Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

17.02.2020 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №29199 від 05.12.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 33187,64 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 26.07.2018 року позивач приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1001087407301 підписавши відповідну заяву - споживчий кредит із послугою страхування. В даному договорі передбачено відповідачем страхування життя позичальника. Відповідно до п.2 умов Даного договору, відповідач зобов`язався надати позивачу грошові кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби у розмірі 70 000 грн., 10 800 грн. для оплати договору страхування, 300 грн. разової комісії. Згідно п.3 Договору, строк його дії складає 24 місяці. П.4 Договору встановлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,10%. Відповідно до наведеного в Договорі графіку платежів встановлено, що страхова премія (при укладенні договору страхування) - 10 800 грн., яка включена до суми Споживчого кредиту, а комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 2 491.78 грн. щомісячно, всього за 24 місяці - 59 802.72 грн. Після оформлення банківських документів, 26.07.2018 року відповідач здійснив перерахунок грошових коштів з рахунку банку на відкритий ним же картковий рахунок в розмірі 70 000 грн., стягнувши з нього одноразово страхову премію 300 грн. Дослідивши зміст договору, позивачу стало не зрозуміло, чому він повинен сплачувати щомісячно грошові кошти в сумі 2 491.72 грн., як комісію за обслуговування кредитної заборгованості, якщо це обов`язки банку, тому 23.08.2018 року повернув всю суму кредиту в розмірі 70 000 грн. на рахунок відповідача. 26.08.2018 року відповідач стягнув за період з 26.07.2018 року по 25.08.2018 року з даної суми тіло кредиту 2 979.97 грн., суму відсотків 803.80 грн., суму комісії 2 491.78 грн., а всього 6 275.55 грн. В подальшому від імені відповідача позивачу неодноразово телефонували працівники банку та вимагали погасити, нібито наявну заборгованість за вказаним договором. Загальна сума, яка була стягнута відповідачем з позивача у вигляді комісійного платежу за обслуговування кредиту з 26.08.2018 року по даний час складає 14 950.68 грн., відсотки - 741.08 грн., тіло кредиту 2 979.97 грн., а всього 18 671.73 грн. Вважає, що спірний виконавчий напис здійснено з порушенням норм ЗУ «Про нотаріат» та Постанови КМУ від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки нотаріусом не перевірено та не підтверджено необхідними документами безспірність заборгованості за кредитним договором. Нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису не отримував від сторін первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення часткового погашення. Виконавчий напис вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 21.02.2020 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Копію позовної заяви та доданих до неї документів вручено відповідачу рекомендованим повідомленням 27.02.2020 року, але правом подання відзиву останній не скористався; третім особам: приватному виконавцю вручено 28.02.2020 року; приватному нотаріусу - поштове відправлення повернуто до суду. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. З метою дотримання завдань цивільного судочинства, встановлених у ст.2 ЦПК України, здійснення сторонами процесуальної дії щодо надання особистих пояснень в судовому засіданні про обставини справи, на підставі ухвали суду від 28.04.2020 року вирішено необхідним проведення судового розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису нотаріусом №29199 від 05.12.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором в розмірі 33187,64 грн., проте поштові відправлення повернуто в зв`язку із вибуттям. За клопотанням позивача від 09.07.2020 року залучено до матеріалів справи копію виконавчого напису. Згідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання учасники судового процесу, будучи належним чином повідомлені, не з`явилися, позивач та третя особа - приватний нотаріус подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Причина неявки інших учасників розгляду не відомі. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст.279,280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області у справі №615/845/19 від 03.09.2019 року за позовом [PERSON] до АТ «ПУМБ» визнано недійсним п.4 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (заява №1001087407301) від 26.07.2018 року, укладеною між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] , в частині сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2 491.78 грн. щомісячно. Рішення набрало законної сили та звернуто до виконання. Як встановлено рішенням суду, 26.07.2018 року позивач приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1001087407301 ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», підписавши відповідну заяву - споживчий кредит із послугою страхування (а.с.6,7) Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на час розгляду справи має назву АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Відповідно до п. 2 Договору, загальна сума кредиту становить 80 380 грн., з яких: 70 000 грн. на споживчі цілі, 10 080 грн. - для оплати Договору страхування, 300 грн. - для оплати разової комісії. Згідно виписки з особового рахунку та платіжного доручення №3043409166 від 23.08.2018 року, [PERSON] перерахував кошти на рахунок відповідача, для погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 70 000 грн. 23.08.2018 року. При цьому позивач зазначав, що загальна сума яка була стягнута з позивача відповідачем у вигляді комісійного платежу за обслуговування кредиту з 26.08.2018 року по даний час складає 14 950 грн. 68 коп., відсотки - 741 грн. 08 коп., тіло кредиту 2 979 грн. 97 коп., а всього 18 671 грн. 73 коп. Разом з тим, згідно інформації про наявність заборгованості від 27.02.2019 року, заборгованість позивача за договором №1001087407301 від 26.07.2018 року станом на 27.02.2018 року складає: 10 684 грн. 24 коп. - заборгованість за основною сумою зобов`язання, у тому числі 2 772 грн. 01 коп. прострочена; 3 грн. 81 коп. - заборгованість за нарахованими процентами; 88 грн. 99 коп. - заборгованість по комісії, у тому числі 2 491 грн. 78 коп. прострочена. Матеріали справи містять квитанції від 03.01.2019 року, 25.01.2019 року, 14.02.2019 року та 20.02.2019 року про зарахування певних сум грошових коштів [PERSON] на користь ПАО «ПУМБ». Призначення платежів погашення кредиту та поповнення картки. Суми зарахування коштів відрізняються від сум заборгованості, крім того, такі зарахування були здійснення до розрахунку заборгованості, а тому встановити, чи були безпідставно стягнені із позивача по Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (заява №1001087407301 від 26 липня 2018 року зі страхуванням життя) грошові кошти на загальну суму 18 671 грн. 73 коп., не представляється за можливе. Не дивлячись на наявність спору щодо розміру заборгованості, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. на підставі ст.ст.87-91 ЗУ «Про нотаріат» та п.2 Переліку, за яким стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, вчинено виконавчий напис, згідно якого запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №1001087407301 від 26.07.2018 року, укладеним ним із ПАТ «ПУМБ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «ПУМБ», заборгованості за період з 01.03.2019 року по 21.10.2019 року в сумі 33187,64 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4352,3 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 19934,24 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 610,27 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 6331,94 грн.; строкова заборгованість за комісією - 1910,15 грн.; строкова заборгованість за процентами - 48,74 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 ЗУ «Про нотаріат» стягнута плата із стягувача в розмірі 500 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клітченко О.А. 17.12.2019 року відкрито виконавче провадження №60894392 із примусового виконання виконавчого напису №29199 від 05.12.2019 року та стягнуто з [PERSON] основну винагороду приватного виконавця. За загальним правилом ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 цього закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 закону «Про нотаріат» та гл.16 розд. ІІ порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст.87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів. У ст.88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пп.1, 3 гл.16 розд. ІІ порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з пп.2.1 п.2 гл.16 розд. ІІ порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 закону «Про нотаріат»). За результатами аналізу наведених норм Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №569/8884/17 дійшов таких висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у пп.2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц. Матеріали справи свідчать про те, що виконавчий напис вчинено за заявою особи, яка не подала необхідних документів і зокрема не подала документу, який би засвідчував право вимоги вказаної особи; даний виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення; крім того, у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. Таким чином, право позивача у даному випадку порушене і воно підлягає судовому захисту у спосіб, визначений позивачем, який відповідає Закону. З огляду на викладене, сукупність встановлених судом порушень, які допущені при вчиненні виконавчого напису, свідчать про те, що він не підлягає виконанню, тому позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.

Outcome: approved