Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

16.05.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування цією квартирою. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] разом з [PERSON] є власниками квартири за адресою: [ADDRESS]. Крім них в квартирі зареєстрований брат [PERSON] - [PERSON], якого визнано недієздатним та який проживає в будинку-інтернаті психоневрологічного профілю в с. Созань Старосамбірського району Львівської області. [PERSON] в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі. Представник КЗ ЛОР «Созанський психоневрологічний інтернат», що згідно вимог ст. 66 ЦК України здійснює опіку над відповідачем, в судове засідання не з'явився. Від КЗ ЛОР «Созанський психоневрологічний інтернат» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника вказаної установи. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] в судове засідання не з'явився за невідомих обставин. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Сихівської районної адміністрацій Львівської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач визнаний недієздатним, опіка над ним не встановлено, тому його права не будуть захищені належним чином. Заслухавши позивача, представника Сихівської районної адміністрації, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 04.09.1997 року двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачу та його батьку [PERSON] на праві спільної сумісної власності. З довідки з місця проживання від 16.05.2016 року вбачається, що в квартирі крім позивача та його батька [PERSON] також був зареєстрований відповідач, який є рідним братом позивача та сином другого співвласника [PERSON] За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї власника належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Таким чином, відповідач є членом сім'ї одного із співвласників квартири - [PERSON] та на законних підставах користувався квартирою, що є спільною сумісною власністю позивача та його батька. Позивач просить усунути йому перешкоди в користуванні його квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування цією квартирою. При цьому, перешкоди в користування житлом - це активні дії особи, яка мешкає в цьому приміщенні, спрямовані на створення обставин, які роблять неможливим або утруднюють користування квартирою інших мешканців та/або власників. Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням можливе в разі відсутності особи у цьому приміщенні. Тобто, позивачем заявлено позовну вимогу, яка складається з двох по суті протилежних вимог: або відповідач, користуючись квартирою чинить дії, які перешкоджають іншим мешканцям квартири користуватися нею, або відповідач взагалі в квартирі не живе, внаслідок чого втратив право користуватися квартирою. Таким чином, позивачем неправильно обрано спосіб захисту. Розглядаючи окремо позовну вимогу про усунення перешкод в користуванні квартирою, суд враховує, що стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності особи є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач на теперішній час чинить будь-які перешкоди позивачу в користування належною йому квартирою. Посилання позивача на те, що реєстрація відповідача у квартирі вимагає від позивача зайвих витрат на оплату житлово-комунальних послуг, є безпідставною, оскільки за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 24.05.2017 року, відповідач з 23.12.2016 року зареєстрований не в квартирі позивача, а по [ADDRESS]. Таким чином, відповідач і не проживає, і не зареєстрований в квартирі позивача, тому жодних перешкод позивачу в користуванні його квартирою чинити не може. Вирішуючи вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд виходить з того, що статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Підстави визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням приватного житлового фонду, передбачені в ст. 405 ЦК України. Згідно ч. 2 цієї статті член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, для визнання особи такою, що втратила право користування житлом необхідно існування одразу двох обставин: 1) непроживання в квартирі протягом року; 2) неповажність причин не проживання. Один лише факт непроживання в квартирі не може слугувати підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно не проживає в квартирі понад рік, а саме: з 16.04.2016 року. Проте, відповідач не проживає в квартирі з поважних причин, оскільки за станом свого здоров'я з 16.04.2016 року по 21.12.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», а з 22.12.2016 року по теперішній час перебуває в Комунальному закладі «Созанський психоневрологічний інтернат», де і зареєстрований з 23.12.2016 року. В позовній заяві позивач посилається на необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, для зняття його з реєстрації. В той же час, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не зареєстрований в квартирі позивача. Беручи до уваги відсутність посилання на обставини про реальне перешкоджання позивачу користуватися належною йому квартирою з боку відповідача, недоведеність таких обставин, враховуючи наявність поважної причини непроживання відповідача у квартирі, а також те, що відповідач з 23.12.2016 року не зареєстрований в квартирі позивача, суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed