Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

16 листопада 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, та 07 серпня 2019 року із заявою про зменшення позовних вимог, в якій просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди від 25 квітня 2017 року та від 22 грудня 2017 року на її користь у розмірі 95 000 грн. та пеню в розмірі 608 800 грн., а також витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 25 квітня 2017 року між нею та відповідачем КП «Муніципальна охорона» Новокаховської міської ради укладено нотаріально посвідчений договір оренди належного їй транспортного засобу УАЗ модель 3163-030, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до якого орендна плата становить 10 000, 00 грн. за один місяць, строк дії договору до 31 грудня 2017 року; 22 грудня 2017 року між нею укладено ще один договір оренди зазначеного транспортного засобу на тих же умовах. 15 лютого 2018 року зазначений автомобіль було відчужено на підставі договору купівлі-продажу, тобто попередній договір оренди достроково розірвано. Проте відповідач користуючись зазначеним транспортним засобом в супереч вимог договорів оренди не сплачував орендну плату, у зв`язку з чим за період з 01 травня 2017 року по 15 лютого 2018 року виникла заборгованість в розмірі 95 000 грн., яку відповідач в добровільному порядку не сплачує. У зв`язку з чим вона просить суд стягнути з відповідача на її користь зазначену заборгованість, а також пеню, передбачену п. 8.1.1 Договорів оренди, внаслідок невиконання грошового зобов`язання щодо оплати оренди за користування транспортним засобом 608 800 грн. 20 грудня 2018 року ухвалою суд позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. 15 лютого 2019 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд застосувати до заявлених позовних вимог про стягнення пені спеціальну позовну давність в один рік, встановлену п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, та відмовити у задоволенні зазначених позовних вимог, а також посилається на те, що позивачем заявлено надмірно високий розмір пені, що призводить до його збагачення за рахунок боржника, що може свідчити про його зацікавленість у порушенні такого зобов`язання відповідачем, що на його думку, є підставою для зменшення розміру пені. 15 лютого 2019 року представником відповідача до суду подано зустрічну позовну заяву, в якій він просить суд визнати недійсним п. 8.1.1 договору оренди транспортного засобу від 25 квітня 2017 року та 22 грудня 2017 року наступного змісту: «8.1.1 у випадку прострочення по сплаті орендних платежів Орендар несе наступну відповідальність - пеня у розмірі 1% від вартості об`єкта за кожен день прострочення»; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, посилаючись на те, що назначений пункт суперечить вимогам ч. 3 ст. 549 ЦК України, тобто в момент вчинення правочину стороною недодержано вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину в цій частині не відповідає нормам чинного законодавства, а тому, на його думку, є підставою для визнання зазначеного пункту договору не дійсним. 31 травня 2019 року в судовому засіданні представник позивача подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просив суд задовольнити частково зустрічну позовну заяву та визнати недійсним пункт 8.1.1. Договорів оренди, виклавши їх в наступній редакції: «8.1.1 У випадку прострочення по сплаті орендних платежів Орендар несе наступну відповідальність - пеня у розмірі 1% від щомісячного розміру орендної плати за кожен день прострочення». 11 жовтня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання і справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засідання представник позивача позовну заяву із зменшеними позовними вимогами підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити; позовні вимоги за зустрічною позовною заявою не визнала, посилаючись на їх необґрунтованість, та просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом визнала частково, а саме щодо стягнення заборгованості за договорами оренди, при цьому позовні вимоги в частині стягнення неустойки не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, застосувавши до них спеціальну позовну давність в один рік; зустрічну позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2017 року між сторонами укладено договір оренди транспортного засобу (надалі Договір оренди), посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Сушко С.В., відповідно до умов якого [PERSON] як орендодавець передала КП «Муніципальна охорона» Новокаховської міської ради, як орендарю в тимчасове платне користування строком з 01 травня 2017 року до 31 грудня 2018 року транспортний засіб - автомобіль марки УАЗ модель 3163-030, рік випуску 2005, об`єм двигуна 2690, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , тип ТЗ легковий універсал - В, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 200 000 грн. Відповідно до п. 4.1, п. 4.2 Договору оренди, розмір орендної плати за весь період, що орендується, у цілому складає 10 000 грн. 00 коп. за один місяць, яка сплачується орендарем щомісячно не пізніше 30 числа кожного місяця. Відповідно до п. 6.1.2 Договору оренди, орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати орендні платежі. Відповідно до п. 8.1.1. Договору оренди, у випадку прострочення по сплаті орендних платежів пеня в розмірі 1% від вартості об`єкта за кожен день прострочення. 22 грудня 2017 року між сторонами укладено аналогічний Договір оренди транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Сушко С.В., в якому змінено строк тимчасового платного користування транспортним засобом, а саме з 22 грудня 2017 року по 22 грудня 2018 року, інші умови залишились не змінними, тобто договір оренди від 25 квітня 2017 року достроково припинено. Відповідно до акту прийому-передачі від 25 квітня 2017 року позивач свої обов`язки за зазначеними договорами оренди виконала, шляхом передачі транспортного засобу УАЗ модель 3163-030, рік випуску 2005, об`єм двигуна 2690, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] , тип ТЗ легковий універсал - В, реєстраційний номер [NUMBER] в тимчасове користування відповідачу КП «Муніципальна охорона» Новокаховської міської ради. 15 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір №2747, щодо купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу, тобто договір оренди від та 22 грудня 2017 року достроково припинено. Проте, як вбачається з позовної зави відповідач КП «Муніципальна охорона» Новокаховської міської ради свої зобов`язання за зазначеним договором щодо сплати розміру орендної плати не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 95 000 грн., що сторонами в судовому засіданні не оспорювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України, передбаченні підстави недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання; до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 786 ЦК України, перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму. Відповідно до вимог статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що відповідач за первісним позовом визнав позовні вимоги в частині стягнення орендної плати транспортного засобу марки УАЗ модель 3163-030, реєстраційний номер [NUMBER] , за договорами оренди від 25 квітня 2017 року та 22 грудня 2017 року в розмірі 95 000 грн., за наявністю для того законних підстав, суд задовольняє позовні вимоги за первісним позовом в цій частині. Зустрічний позов, також підлягає задоволенню оскільки, відповідач в судовому засіданні визнав, той факт, що п. 8.1.1 спірних договорів оренди суперечить нормам Цивільного кодексу України, при цьому ним не заявлено вимоги щодо зміни його формулювання, у зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, спірні пункти договорів оренди від 25 квітня 2017 року та 22 грудня 2017 року визнається судом недійсним, а тому первісний позов щодо стягнення пені, передбаченої п. 8.1.1 спірних договорів задоволенню не підлягає. Отже первісний позов підлягає частковому задоволенню, зустрічна позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати щодо сплати судового збору підтягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог. При цьому, втрати позивача за зустрічним позовом на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають, оскільки відсутнє підтвердження здійснення таких витрат (п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial