Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

16 червня 2017 року [PERSON] «СК «Уніка» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо транспортною пригодою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09 червня 2016 року між УА ТзОВ «Євромікс» та [PERSON] «СК «Уніка» укладено договір добровільного страхування, яким застраховано автомобіль «ЗАЗ [PERSON]», реєстраційний номер [NUMBER]. 01 вересня 2016 року на 119 км автодороги Р-61 Батурин Конотоп- Суми відбулось зіткнення вказаного автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля «ОPEL VEKTRA», реєстраційний номер 258-21СА, під керуванням [PERSON], внаслідок якого пошкоджено застрахований автомобіль. Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 19 вересня 2016 року встановлено, що вказана ДТП сталася з вини останнього. На виконання умов договору добровільного страхування [PERSON] «СК «Уніка» шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ФОП «[PERSON] Д.» відшкодувало вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у сумі 15 359 грн. 99 коп. Після цього страхова компанія зверталася до [PERSON] з претензією щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, однак останній до цього часу борг не сплатив. Посилаючись на викладені вище обставини, на підставі ст. ст. 993, 1166, 1187 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про Страхування» ПрАТ «СК «Уніка» просить стягнути з [PERSON] 15 353 грн. 99 коп. У судове засідання представник [PERSON] «СК «Уніка» не зявився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 71). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки про виклик у судове засідання повернулося без вручення у звязку з відмовою адресата від його одержання. На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що останній належним чином сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 65) Статтею 224 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали даної справи, а також матеріали адміністративної справи №873/1804/16-п, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст. 10 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу, частиною четвертою якої, зокрема, визначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 09 червня 2016 року між [PERSON] «СК «Уніка» та Українсько американським товариством з обмеженою відповідальністю «Євромікс» з іноземними інвестиціями укладено договір добровільного страхування на транспорті №005013/4017/0000022, терміном з 13 червня 2016 року по 12 червня 2017 року, яким застраховано автомобіль ЗАЗ Sens, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова, Y6DTF698P90208388 (а. с. 11-16). 01 вересня 2016 року близько 11 години 50 хвилин на автодорозі Р-61 Батурин- Конотоп-Суми водій [PERSON], керуючи автомобілем «ОPEL VEKTRA», д. н. 258-21СА та здійснюючи поворот ліворуч з траси на польову дорогу, в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України не впевнився у безпечності маневру для інших учасників дорожнього руху, допустив бокове касаційне зіткнення з автомобілем «DAEWOO», д. н. АЕ5026НК під керуванням [PERSON], внаслідок якого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказана обставина встановлена постановою Білопільського районного суду Сумської області від 19 вересня 2016 року, якою відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а. с. 52). Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України є доведеним факт вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження застрахованого транспортного засобу. Надалі, за заявою [PERSON] від 02 вересня 2016 року був складений страховий акт №00201939 від 29 вересня 2016 року, яким [PERSON] «СК «Уніка» визнала вищезгадану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком (а. с. 5-6). Відповідно до рахунку фактури №ККС-0764 від 29 вересня 2016 року та на підставі наказу №00201939 від 03 жовтня 2016 року [PERSON] «СК «Уніка» платіжним дорученням від 04 жовтня 2016 року перерахувало на користь ФОП [PERSON] 15 353 грн. 99 коп. страхового відшкодування згідно договору №005013/4017/0000022 від 09 червня 2016 року (а. с. 4, 17, 51). 12 жовтня 2016 року на адресу [PERSON] позивач направляв претензію №18251 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у вказаному вище розмірі, проте, відповідач добровільно завдані збитки не відшкодував (а. с. 53). За змістом ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до розяснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди також додаються витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок настання страхового випадку [PERSON] «СК «Уніка» сплатила страхове відшкодування у розмірі 15 353 грн. 99 коп. за ремонт застрахованого автомобіля. За правилами ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В силу ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачене право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до особи, яка заподіяла шкоду. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що оскільки в силу ст. 452 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред'явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхова компанія набула прав кредитора за вимогою про відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, щодо [PERSON], як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Оскільки, в судовому порядку було встановлено вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження застрахованого транспортного засобу, а також чинним законодавством України передбачене право страховика звернутися до винної особи про стягнення шкоди в порядку регресу, суд дійшов висновку, що вимога позивача [PERSON] «СК «Уніка» до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] «СК «Уніка» підлягають судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду з даним позовом судового збору у сумі 1 600 грн. 00 коп. (а. с. 1). Всього стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] «СК «Уніка» підлягають кошти в сумі 16 953 грн. 99 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved