Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

15 серпня 2016 року позивачі звернулися до суду з даним позовом в якому зазначають, що 25 грудня 2014 року близько 17 год. до них на подвір'я, де вони різали дрова, на автомобілі приїхав дільничний інспектор Камінь-Каширського РВ УМВС України у Волинській області [PERSON] з двома чоловіками, який, у зв'язку з тим, що вони ніби то допустили лісопорушення - незаконну порубку дерев: молодняка берези, вільхи, без складання постанови про вилучення, забрав пилку, сокиру, які поклав в автомобіль, крім цього погрожував арештом та зобов'язав [PERSON] взяти довідку, де він заготовляв дрова. На його прохання видати таку довідку, Видричівський сільський голова такої не видав, оскільки дрова не були заготовлені в лісовому масиві. З метою повернути пилку і сокиру [PERSON] звертався у Добренське лісництво, до лісника [PERSON] в с. Видричі, Камінь-Каширський РВ УМВС та прокуратуру. 16 квітня 2015 року до [PERSON] вкотре прийшов [PERSON] із працівником міліції Шелестом С.М., які перебували у стані алкогольного сп'яніння, вели себе неадекватно, та, вважає, вимкнули подачу електроенергії до його будинку, втрутившись у роботу електролічильника, у зв'язку з чим він змушений був запалювати свічки. На даний час електролічильник не закритий і він може пошкодитись. Вважає, що [PERSON] не мав права вилучати у нього пилку і сокиру, оскільки лісопорушення він не вчиняв. А тому, на його думку, дільничний інспектор міліції порушив вимоги Закону України «Про міліцію» та завдав йому моральної шкоди, оскільки спричинив незручності у зв'язку з відсутністю пилки та сокири, внаслідок чого він не мав можливості порізати та порубати дрова для опалювання житлового будинку взимку. Такі дії [PERSON] завдали їм незручностей, нервових потрясінь, негативно позначились на їхньому здоров'ю. Розмір завданої моральної шкоди оцінюють в 10000 грн. У зв'язку з наведеним, в ході розгляду справи збільшивши позовні вимоги, просять стягнути із Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України в їх користь 11000 грн. моральної шкоди та 400 грн. витрат по оплаті юридичної допомоги, а в останньому судовому засіданні збільшили стягнення до 12000 грн. із врахуванням витрат на поїздки в правоохоронні органи та до суду, крім того, просять зобов'язати [PERSON] повернути йому сокиру, яка була безпідставно вилучена 25 грудня 2014 року та всі моральні збитки стягнути із нього. Представником ГУНП у Волинській області було подане заперечення на позовну заяву, де він зазначив, що вважає позов безпідставним, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області та утворено Головне управління Національної поліції у Волинській області. Враховуючи, що ліквідація передбачає припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов'язки, позивачі не вступали в ніякі правовідносини із ГУНП у Волинській області, а події відбувались в період обслуговування району Камінь-Каширським РВ УМВС України у Волинській області, [PERSON] та [PERSON] безпідставно звернулись із вказаним позовом до ГУНП у Волинській області. Крім того, вважає, що позивач не подав доказів, які б свідчили про зміст заподіяної йому моральної шкоди, характер, обсяг і тривалість душевних страждань, наявність та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, про причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та заподіяною йому моральною шкодою. У зв'язку з викладеним, просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали повністю із підстав, зазначених у позові та пояснили, що [PERSON] протягом тривалого часу упереджено ставився до них, 25 грудня 2014 року в присутності свідків без складання протоколу незаконно вилучив пилку та сокиру, в зв'язку з чим створив для них незручності для заготівлі дров в зимовий період. На даний час пилку він повернув, а сокиру ні. А тому просять зобов'язати його повернути сокиру та стягнути моральну шкоду обом в сумі 12000 грн. враховуючи витрати за надання правової допомоги та за проїзд до суду і правоохоронних органів. Представник Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання, на розгляд справи не з'явився, причин неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що 25 грудня 2014 року він з працівниками лісової охорони дійсно був біля садиби, де проживають позивачі [PERSON] та [PERSON] і з'ясовували щодо законності заготовлених дров. Позивачі пояснювали, що дрова заготовили на меліоративних канавах із дозволу. Сокиру та пилку він не вилучав і вважає, що із-за неприязних стосунків, які склалися між ним та позивачами, вони заявили даний позов, який є безпідставним. Представник ліквідаційної комісії Камінь-Каширського РВ УМВС України у Волинській області Шумік А.М. позов не визнав та пояснив, що позивачі безпідставно подали даний позов, оскільки [PERSON] вироком Камінь-Каширського районного суду від 17 червня 2016 року засуджено за ст. 345 ч. 1 КК України за погрози [PERSON], як працівнику правоохоронного органу. Просить відмовити у позові. Заслухавши пояснення позивачів, відповідача [PERSON], представника ліквідаційної комісії Шуміка А.М., свідків, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позову немає. Відповідно до ст. 23 ч. ч. 1, 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно до ст. 1167 ч. 1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Умовами настання цивільно-правової відповідальності за наведеними нормами є завдання моральної шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно з п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Всупереч вказаним вимогам закону, позивачами не доведено факту спричинення відповідачами моральної шкоди, протиправності їх дій і їх вина. Так, позивачі як у позовній заяві так і при розгляді справи стверджували, що відповідач [PERSON] 25 грудня 2014 року безпідставно вилучив у них пилку і сокиру, яку на даний час не повернув, в результаті чого вони не мали змоги порізати та порубати дрова для опалювання житлового будинку взимку і як наслідок, перенесли моральні страждання, погіршення стану здоров'я, самопочуття. Однак, в ході розгляду справи жодних належних та допустимих доказів незаконного вилучення пилки і сокири [PERSON] 25 грудня 2014 року позивачі суду не подали і при розгляді справи не довели. Допитані в судовому засіданні свідки, на які покликаються позивачі, [PERSON] та [PERSON], які є працівниками лісової охорони Добренського лісництва, підтвердили факт знаходження разом із [PERSON] 25 грудня 2014 року біля садиби позивачів, де було з'ясовано походження дров, не підтвердили вилучення [PERSON] пилки і сокири. Свідок [PERSON] - колишній сільський голова Видричівської сільської ради Камінь-Каширського району, показав, що [PERSON] дійсно звертався до нього щоб він видав довідку про те, що вони з [PERSON] заготовляли дрова на меліоративних каналах, однак він пояснив, що це не належить до компетенції сільської ради. Наявні в матеріалах справи довідка Державного підприємства «Камінь-Каширське лісове господарство» від 09 грудня 2015 року (а.с. 6) про те, що [PERSON] в грудні 2014 року та січні 2015 року до адміністративної відповідальності за лісопорушення не притягувався, суд не вважає таким доказом. Допитаний на вимогу позивачів свідок [PERSON] - головний лісничий ДП «Камінь-Каширський лісгосп», не підтвердив покликання [PERSON] та [PERSON] про те, що йому було відомо про вилучення пилки та сокири [PERSON] 25 грудня 2014 року. Беручи до уваги вищевикладене, підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed