Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

16 червня 2020 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вони з відповідачем мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Рішенням кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 20 липня 2012 року у цивільній справі № 0418/3461/2020 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ј частини усіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За час, що минув з ухвалення цього рішення змінились положення чинного законодавства, визначено мінімальний розмір аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Витрати на утримання дитини зростають. Позивачка просила змінити розмір аліментів. Визначений рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 20 липня 2012 року, стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі ј частини усіх видів заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред`явлення позову та до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с. а.с. 1 - 6). Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги (а.с.26). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином (а.с.25, 29). Справа розглянута Кіровським районним судом міста Дніпропетровська в порядку ч. 1 ст. 28 ЦПК України за місцем проживання позивачки, яке підтверджується копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с. 13 на зв.). Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 березня 2009 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 213(а.с. 11). Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 20 липня 2012 року у цивільній справі № 0418/3461/2012 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ј частини усіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, починаючи з 22 травня 2012 року. Видано виконавчий лист за цим рішенням (а.с. а.с. 7 -9). Виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання (а.с. а.с. 10, 15 - 17). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1 - 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво19) зазначено, що у частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дає змогу дійти висновку, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Крім того, згідно правової позиції, зазначеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у цивільній справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19) визначено, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Оскільки позивачкою заявлено позовні вимоги лиши щодо збільшення мінімального розміру аліментів з мотивів зміни чинного законодавства, що не пов`язане зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків чи дитини, позов задоволенню не підлягає. При цьому особа з метою захисту прав дитини не позбавлена права порушувати перед виконавцем питання про зміну мінімального розміру аліментів в порядку, визначеному ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а у разі відмови - оскаржити дії/бездіяльність виконавця у встановленому порядку. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають і відносяться не рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed