Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

15 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій вказав, що 23 листопада 2013 року в м. Київ по вул. Срібнокільській, 14, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Згідно постанови Дарницького районного суду міста Києва, [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на зібрані документи, позивач прийняв рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату [PERSON] на підставі страхового акту № 1888 від 17.01.2014 року страхового відшкодування у розмірі 5 500 гривень. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «СК «Український страховий стандарт» в порядку регресу грошові кошти в сумі 5 500 гривень та стягнути судові витрати: судовий збір в сумі 1 378 гривень. Представник позивача подав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач до суду не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 23 листопада 2013 року в м. Київ по вул. Срібнокільській, 14, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а.с.6-7). Згідно постанови Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.8). 28 листопада 2012 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ТОВ «Український лізинговий фонд» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого позивачем застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника повязану з експлуатацією автомобіля [NUMBER] (а.с.9). Зважаючи на зібрані документи, позивач прийняв рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату [PERSON] на підставі страхового акту № 1888 від 17.01.2014 року страхового відшкодування у розмірі 5 500 гривень (а.с.10). Відповідно до платіжного доручення від 21 січня 2014 року № 15001 [PERSON] отримав страхові кошти в сумі 5582 гривні 50 копійок (а.с.34). Згідно ст. 933 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 22 п. 22.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Ст. 29 вищевказаного Закону вказує, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально. Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає. Згідно ст. 1166 ЦК України, Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1191 ЦК України вказує, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 61 ч. 4 ЦПК України, постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вина [PERSON] стверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved