Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

16\~листопада 2018 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 вересня 1990 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Затурцівською сільською радою Локачинського району Волинської області, актовий запис № 14. Від спільного шлюбу у них народилося троє дітей: дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. На даний час шлюбні відносини між ними припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим. \~ \~ \~ \~Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 01 вересня 1990 року Затурцівською сільською радою Локачинського району Волинської області, актовий запис № 14. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати у справі. 14 січня 2019 року позивач через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Не заперечує проти постановлення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідач 14 січня 2019 року через канцелярію суду також подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01 вересня 1990 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Затурцівською сільською радою Локачинського району Волинської області, актовий запис № 14, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕГ № 435012 від 01 вересня 1990 року (а.с.3). Від спільного шлюбу у них народилося троє дітей: дочка - [PERSON]П, [INFO], син - [PERSON], [INFO], які досягли повноліття, та дочка - [PERSON], [INFO], яка на час розгляду справи є неповнолітньою (а.с.7). \~ \~ \~ \~ \~ Подружнє\~життя сторін\~не склалося.\~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач позов визнав, не заперечує щодо розірвання шлюбу, що стверджується його письмовою заявою від 14 січня 2019 року. Отже, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи зазначене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю. Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved