Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

16 червня 2016 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт смерті його батька, [PERSON], який помер [INFO] року в м. Донецьк. В обґрунтування заяви вказував, що отримати свідоцтво про смерть у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького МУЮ неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, який приймається Відділом реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Зазначав, що встановлення факту смерті особи необхідно для отримання свідоцтва про смерть його батька. Крім того вказував, що він звертався до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького МУЮ для державної реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO] року в м. Донецьк, Донецької області, Україна, однак 16 червня 2016 року йому відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті. В судове засідання заявник не з'явився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Також зазначив, що подану заяву підтримує та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, причину своєї неявки суд не повідомив. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі дійшов висновку, що заява обґрунтована, та підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, згідно з п. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК України і не є вичерпним. Пунктом 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За змістом абз.2 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Відповідно до наданої копії свідоцтва про смерть, місце смерті [PERSON] є Донецька Народна Республіка, Петровський район, м. Донецьк. Також, судом встановлено, що заявник є громадянином України (а.с. 7) та сином [PERSON], який помер на тимчасово окупованій території України. Крім того, судом встановлено, що заявник звертався до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького МУЮ для державної реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO] року в м. Донецьк, Донецької області, Україна, однак 16 червня 2016 року йому відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 цього ж закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Статтею 9 ч.ч. 2, 3, 4 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ст. 17 ч. 1 цього Закону у разі порушення положень даного Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, укладення та розірвання шлюбу, зміна імені та смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом міністрів України. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Статтею 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Тому, оскільки заявник не має можливості надати для реєстрації смерті його батька документи, передбачені законодавством України, з метою захисту його законних прав та інтересів, як громадянина України, суд вважає за необхідне заяву задовольнити. Також з метою захисту прав заявника, суд вважає можливим відповідно до статті 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України № 69-V від 03 серпня 2006 року, допустити негайне виконання рішення суду.

Outcome: approved