Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

16.09.2016 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила постановити рішення, яким: - розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 02.06.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 502; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 3 500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що з 02.06.2012 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що одруження виявилось невдалим, протягом тривалого часу відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сім'ю. Між сторонами у справі існує непорозуміння, виникають конфлікти, що призвело до напруження відносин та втрати почуття кохання. Протягом тривалого часу сторони у справі проживають окремо, з моменту окремого проживання батьків малолітня донька сторін, проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Примирення з відповідачем, як і збереження сім'ї, позивач вважає неможливим. Крім того, позивач вказує на те, що відповідач добровільно не приймає участі у матеріальних витратах на утримання спільної дитини. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Так, [PERSON] заперечував проти розірвання шлюбу з позивачем. Визнаючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, заперечував щодо розміру та виду їх стягнення. Зазначив, що оскільки має постійне місце роботи та стабільний дохід, вважає, що аліменти повинні стягуватись з нього у частці від доходу, а саме у ? частині від всіх видів його доходу, заробітку. Вислухавши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 02 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва, про що складено відповідний актовий запис № 502, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], виданого 02.06.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва. [INFO] року народилась [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 30.01.2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до даних свідоцтва батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що примирення між собою та збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам їх доньки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам малолітньої [PERSON], [INFO], враховуючи обставини та відносини, які склалися між сторонами у справі, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 гривень щомісяця, суд зазначає наступне. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. У судовому засіданні судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] має постійне місце роботи та регулярний стабільний дохід. Так, згідно довідки про доходи відповідача, виданої 04.10.2016 року за № 90/16, [PERSON] з 01.09.2011 року працює на посаді менеджера ТОВ «Аверс-Центр», його середньомісячна заробітна плата складає 1 550 грн., а отриманий дохід за період з квітня 2016 року по вересень 2016 року - 9 300 грн. Позивач у справі [PERSON] також є працевлаштованою, займає посаду дитячого лікаря-невролога КНП КДЦ Деснянського району, дохід останньої за період з березня 2016 року по серпень 2016 року склав 16 377 грн. 73 коп., що стверджується довідкою № 248 від 30.08.2016 року. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з моменту окремого проживання батьків, малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Вказана обставина стверджується також і довідкою, виданою 02.09.2016 року за номером 4373 КП «ЖЕД-110», з якої вбачається, що місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Доказів добровільного надання матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки відповідачем [PERSON] надано суду не було. Згідно ст. 181 цього Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 СК України визначається в разі коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу отримує в натурі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Судом достовірно встановлено, що відповідач є працездатним, не має на утриманні інших малолітніх та/або неповнолітніх дітей, аліменти з відповідача на утримання інших осіб не стягуються, середньомісячна заробітна плата відповідача складає 1 550 грн. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, враховуючи те, що батько [PERSON] є працездатним, перестав надавати допомогу на утримання малолітньої дитини, інших малолітніх осіб на утриманні не має, суд надходить до висновку про те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], оскільки зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем. При вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує матеріальне становище платника аліментів. При цьому, суд виходить з того, що [PERSON] офіційно працевлаштований та зібрані у справі докази свідчать про те, що сума місячного окладу відповідача становить 1 550 грн. на місяць, а тому дохід останнього не є мінливим або нерегулярним. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у даному випадку позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та з відповідача [PERSON] слід стягнути аліменти у розмірі у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 вересня 2016 року і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., а також на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 551 грн. 21 коп. за подання заяви про розірвання шлюбу. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial