Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

15.07.2015 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 19.11.2005 року перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають спільну дитину - малолітню [PERSON], [INFO]. Дитина постійно проживає разом з позивачем. Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] 20.01.2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Зазначила, що з моменту народження дитини відповідач жодного разу не виявив бажання побачити доньку, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток доньки, її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. З огляду на таке, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, жодного разу навіть не виявив бажання побачити доньку, просила позбавити останнього батьківських прав відносно доньки [PERSON], стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх доходів, але не менше ніж 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, визначити місце проживання [PERSON] разом з матір'ю [PERSON]. Представник позивач надала суду заяву про розгляду справи за її відсутності, зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до законодавства. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO], вважає такими, що підлягають задоволенню. Надав суду Висновок, згідно якого зазначено, що малолітня [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] та вітчимом [PERSON], забезпечена всім необхідним, для неї створені всі необхідні умови для розвитку соціалізації особистості, має власну кімнату, місце навчання та дозвіллєвої діяльності. В розмові з дитиною стало відомо, що своїм батьком вона вважає вітчима [PERSON] Беручи до уваги вищевказане, Комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. За таких обставин, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2005 року. [INFO] у них народилася донька - [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 1608 та видано Свідоцтво про народження [NUMBER] 20.01.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] було встановлено, що батько дитини [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя , не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю та вітчимом, за місцем проживання всім необхідним для повноцінного життя та розвитку забезпечена, має власну кімнату, місце для навчання та дозвіллєвої діяльності. Беручи до уваги вищевказане, Комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] є обґрунтованими, повністю доведеними, а отже підлягають задоволенню. Крім того, позивач просила суд визначити місце проживання та виховання малолітньої [PERSON] разом з матір'ю [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції ООН про права дитини Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини дитина для повноцінного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові і моральної, і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як вбачається з Висновку Органу опіки та піклування Голосіївської РДА в м. Києві, складеного в тому числі за результатом обстеження житлово-побутових умов проживання матері [PERSON], матір'ю створено всі необхідні умови для розвитку та соціалізації особистості малолітньої [PERSON], дитині виділено окрему кімнату, облаштовано місце навчання та дозвіллєвої діяльності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір'ю [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів його доходу, але не менше 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 вказаної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач є особою працездатного віку та відповідно до положень ст. 180 СК України, він зобов'язаний нести витрати по утриманню спільної дитини. Таким чином, оскільки обов'язок утримання дитини покладається на обох з батьків, суд вважає за доцільне встановити розмір аліментів в розмірі ? частини від всіх доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial