Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

16.08.2018 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті батька [PERSON], посилаючись на наступне. [INFO] в с.Обільне Старобешівського району Донецької області помер його батько [PERSON], який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька [INFO] ним було отримано лікарське свідоцтво про смерть №111, видане «Старобешівською центральною районною лікарнею». 11.06.2018 року Старобешівським районним відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видано свідоцтво про смерть його батька [PERSON] При зверненні до Великоновосілківського районного Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою реєстрації смерті батька йому було відмовлено у реєстрації смерті у зв'язку з невідповідністю лікарського свідоцтва про смерть зразку документів відповідно до вимог законодавства України, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. На даний час заявник є спадкоємцем майна померлого та має намір оформити спадщину після смерті батька та отримати допомогу на поховання, однак відсутність документів, які б підтверджували факт його смерті, є перешкодою у цьому. Тому просить встановити факт смерті його батька у с.Обільне Старобешівського району Донецької області Донецької області [INFO]. Заявник в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заяву підтримав. Представник заінтересованої особи - Великоновосілківського районного Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вирішення справи на розсуд суду. Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено наступні обставини. Як вбачається з паспортних даних заявника [PERSON], він зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки № 1437014682 від 25.06.2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території в [ADDRESS]. Згідно паспортних даних [PERSON], [INFO], уродженець села Обільне Старобешевського району Донецької області, паспорт Серія [NUMBER], виданий 12.07.2001 року Старобешевським РВ УМВС України в Донецькій області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про народження, заявник [PERSON] є сином померлого [PERSON]. Судом встановлено, що [INFO] у с.Обільне Старобешівського району Донецької області помер батько заявника [PERSON], [INFO], громадянин України, уродженець села Обільне Старобешевського району Донецької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], про що мається лікарське свідоцтво про смерть №111, видане «Старобешівською центральною районною лікарнею», відповідно до якого причиною смерті є атеросклеротичний кардіосклероз. 11.06.2018 року Старобешівським районним відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видано свідоцтво Серії [NUMBER] про смерть [PERSON]. Кабінетом Міністрів України 7 листопада 2014 р. була прийнята постанова № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», пунктом 3 якої встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мають забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні територію, але бланки суворої звітності вивезені не були, у зв'язку з чим, видані на цій території після 01 грудня 2014 року документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України. Заявник [PERSON]. є спадкоємцем майна померлого та має намір оформити спадщину після смерті батька та отримати допомогу на поховання, але відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить йому перешкоди у цьому. Згідно листа Великоновосілківського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявнику було відмовлено у реєстрації факту смерті, оскільки пред'явлено документ який не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. № 545, а тому є незаконним та не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надане заявником лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть є незаконними і не створюють правових наслідків. Разом з тим, оцінюючи досліджені докази, суд враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом було встановлено, що [INFO] у с.Обільне Старобешівського району Донецької області помер [PERSON], [INFO]. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для оформлення спадщини після смерті батька та отримання допомоги на поховання. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved