Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

16.12.2019 [PERSON] звернулась до суду із заявою, у якій просила видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , яким встановити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: - заборонити перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] із неповнолітньою донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатися на відстань менше 500 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] із неповнолітньою донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] із неповнолітньою донькою [PERSON] якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому [PERSON] , переслідувати їх та у будь-який спосіб спілкуватися з ними; - заборонити вести будь-який вибір листування, телефонні переговори (спілкування в тому числі в мессенджерах) із [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування вимог вказала, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1999 по 2009. Під час перебування у шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач лишився проживати з [PERSON] та дочкою за адресою реєстрації. Однак, [PERSON] систематично вчиняє фізичне та психологічне домашнє насильство по відношенню до неї. З приводу таких неправомірних дій колишнього чоловіка, заявник неодноразово зверталась до правоохоронних органів. 17.12.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено до розгляду на 18.12.2019 (а.с.22). 19.12.2019 [PERSON] подав до суду відзив на заяву, у якому зазначив, що доводи, якими заявник обґрунтовує заявлені вимоги не відповідають фактичним обставинам справи. Заперечив щодо застосування до заявника як фізичного так і психологічного насильства. Вказав, що квартира [ADDRESS] є їх спільною власністю. За таких обстави, просив відмовити у задоволенні заяви (а.с.36-37). У судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали вимоги заяви та просили їх задовольнити з підстав якими обґрунтовується заява. У судовому засіданні заінтересована особа та його представник просили відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису, посилаючись на підстави, зазначені у відзиві на заяву. Заслухавши пояснення заявника, його представника, заінтересованої особи, представника заінтересованої особи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1999 по 2009, мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Згідно договору купівлі-продажу від 25.06.2001, посвідченого нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Носаль Г.М., 45/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.32). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №193801884 від 19.12.2019, [PERSON] та [PERSON] мають у власності 45/100 ідеальних частин, кожен у будинку [ADDRESS] (а.с.33-35). 02.12.2019 [PERSON] звернулась до Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області із заявою про неправомірні дії колишнього чоловіка [PERSON] , які зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень за № 59917 та № 59921 від 02.12.2019 (а.с.8,9). Працівниками Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області 02.12.2019 прийнято від [PERSON] заяву та відібрано пояснення про вчинення насильства в сім`ї зі сторони [PERSON] (а.с.10,11). За результатом розгляду вказаної заяви, відносно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис, стоком на три доби та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КупАП (а.с.6,12,14,15). Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але неперебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначається, зокрема, такий захід тимчасового обмеження прав кривдника, як заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. (ст. 16 Цивільного кодексу України) Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Оцінюючи зібрані по справі докази, враховуючи надані в судому засіданні пояснення, заявником, заінтересованої особи, а також враховуючи надані докази, суд дійшов висновку про наявність у діях заінтересованої особи ознак домашнього насильства, який останній вчиняє по відношенню до колишньої дружини. За таких обставин, суд вважає, що заявник потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому дійшов висновку про необхідність задоволення вимог [PERSON] в частині видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , у вигляді заборони перебувати в місці проживання [PERSON] із неповнолітньою донькою - [PERSON] , а саме, в кімнаті, в якій вони мешкають, за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, вимога щодо встановлення заборони [PERSON] наближатися на відстань менше 500 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] із неповнолітньою донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] , так само як і заявник є власником належної йому 45/100 ідеальних частин у будинку [ADDRESS] . Водночас, за вимоги щодо заборони [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] із неповнолітньою донькою [PERSON] , переслідувати їх та у будь-який спосіб спілкуватися з ними, заборонити вести будь-який вибір листування, телефонні переговори (спілкування в тому числі в мессенджерах) із [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб є необґрунтованими належними доказами, а тому суд відмовляє у їх задоволенні. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial