Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

15 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути на її користь аліменти на двох неповнолітніх дітей, 2006 та 2010 років народження відповідно, у розмірі 1/3 частин від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття, кожного місяця, починаючи з дня звернення до суду, допустивши негайне виконання рішення суду. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано у 2014 р. за рішенням суду, відповідач є батьком неповнолітніх дітей, працездатного віку, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на утримання дітей не надає. Позивач в судове засідання не прибула, згідно поданої заяви просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримує і не заперечує проти заочного розгляду справи /ас. 21/. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Поштове повідомлення повернулось до суду за значеною адресою не проживає. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України, за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі суд встановив наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що сторони з 24 вересня 2005 по 06 листопада 2014 роки перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду /копія ас. 4- 5/. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], і їх батьком записаний відповідач [PERSON], діти проживають з матір'ю в с. Хмелівка Краснопільського району Сумської області та знаходиться на повному її утриманні /копії ас.6, 7, ас.11/. Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 141, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України /далі - СК України/. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 01.01.2016 становить 1167 грн., віком від 6 до 18 років - 1455 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років станом на 15.01.2016 /на день звернення до суду/ повинен становити не менше 350,10 грн. /30 % від 1167 грн./; на одну дитину віком від 6 до 18 років - не менше 436,50 грн. /30 % від 1455 грн./. Суд розглядає справу у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог ст. 60, 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На думку суду, позивачем надані належні докази на підтвердження своєї позиції по справі. Отже, оскільки діти сторін проживають разом з позивачем і потребують коштів на утримання, відповідач записаний батьком малолітніх доньок, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісяця. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоров'я, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконала вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову з 15 січня 2016 року. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому, суд стягує з відповідача 551 грн. 20 коп. в доход Державного бюджету України.

Outcome: approved