Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

16.09.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила позбавити його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що з 27.11.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.10.2010 року шлюб було розірвано. [INFO] народився син - [PERSON] . З відповідачем проживали окремо, а дитина народилася вже після реєстрації розірвання шлюбу. [PERSON] ніколи не бачився та не зустрічався з сином, дитина зовсім не знає батька, відповідач жодним чином не бере участі у вихованні та утриманні сина. Також, позивачка зазначила, що [PERSON] повністю самоусунувся від виховання та утримання дитини, не мав та не бажає мати жодного зв`язку з сином, ніколи не цікавився його духовним розвитком, станом здоров`я, навчанням. На думку [PERSON] позбавлення відповідача батьківських прав відповідає перш за все інтересам дитини. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, в своєму відзиві позов не визнав. Зазначив, що на теперішній час виявляє бажання приймати активну участь у вихованні та утриманні сина, мати з ним постійний зв`язок, займатися його духовним розвитком та станом здоров`я, допомагати з навчанням. Вважає, що позбавлення його батьківських прав може нашкодити повноцінному та нормальному розвитку дитини. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2019 року призначено підготовче судове засідання. 19 березня 2020 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.12). Шлюб між сторонами розірвано Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 27 жовтня 2010 року (а.с. 11). Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська поліклініка № 9» Харківської міської ради від 16.08.2019 року [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом у лікарів з народження. Дитина на прийом до лікаря з`являється у супроводі матері. Згідно довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 453 Харківської міської ради» [PERSON] , з 02.06.2012 року по 30.08.2017 року відвідував заклад. На протязі навчальних років дитину забирали мама та баба. [PERSON] активно займалася розвитком та вихованням дитини. Вихователям груп, в яких виховувалась дитина, батько дитини [PERSON] не був відомий. У житті та вихованні дитини батько участі не приймав. Згідно з інформацією адміністрації Харківська гімназія № 163 Харківської міської ради Харківської області, малолітній [PERSON] , [INFO] , з 31.08.2017 року навчається в Харківській гімназії № 163, батько [PERSON] у період навчання дитини батьківські збори не відвідував, до класного керівника не звертався. Мати, [PERSON] постійно підтримує зв`язок з класним керівником, допомагає сину в освітньому процесі, відвідує батьківські збори, бере участь у загальношкільних заходах. Відповідно до висновку від 21.12.2019 року № 796 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також акту обстеження умов проживання від 19.09.2019 року, дитина мешкає разом з матір`ю, де створені необхідні умови для всебічного розвитку дитини. Батько дитини [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, однак не з`явився, пояснень чи документів не надав. З приводу встановлення йому порядку участі у вихованні [PERSON] , [INFO] , та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері не звертався, доказів виконання ним батьківських обов`язків не надавав. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. За таких обставин, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав (а.с.45-47). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За нормами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Згідно вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, на необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами батько малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , - відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню сина. Таким чином, доводи позивача, про те, що відповідач жодним чином не бере участі у вихованні та утриманні сина, а також, не має зв`язку з дитиною, не цікавиться духовним розвитком сина, станом його здоров`я, навчанням знайшли своє повне підтвердження та відповідачем в своєму відзиві жодним чином не спростовані. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та ухиляється від вказаних обов`язків, у зв`язку з чим наявні передбачені законодавством України підстави для позбавлення його батьківських прав та задоволення позову. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України. Питання про судові витрати, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved