Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

17.07.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним п.9 рішення Миколаївської міської ради №21/36 від 11.10.2012 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], визнати недійсними пункти 1, 1.1, 1.2 рішення Миколаївської міської ради №23/50 від 20.12.2012 року про надання у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS], скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 29.12.2012 року, серія ЯЛ№639820 за реєстраційним номером 481010001003479 про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0625 га за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 4810136300:03:005:0025, скасувати державну реєстрацію Державного акту на право власності на земельну ділянку від 29.10.2012 року сері ЯЛ№639820. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, у разі відсутності відповідача не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач, представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з участю у іншому судовому процесу, однак суд не може прийняти вказану причину як належну, оскільки дата розгляду справи була узгоджена у минулому судовому засіданні. Ухвалою суду справа була розглянута за відсутністю сторін в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається із матеріалів справи, позивач є власником земельної ділянки площею 627 кв.м. за адресою: [ADDRESS] згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 29.11.1996 року серія IV-МК №015031. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вищевказаній земельній ділянці наданий кадастровий номер 4810136300:03:005:0026. У травні 2013 року позивачу стало відомо, що рішенням Миколаївської міської ради № 23/50 від 20.12.2012 року належна позивачу земельна ділянка з іншою поштовою адресою: [ADDRESS] та з корегованою площею у 625 кв.м. надана у власність [PERSON]. На підставі рішення Миколаївської міської ради від 11.10.2012 №21/36 про дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку від 29.12.2012 року, серія ЯЛ№639820 за реєстраційним номером 481010001003479, цій земельній ділянці наданий кадастровий номер 4810136300:03:005:0025. На письмове звернення позивача до ММР про порушення його права власності на земельну ділянку, отримано відповідь №А-1513 від 27.05.2013 року вказано, що питання передано до юридичного департаменту Миколаївської міської ради для вирішення у судовому порядку питань щодо відновлення моїх прав та інтересів. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.5 ст. 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Пунктом 1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 №43 встановлено, що право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою. Миколаївська міська рада в особі своїх повноважних органів з землевпорядкування та архітектурної та містобудівної діяльності помилково визначились щодо правового статусу спірної земельної ділянки під час видачі [PERSON] документи щодо передання їй у власність земельної ділянки, що призвело до прийняття рішень №21/36 від 11.10.2012 року в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та рішення №23/50 від 20.12.2012 року про надання у власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вказаною адресою. Згідно ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судовому практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Вищевикладене свідчить про порушення законних прав та інтересів позивача щодо належної йому на праві власності земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. На час отримання [PERSON] державного акту на право власності на спірну земельну ділянку право власності [PERSON] ніким не було оскаржено та було належним чином зареєстровано. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved