Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

15 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому заявив вимогу про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 02 грудня 2002 року виконавчим комітетом Пролетарської сільської ради Розівського району Запорізької області, актовий запис № 08. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через суперечки та відсутність розуміння між ними, однак відповідач відмовляється від добровільного звернення до органів реєстрації актів цивільного стану із заявою про розірвання шлюбу в позасудовому порядку. За таких обставин позивач вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу між ними є неможливим та суперечить інтересам сторін. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві, просив задовольнити його позов. Разом з тим, позивач заперечував проти надання судом строку для їх примирення та не виявив бажання зберегти шлюб (а.с.21). Відповідач [PERSON] письмово повідомила судові про те, що нею визнаються обставини, зазначені у позовній заяві [PERSON], та вона їх не оспорює. Відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу та не виявила бажання зберегти шлюб (а.с.20). Сторони у судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.18,19), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.20,21).\~ Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва\~ про одруження встановлено, що сторони одружились та зареєстрували шлюб 02 грудня 2002 року у виконавчому комітеті Пролетарської сільської ради Розівського району Запорізької області, про що зроблено актовий запис №08 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони дітей не мають (а.с.2). З матеріалів справи вбачається, що подружнє життя сторін не склалося через суперечки та відсутність розуміння між ними. Сторони дітей не мають, проте відповідач [PERSON] відмовляється від добровільного звернення до органів реєстрації цивільного стану із заявою про розірвання шлюбу. На даний час сторони, хоча і проживають за однією адресою, проте взагалі не намагаються зберегти сімю,вважають подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливим. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, позивач у письмовій заяві заперечував проти надання подружжю строку для примирення (а.с.21). В свою чергу, відповідач до суду із письмовою заявою про надання подружжю строку для примирення не зверталась. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved