Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

15 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Крім того, позивач просить, після розірвання шлюбу між нею та відповідачем, залишити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що, протягом останніх двох років вона і відповідач не підтримують шлюбно-сімейні відносини та проживають окремо, а збереження їх шлюбу суперечить як їх інтересам так і інтересам їхньої малолітньої доньки; і, по-друге, їх донька проживає з нею та між нею і відповідачем не має спору щодо визначення місця проживання їх доньки, але відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач також просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої вказав, що проти задоволення позову позивача не заперечує. Ця заява відповідача приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 26 листопада 2011 року у Другому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 580; у сторін це перший шлюб; від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивач вказує, що, після народження їхньої дитини, між нею і відповідачем стали виникати непорозуміння, що вони втратили почуття любові і поваги один до одного, що її намагання зберегти сім'ю з відповідачем ні до чого не привели, що протягом останніх 2-х років шлюбні відносини між нею і відповідачем не підтримуються та вони живуть окремо, а їх донька проживає з нею, та що подальше спільне проживання з відповідачем і збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої доньки. В своїх адресованих суду письмових заявах сторони вказали, що шлюбно-сімейні відносини вони припинили з січня 2015 року та строки для примирення їм не потрібні, а їх донька залишається проживати з матір'ю - позивачем [PERSON] З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За приписами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], дошлюбне прізвище позивача «[PERSON]», а після реєстрації шлюбу між сторонами позивачу було присвоєне прізвище «[PERSON]», отже, після розірвання шлюбу з відповідачем, позивач має право відновити своє дошлюбне прізвище. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як зазначено вище, сторони досягли згоди стосовно того, що, після розірвання шлюбу між ними, їх малолітня донька [PERSON], [INFO], залишатиметься проживати з позивачем. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Проте сторони не досягли згоди щодо участі відповідача у утриманні їхньої доньки. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених статтею 184 цього Кодексу. Однак сторони не надали суду доказів щодо стану здоров'я та матеріального становища їхньої доньки, щодо матеріального становища відповідача, щодо наявності у відповідача інших дітей та/або інших непрацездатних утриманців, та щодо того, чи має відповідач будь-які фінансові зобов'язання та/або чи проводяться з нього будь-які стягнення за виконавчими документами. За приписами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що дитина сторін потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати дитині таку допомогу. При цьому, суд вважає, що присудження відповідачу аліментів на утримання доньки у розмірі ? ч. з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - буде доцільним, справедливим та відповідатиме інтересам дитини сторін. Згідно ч.1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн., пов'язані із сплатою судового збору, а також стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved