Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

17.01.2013 р. в суд поступила позовна заява [PERSON], яка просить стягнути з відповідачки в її користь борг за договором позики 35 968 грн. 50 коп. та сплачені судові витрати та витрати на юридичну допомогу з тих підстав, оскільки позивачка [PERSON]. являючись свахою по усній домовленості у 2008 році з Москви пересилала для відповідачки 4 100 доларів США, однак донька позивачки та син відповідачки шлюб розірвали, а тому після розірвання шлюбу з ініціативи доньки позивачки в травні 2011 року в неї виникло бажання повернути вказану суму. Крім того, в обґрунтування позовних вимог в суді покликаються на викладені в заяві обставини, що відповідачка по справі її колишня сваха в березні 2008 року вона зателефонувала до неї у Москву та попросила позичити її гроші у сумі 4 500 доларів США для проведення ремонту квартири. Їхня усна домовленість полягала в тому, що вона буде пересилати її гроші по мірі заробітків. За період з 31 березня 2008 року по 24 вересня 2010 року в рахунок позички вона переслала відповідачці 4 100 доларів США, що становить 35 968,50 грн. тобто ціну позову. У липні 2011 року вона приїхала в м. Стрий та особисто вручила відповідачці 400 доларів США, однак в даному випадку розписки в неї не брала, відповідачка зобов'язувалася повернути її борг до 01 грудня 2012 року згідно усної, а не письмової угоди. Коли вона приїхала із заробітків та 29 грудня 2012 року просила повернути борг вона її відмовила, оскільки вона пенсіонерка і немає грошей, щоб повернути борг, написання розписки відповідачкою про повернення боргу також не вимагала. Просить позовні задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснювали, що позивачка [PERSON] більше шести років перебуває на заробітках в Москві. Відповідачка в 2008 році подзвонила до [PERSON] та попросила, щоб вона позичила її гроші на ремонт квартири в сумі 4 500 доларів США. Письмової угоди про позику вони не укладали. Відповідачка [PERSON] після отримання грошей також розписки їм не писала. В 2008 році своїй свасі вона переслала 4 100 доларів США. Крім того, у липні 2011 року особисто вручила відповідачці 400 доларів США, які відповідачка зобов'язувалась усно повернути до 01 грудня 2012 року. Бачилися вони неодноразово, коли перебувала у відпустці, однак розписку про отриману позику не вимагала. За передання останньої позики 400 доларів США розписки не отримала. 29 березня 2008 року вона надіслала [PERSON] першу суму позички 400 доларів США, а підтвердження про отримання коштів одержала 31 березня 2008 р. За період з 31 березня 2008 р. по 24 вересня 2010 року вона переслала [PERSON] 4 100 доларів США за дані кошти відповідачка поміняла всю сантехніку, обновили всі комунікації, облаштували ванну кімнату, поставили плитку, повністю обладнали кухню, поміняли всі вікна та двері, провели малярські роботи в коридорі. Її молодша дочка [PERSON] ніколи не проживала у відповідачки, а її вихованням займався батько та і проживала у його квартирі, яку він придбав з 01 вересня 2008 року тільки час від часу приходила до них у гості, щоб своїй сестрі допомогти доглядати дітей. Твердження відповідачки, що вона погашала кредит її колишнього чоловіка Маличковича не відповідає дійсності так як її до таких дій не зобов'язувала та її про це нічого не відомо так як шлюб між ними розірвано ще в 2005 році. Просить її позовні вимоги задовольнити. В суді відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснювали, що з позовними вимогами позивачки не згідна, оскільки вони є надумані та безпідставні. Вона ніколи не просила у позивачки позичити гроші, а тим більше на євроремонт своєї квартири. Вони з чоловіком є людьми похилого віку і такий ремонт їм не потрібний, бо квартира знаходиться в доброму стані. Позивачка по справі є мамою її колишньої невістки [PERSON], яка після одруження з її сином та неповнолітніми дітьми проживала у їхній квартирі. Коли позивачка поїхала у Москву, то її молодша дочка [PERSON] проживала в неї. Проживаючи у її квартирі дочка позивачки користувалася всіма комунальними послугами, речами побутового вжитку, харчувалася разом з ними, вона готувала їжу, прала одяг та доглядала за нею. Позивачка [PERSON] періодично надсилала кошти на її ім'я для своїх дітей та внуків. Поштові перекази, які приходили на її ім'я вона передавала своїй невістці [PERSON], які вона витрачала на власні потреби, потреби своєї сім'є та на сестру. Деяка частина коштів йшла на оплату земельного податку за користування земельною ділянкою в [ADDRESS]. На прохання позивачки вона оплачувала комунальні послуги у квартирі [ADDRESS]. За весь час позивачка перерахувала на її ім'я 4 100 доларів США. З останнього переказу згідно квитанції від 24.09.2010 р., вона на прохання позивачки погашала кредит виданий на ім'я її чоловіка [PERSON] в сумі 800 доларів США, що підтверджується квитанцією філії Стрийського відділення «Приватбанку», а решта суми передала невістці [PERSON] Покликається на те, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Жодної розписки до матеріалів справи не долучено. Вона не зверталася до позивачки з проханням позичити гроші, між ними не укладався договір позики, вона не писала розписки. Шлюб між її сином та невісткою донькою позивачки розірвано у травні 2011 року, між нею та позивачкою на даний час існують неприязні відносини, а тому з метою помсти вона вирішила подати позов до суду. При укладенні договору позики має бути дотримано проста письмова форма, яка обов'язкова для договору позики. Так як сума позики становить понад 35 000 грн., а тому даний договір має бути укладений в письмовій формі, який позивачка суду не надала, що свідчить про те, що між ними договір не укладався ні усної ні письмової угоди на позику не було так як до матеріалів справи не долучено жодної розписки про отримання нею коштів. Позивачка зазначає, що вона зверталася до нею про повернення боргу, однак жодних доказів суду не представила. Хоча позивачка дійсно на її ім'я надсилала грошові кошти, які вона отримувала та передавала своїй невістці. Відповідачка не надала жодного письмового доказу про те, що вона отримала кошти в борг, а також брала на себе зобов'язання щодо повернення даних коштів у визначений строк, а тому просить в позові відмовити. Крім того, просить застосувати строк позовної давності. Поясненнями сторін, а також їхніх представників, дослідженими по справі доказами доведено, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України зазначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Вимогами ст. 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визнання кількості речей. Покликання позивачки [PERSON] на вимоги ст. 207 ЦК України, що між сторонами хоч і не укладено письмового договору позики, а усна угода відповідає ст. 207 ЦК України суд не приймає до уваги, оскільки в вказаній нормі зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку та такий підписаний його сторонами. Однак з долучених до справи повідомлень про отримання відповідачкою відповідних сум у 2008 році, про що сторони не заперечують не доведено в суді, що дані суми носять статус позики підписи сторін у підтвердження вимог до справи не долучено і такі відсутні, письмові докази про наявність договору між сторонами до справи не долучено, показаннями сторін в суді встановлено, що розписками сторони не обмінювалися, що суперечить формі даного договору, яка повинна бути письмовою для підтвердження такої угоди навіть у простій письмовій формі.. а. с. 7-8, 54. Крім того, суд приймає до уваги покликання [PERSON], що отримувані суми не були предметом позики ще й з тих підстав, що згідно вимог ст. 267 ч.4 ЦК України про сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові, а тому суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позовних вимог не тільки з підстав недоведеності письмової форми договору позики, а й з тих підстав, що минули строки пред'явлення позовних вимог, з цього часу сплило близько п'яти років. [PERSON] поновити строк позовної давності не просить. Відносно передачі у липні 2011 року в м. Стрию позивачкою 400 доларів США для [PERSON] зазначає в позові, що в рахунок боргу, в позові не просить їх стягнути і свідчить про те, що між сторонами не було договору позики на суму позову 35 968,50 грн. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] доведено, що дійсно позивачка [PERSON] пересилала грошові кошти відповідачці [PERSON] про що сторони ствердили самі в судовому засідання. Однак, показаннями вказаних свідків про призначення зазначених коштів для ремонту житла суд не може прийняти до уваги, оскільки письмових підтверджень до справи не долучено, а вказані свідки є зацікавлені у вирішенні даної справи. Суд приймає до уваги покликання [PERSON] на те, що її син з дочкою позивачки під час перебування в шлюбі відкрили «Інтернет клуб» по вул. Галицькій м. Стрия на заснування якого ними були потрачені значні кошти понад 50 000 грн., а прибутку з клубу не було, а тому з метою погашення витрат на відкриття вказаного клубу вони отримали кредит в банку про що сторони по справі були обізнані і [PERSON] передавала кошти для погашення вказаного боргу. Отже, у судових засідання не було доведено укладення письмового договору позики між сторонами на суму 4 100 доларів США або 35 968,50 грн., з моменту передачі вказаних коштів минули строки позовної давності для пред'явлення вимог до суду, діти сторін в цей час перебували в шлюбі, а після його розірванні у позивачки [PERSON] виникло незаконне бажання повернути кошти, які були передані молодому подружжю для ведення спільного бізнесу та спільної справ, а тому суд не найшов підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, суд надав можливість з січня 2013 року сторонам доводити ті чи інші обставини, сторони зобов'язувались уточнити позовні вимог та змінити їх, своїх обіцянок не виконали, розумні строки розгляду справи давно минули, судом також вичерпано всі можливі заходи для зібрання та перевірки доказів по даній справі, а також доведення даних позовних вимог, які сторонами та судом не здобуто, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed