Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

16.03.2020 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання вчинити дії, із урахуванням заяви від 19.05.2020 р. просив: визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену [INFO] [PERSON] на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook»: [INFO] за посиланням: [INFO] , та інформацію, поширену [INFO] . Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», що є реєстрантом та власником доменного імені https://www.glavcom.ua , на підставі інформації [PERSON] на інформаційному ресурсі (веб-сайті) https://www.glavcom.ua у публікації за посланням: [INFO] під назвою: «[INFO] », а саме наступну інформацію: «Тупая овца, обезьяна, бродячая живность, умственно отсталое чучело» - такими епітетами вітають зараз депутаток представники моєі новоі Національноі поліціі. От і мене публічно привітав напередодні свята цілий заступник начальника Головного слідчого управління Національноі поліціі Украіни [PERSON] …вчинення протиправних дій» цією людиною. Він, його дружина - мільйонерка та іх майно - фігуранти останнього розслідування [PERSON] Заступник начальника ГСУ Наполіціі - 6!! разів правив свій постік, але ж скріни не горять. Жаль, що людина на такій високій посаді в Нацполі цього не знає»; зобов`язати відповідачів протягом 5 днів з моменту набрання рішенням законної сили опублікувати спростування від [PERSON] на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook»: [INFO] та від Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», що є реєстрантом та власником доменного імені https://www.glavcom.ua , із викладенням вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі такими самим шрифтом, як і спростовувана інформація, не допускаючи при цьому власних коментарів, із забезпеченням вільного доступу до спростування без вимоги внесення паролів та/або кодів тощо, спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ недостовірної інформації щодо [PERSON] » інформації, яку поширено [INFO] [PERSON] на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook»: [INFO] за посиланням: [INFO] , та інформації, яку поширено [INFO] . Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», що є реєстрантом та власником доменного імені https://www.glavcom.ua , на підставі інформації [PERSON] на інформаційному ресурсі (веб-сайті) https://www.glavcom.ua за посланням: [INFO] під назвою: «[INFO] »; зобов`язати відповідачів протягом 5 днів з моменту набрання рішенням законної сили видалити з усіх джерел, де ними була поширена недостовірна інформація, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, у тому числі: [PERSON] на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook»: [INFO] за посиланням: [INFO] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», що є реєстрантом та власником доменного імені https://www.glavcom.ua , на інформаційному ресурсі (веб-сайті) https://www.glavcom.ua за посланням: [INFO] . Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] об 11:22 год. [PERSON] на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook»: [INFO] за посиланням: [INFO] було поширено недостовірну та відверто неправдиву і негативну інформацію про нього, поширена інформація завдає шкоди набутій суспільній оцінці ділових і професійних рис у процесі виконання ним трудових, службових, громадських чи інших обов`язків, а також принижує його честь, гідність, честь та гідність його сім`ї, порочить ділову репутацію та створює відносно нього негативні судження з боку громадськості, а саме інформація наступного змісту: «Тупая овца, обезьяна, бродячая живность, умственно отсталое чучело» - такими епітетами вітають зараз депутаток представники моєі новоі Національноі поліціі. От і мене публічно привітав напередодні свята цілий заступник начальника Головного слідчого управління Національноі поліціі Украіни [PERSON] …вчинення протиправних дій» цією людиною. Він, його дружина - мільйонерка та іх майно - фігуранти останнього розслідування [PERSON] Заступник начальника ГСУ Наполіціі - 6!! разів правив свій постік, але ж скріни не горять. Жаль, що людина на такій високій посаді в Нацполі цього не знає». Вказаний інформаційний матеріал [INFO] об 11:59 год. було поширено на інформаційному ресурсі Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», що є реєстрантом та власником доменного імені https://www.glavcom.ua , на інформаційному ресурсі (веб-сайті) https://www.glavcom.ua у публікації за посиланням: [INFO] під назвою: «[INFO] ». Вказані твердження у повідомленні (публікації) [PERSON] , на які також посилається (поширює) у своїй публікації Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», є недостовірними, неправдивими та негативними по відношенню до нього; дана інформація не відповідає дійсності, містить відомості про події, яких не існувало взагалі, безпідставне зазначення його прізвища та імені є негативним по відношенню до його особистості, змушує пояснювати кожному, що він не здійснював жодних протиправних дій, про які заявляє [PERSON] , та інформацію стосовно чого поширює Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», а тому такі дії відповідачів порушують його особисті немайнові права, перешкоджають повно здійснювати свої службові обов`язки. У повідомленні [PERSON] у принизливій формі та манері повідомляє неправдиву інформацію про те, що він публічно образливо та лайливо звертається до депутаток, використовуючи саме ті лайливі слова, які зазначає [PERSON] , «тупая овца », «обезьяна», «умственно отсталое чучело». На підтвердження зазначеного [PERSON] до свого повідомлення на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook» додала «картинку» нібито його повідомлення на його особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook», в яких він нібито використовує скорочення: «ту-я», «т-й», «ч-ло», «умс-но», «обез-не». Інтерпретація вказаних та невідомо звідки взятих [PERSON] скорочень таким чином, як їх на власний розсуд зазначила відповідач, є виключно вигадкою [PERSON] . Ухвалою суду від 23.03.2020 р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 22.05.2020 р. через канцелярію суду від [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 25.05.2020 р. відкрито провадження у справі № 757/12172/20-ц. 22.06.2020 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, просить стягнути на відшкодування завданої моральної шкоди по 42 507,00 грн з відповідачів. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] об 11:22 год. [PERSON] на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook»: [INFO] за посиланням: [INFO] було поширено недостовірну та відверто неправдиву і негативну інформацію про нього, поширена інформація завдає шкоди набутій суспільній оцінці ділових і професійних рис у процесі виконання ним трудових, службових, громадських чи інших обов`язків, а також принижує його честь, гідність, честь та гідність його сім`ї, порочить ділову репутацію та створює відносно нього негативні судження з боку громадськості, а саме інформація наступного змісту: «Тупая овца, обезьяна, бродячая живность, умственно отсталое чучело» - такими епітетами вітають зараз депутаток представники моєі новоі Національноі поліціі. От і мене публічно привітав напередодні свята цілий заступник начальника Головного слідчого управління Національноі поліціі Украіни [PERSON] …вчинення протиправних дій» цією людиною. Він, його дружина - мільйонерка та іх майно - фігуранти останнього розслідування [PERSON] Заступник начальника ГСУ Наполіціі - 6!! разів правив свій постік, але ж скріни не горять. Жаль, що людина на такій високій посаді в Нацполі цього не знає». Вказаний інформаційний матеріал [INFO] об 11:59 год. було поширено на інформаційному ресурсі Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», що є реєстрантом та власником доменного імені https://www.glavcom.ua , на інформаційному ресурсі (веб-сайті) https://www.glavcom.ua у публікації за посиланням: [INFO] під назвою: «[INFO] ». Вказані твердження у повідомленні (публікації) [PERSON] , на які також посилається (поширює) у своїй публікації Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», є недостовірними, неправдивими та негативними по відношенню до нього; дана інформація не відповідає дійсності, містить відомості про події, яких не існувало взагалі, безпідставне зазначення його прізвища та імені є негативним по відношенню до його особистості, змушує пояснювати кожному, що він не здійснював жодних протиправних дій, про які заявляє [PERSON] , та інформацію стосовно чого поширює Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», а тому такі дії відповідачів порушують його особисті немайнові права, перешкоджають повно здійснювати свої службові обов`язки. У повідомленні [PERSON] у принизливій формі та манері повідомляє неправдиву інформацію про те, що він публічно образливо та лайливо звертається до депутаток, використовуючи саме ті лайливі слова, які зазначає [PERSON] , «тупая овца », «обезьяна», «умственно отсталое чучело». На підтвердження зазначеного [PERSON] до свого повідомлення на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook» додала «картинку» нібито його повідомлення на його особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook», в яких він нібито використовує скорочення: «ту-я», «т-й», «ч-ло», «умс-но», «обез-не». Інтерпретація вказаних та невідомо звідки взятих [PERSON] скорочень таким чином, як їх на власний розсуд зазначила відповідач, є виключно вигадкою [PERSON] . Внаслідок поширення стосовно нього повідомлення (публікації), яка містить неправдиву, негативну, образливу, ганебну провокативну інформацію відповідачами було здійснено також протиправне втручання в особисте його життя, означена ситуація мала для нього психотравмуючий характер, погіршила загальне самопочуття, призвела до дискомфорту, змушує витрачати час, сили на суди. Ухвалою суду від 20.07.2020 р. відкрито провадження у справі № 757/25756/20-ц. Ухвалою суду від 21.07.2020 р. об`єднано в одне провадження позовні вимоги у цивільній справі № 757/12172/20-ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання вчинити дії з цивільною справою № 757/25756/20-ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», [PERSON] про відшкодування шкоди; об`єднаній цивільній справі присвоєно № 757/12172/20-ц. Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи» відзив на позовну заяву не подано. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 20.01.2021 р. закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 23.02.2021 р. на 11:00 год. У судове засідання 23.02.2021 р. об 11:00 год. позивач, відповідачі не з`явилися, про дату, час і місце цього засідання належним чином повідомлені, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача [PERSON] , суд, враховуючи заявупредставника позивача, ухвалив розглядати справу за відсутності позивача [PERSON] , його представника, відповідачівТовариства з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», [PERSON], оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про судове засідання, нез`явлення позивача, відповідачів не перешкоджає вирішенню спору та, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 Постанови № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Згідно статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За змістом частини першої статті 277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За роз`ясненнями пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної-фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 р. у справі № 910/15148/17 зазначив, що за відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Конституції України. Враховуючи зазначену категорію справи, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, втім позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи»). Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Встановлено і не заперечувалось сторонами, що відповідачу [PERSON] належить сторінка в соціальній мережі «Facebook» за посиланням: [INFO] , що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи» є реєстрантом та власником доменного імені https://www. glavcom.ua на інформаційному ресурсі (веб-сайті) https://www.glavcom.ua. Встановлено, що [INFO] об 11:22 год. [PERSON] на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook»: [INFO] за посиланням: [INFO] у публічному повідомленні було поширено невизначеному колу осіб інформацію про позивача [PERSON] : «Тупая овца, обезьяна, бродячая живность, умственно отсталое чучело» - такими епітетами вітають зараз депутаток представники моєі новоі Національноі поліціі. От і мене публічно привітав напередодні свята цілий заступник начальника Головного слідчого управління Національноі поліціі Украіни [PERSON] …вчинення протиправних дій» цією людиною. Він, його дружина - мільйонерка та іх майно - фігуранти останнього розслідування [PERSON] Заступник начальника ГСУ Наполіціі - 6!! разів правив свій постік, але ж скріни не горять. Жаль, що людина на такій високій посаді в Нацполі цього не знає». Вказану інформацію [INFO] об 11:59 год. було поширено на інформаційному ресурсі Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», що є реєстрантом та власником доменного імені https://www. glavcom.ua , на інформаційному ресурсі (веб-сайті) https://www.glavcom.ua у публікації за посиланням: [INFO] під назвою: « [INFO] ». Вказані публікації не мають обмежень щодо перегляду їх змісту, є в загальному доступі, з ними може ознайомитись будь-який користувач соціальної мережі «Facebook», користувач мережі Інтернет. Враховуючи наведене, факт поширення інформації, яку позивач вважає недостовірною, не заперечується відповідачами, підтверджується матеріалами справи. Позивач [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що обіймає посаду заступника начальника управління-начальника відділу Головного слідчого управління Національної поліції, що чесно і сумлінно виконує свої обов`язки, має бездоганну ділову репутацію, неодноразово був заохочений відзнаками, достроково отримав спеціальне звання, має певний авторитет серед колег, повагу друзів, сім`ї, втім поширена відповідачами інформація має негативний характер, оскільки повідомляє про порушення ним загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, при цьому поширена інформаціє не є оціночним судженням, оскільки у вказаних публікаціях відповідачі стверджують про наявність у нього негативних якостей, про вчинення ним неприйнятих у суспільстві дій. Згідно частини першої статті 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Частиною 4 статті 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Так, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи»). Згідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Згідно статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Згідно пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Єрусалем проти Австрії»). Так, [PERSON] , звертаючись до суду за захистом своїх прав, в позовній заяві стверджує, що в публікації [PERSON] , яка в подальшому була поширена Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», інформація про його посаду, щодо нібито його висловлювань висвітлена таким чином, що створює враження у читача про його повну безкультурність, вседозволеність. Означене знайшло своє підтвердження в матеріалах справи і не спростовано відповідачами допустимими доказами, у розміщеному публічному повідомленні [PERSON] у принизливій формі та манері повідомляє необмеженому колу читачів завідомо неправдиву та негативну інформацію відносно [PERSON] , що позивач публічно образливо та лайливо звертається до депутаток, використовуючи саме ті лайливі слова, які зазначає відповідач, а саме: «тупая овца», «обезьяна», «умственно отсталое чучело», відповідач на особистій сторінці в соціальній мережі «Facebook» додала до свого повідомлення зображення невстановленого походження із зображенням символів та текстових скорочень, які не тотожні змісту повідомлення викладеного нею у її власному повідомленні, отже, відповідачем було наведено власну інтерпретацію зазначених скорочень та послідовностей символів, яку вона приписала позивачеві. Судом не встановлено та не доведено сторонами того, що таке повідомлення позивача існувало. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти позову [PERSON] , надала суду Висновок службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни поліцейським Головного слідчого управління Національної поліції України, складеного дисциплінарною комісією в складі: головного оперуповноваженого-інспектора відділу моніторингу та зонального контролю управління моніторингу та аналізу Департаменту внутрішньої безпеки капітана поліції [PERSON] (голова комісії), старшого оперуповноваженого відділу моніторингу та зонального контролю управління моніторингу та аналізу Департаменту внутрішньої безпеки підполковника поліції [PERSON], начальника сектору кадрового забезпечення Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника [PERSON] , старшого інспектора управління інспекції з особового складу Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України старшого лейтенанта поліції [PERSON] (члени комісії) від 29.05.2020 р., того ж числа затвердженого головою Національної поліції України генералом поліції третього рангу [PERSON] , яке було проведене відносно позивача [PERSON] за депутатським зверненням [PERSON] на підставі наказу Національної поліції України № 358 від 13.05.2020 р., відповідно до статтей 14, 15 Дисціплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018 р., Положення про дисціплінарні комісії в Національній поліції України та Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справи № 893 від 07.11.2018 р., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 р. за № 1355/32807 і № 1355/32808. За Висновком службового розслідування особиста сторінка [PERSON] у соціальній мережі «Facebook» була видалена ним у 2019 році, жодних публікацій, які могли би бути сприйняті, як звернення до народного депутата України [PERSON] або як до громадянки [PERSON] ним особисто в Інтернет ресурсах не формувалися і не розповсюджувалися. Означений висновок узгоджується із твердженнями позивача у позовній заяві та не спростовується [PERSON] . Отже відповідачем [PERSON] поширено недостовірну та негативну інформацію відносно позивача [PERSON] . В подальшому ця інформація була поширена відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», тим самим відповідачі порушили право позивача на честь, гідність та недоторканість ділової репутації, завдали шкоди набутій суспільній оцінці ділових і професійних рис [PERSON] у процесі виконання ним трудових, службових, громадських чи інших обов`язків, створили відносно нього негативні судження з боку громадськості, дискредитують його як працівника правоохоронного органу. Згідно абзацу 6 пункту 3 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу УРСР (№ 8рп/2003 від 10.04.2003 р.) проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації стосовно звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то вони повинні бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Пункт 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року не обмежує свободу вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України»). У разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен враховувати положення Декларації Комітету міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, прийнятої 12.02.2004 р. на 872-му засіданні Комітету ((далі - «Декларація»), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - «Резолюція»). Так, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації зазначається, що, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість. Суд, враховуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини, звертає увагу, що оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. Матеріали справи не містять доказів негативної характеристики позивача як посадової особи, як звичайного громадянина, інформації про порушення ним загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, втім інформація, викладена у формі твердження, не може вважатись оціночним судженням, яке розкриває особисте відношення автора до поширеної інформації, оскільки відповідачі у публікаціях стверджують про наявність у позивача негативних якостей, неприйнятної у суспільстві поведінки. Суд, аналізуючи інформацію, яку позивач вважає недостовірною, визначаючи її характер та мету, з огляду на характер використання мовних засобів та, враховуючи вимоги зазначених вище актів законодавства, вважає, що інформація, поширена відповідачем [PERSON] відносно позивача [PERSON] , що в подальшому була поширена і відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», має обвинувальний нахил, створює негативне враження про позивача, а також дає підстави вважати, що він, обіймаючи посаду у Головному слідчому управлінні Національної поліції, - центральному органі виконавчої влади, що служить суспільству та забезпечує охорону прав і свобод людини, протидію злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, - поводить себе не культурно та зухвало, використовуючи своє службове становище з метою морального впливу на інших осіб, не дотримується основних принципів діяльності поліції та підриває авторитет і довіру в очах суспільства до зазначеного органу в цілому. Отже, враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд зазначає, що, незважаючи на те, що позивач є публічною посадовою особою і межа допустимої критики відносно особи останнього є значно більшою ніж критика відносно пересічного громадянина, така критика не може ґрунтуватися на суб`єктивних та таких, що носять негативний характер, не підтверджених фактах одної особи, зокрема, відповідача [PERSON] , що було в подальшому поширено і відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські медійні системи», знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними, інформацію, поширену відповідачами, слід визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . Згідно частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позивач, звертаючись до суду із вимогами до відповідачів, обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права. Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи» якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Суд, враховуючи викладене, та, зважаючи, що оспорювана інформація відносно позивача є недостовірною і такою, що порушує його особисте немайнове право, дійшов висновку про задоволення позовних вимог і в частині спростування недостовірної інформації, а також подальшого видалення такої недостовірної інформації з публічного простору. Щодо інших вимог позову [PERSON] , то право позивача на відшкодування моральної шкоди гарантується статтями 32, 62 Конституції України. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 4 частини другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно приписів статтею 11, 13, 16 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Ц ивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. К ожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України наділяє кожну особу правом на відшкодування моральної шкоди грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно частин першої, другої статті 200 ЦК України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Згідно статті 4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян, суб`єкти владних повноважень. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України). Стаття 1167 ЦК України за завдану моральну шкоду фізичній особі покладає відповідальність за завдану моральну шкоду та обов`язок її відшкодувати на особу, яка її завдала. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначив, що, з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у абзацу 2 пункту 11 Постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам слід мати на увазі, що у справах про спростування відомостей, поширених засобами масової інформації (в пресі, по радіо і телебаченню), як відповідачі до участі притягаються автор, орган засобу масової інформації, що їх поширив, а у передбачених законом випадках, і відповідна службова особа цього органу, які й несуть обов`язок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди відповідно до ступеня вини кожного з них. Якщо позивач не бажає притягати когось з них до відповідальності, на решту заподіювачів моральної шкоди покладається обов`язок по відшкодуванню тієї її частини, яка відповідає ступеню їх вини. В разі, коли орган масової інформації не називає автора, суд виходить з того, що вину за поширення зазначених відомостей цей орган взяв на себе. В даному випадку, як вбачається з наявних матеріалів справи та підтверджується допустимими доказами, внаслідок поширення відповідачами стосовно позивача [PERSON] публікацій з недостовірною інформацією, яка ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, ними здійснено протиправне втручання в особисте повсякденне життя позивача, внаслідок чого він зазнав наслідків психотравмуючого характеру. Зокрема, за висновком Судової незалежної експертизи України № ED-1734-4-1509.20 від 06.04.2020 р. за результатами психологічного дослідження ситуація, що склалася для [PERSON] внаслідок поширення стосовно нього в мережі Інтернет (на особистій сторінці «Facebook» відповідача та на Інтернет ресурсах ЗМІ) відомостей набула для нього значного психотравмуючого значення, залишається такою тривалий час, не перестає бути актуальною весь цей час і до сьогодні. Психотравмуючий характер зазначеної ситуації пов`язаний з тим, що вона: - стала для нього вкрай негативною, неприємною, шкідливою, неочікуваною, дезадаптуючою, руйнівною, різко погіршила його психоемоційний стан (розлади сну, уникнення зайвої соціальної активності, підвищена дратівливість, подразливість, тривожність, побоювання, настороженість, підозрілість, недовірливість, обережність тощо); - вкрай негативно вплинула на суб`єктивно значимі для нього потреби в душевному спокої, доброму самопочутті, збереженні здоров`я та благополуччя - призвела до перешкоджання у реалізації найважливішої людської потреби - залишатися здоровим; - несприятливим чином вплинула на його загальне самопочуття, викликавши астенічні прояви (послаблення уваги, зниження продуктивності, послаблення працездатності, швидка втомлюваність тощо), що суттєво шкодить його роботі та веденню справ; - призвела до посилення дискомфорту та негативних змін в його життєдіяльності, на тривалий час позбавила життєвого спокою та благополуччя, порушила звичний уклад життя, що погано відобразилось на добробуті всієї його сім`ї; - призвела до загострення негативних рис характеру (нервовість, подразливість тощо), сприйняття навколишнього середовища, до переважно негативного сприйняття дійсності; зниження емоційного фону настрою, пригнічення, розчарування, що помітно негативно вплинуло на його стосунки із значимим соціальним оточенням, в родині, підвищило конфліктність, погіршило мікроклімат; - посилила переживання неприємних емоцій гніву, люті, злості, обурення, образи, відчуття неспокою, недовіри, загострила підозрілість, вилякала почуття небезпеки, переслідування, побоювання, стурбованість за себе та за членів родини; - спричинила коливання настрою та самооцінки, відношення до себе, впевненості в собі, своїх силах та можливостях, професійних якостях, викликала сумніви щодо позитивних перспектив; - створила психологічну напругу, викликала тривожні роздуми щодо відношення та довіри оточуючих, колег, знайомих, щодо своєї репутації та авторитету в значимих соціальних колах, змусила витрачати багато додаткових зусиль щодо повернення довіри до себе, утримання свого авторитету та репутації; - призвела до загальної зміни звичайного ритму життя та праці, ускладнення та гальмування у всіх основних та значимих життєвих процесах, спрямування великої кількості зусиль на вирішення проблем, подолання виникаючих перешкод, спростування недостовірної інформації (актуальна зосередженість на даній ситуації, витрати переважної більшості життєвого часу на подолання емоційного стресу, необхідність розв`язувати повсякденні задачі одночасно із існуючою ситуацією, необхідність витрачання часу на «з`ясування відносин» із відповідачем спричинювачем шкоди, ініціатором створення даної ситуації); - викликало пригнічення та сильне тривале психологічне напруження, особливо завдяки усвідомленню меж поширення недостовірної інформації та кількості її одержувачів, у зв`язку із грубим та нахабним посяганням на його особистісний простір та його родини (дана неправдива, ганебна інформація, завдяки чисельному і фактично одночасному опублікуванню донесена до відома дуже широкого (необмеженого) кола осіб, адже її було поширено на сторінці «Facebook» та багатьох видань в мережі Інтернет); - має виражений дезадаптуючий характер, бо змушує його та його близьких, зокрема, його дружину переживати надзвичайний моральний тиск у складному психологічно несприятливому оточенні, що значно погіршило психологічний клімат в сім`ї, а також відношення до нього у сфері його професійної діяльності «...такі обтяжливі умови соціального життя викликають у мене та моїх рідних морально-психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, моральні страждання та переживання...»; - викликало відчуття приниження, обурення та психологічного виснаження, бо він змушений постійно виправдовуватись, «тримати обличчя», гідно відповідати на несправедливі претензії та образливі запитання, доводити свою порядність, відповідність посаді, відновлювати довіру серед оточуючих, втрачаючи багато часу та можливостей («я змушений спростовувати плітки та надумані негативні образи, які поширюються в мережі Інтернет стосовно мене та моєї сім`ї у публічному просторі. Це відображається на психологічному кліматі в родині, погіршенням спілкування з рідними, продовжуються випадки порушення відносин з дружиною, а також негативно впливає на мою професійну діяльність, ускладнюються стосунки з керівництвом та колегами на роботі...»). Отже, наявний психотравмуючий характер зазначеної ситуації є психологічною складовою завданої потерпілому [PERSON] моральної шкоди. Отже завдання позивачу моральної шкоди внаслідок відповідних дій відповідачів знайшло своє підтвердження Судовою незалежною експертизою України, висновки якої не були жодним допустимим чином спростовані відповідачами, тому права позивача, які були порушені відповідачами, може бути відновлено шляхом компенсації моральної шкоди у сумі 42 507,00 грн з кожного з відповідачів, розмір якої визначено за критеріями, що мають істотне значення і належать до характеру порушень, обставин справи з урахуванням критерію справедливості відшкодування, тому позовні вимоги [PERSON] з урахуванням розумності і справедливості підлягають задоволенню шляхом стягнення з кожного з відповідачів на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 42 507,00 грн з кожного з відповідачів на відшкодування завданої моральної шкоди, ступінь вини кожного з відповідачів у завданні позивачем моральних страждань у зв`язку з поширенням ними недостовірної інформації суд вважає однаковим. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 762,00 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на кожного з відповідачів. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved