Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

16.07.2020 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що з 24.11.2011 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , за час якого у них народилося двоє спільних дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу відносини у сторін значно погіршилося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим, оскільки їхня сім`я існує суто формально. Враховуючи викладене, просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , який було зареєстровано 24.11.2011 року Підгайцівською сільською радою Луцького р-ну Волинської обл., актовий запис № 26. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2020 року за клопотанням відповідача [PERSON] сторонам надано строк для примирення терміном один місяць (а.с. 20). В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у його позовній заяві, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що сімейні відносини з відповідачкою були припинені вже близько року тому. Причиною припинення подружнього життя були постійні сварки при малолітніх дітях через непорозуміння та зловживання відповідачкою спиртними напоями. Його неодноразові намагання примиритися завершувалися невдачею, оскільки [PERSON] не бажала змінювати свою поведінку. Крім того, остання вчиняла спроби самогубства. Зазначив, що наданий судом строк на примирення виявився безрезультатним, а тому на розірванні шлюбу наполягав. Відповідач в судове засідання 02.11.2020 року не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що у матеріалах справи міститься іі особиста розписка (а.с. 21), заяви, клопотання про відкладення розгляду справи від неї на адресу суду не надходили. В судовому засіданні 30.09.2020 року відповідач позов не визнала, суду пояснила, що дійсно в їх з позивачем сім`ї існують проблеми. Так, позивач не приділяє їй та дітям належної уваги, у нього є інша жінка. Раніше вона (відповідач) зловживала спиртними напоями, проте вона змінила свою поведінку, проходить відповідний курс лікування від алкогольної залежності. Вважає, що їх сім`ю ще можливо зберегти, вона бажає примиритися з позивачем. Суд вважає, що неявка відповідачки в судове засідання, не перешкоджає розгляду справи за її відсутності, оскільки відповідач була присутня в попередньому судовому засіданні та надала суду пояснення по суті даного спору. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 24.11.2011 року, який було зареєстровано Підгайцівською сільською радою Луцького р-ну Волинської обл. за актовим записом № 26. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке міститься в матеріалах справи (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії № [NUMBER] (а.с. 5-6). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем та переконана в неможливості їх примирення в подальшому. В свою чергу, відповідач заперечувала щодо розірвання шлюбу, оскільки виявляла намір зберегти сім`ю. Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 30.05.2019 року при розгляді цивільної справи № 442/6319/16-ц. Так, із пояснень позивача слідує, що протягом наданого судом строку на примирення, вони з відповідачкою не примирилися, збереження сім`ї є недоцільним. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння та втрати почуття поваги, а також різні погляди на шлюб та сімейне життя , на даний час, сторони спільне господарство та побут не ведуть. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також його спільним із відповідачкою малолітнім дітям, а тому шлюб підлягає розірванню. Також суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а тому примушування до його збереження є порушенням права позивача на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112 СК України,

Outcome: approved