Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

17.06.2011 року [PERSON] звернулась до Старобешівського районного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Старобешівського районного суду Донецької області від 02 липня 2013 року вимоги в частині зобов»язання [PERSON] виплатити грошову компенсацію ? частки в уставному фонді та майні ПП «Фаворіт» на момент відчуження - 17.11.2009 року згідно статуту та балансу підприємства було виділено в самостійне провадження. Ухвалою Старобешівського районного суду Донецької області від 09.10.2013 року провадження у справі було відкрито. 07.11.2013 року позивачка визначилась із позовними вимогами та просила суд визнати спільною сумісною власністю позивачки та відповідача статутний фонд та майно Приватного підприємства «Фаворіт» та зобов»язати відповідача виплатити грошову компенсацію ? частки в статутному фонді та майна приватного підприємства «Фаворіт» на момент відчуження, тобто 17 листопада 2009 року відповідно до статуту та баланса підприємства. У судових засіданнях суду першої інстанції позивачка позов підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві з урахуванням її уточнень (а.с.72-76), просила суд позов задовольнити. Представник відповідача та відповідач просили у позові відмовити. Вислухавши пояснення позивачки, відповідачів та представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 17.11.2009 року було укладено договір дарування корпоративних прав (частки в статутному капіталі приватного підприємства) за яким [PERSON], як засновник Приватного підприємства «Фаворіт» подарував [PERSON] свою частку у статутному фонді ПП. Позивачка та Відповідач №1 перебували у зареєстрованому шлюбі із 27.04.1985 року, реєстрацію розірвання шлюбу проведено - 05.10.2011 року. Згідно з положенням ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 ЦК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. Подальше розпорядження учасника товариства його часткою в статутному капіталі є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї. Отже, учасник господарського товариства має право розпорядження належною йому часткою в статутному капіталі без згоди другого подружжя. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Встановлено, що Рішенням Старобешівського районного суду Донецької області від 05.06.2012 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору дарування корпоративних прав (частки у статутному капіталі приватного підприємства) від 17.11.2009 року недійсним та визнання [PERSON] засновником приватного підприємства «Фаворіт» було відмовлено. Вказане Рішення було залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24.07.2012 року. Вказане судове рішення набрало законної сили та є преюдиційним, відповідно до ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 10,11 ЦПК України судом розглянуто справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів. Посилання на рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року у справі №1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України при вирішенні питання відносно правового режиму майна такого підприємства не спростовує зазначених висновків, оскільки в цьому рішенні мова йде виключно про статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed