Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

16.04.2020 року позивачка звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради; Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них народилася дитина: донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.06.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2019 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000 гривень щомісячно. З моменту розірвання шлюбу відповідач разом з позивачем не проживає, аліменти не сплачує, життям дитини не цікавиться, участь у її вихованні та розвитку не приймає, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, має значну заборгованість по сплаті аліментів. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач свідомо ухилявся та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вона йому байдужа у зв`язку з чим позивачка вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.05.2020 року у вказаній справі відкрито провадження та визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Пояснила, що відповідач життям дитини не цікавиться, будь-якої матеріальної допомоги не надає, участь у вихованні дитини не бере та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Зазначила, що дитина проживає разом з нею. Відповідач за два роки жодного разу не відвідав дочку, не цікавився її здоров`ям, фізичним станом, моральним та духовним розвитку, особистим життям. Навчанням, медичними оглядами та всіма потребами дитини позивачка займається самостійно. Вказала, що ніколи не чинила перешкод батьку у спілкуванні з донькою. Представник позивача - адвокат Шнайдер С.В. в судовому засіданні підтримав викладені доводи позивачки та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Звернув увагу суду, що з моменту розірвання шлюбу позивачка з відповідачем жодних стосунків між собою не підтримують. Відповідач ні разу не з`являвся і не цікавився здоров`ям дитини, про свідчить виписки із медичної картки дитини. Також відповідач має нестабільний спосіб життя, немає постійної робити, ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дочку та на сьогоднішній день цілковито зрозуміло, що він не має жодних батьківських почуттів до дочки та він свідомо викреслив себе з її життя. Адвокат Шнайдер С.В. просив з викладених підстав задовольнити позов. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог закону, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Відзив на позов не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності Служби у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності Органа опіки та піклування Виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області та покладається на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач та її представник не заперечували проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши думку позивача та його представника, свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року розірвано (а.с. 9). В шлюбі у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.11). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2019 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця Київської області, м. Сквира, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 гривень щомісячно з проведенням щомісячної індексації внаслідок інфляції, починаючи з 17.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа (а.с.10). Згідно довідки-розрахунок заборгованості по аліментам від 20.08.2020 року виданої Святошинським районним відділом державної виконавчої служби центрального межрегіонального управління Міністерства Юстиції м. Київ, вбачається, що на виконанні у Святошинському РВ ДВС м. Києва на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 759/16997/19 від 27.12.2019 року виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 гривень щомісячно з проведенням щомісячного індексації внаслідок інфляції, починаючи з 17.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 20.08.2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 24 000,00 гривень (а.с.57). Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 18.02.2020 року вбачається, що на огляд профілактичних і з приводу захворювань в АЗПСМ № 1 дитина була в супроводі її мами й бабусі, батько жодного разу не з`являвся і не цікавився здоров`ям дитини (а.с.14). Згідно довідки № 104 від 07.04.2020 року виданої ТОВ «Сімейна клініка «Віталінка», вказано, що догляд за малолітньою [PERSON] мати здійснює одно особо, батько дитини - [PERSON] участі в медоглядах дитини не бере (а.с.15). Відповідно до характеристики № 55 від 31.01.2020 року, виданої начальником Старокостянтинівського ЖЕК, позивач [PERSON] 1988 року народження, характеризується позитивно, скарг з боку сусідів в Старокостянтинівську ЖЕК не надходило, будь - якими компрометуючими матеріалами підприємство не володіє (а.с. 12). Вказані обставини підтвердила також допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є рідною матір`ю відповідача. Онуку [PERSON] вона бачила коли їй було один місяць. Дійсно її син [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини та не допомагає матеріально, так як не має постійної роботи. Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтверджують факт того, що [PERSON] не виконує своїх обов`язків як батько і не приймає участі у вихованні своєї дитини. Також не допомагає фінансово більше двох років. Жодного разу його не бачили. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. За змістом ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки він з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям і здоров`ям, не надає матеріальної допомоги на її утримання, а тому повинен бути позбавлений батьківських прав. Згідно висновку Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області № 47/21-42-2143/2020 від 16.102020 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] [INFO] , покладається на розсуд суду (а.с.92). Особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дитини покладений на позивачку як матір дитини, що підтверджується довідкою-розрахунком Святошинського РВ ДВС м. Києва від 20.08.2020 року, згідно якої у відповідача станом на серпень 2020 року заборгованість по сплаті аліментів складає 24 000,00 грн. (а.с.57). Як вказує позивачка, жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною, вона не чинить й не чинила. Як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов`язків щодо своєї дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Приймаючи до уваги те, що він більше двох років свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: виховання та матеріального утримання дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов`язків не виконує. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно своєї дитини. Враховуючи викладене та

Outcome: approved