Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

17.09.2019 року Орган опіки та піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації звернувсь до суду з вказаним позовом до відповідачів, уточнивши позовні вимоги 23.09.2019 року, просив позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , передати Органу опіки та піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації для подальшого влаштування; стягувати з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного щомісячно, та до повноліття дітей, перерахувавши кошти на особисті рахунки дітей. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі у справі є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , однак ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Малолітній [PERSON] за заявою батьків був влаштований до Обласного будинку дитини Житомирської обласної ради у зв`язку зі складними матеріально-побутовими умовами проживання сім`ї. Двоє інших дітей [PERSON] та [PERSON] з 26.02.2019 року по даний час перебувають у комунальній установі «Обласний центр соціально психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради. Батьки не провідують дітей, їх життям та здоров`ям не цікавляться. Так, [PERSON] проживає в будинку співмешканця без реєстрації, в якому відсутні умови для проживання дітей, не працює, власного житла немає, веде аморальний спосіб життя, повертати дітей із державних закладів не має бажання. [PERSON] має місце проживання, в якому створені задовільні умови проживання для дітей, працює, де зарекомендував себе з позитивної сторони. З відповідачами неодноразово проводилися профілактично-роз`яснювальні бесіди щодо неналежного виконання ними батьківських обов`язків, попереджено про наслідки безвідповідального батьківства та про ймовірність позбавлення їх батьківських прав, однак останні позитивних висновків не зробили. Так, відповідач [PERSON] неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків за ст. 184 КУпАП. Враховуючи те, що відповідачі повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, просить позбавити їх батьківських прав відносно дітей. Крім цього на виконання вимог ч. 2 ст. 166 СК України також просить стягнути з відповідачів аліменти на утримання неповнолітніх дітей у визначеному законом мінімальному гарантованому розмірі. У зв`язку з вище вказаним звернулися до суду. 20.09.2019 року первинний позов залишено без руху та надано строк для усунення його недоліків. 23.09.2019 року в порядку усунення недоліків надійшла уточнена позовна заява, яку прийнято до розгляду, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 19.11.2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представники позивача уточнені позовні вимоги підтримали повністю, які просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Так, не заперечував лише проти позбавлення його батьківських прав та передачі дітей для подальшого влаштування. Проти позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у письмові заяві від 31.10.2019 року позовні вимоги визнала повністю, вказавши, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Доповівши позовні вимоги, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про повне задоволення позову за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с.5,6,7/. Наразі малолітній [PERSON] за заявою батьків був влаштований з 15.12.2016 року до Обласного будинку дитини Житомирської обласної ради у зв`язку зі скрутними матеріально-побутовими умовами проживання сім`ї/а.с.8/. Двоє інших дітей [PERSON] та [PERSON] з 26.02.2019 року по даний час перебувають у комунальній установі «Обласний центр соціально психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради/а.с.9/. Як встановлено з повідомлень вище вказаних закладів, де перебувають діти, батьки їх не відвідують, не телефонують, не цікавляться їх життям та здоров`ям. З характеристики на [PERSON] , складеної сільським головою Брониківської сільської ради Новоград-Волинського району від 03.09.2019 року вбачається, що відповідач проживає в [ADDRESS] без реєстрації із своїм співмешканцем. [PERSON] має п`ятеро дітей. Двоє дітей [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2012 року народження, проживають з батьком [PERSON] , відповідачем у справі. Інші діти проживають окремо, перебувають в спеціалізованих закладах. [PERSON] не займається вихованням своїх дітей, не турбується про стан їх здоров`я, не цікавиться їх навчанням, не допомагає фінансово. Остання не працює, власного житла немає, веде аморальний спосіб життя, забирати дітей до себе на проживання не бажає /а.с.14/. З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 11.02.2019 року, 29.08.2019 року встановлено, що в будинку, де проживає [PERSON] не створено умов для проживання дітей/а.с.11,12/. Відповідач [PERSON] має постійне місце реєстрації та проживання за адресою : [ADDRESS] . В даному житлі проживає з неповнолітніми дітьми : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.17/. Як вбачається з акту обстеження матеріально- побутових умов від 20.09.2019 року в будинку, де проживає [PERSON] створені умови для проживання дітей/а.с.42/. Відповідач [PERSON] має постійне місце роботи, де зарекомендував себе з позитивної сторони /а.с.46/. Відповідач [PERSON] неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за ст.. 184 КУпАП за неналежне виховання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У відповідності до висновку органу опіки і піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] від 23.09.2019 року, останній вважає за доцільне позбавити їх батьківських прав відносно неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с.31-32/. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона ( він) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. З наданих доказів достовірно встановлено, що відповідачі свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей, а саме: проживають окремо від дітей, не відвідують їх, не цікавляться їх життям та здоров`ям, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ними освіти, що слід розцінити як ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідачами позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав визнані. Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним у судовому засіданні факт ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, а вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно до вимог ч. 5 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. А тому, у зв`язку з встановленими обставинами, підлягає застосуванню ч. 5 ст. 167 СК України, за якою слід передати неповнолітніх дітей органу опіки та піклування для їх подальшого влаштування. Крім цього, задовольняючи вимогу позивача про стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд керується наступним. Так, згідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За ч. 3 цієї ж статті при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Жодних доказів, які б підтверджували непрацездатність відповідачів, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ними матеріальної допомоги своїм дітям судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачі взмозі сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, зокрема, є здоровими, працездатнимм. Відповідач [PERSON] офіційно працює, та має регулярний заробіток, має на утриманні ще двоє неповнолітніх дітей. Відповідач [PERSON] не працює. Відповідачі не приймають участі в утриманні своїх дітей, на спростування чого останніми не було подано доказів. Крім цього, посилання відповідача [PERSON] на невизнання позову в частині аліментів, з приводу того, що він не є біологічним батьком дітей не знайшло свого підтвердження належними доказами в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнала повністю. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Тому суд, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», приходить до висновку, що відповідачі спроможні сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі кожний окремо в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 17.09.2019 року та до повноліття дітей, перерахувавши кошти на особисті рахунки дітей, що буде відповідати як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платників аліментів. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів в дольовому порядку на користь держави по 768 грн. 40 коп. ( як за дві позовні вимоги немайного характеру ) судового збору з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved