Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

16 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між ним та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано 24 травня 2001 року виконавчим комітетом Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 06. Від вказаного шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з тим, що вони не зійшлися характерами, через постійні сварки з відповідачем та різність поглядів на подальше спільне проживання та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Фактичні шлюбні відносини між ними припинено з березня 2020 року, спільного господарства не ведуть. Питання про поділ майна подружжя між ними вирішено. Просить не надавати їм строк на примирення так як примирення із відповідачем неможливе.Тому просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 24 травня 2001 року у виконавчому комітеті Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 06. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він просить суд розглядати справу у його відсутність, позов про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі. Просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, причин неявки суду не повідомила. Оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату розгляду справи і позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 24 травня 2001 року виконавчим комітетом Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 06, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 19 серпня 2020 року Великомихайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південого міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса). На підставі ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини, і однією сім`єю не проживають, позивач відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам позивача, адже позивач категорично налаштована на розірвання шлюбу, на примирення не згодна, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. На підставі ч.1,2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Спір стосовно поділу майна подружжя відсутній. Частина 3 ст. 115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved