Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

15 липня 2020 року позивач Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради звернулося до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 15.07.2008 року між Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради та [PERSON] було укладено Договір №1436 про постачання енергії (далі Договір). Зазначений договір набув чинності з моменту підписання та діяв до 31.12.2010 року (п.10.1 Договору), однак відповідно до п.10.6 Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Оскільки жодних заяв про припинення Договору не надходило. Договір продовжує свою дію та є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). На виконання умов Договору, Постачальник взяв на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію, а Споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни та на умовах, передбачені Договором. Відповідно до розділу 1 та Додатку 1 Договору, опалювальними приміщеннями є приміщення №117 та №1а за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п.3.2.3 Договору, Споживач зобов`язався сповіщати Постачальника про зміну власного найменування, організаційно-правової форми, місцезнаходження, банківських реквізитів, про зміну всіх показників, які впливають на кількість теплоспоживання та нарахування по Договору. Так, Споживачем надано копію Договору купівлі-продажу від 12.09.2011 року, яким було продано нежитлове приміщення №117 за адресою [ADDRESS] . Згідно з п.2.2 Договору, кількість теплової енергії, яка передається Споживачу у відповідний період по даному Договору, визначається розрахунковим методом згідно нормативних документів галузі з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря, фактичних днів надання послуг в поточному місяці. Пунктом 6.2 Договору визначено, що остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться Споживачем до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Датою початку порушення зобов`язання є: за грудень 2014 року 21.01.2015 року; за січень 2015 року 21.02.2015 року; за лютий 2015 року 21.03.2015 року; за березень 2015 року 21.04.2015 року; за квітень 2015 року 21.05.2015 року; за жовтень 2015 року 21.11.2015 року; за листопад 2015 року 22.12.2015 року; за грудень 2015 року 21.01.2016 року; за січень 2016 року 23.02.2016 року; за лютий 2016 року 22.03.2016 року; за березень 2016 року 21.04.2016 року. Таким чином, строк виконання вищевказаних помісячних зобов`язань, що випливають на підставі спірного Договору, є таким, що настав. З метою дотримання прав споживача та вжиття всіх заходів задля погашення ним заборгованості, підприємством також направлялися йому рахунки та Акти здачі-приймання теплової енергії. 23.08.2019 року та 23.06.2020 року відповідачу також було направлено Акт звіряння взаємних розрахунків та, враховуючи можливість досудового врегулювання спору, Досудову вимогу, що підтверджується копіями описів вкладення до цінних листів та копіями фіскальних чеків та накладних № 4900074542595 від 23.08.2019 та №0500306882026 від 22.06.2020. Заперечень щодо відомостей, викладених в Акті звіряння взаємних розрахунків від відповідача не надходило. На підставі наведеного, станом на день пред`явлення даного позову, ціна якого включає суму основного боргу та нараховані на таку заборгованість передбачені ч.2 ст.625 ЦК України та Договором фінансові санкції становить: 54253,88 грн., в тому числі: основний борг: 16673,49 грн.; 3% річних: 2411,04 грн.; інфляційні збитки: 9751,30 грн.; пеня: 25418,05 грн. Таким чином, відповідач є належним чином обізнаний про існування в нього заборгованості за послуги з теплопостачання перед КП «Теплоенерго», проте продовжує ігнорувати свої обов`язки із оплати спожитої ним послуги, чим порушує права підприємства на отримання оплати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законом строк. Тому підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість в сумі 54253,88 грн., а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2020 року матеріали цивільної справи за позовом\~ Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії направлено за підсудністю до Царичанського районного суду Дніпропетровської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021 року, вказану справу 29.04.2021 року передано на розгляд судді Руснак А.І. Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року суддею Руснак А.І. дану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. Вказану ухвалу та копію позовної заяви з додатками було направлено відповідачу, які були повернуті до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. З метою належного повідомлення відповідача інформація про розгляд справи судом 31 травня 2021 року було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Станом на 22.06.2021 року відповідач відзив на позов до суду не подав. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежилого приміщення № [NUMBER] , яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 145,7 кв.м. на підставі Договору купівлі-продажу від 20 вересня 2011 року (а.с.8). 15 липня 2008 року між КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради та [PERSON] укладено договір №1436 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, за умовами якого теплопостачальне підприємство взяло на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язався оплачувати теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни та на умовах передбаченими цим договором (а.с. 5, 6). Зазначений договір набув чинності з моменту підписання та діяв до 31.12.2010 року (п.10.1 Договору), однак відповідно до п.10.6 Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Оскільки жодних заяв про припинення Договору не надходило. Договір продовжує свою дію та є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно з п.2.2 Договору, кількість теплової енергії, яка передається Споживачу у відповідний період по даному Договору, визначається розрахунковим методом згідно нормативних документів галузі з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря, фактичних днів надання послуг в поточному місяці. Пунктом 6.2 Договору визначено, що остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться Споживачем до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим. На адресу відповідача разом із актами прийому-передачі теплової енергії з розбивкою помісячно сум заборгованості позивачем надсилалися рахунки заборгованості за Договором на відпуск теплової енергії для потреб опалення №1436 від 15 липня 2008 року із чіткими показниками спожитих відповідачем Гкал теплової енергії та їх вартістю (а.с.19-49). Таким чином, станом на серпень 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 16673,49 грн. за період з 01 грудня 2014 року по 31 березня 2016 року (а.с.26). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. При цьому, відносини між споживачами та суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг з отримання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, за змістом п.п.18, 20, 30 яких, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем та здійснюється за розрахунковими книжками, платіжними квитанціями або за умовами договору. Судом встановлено, що відповідач, будучи з позивачем у договірних відносинах з 15 липня 2008 року, свої зобов`язання з оплати фактично наданих послуг позивача у відповідності з вимогами ст.ст.525, 526 ЦК України належним чином не здійснював, оплати не проводив, в результаті чого за період з 01.12.2014 року по 31 березня 2016 року включно в сумі 16673,49 грн. виникла заборгованість, яка в добровільному порядку відповідачем не сплачена, а досудова вимога від 22 червня 2020 року разом із Актом звіряння взаємних розрахунків від 22 серпня 2019 року, залишена відповідачем без задоволення (а.с.26, 27). Визначаючи розмір заборгованості суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, приходить до висновку про його обґрунтованість та достовірність, оскільки останній проведено відповідно до умов договору, визначених тарифів, відсутності у споживача пільг та

Outcome: approved