Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

15 липня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві вказала, що 28 грудня 2012 року вона купила, а відповідачі продали належні їм на праві власності житловий будинок [ADDRESS] та дві земельні ділянки площею 0,1га для обслуговування житлового будинку та 0,0566га для ведення особистого селянського господарства. Вона передала відповідачам кошти у сумі 24500грн., а останні передали житловий будинок, в якому вона на теперішній час проживає. Нотаріально договір купівлі-продажу домовилися оформити пізніше, але протягом 2013-2014 років відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору, а тому просила суд визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на житловий будинок та земельні ділянки. Ухвалою суду від 22 вересня 2014 року до участі у справі в якості заінтересованих осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, залучено [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила суд про їх задоволення. Відповідач 1 до суду не з'явилася, позов визнала повністю і у своїй заяві просила суд розглядати справу за її відсутності (а.с.39). Відповідач 2 помер, про що свідчить актовий запис про смерть №18 від 20 січня 2014 року (а.с.42). Заінтересовані особи про день, час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. У судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договірів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. В силу ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При розгляді справи судом встановлено наступне. Відповідач 1 і Відповідач 2 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом і витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10-25) є власниками, кожний на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та Відповідач 1 на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0566га для ведення підсобного господарства та 1/4 частину на земельну ділянки площею 0,1га для обслуговування житлового будинку, а Відповідач 2 на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0566 га для ведення підсобного господарства і 1/3 частку земельної ділянки площею 0,1га для обслуговування житлового будинку. 28 грудня 2012 року сторони уклали договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку та земельних ділянок, про що свідчить розписка на а.с.7. Сторони домовилися щодо істотних умов договору купівлі-продажу, позивачка передала відповідачам грошові кошти, а відповідачі передали позивачці нерухоме майно - житловий будинок та земельні ділянки, в якому на теперішній час проживає [PERSON] Про нотаріальне посвідчення договору сторони домовилися пізніше, але відповідачі стали ухилятися від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на відсутність коштів, про що свідчить заява [PERSON] на а.с.39, а Відповідач 2 помер 18 січня 2014 року, про що свідчать актовий запис про смерть №18 від 20 січня 2014 року (а.с.42) та витяг з Державного реєстру (а.с.43). Спадкоємці за законом після смерті [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернулися і своїх заперечень щодо договору купівлі-продажу житлового будинку і земельних ділянок суду не надали. За такого, суд дійшов висновку, що заява позивачки є обґрунтованою, знайшла своє підтвердження у ході розгляду справи та підлягає до задоволення у повному обсязі. Суд визнає договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] та земельних ділянок площею 0,0566га для ведення особистого селянського господарства та 0,1 га для обслуговування житлового будинку, укладений між позивачем та відповідачами 28 грудня 2012 року, дійсним та визнає за [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно.

Outcome: approved