Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

17.09.2014р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 15.09.2007р. у Жовтневому відділі РАГСа Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 882. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], 2008р. народження. З січня 2009р. сторони стали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, втрата почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві від 06.10.2014р. позивачка просила шлюб розірвати, винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 12). В наданій суду заяві від 28.04.2015р. позивачка просила шлюб розірвати, оскільки наданий строк на примирення не допоміг, примирення не відбувається. Просила винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Після розірвання шлюбу позивачка прізвище змінювати не просила (а.с. № 21). Відповідач проти задоволення позову заперечував, в наданій суду письмовій заяві просив надати строк для примирення, вирішити це питання в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. №13). На його прохання, судом надавався шестимісячний строк на примирення сторін (а.с. № 16, 18). В подальшому, будучи обізнаним про дату та час судового засідання згідно до розписки про отримання судової повістки (а.с. № 20), в судове засідання на 28.04.2015р. не прибув, заяв та клопотань д о суду не надіслав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.09.2007р. у Жовтневому відділі РАГСа Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 882 (а.с. № 4). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], 05.09.2008р. народження (а.с. № 5). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через психологічну несумісність подружжя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони з січня 2009р. проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше пяти років тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, наданий для примирення строк 6 місяців результатів не дав (а.с. № 16, 18, 21), відповідач, хоча й не визнав позовні вимоги та заперечував проти розірвання шлюбу 06.10.2014р., але в судове засідання 28.04.2015р. після відновлення провадження у справі без поважних причин не прибув, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved