Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

16.05.2014 року позивач звернувся з позовом про визнання за ним права власності на 12 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що зразу після смерті його бабусі [PERSON] він відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняв спадщину, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме: зробив капітальний ремонт будинку, відновив електропостачання, сплативши всі борги та штрафи по постачанню електроенергії, було зроблено нову електропроводку, проведено газ та воду в будинок, влаштовано каналізацію, поставлені нові вікна та двері, відновлено дах та підлогу, а також побудована нова літня кухня замість тої, яка завалилась. [PERSON] 29.09.1963 року склала заповіт, яким заповідала вищевказаний будинок своїм онукам - йому та відповідачці. Після смерті бабусі він своєчасно звернувся в нотаріальну контору, а відповідачка не приїхала не тільки на похорон, а взагалі 23 роки не приїздила в м. Первомайськ, заяви про своє бажання спадкувати будинок не надавала, тобто не здійснила жодної дії, яка б свідчила про її бажання отримати спадщину після смерті [PERSON], то відповідно до ст. 553 ЦК України ( в редакції 1963 року) вважається такою, що відмовилась від спадщини, а згідно ст. 554 ЦК України ( в редакції 1963 року) у випадку неприйняття спадщини спадкоємцем за законом чи заповітом, його частка надходить до спадкоємців за законом, а так як він являється таким та до нього перейшла власність на половину будинку, то до нього має відповідно перейти і власність на другу половину будинку. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, при цьому представник позивача [PERSON] додатково пояснила, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.07.2014 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, а 27.06.2014 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 12 частину спірного будинку. Представник відповідача [PERSON] надала заяву про розгляд справи у відсутність її та відповідачки, а з позовними вимогами не згодні. Представник Первомайської міської ради Миколаївської області просив вирішити справу на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Копією договору купівлі- продажу від 07.09.1961 року (а.с.7) підтверджено, що [PERSON] купила домоволодіння [ADDRESS], а [INFO] померла в м. Первомайськ Миколаївської області, що підтверджено копією свідоцтва про смерть ( а.с.5). Із копії заповіту [PERSON] від 29.09.1993 року ( а.с.14) видно, що належний їй жилий будинок [ADDRESS] вона заповідає своїм онукам: [PERSON] та [PERSON], в рівних долях кожному. Копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом ( а.с.65) підтверджено, що [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на 12 частку житлового будинку [ADDRESS] як спадкоємець зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла [INFO]. Із копії рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.07.2014 року (а.с.44-46) та ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 14.08.2014 року (а.с.52-53) видно, що в позові [PERSON] до [PERSON] про надання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] відмовлено. Ст. 10 ч.2 та ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до змісту пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року не допускається застосування норм ЦК України, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно ст.ст. 548,549, 550 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнаєиться належною спадкоємцеві з моментц відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 553 ч.2 ЦК УРСР вважається відмовившимся від спадщини також той спадкоємець, який не здійснив ні однієї дії яка б свідчила про прийняття спадщини ( ст. 549 даного Кодексу). Згідно ст. 554 ч.1 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем по закону або по заповіту його доля переходить до спадкоємців по закону і розподіляється між ними в рівних долях. На підставі викладеного, враховуючи що позивач у спадковому будинку зареєстрований з 31.05.1994 року, що видно з копії його паспорта ( а.с.12-13) та те, що вищевказаним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом підтверджено те, що він відноситься до спадкоємців по закону і він прийняв спадщину зразу після смерті спадкодавця, то суд знаходить позовні вимоги доведеними і підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved