Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

15 липня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Хорошівський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого напису нотаріуса такими, що не підлягає виконанню, відповідно до змісту якої просить: визнати виконавчий напис, вчинений 04.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 5501 таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що 04.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем винесено виконавчий напис № 5501 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 0689045455 від 08.06.2018 року, який укладений між [PERSON] та ТОВ «Інфінанс», правонаступником якого є ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Управління активами», правонаступником якого є ТОВ «Фінпром Маркет» в розмірі 12290,00 гривень. 14.05.2021 року державним виконавцем Дурицькою Ю.М. відкрито виконавче провадження № 65410817 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенка Є.М. 12290,00 грн. Вказаний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом на підставі кредитного договору № 0689045455 від 08.06.2018 року, укладеним між позивачем та ТОВ «Інфінанс» який не є нотаріально-посвідченим кредитним договором, що передбачено Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року. Укладений між ТОВ «Інфінанс» та позивачем кредитний договір не був посвідчений нотаріально, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, тому даний виконавчий напис не підлягає виконанню, у зв`язку з чим позивач змушена звертатись до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 26.07.2021 року, відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву. У судове засідання, позивач не з`явилась 17.11.2021 року подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 27.08.2021 року до суду від директора ТОВ «Фінпром маркет» надійшла заява про визнання позовних вимог, відповідно до якої ТОВ «Фінпром маркет» визнає позовні вимоги, просить позов задовольнити та стягнути з ТОВ «Фінпром маркет» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн. Треті особи, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович та представник Хорошівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у судове засідання не з`являлись, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статті 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили. Згідно частини 2\~статті 247 ЦПК України,\~фіксування судового засідання, яким закінчується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі,

Outcome: approved