Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

15.08.2016 року до суду поштою надійшов позов ПАТ «Альфа Банк», в якому останній просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, укладеним 03.12.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» і [PERSON], станом на 27.07.2016 року в сумі 24116,26 гривень, а також судові витрати в розмірі 1378 гривень. Позов обґрунтований тим, що на підставі укладеного 03.12.2013 року кредитного договору відповідачу було надано кредит в сумі 10000,00 гривень, в порядку та на умовах, встановлених договором, із встановлених ним же порядком та строками погашенням кредиту. Проте, відповідач порушила умови кредитного договору, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 28). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 32), про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки, копії позову з доданими до нього документами (а.с. 36), однак в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Тому, з письмової згоди представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Обов'язком осіб, які беруть участь у справі, є добросовісне здійснення своїх процесуальні прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків (ч. 3 ст. 27 ЦПК України). Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 03.12.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» і [PERSON] укладений договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування Клієнтом Публічної пропозиції Банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту Максимум), предметом якого стало надання відповідачу кредиту в сумі 10000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом: 36% річних на торгові операції та на операції зняття коштів, з розміром обовязкового мінімального платежу 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, але не менше 50 грн, зі сплатою неустойки та прос рочки по тілу кредиту в разі невиконання умов, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, тарифами та правилами користування кредитом (а.с. 4-15). Позивачем було відкрито відповідачу картковий рахунок № 26254002015399 у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну карту DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску, встановивши ліміт відновлюваної кредитної лінії 10000,00 гривень, чим виконав свої зобов'язання, що підтверджується додатком до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 14). Відповідач користувалась наданими послугами, однак взяті на себе зобов'язання належним чином відповідно до умов Договору не виконувала. Внаслідок порушення договірних зобов'язань у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 27.07.2016 року становить 24116,26 гривень, що складається з: тіла кредиту 12241,51 гривень, просрочка по тілу 9381,05 гривень, відсотки за кредитом 249,09 гривень, неустойка 2244,61 гривень. Викладене підтверджується розрахунком (а.с. 18). 12.07.2016 року позивачем було поштою надіслано вимогу про досудове врегулювання спору за вихідним №57768-102 б/б, в якій зазначалося, що станом на 12.07.2016 рік прострочення платежу складає 165 днів, загальна сума заборгованості становить 21677,00 гривень. Згідно цієї вимоги банк вимагав від відповідача сплатити заборгованість у строк 30 днів з дати відправлення, але не пізніше 3 днів з дати отримання цієї вимоги (а.с. 19). Але відповідачем вимогу, на дату подання позовної заяви до суду, виконано не було. Згідно з нормами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до правил ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно ч. 1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно умов Договору він вважається укладеним з моменту його акцептування та діє до моменту закінчення дії всіх карток чи рахунків. Виходячи з цього, відповідач повинна сплатити заборгованість за кредитним договором. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved