Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

15 серпня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк» або Банк) звернувся до суду із позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2009 року на загальну суму 114937,23 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 5919,81 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 105017,42 грн; заборгованість за пенею та комісією в сумі 4000 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказував, що 29 серпня 2009 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір кредиту шляхом підписання заяви-анкети та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» з оформленням пластикової кредитної картки. Однак позичальник не виконала умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту, відсотків за користування ним, в зв`язку з чим за нею виникла зазначена заборгованість, яку позивач просив стягнути в повному розмірі. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні та застосувати строки позовної давності. Вказала також, що термін дії банківської картки закінчився в вересні 2012 року, після чого картка не перевипускалась і не видавалась з новим строком дії. Останній раз вона здійснила погашення кредиту 14 січня 2015 року. Отже позивач звернувся до суду в серпні 2018 року з порушенням строку позовної давності. У відповіді на відзив представник позивача просив позовні вимоги задовольнити та вказав, що строк дії перевипущеної картки до останнього дня серпня 2016 року, позивач звернувся до суду в серпні 2018 року, тобто межах строку позовної давності. Позивач в судове засідання свого представника не направив, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглядати справу за відсутності представника. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, від представника відповідача надійшла заява, в якій просила справу розглядати справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позову. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини 1 статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. До того ж, частини 2 статті 1050 цього ж передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом. Виходячи з вимог статей 526 та 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частини 2 статті 1067 ЦК України). Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2009 року відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» за змістом якої вона погодилася, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася з даним договором до його укладання і погодилася з його умовами. Згідно з укладеним таким чином договором відповідач отримала кредитну карту на час оформлення якої за користування кредитом позичальник повинен була сплачувати відсотки за базовою ставкою 30,00 % на рік на залишок заборгованості. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до пункту 3.3. Умов. Відповідно до пункту 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг, банк має право проводить зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 5.3 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Відповідно до пункту 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. З матеріалів справи вбачається, що умови договору відповідач виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути в судовому порядку. Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так наприклад, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України. За домовленістю сторін позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена або скорочена, про що повинен бути укладений договір в письмовій формі (стаття 259 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення (частини 3, 4 статті 267 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно з пункту 9.3 Умов та Правил надання банківських послуг картрахунки відкриті на невизначений строк. Відповідно пункту 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін. Як вбачається з матеріалів справи строк дії перевипущеної картки у [PERSON] за кредитним договором від 29 серпня 2009 року становить до останнього дня серпня 2016 року (а.с.11, 70), згідно з розрахунком Банку останній платіж по кредитній картці відповідача було здійснено в січні 2015 року, а з позовом банк звернувся лише 15 серпня 2018 року. Отже, звертаючись до суду 15 серпня 2018 року, позивач пропустив строк позовної давності до стягнення чергових щомісячних платежів, строк виконання яких настав по 14 серпня 2015 року. Проте, строк позовної давності до зобов`язань сплатити проценти за користування кредитом за період з 15 серпня 2015 року по 14 травня 2018 року позивачем не пропущено. Оскільки суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору і його неналежне виконання в частині погашення кредитних платежів, тому заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах загального та спеціального строку позовної давності, тобто за вимогами про стягнення пені в межах річного строку (з 15 серпня 2017 року), а також в межах трирічного строку (з 15 серпня 2015 року) по боргу за кредитом та процентами. З наданого Банком розрахунку заборгованості відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, перераховував платежі на погашення кредитної заборгованості несвоєчасно, у зв`язку з чим станом на 14 травня 2018 року за нею утворилася заборгованість в загальній сумі 114937,23 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 5919,81 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 105017,42 грн; заборгованість за пенею та комісією в сумі 4000 грн. Разом з тим, відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Отже, незважаючи на те, що пунктом 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів за користування кредитом, таке збільшення, з огляду на вказані приписи частини 3 статті 1056-1 ЦК України та зазначені обставини справи, є нікчемним. На підставі викладеного, проценти за користування кредитом повинні були нараховуватися Банком виходячи із 30,00 % річних. Тому суд не може прийняти як належні докази, надані Банком розрахунки заборгованості за користування кредитом у в частині розрахунку боргу по процентам. В дійсності, розмір заборгованості по процентам, в межах позовної давності, у відповідача перед Банком починаючи з 15 серпня 2015 року по 14 травня 2018 року становить: За період з 15 серпня по 03 вересня 2015 року: 4934,21 грн х 30% : 360 днів х 20 днів= 82,24 грн. За період 04 вересня по 03 жовтня 2015 року: 5180,61 грн х 30% : 360 днів х 30 днів= 129,52 грн. За період 04 жовтня по 03 листопада 2015 року: 5427,01 грн х 30% : 360 днів х 31 день= 140,20 грн. За період 04 листопада по 03 грудня 2015 року: 5673,41 грн х 30% : 360 днів х 31 день= 146,56 грн. За період з 04 грудня 2015 року по 14 травня 2018 року: 5919,81 грн х 30% : 360 днів х 892 дні= 4400,39 грн. На підставі викладеного, загальна заборгованість по процентам відповідача в межах позовної давності, починаючи з 15 серпня 2015 року по 14 травня 2018 року становить 4898,91 грн. Розрахунок проведено за формулою: Зт х 30% : 360 х Дн ( де: Зт заборгованість за тілом, 30% - процентна ставка за рік, 360 - календарні дні, Дн - кількість днів). Крім того, на думку суду у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені та комісії слід відмовити з наступних підстав. Так, відповідно до пункту 6.5 Умов позичальник зобов`язується погасити заборгованість за Кредитом, відмітками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. В той же час, слід відмітити, що згідно з позовними вимогами Банк просить стягнути з відповідача пеню та комісію, які виведені однією сумою - 4000 грн. Пеня та комісія мають різну правову природу, так як пеня - це неустойка, яка передається кредитору у разі порушення боржником зобов`язання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а комісія - це грошова винагорода Банку за надання банківських послуг, в свою чергу позивачем в розрахунку та позовній заяві не розмежована та необґрунтована зазначена сума. Тому суд приходить до висновку, що підстав для її стягнення позивачем не доведено. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем доведена кредитна заборгованість відповідача станом на 14 травня 2018 року в загальній сумі 10818,72 грн., яка складається з наступного: - заборгованості за тілом кредиту - 5919,81 грн; - боргу за процентами - 4898,91 грн. Дана заборгованість підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень статей 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову пропорційно задоволеним вимогам в сумі 165,80 грн (9,41% від суми сплаченого судового збору).

Outcome: partial