Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

17.02.2016 року [PERSON] звернулася до Краматорського міського суду з позовною завою до [PERSON], [PERSON] про виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її батько [PERSON] у 2002 році, після закінчення будівництва свого житлового будинку у смт. Біленьке і продажу трьохкімнатної квартири у Краматорськ, разом з її чоловіком [PERSON] прийняли рішення вкласти виручені кошти від продажу на придбання приміщення та технологічного обладнання для ковальської художньої майстерні, так як її чоловік до цього мав професію коваля, з 1998 року ні де офіційно не працював. Батько позивачки на той час працював керівником відділу - міськради і не міг оформити цей обєкт на себе, ними було прийняте рішення ковальську майстерню оформити на чоловіка [PERSON], позивачка відкрила на її базі приватне підприємство по виготовленню металевих ковальських конструкцій і свого чоловіка прийняла на посаду керівника майстерні. Для цього, у січні 2003 року по договору ВАС №952279 був придбаний гараж по вул. Дружби (Леніна) за 7983 грн., ковальський молот МА 4132 за накладною №9 від 24.01.2003 р. за 12000 грн. З липня 2003 року, після остаточного технологічного доукомплектування цього обєкту, позивачка зареєструвалася приватним підприємцем. В травні 2004 року її чоловік був прийнятий на ВАТ «ЕМСС» головним конструктором, а вона підприємство закрила. У 2012 році у звязку з її тяжким захворюванням і неможливістю далі жити однією сімєю з чоловіком, 05.03.2012 р. їхній шлюб було розірвано. Без судового розгляду вони розділили порівну нажите за 14 років шлюбу майно, крім нежилого приміщення по вул. Академічна (Шкадінова), 52-66, та ковальської майстерні. Ці два обєкти вони залишили загальною власністю до часу їх продажу. У квітні 2013 року позивачка дала письмову згоду на продаж нежилого приміщення за 20 000 доларів США, при цьому всі ці кошти, у тому числі і її частка 10 000 доларів була використана [PERSON] на придбання житлового будинку та земельної ділянки по вул. Заводській, 70 у м. Краматорську, вартістю 32000 доларів США. ЇЇ частку він зобовязався повернути у жовтні 2013 року , але повернув лише 1 тисячу доларів США у вересні 2014 року. На час розірвання шлюбу у березні 2012 року вартість гаражу та розташованого у ньому технологічного обладнання була визначена [PERSON] разом з технічними працівниками та спеціалістами ВАТ «ЕМСС» і складала 186000грн. (23,25 тисячі доларів США).З цією вартістю позивачка зі своїм батьком погодились. Кузню вони разом вирішили продати через 4-5 років. 12 квітня 2015 року колишній чоловік позивачки [PERSON] раптово помер. Спадкоємцями першої черги після його смерті залишились дві його доньки: [PERSON], та [PERSON]С.(донька позивачки). На даний час позивачка ніде не працює і являється інвалідом 2 групи. Просить суд визнати за нею право власності на ? частку гаражу по вул. Дружби (Леніна) №65-А, у м. Краматорську Донецької області і технологічного обладнання в ньому для ковальської майстерні, які знаходились у спільній власності з [PERSON]. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не заявилась але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти позову, та суду пояснила, що предметом спору є майно гараж та ковальський молот, власником якого є [PERSON] яке входить до складу спадщини після його смерті, спадкодавцями які прийняли спадщину є його доньки [PERSON] та [PERSON] 05.03.2012 року рішенням Краматорського міського суду шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було розірвано, таким чином представник позивача вважає, що саме із прийняття судового рішення про розірвання шлюбу, почав спливати термін позовної давності, щодо будь яких майнових претензій. Вважає, що позивачка пропустила без поважних причин строк звернення до суду з позовом про поділ майна, оскільки ще при розірванні шлюбу їй було відомо про наявність спірного майна. Позивач [PERSON] розірвала шлюб з спадкодавцем [PERSON] 05.03.2012 року, тобто до відкриття спадщини. Сумісне майно, нажите за час шлюбу, виходячи зі слів позивача, вони поділили між собою порівну. Представнику позивача було відомо, що дружині була залишена чотирьохкімнатна квартира, яка належала чоловікові на підставі свідоцтва про право на спадщину, меблі, побутова техніка, гараж, а чоловіку - автомобіль, вбудоване нежиле приміщення, розташоване у підвалі будинку № 55/66 по вул. Академічній (Шкадінова) у м. Краматорську та гараж-майстерня з технологічним ковальським обладнанням. На протязі 3-х років від часу розірвання шлюбу у березні 2012 р. до смерті [PERSON] у квітні 2015 р. між колишнім подружжям не було ніяких судових спорів про поділ нерозподіленого майна або виділення його часток після розлучення. Вважає, що до позовної заяви [PERSON] про виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності, необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки [PERSON] не просила суд поновити строк позовної давності, який сплинув у березні 2015 р. та не наводить поважних причин пропуску цього сроку. Доказом, що підтверджує настання порушення позивачем строків на звернення до суду із позовною заявою про виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності, є рішення Краматорського міського суду від 05.03.2012 р. по справі № 2/528/662/12, в якому зазначено що шлюбні відносини припинені в березні 2012 р., а спільне господарство не ведеться с 2007 року, просила відмовити у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Представник органу опіки та піклування Краматорської міської ради [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Прокурор Ільєнко А.Є. не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та відповідача, думку прокурора, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 14.02.1998 року зареєстрували шлюб. 05.03.2012 року згідно рішення Краматорського міського суду даний шлюб було розірвано (а.с. 10). Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 121763 від 05.03.2003 року [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 20.01.2003 року ВАС №952279 був власником 205/1000 частки гаража по вул. Дружби (Леніна), 65-А у м. Краматорську Донецької області (а.с. 14-15), копії накладної №9 від 24.01.2003 року [PERSON] придбав молот ковальський МА 4132 б/у, у кількості 1 штуки за ціною 12000,00 грн. тобто перебуваючи у шлюбі з позивачкою. Відповідно до ч. 1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.207 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107СК), (2947-14) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК). Моментом початку перебігу строку позовної давності став факт звернення із заявами про прийняття спадщини донькою [PERSON], цивільною дружиною [PERSON], та донькою [PERSON] \~З моменту розірвання шлюбу між сторонами не виникало спору щодо спільного майна. Суд, приходить до висновку, що строк позовної давності слід обраховувати з 2015 року, саме в цей період позивачка дізналася про порушення свого права власності на гараж, який розташований по вул. Дружби (Леніна), 65-А у м. Краматорську Донецької області та молото-кузнечний прес марки МА 4131, яке було придбано у шлюбі, та увійшло до складу спадщини (а.с.90). За таких обставин суд вважає, що позивачка звернулася до суду з позовом в межах строків позовної давності.

Outcome: approved