Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

15 липня 2016 року позивач звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що 18 липня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, [INFO] в шлюбі народився син [PERSON]. 16 липня 2010 за рішенням суду шлюб було розірвано. Відповідач з моменту розірвання шлюбу ухиляється від обов'язків по вихованню сина, матеріально не утримує дитину, не приймає участі у його розвитку, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Позивач вважає, що не спілкуючись тривалий час з дитиною, не цікавлячись її розвитком, навчанням, здоров'ям, в зв'язку з байдужим відношенням, відповідач втратив право бути батьком дитини відповідно до ст. 164 СК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. Пояснила, що вона не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, а сам він добровільно цього не робить. Батько взагалі не допомагає матеріально, не цікавиться дитиною, не спілкується з нею, ніколи не відвідував школу, де навчається дитина. Позивач вказує, що вона не створювала і не створює будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дочкою, а відповідач сам не бажає спілкуватися з дитиною. В судовому засіданні представник служби у справах дітей Єфіменко О.М. надала висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав в зв'язку з його ухиленням від виконання батьківських обов'язків відносно сина, та в зв'язку з відсутністю перспектив зміни його ставлення до подальшої долі дитини. Відповідач в судове засідання жодного разу не з'явився, хоча був неодноразово повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦК України за зареєстрованим місцем проживання. Будь-яких заперечень чи пояснень відповідач не надав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, думку представника служби у справах дітей, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В даній справі судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.8). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 16 липня 2010 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11-12). Позивач 13 червня 2012 року змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені (а.с.9), а 03 серпня 2013 року зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.10). З довідки школи № 29 м. Суми вбачається, що батько [PERSON] на протязі навчального 2015-2016 року жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився успіхами дитини [PERSON] (а.с.13). Судом встановлено, що аліменти на утримання сина [PERSON] з відповідача [PERSON] в судовому порядку не стягувалися. Допитаний в суді свідок [PERSON], який є чоловіком позивачки, пояснив, що [PERSON] вважає його батьком вже на протязі п'яти років, дитині зараз виповнилося сім років, але свого рідного батька дитина не знає, оскільки сам батько не виявляє інтересу до свого сина. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], мати позивачки, пояснила, що [PERSON] батьківських обов'язків не виконував, покинув сім'ю, коли [PERSON] був один рік. Ніхто не забороняв йому бачитись з сином, але він зловживав спиртними напоями, грав на автоматах, в сім'ї виникали скандали і подружжя розлучилися. Свідку відомо, що [PERSON] був засуджений до позбавлення волі на три роки, і в подальшому ні вона, ні її донька вони не цікавилися життям [PERSON], оскільки і він не цікавився життям свого сина. Пояснила, що в її селі, де мешкає свідок, проживає бабуся [PERSON], і [PERSON] періодично буває в селі, однак свідок особисто не бачила його останні три роки. Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною тіткою позивачки, вказує, що відповідач не приходить, не спілкується, матеріально не допомагає сину [PERSON]. Пояснила, що в селі, де вона мешкає, [PERSON] періодично з'являється, але особисто вона його не бачила. Ні на сімейних святах, ні на днях народження сина [PERSON] не з'являвся. Допитаний в суді свідок [PERSON] (брат позивачки) пояснив, що [PERSON] останні шість років не відвідує свого сина [PERSON], не спілкується з ним, матеріально не допомагає, не дарує подарунків, не телефонує. Останній раз свідок бачив відповідача півроку тому в селі, але вони не спілкувалися і не здоровалися. Як вбачається з висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.51). Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується не лише на доводах матері, а й враховує думку дитини. Крім того, як вбачається з висновку, представник служби у справах дітей вживала заходів, щоб розшукати батька дитини та поспілкуватись з ним, обстежити умови його проживання, але це не виявилось можливим (а.с.51). На думку суду, поведінка відповідача свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що під час розгляду справи доведено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], а саме: не спілкується з дитиною, не виявляє бажання її побачити, матеріально не забезпечує дитину, не створює належних умов для проживання та навчання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини. Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з дитиною, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає і він об'єктивно має таку можливість, але свідомо не бачиться з сином. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Крім того, ч. 3 ст. 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей. Ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або в твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, має нормальний стан здоров'я, має об'єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частині від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 15 липня 2016 року. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 164, 165, 166, 180-182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved