Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

16.04.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власницею житлового будинку по [ADDRESS] . У даному будинку у 2015 році був зареєстрований [PERSON] . Але у 2016 році він виїхав у невідомому напрямку і на даний час про його місце проживання позивачці нічого невідомо. Особистих речей та майна [PERSON] немає, участі у підтриманні в належному стані будинку та оплаті витрат пов`язаних з обслуговуванням житла він не несе. Все це свідчить про втрату ним інтересу до житла, як до свого постійного місця проживання. Заяв від [PERSON] щодо намірів проживати в будинку не надходило. Домовленості щодо користування житлом між ними не було. Обставини, які давали б можливість визначити причини відсутності [PERSON] понад встановлені строки поважними у позивачки відсутні. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Та пояснила, що у 2015 році вона зареєструвала [PERSON] в належному їй житловому будинку як цивільного чоловіка. А у 2016 році він виїхав у невідомому напрямку, з приводу його розшуку позивачка зверталась до поліції, але його місцезнаходження на даний час невідоме. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивачка не заперечує проти вирішення справи без присутності відповідача з постановленням заочного рішення, суд постановив: проводити розгляд справи на підставі наявних доказів по справі. Заслухавши вступне слово позивачки та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, судом встановлено наступне. Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №30003567 від 25.11.2014 року, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 6-9). Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 27.10.2015 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та копією домової книги (а.с.10-11,15,16). Також встановлено, що з 2016 року по теперішній час відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , складеним депутатом Новгород-Сіверської міської ради Топчій Н.М. від 01.04.2019 року (а.с.12). З приводу встановлення місця проживання відповідача, позивачка [PERSON] зверталась Новгород-Сіверського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, проте при проведенні перевірки місцезнаходження [PERSON] на даний час невідоме (а.с.21). Стаття 405 ЦК України визначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] як цивільний чоловік позивачки, не проживає за місцем реєстрації 2016 року по теперішній час, домовленості про інше між сторонами не досягнуто, тому суд приходить до переконання, що [PERSON] втратив право на користування житлом позивачки. Крім того, стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням і задовольняє позов повністю. Відтак, встановлені підстави для задоволення позову. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат та стягує судовий збір з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved