Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

16 липня 2009 року помер батько позивачів [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на майно до складу якої серед іншого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою вул. Г. Сковороди, 2, с. Коврай Золотоніського району Черкаської області та земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер 7121585501:02:001:0101 надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою вул. Г. Сковороди, 2, с. Коврай, Золотоніського району Черкаської області. За свого життя [PERSON] склав заповіт за яким все своє майно він заповів позивачам по справі. Проте останні не можуть оформити право на спадщину, так як у них відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок, окрім того державний акт на право власності на землю був виготовлений землевпорядною організацією та зареєстрований після смерті спадкодавця, а отже він не набув права власності на землю за життя, і за цих підстав нотаріус, постановою від 06.12.2017 року, відмовив у вчиненні нотаріальної дії. За вказаних обставин позивачі були змушені звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання позивачі не зявились, направивши до суду заяви, в яких розгляд справи просили проводити за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі. Представник відповідача - Коврайської сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 121570 від 12.07.2009 року) [PERSON] помер 16.07.2009 року, про що зроблений відповідний актовий запис №13. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Коврайської сільської ради за вих. № 647 від 20.11.2017 року, за померлим [PERSON] обліковується житловий будинок 1969 року побудови, в с. Коврай по вул. Г. Сковороди, 2, в якому він був постійно зареєстрований. Земельна ділянка, на якій розташований будинок площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд, приватизована. Довідка видана на підставі по господарської книги №2 особовий рахунок №0137-3, що ведеться за даними паспортів під час реєстрації та зняття з реєстрації, реєстрації народження та реєстрації смерті громадян. Належність вказаного житлового будинку [PERSON] також підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, який доданий до матеріалів справи. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.12.2017 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок, із-за відсутності правовстановлюючого документа на дане майно. Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не було передбачено процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1969 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою вул. Г. Сковороди, 2, с. Коврай, Золотоніського району Черкаської області, хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Окрім вказаного вказаною вище постановою нотаріуса від 06.12.2017 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га, оскільки акт на право власності на земельну ділянку зареєстрований після смерті власника землі. Як вбачається із копії державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯЕ №375914) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою вул. Г. Сковороди, 2, с. Коврай Золотоніського району Черкаської області та яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції станом на 2009 рік) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Однак ст. 116 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціонів. Як вбачається із вказаного вище державного акту на право власності на земельну ділянку підставою його видачі є відповідне рішення Коврайської сільської ради від 22.04.2009 року №23-4/V, тобто рішення яке було прийняте ще за життя [PERSON] Згідно загальних норм закріплених в ст. 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, окрім іншого, належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу. Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт належності вказаної земельної ділянки, яка розташована на її території за [PERSON]. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Нормами ч. 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до заповіту [PERSON] від 08.ю01.2002 року, посвідченого секретарем Коврайської сільської ради Золотоніського району, зареєстрованого в реєстрі за №3, [PERSON] все своє майно з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті заповів [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори №80/01-16 від 26.01.2018 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №403/2009. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від дочки [PERSON] та сина [PERSON]. Прийняття спадщини позивачами по справі стверджується також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №20823433. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивачі прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1296 відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачі належним чином прийняли спадщину після смерті [PERSON], а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивачів у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved