Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

16.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати заповіт [PERSON] від 28 листопада 2008 року, посвідчений секретарем Прудянської селищної ради Дергачівського району та зареєстрований в реєстрі за №236 нікчемним. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 04 липня 2016 року помер її батько [PERSON], якому належав житловий будинок №35 по вул. Кірова с. Прудянка Дергачівського району та автомобіль АЗЛК-412. При цьому, ще за життя 28 листопада 2008 року\~ в сільській раді с. Прудянка Дергачівського району [PERSON] дав розпорядження, що в разі його смерті все належне йому майно заповідає [PERSON] Даний заповіт був посвідчений секретарем Прудянської селищної ради [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 236. Однак, попри вимоги\~ ст. 1235 Цивільного кодексу України заповідач, склавши заповіт, умовчав в заповіті про єдиного спадкоємця по закону - доньку [PERSON]. Крім того, позивач зазначає, що зазначений заповіт не відповідає вимогам Цивільного кодексу України за наступними підставами, оскільки в ньому не зазначено часу складання заповіту, а особа спадкоємця не ідентифікована, адже в заповіті вказано тільки прізвище, імя та по батькові - [PERSON], без уточнення дати народження та місця реєстрації. Також позивач вказує, що складання заповіту проводилось під психічним примусом з боку [PERSON] Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року позов\~ [PERSON] - задоволено. Визнано нікчемним заповіт [PERSON] від 28 листопада 2008 року, посвідчений секретарем Прудянської селищної ради Дергачівського району та зареєстрований в реєстрі за № 236. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14.06.2017 року заява про перегляд заочного рішення залишена без задоволення. Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що заочне рішення є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з істотним порушенням норм матеріального і процесуального закону, а також, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, згідно твердження апелянта, задовольняючі позов, суд послався в рішенні на неіснуючі норми матеріального права, та не передбачені законом вимоги до заповіту, а саме обовязковість зазначення в заповіті адреси спадкоємця та дати його народження. Встановлення судом факту відсутності часу складання заповіту не відповідає дійсності та спростовується наданими документами, які судом не були враховані, та яким не була надана оцінка. Відсутність часу складення заповіту в одному примірнику, з урахуванням наявності часу складання на другому примірнику, та додержання всіх вимог закону щодо форми заповіту, не є підставою визнання заповіту нікчемним. Позивач подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції [PERSON] та її представник апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Представник Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської областіапеляційну скаргу визнала повністю і також вважала рішення суду незаконним та постановленим без урахування усіх обставин, що мають значення для справи. Обґрунтовуючи таке відношення до рішення суду, представник пояснила, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся однобічно, обставини справи фактично зясовувала у неї секретар чи помічник судді, без розяснення їй процесуальних прав, а висновок про відсутність часу вчинення посвідчення заповіту судом зроблено помилково на підставі лише одного примірника, хоча в дійсності в решті документів в тому числі і реєстраційних час і дата вказані. Особа заповідача встановлена, перевірена, повноваження і свобода волевиявлення не викликали сумніву. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого. За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. (ч. 1 ст. 303 ЦПК України) Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми, без зазначення в заповіті часу його складання, дати народження та місця реєстрації спадкоємця, а тому він має бути визнаний нікчемним. Колегія суддів не може погодитися з зазначеними висновками суду першої інстанції, з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлені та не оспорюються сторонами , що 04.07.2016 року помер [PERSON], про що в Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Харківської області зроблена актова запис № 10126. За життя [PERSON] 28.11.2008 року був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області [PERSON], зареєстрований за № 236, згідно якому все своє майно він заповів [PERSON]. Відповідно до ст. 1257 ЦК України,\~\~заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Вимоги до форми заповіту наведені в ст. 1247 ЦК України, а саме: обов'язкове\~\~складення заповіту\~\~у письмовій формі, із зазначенням місця і часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або\~\~іншими посадовими, службовими особами, визначеними ст.ст. 1251 -1252 ЦК України. Спірний заповіт відповідно до вимог ст. 1251 ЦК України, ст. 37 Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 25.08.94 року N 22/5 (далі за текстом Інструкція N 22/5), був посвідчений секретарем виконавчого комітету Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області [PERSON] Надана позивачем фотокопія заповіту від 28.11.2008 року не містить часу його посвідчення. Разом з тим, згідно витребуваного судом першої інстанції оригіналу другого примірника заповіту, що зберігався в Прудянській селищній раді Дергачівського району Харківської області, останній було посвідчено 28.11.2008 року о 10:00 год. При цьому, зазначений оригінал заповіту, як і надана позивачем фотокопія другого примірника заповіту, містять дату та місце їх складання, прізвище, імя по-батькові заповідача, дату його народження, ідентифікаційний номер, місце народження та місце його реєстрації, заповіт особисто підписаний заповідачем. Секретар виконавчого комітету Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на час посвідчення спірного заповіту вона керувалася в своїй діяльності ЦК України та Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженою наказом Міністерства юстиції від 25.08.94 року N 22/5. Заповідач [PERSON] 28.11.2008 року прийшов до неї зі своїм паспортом, ідентифікаційним кодом та копією паспорта особи, якій він вирішив заповідати все своє майно. Відповідно до Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженою наказом Міністерства юстиції від 25.08.94 року N 22/5, нею були вчинені всі передбачені законодавством дії, заповідачем заповіт був особисто підписаний, оплачено державне мито, дія була зареєстрована в реєстрі за № 236. На заповіті була зазначена дата та час складання заповіту-10-00. Проте, вона припустила технічну помилку та, в одному примірнику зазначивши час складання заповіту - 10-00 годин, в другому примірнику механічно не зазначила часу складання заповіту, однак це не вказує на відсутність в заповіті часу його складання. Зазначення в заповіті інформації стосовно дати народження та місця реєстрації спадкоємця чинним законодавством на час складання заповіту не вимагалось. Згідно витребуваних судом першої інстанції з Прудянської селищної ради матеріалів, заповідачем було сплачено державне мито 28.11.2008 року, що підтверджується квитанцією про сплату мита, відповідний запис про вчинення нотаріальної дії зроблений в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 236, який прошитий, пронумерований, скріплений печаткою відповідної посадової особи. Відповідно до вимог п.4 ст. 1247 ЦК України, в порядку, встановленому КМУ, була проведена державна реєстрація оскаржуваного заповіту в Спадковому реєстрі за № 46662882. До того ж час посвідчення заповіту мав би визначальне правове значення лише у випадку смерті спадкодавця в цей день або, якщо в цей же день спадкодавцем було складено інший заповіт, адже в цьому випадку, відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України, необхідно було б встановити який з заповітів є скасованим (повністю або в певній частині). Проте, позивач не вказував та судом не встановлено таких обставин. Отже, колегія суддів відзначає, що відсутність в одному з примірників заповіту часу його посвідчення, за умов дотримання форми заповіту та порядку його посвідчення вимогам, встановленим діючим законодавством, не може бути підставою визнання такого заповіту нікчемним. Відповідна суперечність фотокопії наявного у позивача примірника заповіту усувається шляхом дослідження наявних в Прудянській селищній раді матеріалів щодо посвідчення спірного заповіту, які були витребуванні та досліджені, але яким не була надана належна оцінка судом першої інстанції. Як зазначалось вище, з вказаних матеріалів вбачається, що спірний заповіт було посвідчено 28.11.2008 року о 10:00 год. Про необхідність усунення відповідних суперечностей судом (дати та часу посвідчення заповіту) та відсутності підстав визнання заповіту нікчемним за вказаних обставин зазначено і у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року по справі №6-73цс11. Щодо відсутності в заповіті дати народження та місця реєстрації спадкоємця [PERSON], то необхідно зазначити, що Цивільний кодекс України, зокрема стаття 1247 ЦК України та Інструкція N 22/5 не містить вимог щодо необхідності зазначення в заповіті вказаних даних - дати народження та місця реєстрації спадкоємця. Відсутність вказаних даних законодавством, діючим на момент складання та посвідчення заповіту, не визначено як підставу нікчемності заповіту. Стосовно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5, в редакції, чинній на момент складання та посвідчення спірного заповіту (далі за текстом Інструкція №20/5), то з її змісту не вбачається, що дія її положень поширюється на виконавчі комітети сільських, селищних, міських Рад, які, як зазначалось вище, при вчиненні відповідних нотаріальних дій мали керуватись Інструкцією N 22/5. До того ж Розділ 17 «Посвідчення заповітів» Інструкції №20/5 також не містив вимог щодо зазначення в заповіті дати народження та місця реєстрації спадкоємця. Посилання судом першої інстанції на статтю 47 Закону України «Про нотаріат», як правову підставу визнання спірного заповіту нікчемним, є помилковими, адже вказаною статтею в редакції, чинній станом на час складання спірного заповіту, встановлено вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальних дій, а не вимоги до заповітів. Таким чином, чинне на час складання спірного заповіту законодавство не вимагало зазначення у заповітах будь-якої особливої інформації про призначеного спадкоємця. Відповідна додаткова інформація про спадкоємців (дата та місце народження фізичної особи, дата реєстрації та номер запису в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України щодо юридичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків, код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер тощо) не була обовязковою та могла бути зазначена з метою запобігання незрозумілостей при оформленні спадщини та уникнення неточностей у визначенні спадкоємців. Разом з тим, судом не встановлено, що крім відповідача за справою інші особи із прізвищем імям та по-батькові «Афанасьєва Галина Андріївна» звертались із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, у якої відкрита спадкова справа, що виключає наявність спору з причини нечіткості написання заповіту. Крім того, сам позивач [PERSON] вказує, що саме відповідач по справі проживала з спадкодавцем на час складання заповіту та начебто під її примусом [PERSON] було складено заповіт на її імя. При цьому суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності фактичних та правових підстав задоволення позову [PERSON], а тому апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. (ст.88 ЦПК України) Згідно матеріалів справи відповідач [PERSON] понесла судові витрати у сумі 704,00 грн., які складаються з витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 130). Отже, з [PERSON] на користь відповідача необхідно стягнути понесені останнім витрати по оплаті судового збору у вказаному розмірі.

Outcome: approved