Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

15.03.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» /далі ПрАТ/, яким просить стягнути моральну шкоду завдану смертю працівника внаслідок професійного захворювання в розмірі 176000 грн. В обґрунтування вказує, що він є сином померлого [PERSON]. Батько позивача впродовж 13 років пропрацював в шкідливих умовах праці у ПрАТ, внаслідок недосконалих робочих місць, отримав професійне захворювання з діагнозом пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів І ст. Дп І ст. У зв'язку зі смертю батька, позивач зазнав моральних страждань, оскільки він втратив рідну йому людину, яку дуже любив і поважав, батько був дуже близькою для нього людиною, за життя батько постійно його опікував, підтримував у складних життєвих ситуаціях. Смерть батька призвела до того, що позивач постійно перебуває у напруженому психічному стані. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Представник ПрАТ за довіреністю Доценко Т.Ю. позов не визнала, надала відзив на позовну заяву, який підтримала в судовому засіданні. Вказує, що у діях відповідача відсутні ознаки протиправності, підприємство відповідача надавало потерпілому пільги та компенсації, зокрема підвищену оплату праці, додаткову відпустку, профілактичне харчування, тощо; звертає увагу суду на існування причинно-наслідкового зв'язку між діями самого потерпілого та виникнення у нього професійного ушкодження здоров'я через тривалу трудову діяльність в шкідливих умовах праці. Крім того, представник відповідача Доценко Т.Ю. зауважила на необґрунтованості та недоведеності суми моральної шкоди, у зв'язку з чим просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], померлого [INFO] (а.с.3, 8). Актом посмертного огляду по встановленню причинного зв'язку між смертю та профзахворюванням №111 від 18.01.2005 року встановлено причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням (а.с.5-7). Також, актом розслідування хронічного професійного захворювання від 27.10.1994 року у [PERSON] встановлено пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів І ст. Дп І ст. - захворювання професійне. У відповідності до п.16 Акту: причиною професійного захворювання є запиленість повітря, перевищення рівнів шуму та вібрації. Згідно п.18 не виконувались вимоги ДСТУ 12.1.005-88 та порушенні загальні санітарно-гігієнічні вимоги до повітря, робочої зони (а.с.4). Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи. Відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Дослідженими актом розслідування хронічного професійного захворювання від 27.10.1994 року, актом посмертного огляду по встановленню причинного зв'язку між смертю та профзахворюванням №111 від 18.01.2005 року, встановлено що професійне захворювання виникло з вини підприємства ПрАТ, що потягло за собою в подальшому смерть [PERSON] Право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент. Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст.13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з ПрАТ є обґрунтованими, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Водночас, досліджений акт розслідування хронічного професійного захворювання від 27.10.1994 року у хворого [PERSON] спростовує доводи представника відповідача ПрАТ щодо відсутності в діях підприємства ознак протиправності. Що стосується розміру моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Представник відповідача, з урахуванням Глави 5 ЦПК України, не надав суду доказів на спростування тверджень позивача та на обґрунтування своїх заперечень проти позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керується, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг душевних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є сином померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю батька, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька, грошові кошти в сумі 40000 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.1167, 1168 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial