Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

16 липня 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за виконавчим листом № АЕ-194, виданим 24 листопада 2000 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Тривалий час відповідач працював приватним підприємцем, в серпні 2010 року - у спеціалізованому воєнізованому гірнорятувальному загоні в м. Марганці, однак про останнє місце праці не повідомив державного виконавця, самовільно визначив розмір аліментів, які сплачував на утримання сина, заборгованості не погасив. З 01 травня 2013 року підприємством, у якому працевлаштований [PERSON], їй перераховуються кошти у розмірі 50% заробітної плати відповідача. Станом на 01 лютого 2013 року заборгованість по аліментах становила 9963 грн. 32 коп. Просить стягнути з останнього неустойку (пеню) в розмірі 126803 грн. 45 коп., а також половину додаткових витрат на утримання сина в розмірі 1 589 грн. 05 коп., оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати додаткові витрати, витрачені позивачкою. 17 січня 2014 року уточнила позовні вимоги, збільшивши розмір неустойки. Просила стягнути з відповідача 250804 грн. 08 коп. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за період з 01 січня 2004 року по 01 лютого 2014 року та додаткові витрати в розмірі 1589 грн.05 коп. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON], задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2004 року по 01.02.2014 року в розмірі 5000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину [PERSON], в розмірі 1589,05 грн. Стягнуто з [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн.. (а.с.81-84) В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити в частині стягнення судових витрат та в частині розміру стягнутої з [PERSON] неустойки за прострочення слати аліментів та ухвалити нове, яким стягнути з [PERSON] неустойку за прострочення слати аліментів в розмірі 50 000 грн., та судові витрати на її користь в розмірі 1 500 грн. (а.с.86-88). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині визначення суми неустойки (пені) за прострочення слати аліментів та судових витрат, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується. Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що у сторін [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON], на утримання якого стягуються аліменти, які відповідач платить нерегулярно. Згідно довідки ВДВС Марганецького МУЮ № 02-26/7902 від 07 червня 2013 року вбачається, що заборгованість по аліментам станом на 01 лютого 2013 року складає 9963 грн. 32 коп. (а.с.11-13). Відповідно до довідки, виданої Марганецьким спеціальним воєнізованим гірничорятувальним (аварійнорятувальним) загоном № 65-13/24 від 04 листопада 2013 року у період з 01 квітня по 30 червня 2013 року з заробітної плати [PERSON] проводилось утримання в розмірі 50%, з них 25% становили аліменти. 25% - заборгованість (а.с.47). Про аналогічний розмір стягнення свідчить й довідки № 01/-129 від 05 листопада 2013 року, № 01/4-5 від 10 січня 2014 року (а.с.48,54). Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, суд 1 інстанції виходив із того, що відповідно до довідок ВДВС Марганецького МУЮ, вбачається, що у [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів виникла з січня 2004 року, тобто з цього часу останнім частково виконувалось рішення суду про стягнення аліментів, оскільки ним сплачуватись аліменти щомісячно в самовільно визначеному розмірі. Відповідачем частково сплачено заборгованість по сплаті аліментів (станом на 01 листопада 2013 року заборгованість складає 4013 грн.). Заборгованість по сплаті аліментів виникла за період з 01 січня 2004 року по 01 лютого 2014 року саме з вини відповідача, а тому, відповідно до вимог ст. 196 СК України позивач має право на отримання неустойки (пені) у розмірі одного процента від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка згідно розрахунку складає 250804, 08 грн. Визначаючи та зменшуючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2004 року по 01 лютого 2014 року у сумі 5000 грн., суд врахував наявність у відповідача малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та часткове погашення заборгованості по сплаті аліментів. При цьому суд 1 інстанції належним чином обґрунтував рішення нормами матеріального права. Так, відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд зобов'язаний з'ясувати, з якого часу не виконується рішення суду про стягнення аліментів, що має значення для вирішення питання про ухилення відповідача від сплати аліментів, оскільки за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується з часу невиконання рішення суду. Виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд правильно встановив наявність заборгованості за аліментами й вину відповідача, який зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та вирішив питання про наявність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки, й врахувавши матеріальний та сімейний стан відповідача, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір неустойки в сумі 250804, 08 грн. може бути зменшений до 5000 грн. Вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, а оскаржуване рішення, є законним та обґрунтованим й відповідає вимогам закону. Доводи апеляційної скарги в цій частині суттєвими не являються та зводиться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду. Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення неустойки є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін Однак, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо стягнення з відповідача судового збору на користь держави. З огляду на зазначене, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України та те, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір і виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] судового збору на користь держави - скасувати, та стягнути з нього судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. на користь [PERSON].

Outcome: approved