Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

17.01.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб, який був зареєстрований 19 січня 2008 року з відповідачем [PERSON], а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі Ѕ частки з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття (а.с.3-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 19 січня 2008 року, в якому народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через наявність суттєвих протиріч між ними з приводу існування сім'ї, небажання відповідача вести та підтримувати спільне сімейне господарство, належним чином займатися вихованням дитини. Внаслідок чого сталось фактичне припинення шлюбних відносин 9 років назад. Також зазначає, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріальної їй та їх спільній дитині не допомагає, участі у вихованні не приймає. У судове засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, відповідно до якої повністю підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити, та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву, а також заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 19 січня 2008 року у Виконкомі Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). За змістом позовної заяви сторони дев'ять років подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач вважає подальше спільне життя неможливим, у зв'язку з чим можливості збереження шлюбу не вбачається. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. При цьому суд враховує, що згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи спір щодо стягнення аліментів на користь позивача на утримання їх з відповідачем малолітнього сина, суд виходить з наступного. Встановлено, що факт проживання дитини сторін разом з позивачем та перебуванням її на утримані позивача, відповідачем не оспорюється, та підтверджується довідкою № 1053, виданою 10.12.2018 року Виконавчим комітетом Кучаківської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с.8). Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, чинній з 08.06.2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлено, відповідач є особою працездатного віку. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання малолітньої дитини, а також, що на утриманні відповідач є інші непрацездатні особи, суду надано не було. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку, що за своїм матеріальним станом відповідач, який є особою працездатного віку, може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку, що відповідає, визначеному ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України розміру, який за заявою стягувача може бути стягнутий у безспірному порядку. При цьому суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами визначений нею розмір аліментів - Ѕ частка від усіх доходів відповідача, а також враховує, що будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини, суду надано не було. За змістом ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень за вимогою майнового характеру про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави, від сплати якого позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною вимогою, а також підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень за вимогою немайнового характеру про розірвання шлюбу (а.с.8). За змістом ст.191 Сімейного кодексу України суд стягує аліменти від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок за позовною вимогою немайнового характеру про розірвання шлюбу (а.с.1,2) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а також з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок, від сплати якого оскільки позивач була звільнена при поданні позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial