Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

17.07.2014 року позивач звернувсь до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він був власником 1/3 частини двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 51,4 кв.м, житловою площею 28,9 кв.м. Його батьки, [PERSON] та [PERSON], також мали у власності по 1/3 частині вказаної квартири. На початку 2010 року ними було прийнято рішення про продаж даної квартири та розподіл отриманих коштів пропорційно належній кожному із власників частини у праві власності на квартиру, в зв язку з чим ним (позивачем) та його батьком [PERSON] було видано довіреності на ім я його матері [PERSON]. Згодом ними було прийнято рішення не продавати квартиру через скрутне фінансове становище. На початку 2014 року він виявив копію Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.05.2010 року, укладеного між [PERSON], яка діяла в його інтересах та інтересах [PERSON], та [PERSON], за умовами якого останній придбав вказану квартиру. Проте у вказаних довіреностях не передбачено повноважень [PERSON] на отримання та розпорядження частинами грошових коштів [PERSON] та [PERSON] при реалізації квартири, дані кошти [PERSON] та [PERSON] не отримували, тобто відповідач дані кошти не сплатив. Крім того, 27.05.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а вже 08.07.2011 року між ними було укладено Договір купівлі-продажу вказаної квартири, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] та [PERSON] придбали дану квартиру. В зв язку з чим, він просить визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.05.2010 року, укладеного між [PERSON], яка діяла в його інтересах та інтересах [PERSON], та [PERSON], за умовами якого останній придбав вказану квартиру, так як його та [PERSON] не було ознайомлено з текстом договору, в зв язку з чим умови Договору не відповідають їх волі, Договір є фіктивним, вчинений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, обману, недотримання вимог частин 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України під час його укладання, визнавши за ним право власності на 1/3 частину зазначеної квартири. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позов, підтримавши письмовий текст позовної заяви та пояснивши, що при укладанні спірного договору були порушені умови дійсності правочину, і підставою звернення до суду стала та обставина, що [PERSON] не передала позивачу належні від продажу його частки квартири грошові кошти. Представник відповідача [PERSON] в суді позов не визнав посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаними вимогами., просив в його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 26 травня 2010 року між матір ю позивача, [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та інтересах чоловіка [PERSON] і сина [PERSON] на підставі Довіреностей, та відповідачем, [PERSON], був укладений Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1995, за яким останній придбав у власність належну продавцям квартиру [ADDRESS]. В п.3.2. вказаного Договору купівлі-продажу вказано, що сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру. Як вбачається з Довіреностей, виданих [PERSON] та позивачем на ім я [PERSON], посвідчених приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованих в реєстрі за № 665 та № 668, [PERSON] була наділена повноваженнями щодо продажу зазначеної вище квартири від імені співвласників - [PERSON] та [PERSON]. Тому твердження позивача про те, що у вказаних Довіреностях не передбачено повноважень [PERSON] на отримання та розпорядження грошовими коштами при реалізації квартири, є безпідставними, оскільки наявність даних довіреностей не передбачає необхідності ознайомлення позивача та [PERSON] з текстом Договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2010 року, так як своє волевиявлення вони виклали в Довіреностях, наділивши [PERSON] повноваженнями по продажу квартири. 27.05.2010 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1107, за яким сторони домовилися не пізніше 25.05.2011 року укласти Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Як наслідок, 08.07.2011 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON] і [PERSON], як покупцями, було укладено Договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1361, за яким [PERSON] та [PERSON] придбали дану квартиру. Судом критично оцінюються посилання позивача на фіктивність Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.05.2010 року, в зв язку з наявністю Попереднього договору купівлі-продажу від 27.05.2010 року та Договору купівлі-продажу від 08.07.2011 року зазначеної квартири, за якими [PERSON] та [PERSON] знову набули право власності на дану квартиру, оскільки власник квартири має право на свій розсуд володіти, керувати та розпоряджатись своїм майном, що і було зроблено відповідачем. Більше того, як пояснив представник позивача в судовому засіданні, єдиною підставою звернення до суду стала та обставина, що [PERSON] не передала позивачу належні від продажу його частки квартири грошові кошти. Тобто позивач хоче отримати грошові кошти належні йому від продажу його частки квартири, внаслідок чого необхідно звертатися з відповідним позовом до [PERSON]. Отже, фактично позивач визнає дійсність Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.05.2010 року. Крім того, представником позивача не було надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] не передавала позивачу частину грошових коштів отриманих від реалізації його частки квартири, а також того, що Договір вчинений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, обману, недотримання вимог частин 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України під час його укладання, і зазначені підстави недійсності договору є взаємовиключними. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. А частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, підстав для визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.05.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1995. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 та ч.1 ст.261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та бере свій початок від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Позивачем оспорюється Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.05.2010 року, тобто про порушення своїх прав він повинен був знати з дати укладення спірного Договору. Доказів іншого представником позивача в судовому засіданні не наведено. Отже, позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для залишення позову без задоволення. Так як позов задоволенню не підлягає, відповідно до ст.88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір при подачі позову, необхідно звернути в дохід держави. З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст.203, 215, 230, 232, 234, 256 ч.1, 257 ч.1, 261 ч.1 ЦК України,

Outcome: dismissed