Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

15.03.2018 позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів у якому просив виключити з актового запису №161 від 21.01.2014 року про народження [PERSON], [INFO] уродженки міста Чернігів (до 23.01.2016 року [PERSON], [INFO] уродженки міста Чернігів), зробленого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відомості про батька дитини, внесені на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства від 23.01.2016 року; внести в актовий запис про народження № 161 від 21.01.2014 року відомості про батька дитини, записавши в графу «батько»: «[PERSON], [INFO], місце народження станція Мирна, Росія; громадянин України, місце проживання: [ADDRESS]»; змінити: прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]»; по батькові дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». Решту відомостей залишити без змін. Представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Представник [PERSON] проти позову заперечував. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області подав заяву про розгляд справи без участі представника, поклався на розсуд суду. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. [INFO] [PERSON] народила дитину - доньку [PERSON], батьком якої є позивач. Проте в свідоцтві про народження дитини відомості про батька були внесені у відповідності до статті 135 Сімейного Кодексу України - за вказівкою матері - [PERSON] (а.с.99-101). 23.01.2016 на підставі спільної заяви батьків [PERSON] та [PERSON] про визнання батьківства внесено відомості про батька дитини [PERSON], [INFO] - [PERSON]. Згідно вказаної заяви батьки у шлюбі не перебувають (а.с.87). Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 02.03.2016 справа №750/8489/15-ц, провадження № 2/750/95/16 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства задоволено, визнано [PERSON] батьком [PERSON], [INFO], уродженки міста Чернігова. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14.09.2016 апеляційна скарга [PERSON] про скасування рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 02.03.2016 відхилена, зазначене рішення Деснянського районного суду міста Чернігова залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постанова мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на той факт, що в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення [PERSON] про час та місце проведення судово-генетичної експертизи. Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 27 липня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 12 грудня 2018 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2016 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 27 липня 2018 року залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 p. №2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. У відповідності до ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Згідно ч.5 ст.9 зазначеного Закону правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України. Пунктом 2.5 Правил внесення змін до актових записів цивільного етану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. №96/5 (далі Правила) визначено, що заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається, зокрема одним із батьків неповнолітнього (малолітнього). У відповідності до п.2.13 Розділу І № Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 р. №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; Частиною 2 п.2.8 Розділу II зазначених Правил встановлено, що, якщо в актовому записі про народження дитини батьком указаний чоловік заявниці або інша особа (за винятком випадків, передбачених статтею 135 Сімейного кодексу України), то в унесенні змін стосовно визнання батьківства має бути відмовлено до вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження відомостей про батька. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року передбачено, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою, так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини. Згідно з до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про задоволення позову шляхом виключення з актового запису №161 від 21.01.2014 року про народження [PERSON], [INFO] уродженки міста Чернігів (до 23.01.2016 року [PERSON], [INFO] уродженки міста Чернігів), вчиненого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відомості про батька дитини, внесені на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства від 23.01.2016 року; внести в актовий запис про народження № 161 від 21.01.2014 року відомості про батька дитини, записавши в графу «батько»: «[PERSON], [INFO], місце народження станція Мирна, Росія; громадянин України, місце проживання: [ADDRESS]» при цьому змінивши прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]», по батькові дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката повинен бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову, участі у судових засіданнях та значенням справи для сторони. Таким чином з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню 4700 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В силу ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР розрахункова операція приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця; розрахунковий документ документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операцій з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції. Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведені норми, суд не враховує замовлення № 162 від 01.02.2018, замовлення № 659 від 23.04.2018, замовлення №945 від 30.05.2018 та замовлення № 1717 від 28.08.2018, оскільки позивачем не надано належних доказів здійснення оплати послуг перекладача, а замовлення не є розрахунковим документом, який підтверджує сплату коштів, а тому відсутні підстави для відшкодування витрат пов'язаних з перекладом документів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4700 грн., а всього на загальну суму 5404 грн. 80 коп.

Outcome: approved