overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

16.01.2016 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить справу розглянути у його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням справу слухати за її відсутності, проти задоволення позову частково заперечує, та пояснила, що шлюбні відносини фактично були припиненні 27.12.2015 року, оскільки саме у цей день позивач приїхав до м. Миргорода, де вона проживає та повідомив про наміри розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Із позову вбачається, що 04.07.1992 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у виконавчому комітеті Виноградівської сільської ради Сакського району Автономної Республіки Крим, актовий запис № 8. Сумісне життя, сумісне господарство не ведуть з 2012 року, у зв'язку з тим, що сторони мають різні погляди на життя, виникали різні побутові проблеми по яким було відсутнє взаємопорозуміння. Такі взаємовідносини призвели до того, що спільне життя стало неможливим. Подальше збереження сім'ї позивач вважає неможливим. Спір про розподіл майна, що є спільною власністю сторони будуть ділити. Позивач просив розірвати їх шлюб. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с.3/. Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. Сторонам було надано строк на примирення, але сторонами не було вирішено зберегти родину, позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

16.01.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 11.03.1989 року. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться на її утриманні, мешкають з нею. Відповідач грошову допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає, однак має таку можливість. Просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу), щомісяця але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання сторони не з'явилися. Позивачка надала заяву про слухання справи у її відсутність, на позові наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Зі згоди позивачки відповідно до ст.224 ЦПК України судом ухвалено про заочний розгляд справи. Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст.181 ч.3, 183 Сімейні кодекси України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Суд встановив, що з 11.03.1989 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року сторони мешкають окремо, діти перебувають на вихованні та утриманні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, а також обов'язок за законом. Стосовно наявності інших осіб на утриманні відповідача відомостей не має. З огляду на вказане, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

16.01.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей і свої доводи обґрунтовує тим, що вона перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON], 15.02.1999р.н., [PERSON], 29.12.2004р.н. та [PERSON], 17.12.2009р.н. які проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не робить, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач у зал судового засідання не з'явилась, але надала до суду заяву слухати справу без її участі, на позові наполягає. Відповідач у зал суду не з'явився, але надав заяву слухати справу без його участі, позов визнає. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про народження дітей, свідоцтва про укладання шлюбу встановлено, що від спільного проживання сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], 15.02.1999р.н., [PERSON], 29.12.2004р.н. та [PERSON], 17.12.2009р.н. , які проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. У відповідності зі ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно ст.183 СК України, з відповідача підлягає стягненню аліменти на утримання дітей - у розмірі 1/2 частини його заробітної плати й інших доходів до досягнення дитиною віку повноліття, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 180-183 СК України, ст. ст. 57-60, 62, 64, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

16.01.2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 05.04.2012 року у розмірі 13312,61 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн. В своїх доводах представник банку посилається на те, що 05.04.2012 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надано кредит 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, однак умов договору не виконує. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справ у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач не з'явився, про день та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістив. Суд розглядає справу у відсутність відповідача відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору б/н від 05.04.2012 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], банк надав позичальникові кредит у сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту «Універсальна» зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,5% місячних на суму залишку заборгованості за кредитом. Розмір щомісячного платежу становить 7% від заборгованості. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 договору, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитним лімітом, процентами, сплачувати комісію на умовах, передбачених цим Договором, Правилами користування платіжними картками та тарифами Банку. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 30.11.2015 року за відповідачем наявна загальна заборгованість у сумі 13312,61 грн., що включає заборгованість за кредитом 1901,61 грн., за процентами за користування кредитом 7900,88 грн., нарахованої комісії 2400 грн., заборгованості по штрафам 1110,12 грн. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Суд, оцінивши належність, допустимість, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

16.01.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір б/н від 07.08.2008 року. Згідно договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2015 року має заборгованість 16398,18 грн., яка складається з наступного: 3987,11 грн. заборгованість за кредитом; 9839,74 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом; 1552,37 грн.- заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн.- штраф (фіксована частина), 768,96 грн.- штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 16398,18 грн., а також судові витрати: 1378,00 грн. - судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, на позовних вимогах наполягав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась по невідомій суду причині, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується кредитною угодою б/н від 07.08.2008 року, довідками-розрахунками за кредитним договором, з яких убачається, що відповідач одержав від позивача кредит, має заборгованість за кредитом, яку не погашає. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок однобічної відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

16.01.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір б/н від 24.07.2008 року. Згідно договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2015 року має заборгованість 14838,98 грн., яка складається з наступного: 8131,65 грн. заборгованість за кредитом; 5112,62 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом; 650,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн.- штраф (фіксована частина), 694,71 грн.- штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 14838,98 грн., а також судові витрати: 1378,00 грн. - судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, на позовних вимогах наполягав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась по невідомій суду причині, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується кредитною угодою б/н від 24.07.2008 року, довідками-розрахунками за кредитним договором, з яких убачається, що відповідач одержав від позивача кредит, має заборгованість за кредитом, яку не погашає. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок однобічної відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

16.01.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір б/н від 25.12.2012 року. Згідно договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2015 року має заборгованість 12472,54 грн., яка складається з наступного: 1019,78 грн. заборгованість за кредитом; 7532,64 грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом; 2850,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн.- штраф (фіксована частина), 570,12 грн.- штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 12472,54 грн., а також судові витрати: 1378,00 грн. - судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, на позовних вимогах наполягав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась по невідомій суду причині, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується кредитною угодою б/н від 25.12.2012 року, довідками-розрахунками за кредитним договором, з яких убачається, що відповідач одержав від позивача кредит, має заборгованість за кредитом, яку не погашає. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок однобічної відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

16.01.2017 [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказує на те, що спільне життя у них з відповідачкою не склалось із-за різних характерів, різних поглядів на сімейне життя. З липня 2016 року вони як подружжя не проживають, шлюб існує формально. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Постійні сварки, непорозуміння привели до того, що між ними виникли напружені, неприязні стосунки і продовження шлюбу буде суперечити їх інтересам. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, доповнивши, що з відповідачкою вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідачка [PERSON]. в судове засідання не заперечила проти розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 01.02.2017 року сторонам надавався час для примирення, проте такий результату не дав. Сторони твердо бажають розірвати шлюб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ч. 3ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Шлюб може бути розірваний, якщо він розпався остаточно та безповоротно і існує лише формально. Судом встановлено, що 10.08.2008 сторони зареєстрували шлюб, що засвідчується свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ № 054806 від 10.08.2008. У шлюбі мають двох дітей [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серія 1-БВ № 115587 від 15.10.2009 та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серія 1-БВ № 198788 від 26.04.2013. Як видно з пояснень сторін, вони припинили шлюбні відносини остаточно, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалась та не може бути збережена, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

16.01.2017 [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, у звязку із чим сторони мешкають окремо, подружніх стосунків не мають. Від даного шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Від позивача надійшла заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивач підтримує. Відповідач до судового засідання не зявився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: шлюб між сторонами був зареєстрований 13.01.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, за актовим записом № 13. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням досліджених доказів по справі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, а тому позов законний, обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved