Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

15.07.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, про надання дозволу неповнолітній дитині на тимчасовий виїзд за кордон, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.01.2016 року. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач з того часу участі у вихованні сина не бере, його фізичним та духовним розвитком не цікавиться. Вона має намір в період з 31.07.2016 року по 18.08.2016 року виїхати разом з дитиною до Туреччини, з метою відпочинку, оздоровлення та розширення кругозору дитини. Відповідач у добровільному порядку відмовляється надати нотаріально завірену згоду батька на тимчасовий виїзд сина за кордон для відпочинку та оздоровлення. Така позиція відповідача обмежує законні права та інтереси дитини, у звязку з чим вона була змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила суд надати дозвіл неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], тимчасовий виїзд (вїзд) за межі території України до Туреччини на період з 31.07.2016 року по 18.08.2016 року, без надання згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], у її супроводі. Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутністю не надав, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.01.2016 року /а.с. 6/. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії 1-НО № 342631 від 02.08.2010 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] /а.с. 7/. З довідки від 29.06.2016 року, виданої Туристичним агентством «Респект Тревео» ФОП [PERSON], вбачається, що [PERSON] придбала туристичну путівку до Туреччини (Анталія) на період з 31.07.2016 року по 18.08.2016 року на двох осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 8/. Згідно ст.150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд на межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.п.1,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до наступних висновків. Відпочинок за кордоном розширює кругозір дитини. З огляду на фактичні обставини справи суд вважає, що тимчасова поїздка за кордон до Туреччини позивачки та її дитини є однією з форм піклування за здоровям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не цікавиться дитиною, ухиляється від участі в її розвитку та вихованні, тому суд вважає, що таке відношення батька до сина не може бути перешкодою для тимчасового виїзду дитини за кордон. Таким чином, виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги, що батьки не можуть досягнути згоди на виїзд дитини за кордон, суд вважає необхідним надати дозвіл на виїзд дитини за межі території України до Туреччини на період з 31.07.2016 року по 18.08.2016 року, без надання згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], у супроводі його матері [PERSON], [INFO] На підставі викладеного,

Outcome: approved