Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

15 травня 2015 року позивач звернулась в суд з позовною заявою до відповідача та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], загальною площею 756 кв. м. з цільовим призначенням - для обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських будівель. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2006 року вона набула у власність незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS]. Будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 756 кв.м. На момент укладення договору купівлі-продажу земельна ділянка належала на праві власності - [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого виконкомом Новоград-Волинської міської ради від 23.01.1995 року. Отже за договором купівлі-продажу одночасно вона купила будинок та земельну ділянку. У квітні місяці 2015 року вона звернулась до Новоград-Волинської міської ради з заявою про передачу їй у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки. Їй було запропоновано оформити за нею право власності на підставі цивільно-правової угоди, що не вбачається можливим оскільки [PERSON] помер, або визнати за рішенням суду. У судове засідання позивач не прибула, подала письмову заяву, в якій, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, при винесені рішення покладається на думку суду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 2006 року [PERSON] придбала у [PERSON] у власність незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS]. За умовами договору купівлі-продажу будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 756 кв.м. по [ADDRESS] (а.с.10). Рішенням Новоград-Волинської міської ради від 30.06.1994 року № 242 [PERSON] надано в користування та видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 756 кв.м. по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.7). Листом від 20.04.2015 року № 262/25/03 Новоград-Волинської міської ради [PERSON] запропоновано оформити право власності на земельну ділянку площею 756 кв.м. по [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на підставі цивільно-правової угоди або визнати за рішенням суду (а.с.8). Оформити цивільно-правову угоду з [PERSON] не вбачається можливості, оскільки відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 11 квітня 2013 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.6). Дані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи та поданими позивачами доказами (а.с.4-10). Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до змісту вказаної норми, перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будинок, який розташований на ній, не визначається окремою цивільно-правовою угодою. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. При цьому визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачено механізм нероздільного правового регулювання нормами земельного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, до позивачки, як до особи, яка набула право власності на жилий будинок, розміщений на земельній ділянці, що перебувала у власності іншої особи, відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України перейшло право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved