч девятсот сорок пять) доларів США 14 центів. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції. Тому суд вважає, що, оскільки 23600 (двадцять три тисячі шістсот) доларів США боржником станом на 07 квітня 2017 року (дата подання позивачем Заяви про збільшення розміру позовних вимог) не повернуті, то за період з 20 січня 2015 року (перший день прострочення виконання грошового зобов'язання) по 07 квітня 2017 року(дата подання позивачем Заяви про збільшення розміру позовних вимог) боржник [PERSON], окрім процентів за користування позикою, згідно ст. 625 ЦК України зобовязана сплатити на користь позивача 3(три) процента річних від простроченої суми грошового зобов'язання за 809 (вісімсот девять) днів прострочення. Дослідивши зроблений позивачем письмовий Розрахунок 3(трьох) процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, який був наданий позивачем разом із Заявою про збільшення розміру позовних вимог від 07 квітня 2017 року, суд встановив, що виходячи з розрахунку 23600USDх3х809:365:100 загальна сума 3(трьох) процентів річних, які має сплатити боржник [PERSON] за 809(вісімсот девять) днів прострочення виконання грошового зобов'язання в період з 20 січня 2015 року(перший день прострочення виконання грошового зобов'язання) по 07 квітня 2017 року(дата подання позивачем Заяви про збільшення розміру позовних вимог), складає 1569(одна тисяча пятсот шістдесят девять) доларів США 24 цента. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову і стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] загальної суми боргу за договором позики від 19 вересня 2014 року у розмірі 37114(тридцять сім тисяч сто чотирнадцять) доларів США 38 центів, яка складається з суми неповернутої позики у розмірі 23600(двадцять три тисячі шістсот) доларів США, процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 19 вересня 2014 року по 07 квітня 2017 року у розмірі 11945(одинадцять тисяч девятсот сорок пять) доларів США 14 центів та 3(трьох) процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 20 січня 2015 року по 07 квітня 2017 року у розмірі 1569(одна тисяча пятсот шістдесят девять) доларів США 24 цента. При цьому вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, адже згідно приписів ч. 2 ст. 524 ЦК України Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Верховний Суд України у Постанові від 01 березня 2017 року по цивільній справі № 6-284цс17 висловив аналогічну правову позицію, у якій зазначив, що…сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу… Ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми боргу, відповідно до умов договору та положень цієї норми, визначену за курсом долара США станом на 9 липня 2015 року - на день ухвалення судового рішення, як зазначено у позовних вимогах. Тому, враховуючи, що позичальник [PERSON] та боржник [PERSON] чітко визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті в розмірі 23600 (двадцять три тисячі шістсот) доларів США, і цей борг ще не сплачений, то борг [PERSON] разом з процентами за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ та 3(трьома) процентами річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у загальному розмірі 37114(тридцять сім тисяч сто чотирнадцять) доларів США 38 центів, має бути стягнутий виходячи з офіційного курсу долара США на день проголошення судового рішення. Згідно офіційного Повідомлення НБУ «Про офіційні курси гривні до іноземної валюти» від 25.04.2017 року курс долару США до гривні України встановлений НБУ на 25.04.2017 року становить 26,67 грн. за 1 долар США, отже на цю дату еквівалент грошової суми в розмірі 37114(тридцять сім тисяч сто чотирнадцять) доларів США 38 центів дорівнює 989840(девятсот вісімдесят девять тисяч вісімсот сорок) гривень 51 копійка, яка складається з суми неповернутої позики у розмірі 23600(двадцять три тисячі шістсот) доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 629412(шістсот двадцять девять тисяч чотириста дванадцять) гривень; процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 19 вересня 2014 року по 07 квітня 2017 року у розмірі 11945(одинадцять тисяч девятсот сорок пять) доларів США 14 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 318576(триста вісімнадцять тисяч пятсот сімдесят шість) гривень 88 копійок; та 3 (трьох) процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 20 січня 2015 року по 07 квітня 2017 року у розмірі 1569(одна тисяча пятсот шістдесят девять) доларів США 24 цента, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 41851(сорок одна тисяча вісімсот пятдесят одна) гривня 63 копійки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав суд присуджує до стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] і суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 8320(вісім тисяч триста двадцять) гривень.

Outcome: approved