Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

17.04.2020 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що позивач працюючи на підприємстві відповідача: з 18.09.1989 по 25.12.1997 електрогазозварником дробильної фабрики у відповідача; з 20.02.2004 по 01.09.2005 електрогазозварником ручного зварювання, з 20.07.2011 до 15.01.2015 монтером колії та електрогазозварником в Першотравневому кар`єрі, з 21.05.2019 по 10.01.2020 - слюсарем ремонтником. Відповідач не створив безпечні та нешкідливі умови праці на його робочому місці, у зв`язку з чим він отримав професійні захворювання. Висновком МСЕК 21.03.2019 йому вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково. 16.12.2019 йому при повторному огляді встановлено 65% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності з 09.12.2019 безстроково. В зв`язку з професійними захворюваннями змінилися спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 160000 грн. за заподіяну йому моральну шкоду ушкодженням здоров`я. Ухвалою від 24.04.2020 прийнято до розгляду і відкрито провадження у даній справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 27.05.2020. Позивач подав заяви про підтримку позовних вимог і розгляд справи за його відсутності (вх.№8077 від 29.04.2020, вх.№8651 від 07.05.2020). Відповідач направив суду клопотання про відкладення розгляду справи через запроваджений карантин (вх.№9930 від 27.05.2020). Розгляд справи відкладено на 25.06.2020. Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі (вх.№11990 від 25.06.2020). 01.07.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Позивач був попереджений про роботу у шкідливих умовах і свідомо погоджувався на неї, за що, між іншим, отримував пільги та компенсації. Також, на думку відповідача, позивачем не доведено наявність моральних страждань, оскільки надані письмові докази до позову свідчать лише про факти роботи позивача на підприємстві відповідача, встановлення йому профзахворювання та стійкої втрати працездатності і не доводять дійсний розмір заподіяної моральної шкоди. (вх.№12273 від 01.07.2020). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у його трудовій книжці працював у ПрАТ «ПівнГЗК» з 18.09.1989 по 25.12.1997 електрогазозварником дробильної фабрики у відповідача; з 20.02.2004 по 01.09.2005 електрогазозварником ручного зварювання, з 20.07.2011 до 15.01.2015 монтером колії та електрогазозварником в Першотравневому кар`єрі, з 21.05.2019 по 10.01.2020 - слюсарем ремонтником. 10.01.2020 позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком за ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 8-15). Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 28.12.2018 (далі - Акт розслідування), у зв`язку із шкідливими і тяжкими умовами праці позивачем отримані хронічні професійні захворювання: 1) Хронічний токсичний ринофаринголаринготрахеїт; 2) Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (токсико-пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. 3) Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Пунктом 17 Акту розслідування причиною виникнення професійного захворювання встановлено: пил переважно фіброгенної дії: - концентрація пилу фіброгенної дії, хімічних речовин, аерозолі конденсація, на робочому місці складає 1,9 мг/м3 (при ГДК 1,0 мг/м3), що і 1,9 рази перевищує допустимий рівень згідно ГОСТ 12.1.005-88. Концентрація азоту діоксиду та окису вуглецю враховуючи односпрямовану, гостроспрямовану дію перевищує ГДК в 1,41 рази по ГОСТу 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны»; за рівнем шуму: - Еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий рівень на 2дБА (82 дБ при ГДР 80 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку» (а.с. 18-19). Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА №054440 від 21.03.2019 позивачу первинно встановлено 40% втрати працездатності у зв`язку із профзахворюваннями (10% - хронічний ринофаринголаринготрахеїт; 25% - ХОЗЛ; 5% туговухість) з 11 березня 2019 безстроково, та зазначена потреба у забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення. (а.с.20). Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААБ №017703 від 16.12.2019 позивачу первинно встановлена третя група інвалідності у зв`язку з профзахворюванням з 09 грудня 2019 безстроково протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу, шуму. (а.с. 21-22). За довідкою МСЕК серії 12 ААБ №078632 від 16.12.2019 позивачу повторно встановлено 65% втрати працездатності (10% - хронічний ринофаринголаринготрахеїт; 40% - ХОЗЛ; 15% туговухість) з 09 грудня 2019 безстроково, та зазначена потреба у санаторно-курортному лікуванні; забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення. (а.с.21-22). З дослідженого судом п.16 Акту розслідування слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи електрогазозварником на дільниці 7.2 для забезпечення робіт постійних залізничних колій Першотравневого кар`єру залізничного цеху з обслуговування об`єктів ПАТ «ПівнГЗК» ТОВ «ШЛЯХБУД КР», виконував кисневу різку при демонтажі залізничних колій (болтів, стяжних смуг, колійних рейок, різка металобрухту) зварювальні роботи по утриманню залізничних колій (зварка рейкових ланцюгів, зварювання підкладок до металевих шпал). Усунення сліпих зазорів у стиках ланок шляхом різки рейок. Різка вкладишів для колії, зношених складних деталей, вузлів, конструкцій механічного устаткування колійних машин, вантажопідіймальних кранів, тепловозів, бульдозерної техніки із різних сталей по розмітці вручну, а також виконував роботи, пов`язані з ручним електродуговим та газовим зварюванням нових складних деталей, вузлів, конструкцій із різних сталей, чавуну, призначених для роботи під динамічними, вібраційними навантаженнями та під тиском при монтажі та ревізії даного механічного устаткування у відповідності до вимог технологічних карт, проектів організації робіт і карт безпеки праці. При цьому внаслідок недосконалості технології зварювання та різання металів підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолів переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, шкідливих хімічних речовин, підвищених показників шуму. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 29.11.2018 протокол №1725, підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив професійний маршрут: -з 18.09.1989 по 15.03.1990 - електрогазозварник, цех обпалювання та гарячого брикетування, «Північний ГЗК»; -з 15.03.1990 по 25.03.1997 - електрогазозварник, дробильна фабрика №2 «ПівнГЗК»; -20.01.1998 по 17.03.2000 - електрогазозварник на підземних роботах, шахтобудівне управління №2, «Кривбасшахтопроходка»; -з 20.03.2000 по 01.12.2001 підземний електрогазозварник, шахта «Гвардійська»; -з 01.02.2004 по 01.09.2005 електрозварник ручного зварювання, управління залізничного транспорту, «ПівнГЗК»; -з 01.09.2009 по 20.07.2011 - електрогазозварник, залізничного транспорту, «ПівнГЗК»; -з 05.10.2009 по 20.07.2011 - електрозварник, залізничний цех з обслуговування об`єктів ВАТ «ПівнГЗК», ТОВ «Шляхпостач КР»; -з 20.07.2011 по 14.11.2014 - монтер колії в кар`єрі, залізничний цех з обслуговування об`єктів ВАТ «ПівнГЗК», ТОВ «Шляхпостач КР»; -з 14.11.2012 по 15.01.2015 електрозварник, залізничний цех з обслуговування об`єктів ВАТ «ПівнГЗК», ТОВ «Шляхпостач КР». (а.с.18). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причиною виникнення професійного захворювання позивача є тривала робота у важких умовах праці зі шкідливими умовами виробничого середовища, які відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він у 58-річному віці втратив професійну працездатність первинно у розмірі 40% та після переогляду відсоток втрати професійної працездатності збільшився до 65% та йому встановлена 3-тя група інвалідності. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється хворобливим станом, необхідністю проходити лікування, вимушеним прийманням ліків, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження його фізичної активності та порушення нормальних життєвих зв`язків, що проявляться зокрема в необхідності проходити стаціонарне лікування. Отже, враховуючи те, що позивач тривалий час працював на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, йому встановлено первинно 40% втрати працездатності та повторно 65% і третю групу інвалідності безстроково, а також характер професійних захворювань, пов`язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач визначив відшкодування моральної шкоди у сумі 160000 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 91000 грн. за встановлені первинно та підтверджені повторно 65% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 840 грн. 80 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial