Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

16 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, за участі заінтересованої особи - [PERSON] , про видачу обмежувального припису. Заяву мотивувала тим, що між нею та відповідачем 17 червня 1997 року був зареєстрований шлюб у Вінницькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану, за актовим записом №1150. Від шлюбу сторони мають п`ятьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказує, що подружжя разом із дітьми проживають за однією адресою. Однак, [PERSON] , чоловік заявниці, постійно провокує сварки між ними, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] занадто агресивна та в більшості випадків спровокована перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, а також супроводжувалась систематичним застосуванням до заявниці фізичної сили. Зазначає, що вказані дії з боку чоловіка негативно впливають на стан здоров`я її та їхніх дітей. Також [PERSON] звертає увагу, що вона з метою припинення протиправної поведінки її чоловіка неодноразово зверталась до поліції внаслідок чого, зокрема 21 червня 2021 року до останнього був застосований тимчасовий заборонний припис, однак [PERSON] , незважаючи на вказаний припис, продовжує вчиняти домашнє насильство відносно заявниці. За таких обставин просила заяву задовольнити та видати обмежувальний припис [PERSON] строком на 6 місяців з заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближення на 50 м до місця проживання (перебування) та інших місць частого відвідування [PERSON] , а саме: особисто і через третіх осіб розшуковувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2021 року заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі. Учасники справи, в тому числі заявник, в судове засідання не з`явилися, будучи повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до пунктів 3, 5-8 ч. 1 ст. Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 вказаного Закону ). Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Пунктом 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема на подружжя. Судом установлено, що 17 червня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Вінницькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану, за актовим записом №1150. Як стверджує заявниця від шлюбу сторони мають п`ятьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , однак в підтвердження викладених обставин жодних доказів не надала. Як слідує із змісту заяви, подружжя разом із дітьми проживають за однією адресою. З листа Відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 12 липня 2021 року слідує, що співробітниками вищевказаної установи здійснено перевірку звернення [PERSON] від 21 червня 2021 року та в ході розгляду з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду про недопущення протиправних дій та вказується, що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім того, в матеріалах справи наявний терміновий заборонний припис відносно [PERSON] від 21 червня 2021 року із: зобов`язанням залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, забороною на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 10 діб з 22 червня 2021 року до 02 липня 2021 року. В своїй заяві [PERSON] звертає увагу на те, що [PERSON] постійно провокує сварки між ними, які переросли в серйозні конфлікти, поведінка [PERSON] агресивна, супроводжувалась систематичним застосуванням до заявниці фізичної сили. З приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, зокрема 21 червня 2021 року. Разом із тим будь-яких даних про притягнення [PERSON] за вказаною заявою його дружини до адміністративної або кримінальної відповідальності матеріали справи не містять, як і не містять інших даних про застосування до особи адміністративних стягнень. В даних АСДС Вінницького міського суду Вінницької області та Єдиного державного реєстру судових рішень відсутні відомості про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП по факту застосування до [PERSON] домашнього насильства 21 червня 2021 року. При цьому слід врахувати, що посилання [PERSON] на наявність неодноразових конфліктів впродовж певного часу, є лише її власним твердженням та не підтверджено відповідними доказами. Крім того, сам по собі факт звернення [PERSON] до поліції щодо прийняття мір до її чоловіка [PERSON] від 21 червня 2021 року є одиничним випадком і не свідчить про вчинення ним домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Що стосується проведення правоохоронними органами однієї профілактичної бесіди із заінтересованою особою про, що зазначається у вищевказаному листі поліції, то дана обставина не може свідчити про систематичне насильство щодо заявника. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність конфлікту між подружжям, однак матеріали справи не містять доказів, які свідчать про те, що дійсно заінтересована особа, як кривдник, систематично вчиняє домашнє насильство стосовно заявниці як своєї дружини, а також не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому. У зв`язку з викладеними обставинами, суд дійшов висновку, що заявниця не набула пріоритетного права на дієвий, ефективний та невідкладний захист засобом видачі обмежувального припису та застосування стосовно заінтересованої особи заходів тимчасового обмеження прав. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. За таких обставин, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а тому в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed