Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

15.07.2014 р. представник [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, у якій просила встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO] р., є його рідною матір'ю, визнати заяву, складену 21.01.2009 р. та посвідчену державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Рубінчик Л.О. про відмову [PERSON] від права на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] недійсною, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Рубінчик Л.О. 25.03.2009 р. на 51/100 часток домоволодіння [ADDRESS], визнати за позивачем право власності на обов'язкову частку у спадщині в розмірі 51/600 часток домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO] р. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали зазначені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили суду, що 14 травня 1985 року її матір'ю [PERSON] був складений заповіт, відповідно до якого житловий будинок [ADDRESS] вона заповідала в рівних частках своїм донькам: їй та [PERSON], яка була інвалідом дитинства. 06 березня 2003 року їхня мати після отримання свідоцтва про право власності на домоволодіння, подарувала їй 49/100 частин домоволодіння. [INFO] року [PERSON] померла, і в установлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Її сестра, [PERSON], відмовилася від своєї частки спадщини на її користь. До нотаріальної контори також викликався позивач, який склав письмову заяву, в якій відмовився від права на спадкування після смерті [PERSON] Відповідач вважає, що законних підстав для визнання заяви позивача про відмову від права на обов'язкову частку недійсною, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.03.2009 року немає. Позивач [PERSON] дійсно проживає разом з сім'єю в житловому будинку під літерою «Г», вона не заперечує та не перешкоджає йому в цьому, тому що він все своє життя був зареєстрований за цією адресою. У 2011 році вона зверталася до суду з позовом до відповідача про знесення самочинно збудованих об'єктів, які він постійно будує на земельній ділянці без її дозволу, та без дозволу відповідних органів. Пізніше, щоб не ускладнювати стосунки з [PERSON], вона відмовилася від позовних вимог та провадження у справі було закрито. Відповідач просила суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. З пояснень представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Сьомої одеської державної нотаріальної контори, направлених на адресу суду, вбачається, що нотаріальна контора діяла в межах чинного законодавства та підстави для визнання заяви про відмову від обов'язкової частки на спадщину відсутні. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, показання свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що наявні підстави для задоволення позовної заяви. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до Посвідки про шлюб [NUMBER] від 01.08.1940 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, внаслідок чого дружині присвоєно прізвище [PERSON]. (а.с. 13) [PERSON] народився [INFO] р. в сім'ї [PERSON] і [PERSON], що підтверджується Посвідкою про народження серії [NUMBER]. (а.с. 14) [PERSON] помер [INFO]. Згідно з записом акта про шлюб № 1923 від 27.06.1948 р. [PERSON] та [PERSON], яка була вдовою, уклали шлюб, після чого прізвище дружини значилось як [PERSON]. ( а.с. 15) У подружжя [PERSON] [INFO] році народилась донька [PERSON], а [INFO] році народилась донька [PERSON], якій після реєстрації шлюбу з [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON]. ( а.с. 69-71) [PERSON] помер [INFO]. [PERSON] померла [INFO] р. у віці 87 років, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 6254 та Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління м. Одеси видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. (а.с. 16) Таким чином, через ту обставину, що спадкодавець під час другого одруження вказала замість прізвища [PERSON] своє дівоче прізвище [PERSON], мається певна неузгодженість у документах [PERSON], про його родинні відносини з [PERSON] Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки від нього залежить реалізація ним права на отримання спадщини після смерті [PERSON] Оцінка вказаних письмових доказів, з урахуванням пояснень сторін, в тому числі і відповідача, яка цей факт не заперечувала під час прийняття спадщини, показання свідків [PERSON], [PERSON],, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дають підстави суду для ухвалення рішення про встановлення факту, що [PERSON], є рідною матір'ю [PERSON] У 1953 році [PERSON] закінчила будівництво житлового будинку під літ. «А», який розташований у [ADDRESS] на земельній ділянці, площею 563 кв.м. Після створення [PERSON] власної сім'ї, народження у нього у 1965 році доньки, його мати [PERSON] виділила на належній їй земельній ділянці по [ADDRESS], частину ділянки під будівництво житлового будинку для проживання сина та його родини. Цей будинок під літ. «Г», який будувався за участю [PERSON] та його дружини, був побудований у 1968 році, що підтверджується документально і показаннями свідків-очевидців [PERSON], [PERSON],, [PERSON] і не спростувано свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] У [INFO] році в цьому будинку у подружжя [PERSON] народився син ( а.с. 66) 14 травня 1985 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження щодо належного їй житлового будинку [ADDRESS], який заповідала в рівних долях кожному - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 73) В заповіті від 14 травня 1985 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження щодо належного їй житлового будинку [ADDRESS]. На той час їй належав лише житловий будинок під літ «А». ( а.с. 109-110) 03.01.2003 р. [PERSON] отримала Свідоцтво про право власності на домоволодіння № 023451, яким Виконавчим комітетом Одеської міської ради посвідчено, що об'єкт у [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності та в цілому складається з двох житлових будинків літ. «А», «Г» загальною площею 89,9 кв.м., житловою площею 66, 4 кв.м., гаражу літ. «Л», котельної літ. «Є», сараїв під літ. «И», «Б», «Ж», «К», вбиральні літ. «З», відображених у технічному паспорті від 29.03.2002 р. Свідоцтво видане на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради 12.11.2002 р. № 800/01-04. Вказане свідоцтво зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» під № 40634 стр 48 кн. 263 - 02.03.2003 р. (а.с. 10) Одразу, а саме через 4 дні після набуття права власності на домоволодіння, яке складалося з двох житлових будинків та інших господарських будівель і споруд, 06.03.2003 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування частини домоволодіння, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 41/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Цей договір зареєстровано під № 40634 стр. 48 кн. 263. В тексті договору зазначається, що по заяві дарувателя відчужуються : житловий будинок під літ «А», сараї під літ «Б», «К», гараж під літ «И», частина мостіння та огородження. (а.с. 11) Зазначені обставини, на переконання суду, мають важливе значення для правильного визначення прав та обов'язків сторін по справі. [PERSON] подарувала доньці частину домоволодіння, яку побудувала і в якій жила сама, розуміючи і бажаючи, щоб житловий будинок під літ «Г» не переходив у власність лише [PERSON] Будь-яких перешкод для дарування усього домоволодіння у [PERSON] не було. 20.01.2009 року [PERSON] надала до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом. ( а.с. 58) Згідно заяви, поданої до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 21.01.2009 року № 139, [PERSON] повідомила, що померла її мати [PERSON], яка залишила на її ім'я заповіт і що вона відмовляється від спадщини, що їй припадає згідно вищезазначеного заповіту. 21.01.2009 року [PERSON] підписала нотаріальну посвідчену заяву № 140, якою відмовляється від прийняття спадщини, як спадкоємиця за законом на користь дочки померлої, [PERSON] (а.с.59 - 60) В заяві від 21.01.2009 року до Сьомої одеської державної нотаріальної контори, підписаній [PERSON], повідомляється, що йому відомий зміст заповіту, посвідченого державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори, 14.05.1985 року за реєстровим № 2-2331, від імені його матері [PERSON], яка померла [INFO] року, на ім'я [PERSON] і [PERSON] Крім того, зазначено, що зміст ст. 1241 ЦК України, на підставі якої він має право на обов'язкову частку в спадщині, йому державним нотаріусом роз'яснено, а тому усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають для нього істотне значення, без впливу насильства (фізичного чи психічного тиску) з боку інших, за своєю справжньою волею від одержання обов'язкової частки у спадщині відмовляється. (а.с. 61) Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. [PERSON], як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, на день смерті якої його вік складав 67 років, мав право на обов'язкову частку після смерті [PERSON] незалежно від змісту заповіту. Зі змісту цієї статті випливає, що спадкування обов'язкової частки являється одним із видів спадкування, яке здійснюється за заповітом. Тому, відповідно до правил, передбачених ч. 1 і 5 ст. 1273 ЦК України [PERSON] мав право відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу шляхом подачі заяви про відмову від прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Виходячи зі змісту положень частин 1-3 ст. 202 ЦК України заява про відмову від прийняття спадщини за своєю правовою природою є одностороннім правочином - дією особи, спрямованою на припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що підписанню [PERSON], заяви про відмову від прийняття спадщини передувало його поїздка з [PERSON] до ОМБТІ з метою отримання ним документів на спадщину. З пояснень [PERSON] видно, що [PERSON] збирав документи в органах РАЦС щодо родинних відносин з матір'ю, і сплачував за це гроші, що під час відвідання нотаріальної контори нотаріус роз'яснила [PERSON], що у нього немає документів про родинні відносини і тому нотаріус не може оформити на нього спадщину. Ці обставини свідчать, що [PERSON] мав безумовний намір прийняти спадщину, виходячи з того, що крім житлового будинку під літ «Г» у нього та його дружини іншого житла не було і не має. Будучи пенсіонерами, вони позбавлені можливостей придбати інше житло і навіть його наймати. Таким чином, під час вчинення правочину - відмови від прийняття спадщини [PERSON] помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, втрати ним назавжди права на спадкування після смерті матері. Позивач, який немає юридичної та іншої вищої освіти не знав, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, що вона може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, тобто ще протягом 13 днів, до 02.02.2009 р. У нього були відсутні безумовні документи про родинні відносини зі спадкодавцем, про що йому повідомила нотаріус. При таких життєвих фактах, роз'яснення нотаріусом [PERSON] цих суттєвих обставин, які мають істотне значення щодо природи правочину, втрати ним права на спадкування, не відбувалося. Хоча в цей же день, через 3 хвилини після підписання [PERSON] вказаної заяви, в заяві [PERSON] про відмову від прийняття спадщини державний нотаріус роз'яснила, що її відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, їй також роз'яснено зміст ст. ст. 225, 229-231, 233, 1273-1275 ЦК України. (а.с.59) На переконання суду такі роз'яснення мав отримати і [PERSON], тому що відповідно до ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний сприяти громадянам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Для суду являється очевидним, що відповідні роз'яснення та попередження вплинули б на волевиявлення [PERSON] і він би не відмовився безумовно і беззастережно від права на власну частку у спадщині, ризикуючи залишитись без житла у похилому віці. Невиконання цих обов'язків нотаріусом підтверджується також наступними фактичними обставинами. Лише після підписання [PERSON], за 12 днів до спливу 6-місячного строку для прийняття спадщини, заяви про відмову від спадщини державний нотаріус запитала з Відділу РАЦС копію актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON], отримавши 07.03.2009 року копію запису акта про шлюб між [PERSON] та [PERSON] Не маючи безумовних документів про родинні відносини між [PERSON] і спадкодавцем, нотаріус лише 18.03.2009 року завірила заяву [PERSON] та [PERSON] про підтвердження, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] ( а.с. 75-78) За таких обставин у суду наявні підстави для задоволення позовної вимоги [PERSON] про визнання заяви про відмову від обов'язкової частки у спадшині недійсною. 25.03.2009 р. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ВМС № 391317, зареєстроване в реєстрі за № 1-863, у якому державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Рубінчик Л.О. посвідчено, що спадкоємицею майна [PERSON], померлої [INFO] р. є її дочка - [PERSON] Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 51/100 частини домоволодіння, розташованого в [ADDRESS], яке в цілому складається з двох житлових будинків літ. «А», «Г» загальною площею 89,9 кв.м., житловою площею 66, 4 кв.м. та надвірних споруд під літ. «Б, Ж, К» - сараї, «Л», «И» гаражі, «З» - вбиральні», І-ІІ - вимощення, № 1-3 - огорожі, розташованих на земельній ділянці розміром 563 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. Крім того зазначено, що на самочинно збудовані сарай літ. «Ж1», стіни літ. «М», прибудова літ. «гЗ» це свідоцтво не видавалось. (а.с. 12) Суд визнає зазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.03.2009 року частково недійсним у зв'язку з тим, що його видачею порушено право позивача на обов'язкову частку. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на ту обставину, що спадкове майно складається з 51/100 часток домоволодіння [ADDRESS], які належали спадкодавцю [PERSON], суд визначає розмір обов'язкової частки [PERSON] виходячи з положень ст. 1241 ЦК України, а саме встановлює половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом ( ст. 1261 ЦК). Спадкоємцями [PERSON] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто частка кожного у випадку спадкування ними за законом мала б складати 102/600, а отже обов'язкова частка становить 51/600. Саме на цю частку судом визнається право власності за позивачем в домоволодінні [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Такої заяви сторонами у спорі не зроблено. Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі, що буде відповідати принципам законності, обґрунтованості та верховенства права ( справедливості).

Outcome: approved