Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

17.01.2017 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] « Про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», в якому посилалася на те, що йому згідно договору дарування частини квартири від 25 травня 2011 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 2010 року та свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 1999 року на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі з 15.01.1991 року зареєстрований він та з 19.02.1992 року відповідачка по справі [PERSON], яка є його мачухою. Відповідачка приблизно з 1991 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з його батьком. В 1999 році вказана квартира була приватизована і її власниками в рівних частинах стали її батько [PERSON], відповідачка, її син [PERSON] та він. [INFO] року помер його батько. Після його смерті 08 грудня 2010 року спадщину на його частку квартири прийняли він та відповідачка. Оскільки син відповідачки є військовослужбовцем офіцером протиповітряної оборони та службу проходив в Автономній республіці Крим м. Судак, відповідачка через півроку після смерті батька виїхала до свого сина і стала там постійно проживати в квартирі, яку вона купила в м. Феодосія. Оскільки житло в м. Харкові їй вже було не потрібно, крім того Крим було анексовано Росією, відповідачка остаточно вирішила не повертатись до України, а проживати недалеко від свого сина, який став військовослужбовцем Російської армії. Крім того позивач вказує, що в січні 2011 року відповідачка приїхала з сином до м. Харкова з тим щоб забрати свої особисті речі та частку майна. А 25 травня 2011 року відповідачка приїхала знову до м. Харкова і в 6-й ХДНК ми з відповідачкою уклали договір дарування [ADDRESS], згідно якого йому були подаровані належні частки відповідачки та її сина, від імені якого вона діяла за довіреністю. Після укладання договору дарування відповідачка на другий день поїхала до Криму. Як вона пояснила знятись з реєстрації в квартирі по [ADDRESS] у неї немає часу, бо це робиться не за один день і сказала, що зняти її з реєстрації в квартирі він зможу і сам. Таким чином, зазначає позивач, з 26 травня 2011 року відповідачку він більше не бачив, вона не приїжджала до Харкова в квартиру, в якій залишилась бути зареєстрованою. У зв'язку з анексією Крима зв'язок ми з нею не підтримуємо, адреси її в м. Феодосія він не знаю. Крім того, позивач вказує, що лише в 2016 році по вайберу її син вислав йому копію паспорта своєї матері [NUMBER] виданий 04.05.2015 року відділом УФМС Росії по республіке Крим в м.Феодосія, яка вже є громадянкою Росії. Виписати відповідачку по копії паспорта згідно закону він не маю можливості, а повертатись до України вона наміру не має. Реєстрація відповідачки в квартирі перешкоджає йому, як власнику, в користуванні та розпорядженні нею, тривалий час він сплачує комунальні послуги, які нараховуються на відповідачку. Крім того, фактична реєстрація відповідачки в квартирі не дає можливості виступати повноцінним власником і господарем свого майна. Тому перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою продовжують існувати по теперішній час. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Будучи викликаною через оголошення у пресі відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Представник третьої особи відділ реєстрації місця проживання Шевченківського району м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. При таких обставинах, суд враховуючи позицію позивача [PERSON] та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON] та третьої особи на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухваливши рішення при заочному розгляді справи. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, у судовому засіданні пояснили, що відповідач не мешкає у спірному жилому приміщенні приблизно з 2011-2012 років по теперішній час, так як, переїхала мешкати разом з сином в у м. Феодосія, забравши все належне їй майно. Перешкод в користування житлом позивач та інші особи відповідачу не чинили. В квартиру відповідач вселитися не намагалась. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків та дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. В судовому засіданні встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] Відповідно до інформації, яка зазначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна спірна квартира належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON], а саме 1/8 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 5-8632, 08.12.2010, 1/ частина на підставі договору про визначення ідеальних часток р. № 5-374 від 27.01.2011, свідоцтва про права власності р. № 1-99-182120 від 22.03.1999, та 5/8 частин на підставі договору дарування р. №. 5-2704 від 25.05.2011 Відповідно до зазначеного договору дарування р. №. 5-2704 від 25.05.2011 , відповідачка [PERSON], що діяла від себе та від імені [PERSON] подарувала 5/8 частин спірно квартири. (а.с. 12-13) Згідно до довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 2 № 2359 від 19.09.2016 відповідачка [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS]. (а.с. 15) Відповідно до відповіді на запит суду, Шевченківське об'єднання управління пенсійного фонду України м. Харкова за № 273-02/49 від 10.04.2017 [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS] перебула на обліку в управлінні з 30.09.2055 по 30.06.2015, та її пенсійна справа була надіслана до м. Феодосії АРК у червні 2015. (а.с. 28). Як вбачається з копії паспорта відповідача, [NUMBER] виданий 04.05.2015 року відділом УФМС Росії по республіці Крим в м. Феодосія, [PERSON] вже є громадянкою Росії. (а.с. 17) З наданих позивачем копій квитанцій вбачається те, що оплату по утриманню спірного житлового приміщення та комунальних послуг, на протязі тривалого часу, проводить позивач. Вищенаведеними доказами, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в спірному житловому приміщенні не мешкає на протязі тривалого часу. Таким чином, сукупність наведених доказів дозволяє суду дійти висновку про те, що відповідач [PERSON] не мешкає в спірному житловому приміщенні понад одного року без поважних причин, у зв'язку з чим вона має бути визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою, яка належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, тому що в даному випадку порушаються житлові права позивача, як власника спірного житла. В судовому засіданні позивач [PERSON] у разі задоволення позовних вимог не наполягав на стягненні з співвідповідача на його користь судового збору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 88 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 316, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved