Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

15 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до Іванівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на підставі рішення відповідача № 17 від 25 лютого 1993 року її матері [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,53 га, що розташована на території с.Яселка Іванівської сільської ради, без зазначення юридичної адреси, для ведення особистого підсобного господарства, про що 18 січня 1994 року їй видано державний акт на право приватної власності на землю. [INFO] мати померла. Після її смерті вона не може отримати спадщину на вказану земельну ділянку, оскільки цільове призначення земельної ділянки в державному акті вказано невірно, а саме її було передано для ведення особистого підсобного господарства, а фактично земельна ділянка використовується й для обслуговування розташованого на ній житлового будинку. Через неправильне оформлення державного акту вона позбавлена можливості реалізувати своє право на нерухоме майно, а тому просила визнати недійсним вказаний державний акт на право приватної власності на землю. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники відповідача та третьої особи - відділу Держкомзему в Очаківському районі Миколаївської області - в судове засідання не з'явилися. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність його представника, в якій, крім цього, зазначив, що з позовом згоден, третя особа надала до суду лист про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що передбачено ст. 126 ЗК України. Так, з копії державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого 18 січня 1994 року Іванівською сільською радою Очаківського району Миколаївської області, на підставі рішення цієї ж ради № 17 від 25 лютого 1993 року, вбачається, що [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,53 га, що розташована на території с.Яселка Іванівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, без зазначення юридичної адреси, для ведення особистого підсобного господарства (а.с.16). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого станом на 11 лютого 2008 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.17-19). [INFO] [PERSON], яка є матір'ю позивачки [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження останньої виданого 21 січня 1950 року Н.Богданівською сільською радою, про одруження [NUMBER] виданого Жовтневим рай бюро ЗАГСА Миколаївської області 02 січня 1971 року, про укладення шлюбу [NUMBER] виданого рай бюро ЗАГСу м. Миколаєва 24 лютого 1978 року (а.с. 5,6,8), померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] виданого виконкомом Іванівської сільської радою Очаківського району Миколаївської області 20 серпня 2013 року (а.с.10). З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 квітня 2014 року вбачається, що [PERSON] отримала спадщину після смерті матері [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.12). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 20440315 підтверджується право власності [PERSON] на вказаний вище житловий будинок (а.с.13). Як вбачається з довідки Іванівської сільської ради Очаківського району Миколаївської області № 232 від 12 лютого 2014 року за адресою розташування житлового будинку, що належить позивачці, згідно земельно-кадастрової книги за порядковим номером 133 зроблено запис про те, що площа земельної ділянки становить 0,53 га (а.с.15). Листом нотаріуса Другої Очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 190/02-14 від 04 березня 2014 року позивачці у видачі свідоцтва про право спадщину на земельну ділянку після смерті матері відмовлено у зв'язку з допущеним порушенням при складанні акту на землю, а саме невірно зазначено цільове призначення земельної ділянки, оскільки на ній розташований житловий будинок (а.с.11). Відповідно до ст. ст. 67, 56 ЗК України, що діяв на час видачі зазначеного вище державного акту, громадянам у сільській місцевості за рішенням сільської ради може бути виділена у приватну власність земельна ділянка для будівництва жилих будинків та їх обслуговування у розмірі не більшому, ніж 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства в межах населених пунктів громадянам передаються у власність земельні ділянки у розмірі не більшому 0,6 га, тобто зі змісту цих статей ЗК України випливає, що громадянам може бути виділено у приватну власність земельні ділянки, як для будівництва жилих будинків та їх обслуговування, так і для ведення особистого підсобного господарства. Як встановлено судом, [PERSON] фактично була надана земельна ділянка й для обслуговування розташованого на ній житлового будинку, а тому вона мала два призначення: для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства і право власності на неї повинно бути посвідчено двома окремими державними актами. Крім того, в акті відсутня юридична адреса знаходження земельної ділянки. Стаття 155 ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про недійсність спірного державного акту, що позбавляє позивачку можливості реалізувати своє право на спадкове майно та розпоряджатися як самою земельною ділянкою, так і побудованим на ній будинком, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачки, за власним клопотанням останньої.

Outcome: approved