Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

16 серпня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з грудня 2010 року, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина знаходиться повністю на її утриманні та потребує матеріальної допомоги, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач позов визнав частково, погодившись сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки його доходу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2009 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який мешкає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу положень статті 181 цього Кодексу, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як з'ясовано в ході судового розгляду та визнається сторонами, відповідач в даний час не працює, є інвалідом ІІІ групи, загальне захворювання, та отримує пенсію по інвалідності, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 182 СК України, часткове визнання відповідачем позову, обов'язок батька утримувати неповнолітню дитину, стан його здоров'я, проживання дитини сторін разом з матір'ю, перебування на її утриманні, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки його доходів щомісячно. Згідно з ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача. але він не зміг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки [PERSON] не надала суду будь-яких доказів вжиття нею заходів для одержання аліментів та ухилення відповідача від їх сплати та, більше того, у судовому засіданні визнала факт надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини, суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення аліментів з грудня 2010 року належить відмовити, стягнувши аліменти з часу пред'явлення позову - 16.08.2016, що відповідає ч. 1 ст. 191 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial