Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

16.03.2016 позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в сумі 100000 гривень, а також стягнути сплачений судовий збір в сумі 1000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 01.03.2014 року між нею та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передала у власність відповідачу 100000 гривень. Позивач стверджує, що передала відповідачу обумовлену договором суму коштів, які вона зобовязалась повернути до 01.03.2015 року, проте відповідач свої зобовязання за договором не виконує, кошти не повертає, в звязку з чим позивач звернулась до суду. В судове засідання сторони та третя особа не з'явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені. Від представника позивача та від представника відповідача надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та за відсутності позивача та відповідача, відповідно до яких представник позивача позовні вимоги повністю підтримує, представник відповідача позов визнає. Дослідивши подані заяви, письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню та є усі підстави для прийняття визначення позову відповідачем, оскільки це не суперечить чинному законодавству та не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Судом встановлено, що 01.03.2014 року відповідач надала позивачу розписку про те, що остання передала їй у власність грошові кошти у сумі 100000 гривень, які відповідач зобов'язалася повернути до 01.03.2015 року (а.с. 4). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що сторонами дотримано вимог ч.1 ст.1047 ЦК України щодо письмової форми договору. Суд також враховує правові позиції, наведені в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, де було зазначено, що «відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Факт і дата отримання відповідачем від позивача в борг 100000 гривень підтверджується визнаний в судовому засіданні представником відповідача. Відповідно до ст..1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Представник відповідача згідно поданої заяви від 18.07.2016 року борг в зазначеній позивачем сумі визнав. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, має бути присуджені понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 1000 гривень (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved