Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

17.08.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 23.09.2015 року /а.с.29/, прийнятих судом під час розгляду справи, просила стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі 700 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що дитина повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судову повістку отримав особисто 27.10.2015 року, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень ст.ст. 141, 180-182 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.02.2014 року та є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. З липня 2015 року сторони разом не проживають, сумісного господарства не ведуть, сімейні відносини між собою не підтримують по причині їх розпаду. Дитина проживає спільно з позивачем окремо від відповідача, що підтверджується довідкою з місця проживання від 11.08.2015 року. Домовленості про утримання спільної доньки сторони не досягли. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою працездатною особою 18 років; постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває; не приймає жодної участі в вихованні спільної з позивачем дитини, відтак він спроможний сплачувати аліменти на її утримання. На думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 1 грудня 2015 року: 1 167грн. - для дітей віком від до 6 років), а також наявність певних обмежень позивачки для самореалізації в період виховання малолітньої дитини, відсутність у неї інших джерел фінансування та потребу фінансової допомоги з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд задовольняє позов частково - стягує аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно, що буде відповідати, як інтересам дівчинки, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Позивачем не було надано доказів, які б давали суду підстави для встановлення розміру аліментів у сумі більшій, ніж 600 грн. на місяць. Визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини і матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов'язку утримувати свою доньку, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial