Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

17.10.2011 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації, витребування квартири з чужого незаконного володіння. В процесі розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої вимоги, у зв`язку з чим ухвалою суду від 10 грудня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Ленінської районної у м. Донецьку ради, Комунального підприємства «Керуючої компанії Ленінського району м. Донецька», треті особи у справі - Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON], Донецька міська рада, про зобов`язання усунути перешкоди позивачу в користуванні житловою кімнатою 9,9 кв.м. та приміщеннями загального користування в спірній квартирі, зобов`язання прийняти рішення про відновлення попереднього становища, яке існувало в користуванні квартирою до укладання спірних договорів купівлі-продажу квартири шляхом зміни договору найму на укладення його з позивачем, зазначивши його користувачем житловою кімнатою площею 9,9 кв.м. відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 30.07.1996 р. (№2-697/1996) щодо зміни найму житлового приміщення та розділу особових рахунків, виділено в окреме провадження. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 12.07.1995 року на сім'ю з чотирьох чоловік була надана трикімнатна квартира [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що з 06.04.1996 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем [PERSON] були припинені і вони постійно перебували у конфліктних відносинах, рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 30.07.1996 р. був змінений договір найму житлового приміщення та розділені особисті рахунки. Позивачу була виділена в користування житлова кімната площею 9,9 кв.м., [PERSON], [PERSON] і [PERSON] - дві інші кімнати площею 17.1 кв.м. та 14.4 кв.м. З 2003 року [PERSON] був змушений доглядати за своєю старенькою матір'ю і тимчасово проживати з нею за адресою: [ADDRESS], в його кімнаті площею 9,9кв.м. за домовленістю про сплату комунальних послуг проживала його дочка [PERSON] - відповідач по справі. 12.04.2006 р. за рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Донецьку ради були об'єднані лицеві рахунки спірної квартири та заочним рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 29.05.2009 р. позивач [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. 30.07.2009 року відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] приватизували квартиру в рівних частинах та отримали в Управлінні комунальних ресурсів свідоцтво про право власності на спірну квартиру. З метою поновлення порушених прав позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Донецька і ухвалою суду від 04.08.2009 р. було скасовано заочне рішення суду від 29.05.2009 р. За рішенням суду від 15.02.2010 року було відмовлено [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в задоволенні позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. За постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 06.05.2011 року було скасовано рішення Виконкому Ленінської районної у м. Донецьку ради від 12.04.2006 р. за №161/3 про об'єднання особових рахунків та визнання [PERSON] основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. За постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 13.07.2011 року визнано недійсним розпорядження Донецької міської раді №2022 від 30.07.2009 року про приватизацію квартири та свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], за яким було засвідчено право власності за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 17.12.2010 року відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], продали спірну квартиру [PERSON], яка, в свою чергу, 06.09.2011 року продала спірну квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] За рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 24.12.2013 р. договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 17.12.2010 р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнаний недійсним та квартиру [ADDRESS] витребувано із чужого незаконного володіння [PERSON]. Відповідно до довідки ККП «Бюро приватизації» від 01.10.2013 р. №301 за обліком на теперішній час квартира має статус державної, у зв`язку з чим позивач просив суд зобов`язати відповідачів усунути йому перешкоди в користуванні житловою кімнатою 9,9 кв.м. та приміщеннями загального користування в спірній квартирі; зобов`язати співвідповідачів прийняти рішення про відновлення попереднього становища, яке існувало в користуванні квартирою до укладання спірних договорів купівлі-продажу квартири шляхом зміни договору найму на укладення його з позивачем, зазначивши його користувачем житловою кімнатою площею 9,9 кв.м. відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 30.07.1996 р. (№2-697/1996) щодо зміни найму житлового приміщення та розділу особових рахунків. В процесі слухання справи позивач уточнював свої позовні вимоги та просив суд вселити його у квартиру [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні житловою кімнатою 9,9 кв.м. та приміщеннями загального користування в спірній квартирі; зобов`язати КП «КК Ленінського району м. Донецька» укласти з ним окремий договір найму на користування закріпленого за ним житлового приміщення - ізольованої кімнати площею 9,9 кв.м. та приміщень загального користування в спірній квартирі відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 30.07.1996 р. (№2-697/1996) та відкрити на його ім`я особовий рахунок. Крім того, ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька від 25.06.2014 р. залишено без розгляду позовні вимоги позивача [PERSON] про зобов`язання укласти окремий договір найму на користування закріпленого за ним житлового приміщення - ізольованої кімнати площею 9,9 кв.м. та приміщень загального користування в спірній квартирі відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 30.07.1996 р. (№2-697/1996) та відкриття особового рахунку, а також позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Комунального підприємства «Керуючої компанії Ленінського району м. Донецька» та Ленінської районної у м. Донецьку ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення щодо обсягу заявлених ним позовних вимог з врахуванням його останньої редакції позовної заяви від 07.03.2014 р. та від 07.05.2014 р., просив суд розглянути наступні позовні вимоги до заявлених ним відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення його у квартиру [ADDRESS] та зобов`язання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні житловою кімнатою 9,9 кв.м. та приміщеннями загального користування в спірній квартирі. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, а також пояснив, що відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] досягли між собою домовленості щодо протиправного позбавлення його права на житло, позбавили його права користуватись на законних підставах спірною квартирою. Так позивач зазначив, що [PERSON] є його колишньою дружиною, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є його дітьми та їм було відомо, що він з об`єктивних обставин тимчасово не не мешкав у спірній квартирі, а також його місцезнаходження, однак вони не повідомили його про те, що вони зняли його з реєстрації на підставі рішення суду та незаконно приватизували квартиру. Після того, як він дізнався про вчинені ними незаконні дії, він оскаржив їх до суду та його позови були задоволені й права поновлені. Однак, відповідачі у вселенні йому відмовляють, змінили дверні замки, але ключі йому не надали. Коли він приходив до квартири, у приміщення його не пускали, двері йому не відкривали. За таких підстав вважає, що його вселення у приміщення, що належить йому на праві користування, можливе лише у примусовому порядку, тому просив його позовні вимоги вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі та просив суд вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні житловою кімнатою 9,9 кв.м. та приміщеннями загального користування в спірній квартирі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день слухання справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток, які ними отримані особисто, про що свідчить повідомлення, яке містяться в матеріалах справи. У судове засідання представник третьої особи, Ленінської районної у м. Донецьку ради, не з'явився, був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.07.1995 року на сім'ю [PERSON], яка складалася з чотирьох чоловік, була надана трикімнатна квартира [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що 06.04.1996 року шлюбні відносини між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] були припинені і вони постійно перебували у конфліктних відносинах, за рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 30.07.1996 р. був змінений договір найму житлового приміщення та розділені особисті рахунки. Позивачу була виділена в користування житлова кімната площею 9,9кв.м. [PERSON], [PERSON] і [PERSON] - дві інші кімнати площею 17.1кв.м. та 14.4кв.м. З 2003 року [PERSON] був змушений доглядати за своєю старенькою матір'ю і тимчасово проживав з нею за адресою: [ADDRESS]. В його кімнаті площею 9,9 кв.м. за домовленістю про сплату комунальних послуг проживала його дочка, відповідач [PERSON] 12.04.2006 р. за рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Донецьку ради були об'єднані особові рахунки спірної квартири та заочним рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 29.05.2009 р. позивач [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. 30.07.2009 року відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] приватизували квартиру та за розпорядженням Донецької міської раді №2022 від 30.07.2009 року про приватизацію квартири було визнано право власності та видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], за яким за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було засвідчено право власності 1/3 частину квартири за кожним. З метою поновлення порушених прав позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Донецька і ухвалою суду від 04.08.2009 р. було скасовано заочне рішення суду від 29.05.2009 р. За рішенням суду від 15.02.2010 року було відмовлено [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в задоволенні позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 06.05.2011 року було скасовано рішення Виконкому Ленінської районної ради м. Донецька від 12.04.2006 р. за№161/3 про об'єднання особових рахунків та визнання [PERSON] основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 13.07.2011 року визнано недійсним розпорядження Донецької міської ради №2022 від 30.07.2009 року про приватизацію квартири та свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], за яким було засвідчено право власності за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 17.12.2010 року відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], продали квартиру [ADDRESS] [PERSON]. 06.09.2011 року [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] За рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 24.12.2013 р. договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 17.12.2010 р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнаний недійсним та квартиру [ADDRESS] витребувано із чужого незаконного володіння [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14.04.2014 року зазначене рішення суду залишено без змін. Відповідно до відміток у паспортах які надані відповідачами у судовому засіданні [PERSON], [PERSON] були зняті з реєстрацій у спірній квартирі 16.03.2011 р., після чого 03.12.2012 р., 28.11.2012 р. знову зареєстровані у спірному житловому приміщенні як особи, постійно проживаючі в ньому. Згідно із відповіддю відділу адресно-довідкової роботи Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 20.06.2013 р. відповідачка [PERSON] також була зареєстрована за вказаною адресою 28.11.2012 р. та 25.01.2013 р. перереєстрована через зміну призвища на «[PERSON]». Відповідно до виписки з особового рахунку [NUMBER] від 16.04.2013 р. на час розгляду даної справи у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 01.03.2013 р., [PERSON] з 28.11.2012 р., [PERSON] з 03.12.2012 р., [PERSON] з 28.11.2012 р., [PERSON](онука) з 05.01.2013 р. Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 22 травня 2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку, відмовлено. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобв`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що на момент укладання договору купівлі-продажу від 17.12.2010 року, який судом визнано недійсним, позивач [PERSON] мав право користування спірною квартирою. Вказані обставини встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 15.02.2010 р., постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 06.05.2011 р. та постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 13.07.2011 р., які набули чинності і встановлені в них обставини доказуванню при розгляді даної справи не підлягають. Так, відповідно до договору оренди кімнати від 01 липня 2007 року, його предметом є окрема кімната площею 9,9 кв.м, яка знаходиться у володінні [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 30 липня 1996 року. У зв`язку із визнанням постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 13 липня 2011 року, яка набрала законної сили 20 вересня 2011 року, недійсним розпорядження Донецької міської ради №2022 від 30 липня 2009 року про приватизацію квартири та виданого на його підставі Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради на ім`я [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], спірна квартира знову належить до комунальної власності територіальної громади м. Донецька, що підтверджується довідкою комунального підприємства «Бюро приватизації і обміну житлового фонду» від 03 вересня 2012 року №306. Відповідно до вимог чинного законодавства право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку чи квартирі, належній громадянину на праві приватної власності, згідно з договором найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 395 ЦК України право користування є речовим правом на чуже майно. Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 06 травня 2011 року, яка набрала законної сила 16 травня 2011 року, визнано недійсним рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Донецьку ради від 12 квітня 2006 року за №161/3 про об`єднання особових рахунків та визнання [PERSON] основним наймачем спірної квартири, а тому згідно рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 30 липня 1996 року позивач має право користування кімнатою житловою площею 9,9 кв.м. та загальними приміщеннями в квартирі [ADDRESS]. Крім того, встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки з приводу спірного майна, що підтверджується рядом звернень [PERSON] до Ленінського районного суду м. Донецька з позовними заявами з питань права користування квартирою [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що дійсно відповідачі у справі перешкоджають позивачу користуватись кімнатою житловою площею 9,9 кв.м. та загальними приміщеннями в квартирі [ADDRESS], не визнають його право користування, заперечують проти відвідування ним квартири. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні кімнатою житловою площею 9,9 кв.м. та загальними приміщеннями в квартирі [ADDRESS] підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, згідно до статті 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним та непорушним (стаття 21 Конституції України). Водночас назване право не є абсолютним. Свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України можуть бути обмежені, але тільки законом (стаття 33 Конституції України). Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 311 ЖК України). Оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] на теперішній час має право користування спірною квартирою, за таких підстав суд вважає, що його позовні вимоги щодо вселення у квартиру [ADDRESS] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved