Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

15 червня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Роменського міськрайонного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що вона з 17 березня 2019 р. працювала на посаді оператора лінії приготування шоколадної маси в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Роменський завод Продтоварів». Наказом № 26/К від 20.04.2021 р. її було звільнено з роботи з 20 квітня 2021 р. за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Всупереч вимогам ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відповідач при звільненні з роботи 20 квітня 2020 р. не виплатив всіх сум, що належать їй від підприємства у якості остаточного розрахунку при звільненні. Відповідно до довідки про заборгованість, виданої ТОВ «РЗП», станом на 24.05.2021 року заборгованість по заробітній платі\~ТОВ «РЗП»\~перед нею становить-\~29154,78грн. Згідно довідки ТОВ «РЗП» її середньоденний заробіток\~становить 210\~грн.Станом на 15.06.2021 р. розрахунок з нею затриманий на 56 днів (квітень 2021 р. - 10 днів, травень 2021р. -31 днів, червень-15 днів). Середній заробіток за весь період затримки роз\-рахунку станом на 15.06.2021 р. становить 11760 грн.( 210 х56=11760). Крім цього, невиплата з вини відповідача у встановлені строки заробітної плати та затримка розраху\-нку при звільнені свідчить про порушення її законних прав, гарантованих трудовим законо\-давством, що призвели до її моральних страждань, які полягають в усвідомленні фактів порушення його законних прав та інтересів щодо отримання у встановлені строки зароб\-лених коштів. Затримки виплат заробітної плати та остаточного розрахунку призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки з вини відповідача вона був позбавлений достатніх засобів для існування. Із-за не прове\-дення остаточного розрахунку вона змушена звертатись за юридичною допомогою до адвоката, до суду, тратити на це особистий час та кошти. З врахуванням характеру та тривалості моральних страждань вона оцінює заподіяну їй моральну шкоду в 2000 грн. Просила стягнути також судові витрати на правову допомогу в сумі 1200 грн. Ухвалою від 15 червня 2021 року по вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням сторін. ТОВ «Роменський завод продтоварів» у відзиві на позовну заяву від 13.07.2021 року просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, зменшити розмір витрат на правничу допомогу та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, просили справу розглядати за відсутності представника. У судовому засідання [PERSON] позовні вимоги підтримала, обґрунтувала обставини, викладені в позовній заяві. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та заслухавши доводи позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах, а саме позивач [PERSON] працювала у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» з 17 березня 2019 р. на посаді оператора лінії приготування шоколадної маси. Наказом № 26/К від 20.04.2021 р. [PERSON] було звільнено з роботи з 20 квітня 2021 р. за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. У відповідності з вимогами ч.1 ст.116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності з вимогами ч.1 ст.117\~КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі з листопада 2020 року по квітень 2021 року, що становить 29154,78 грн. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. В п. 20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24.12.1999\~року №13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.\~117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що [PERSON] 20 квітня 2021 року в день звільнення не працювала. Дана обставина також визнана в судовому засіданні і самою позивачкою. Доказів про пред`явлення роботодавцеві вимог про розрахунок позивачем суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. У відповідності з вимогами ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до пункту 3Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав [PERSON] , а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату праці, внаслідок чого було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральну шкоду. Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою належних [PERSON] сум заробітної плати при звільненні, позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та зважаючи на положенняПостанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 2000,00 грн. Суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 2000,00 грн. є достатньою для сприяння відновлення порушених прав позивача. Окрім того з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1684 грн. 84 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial