Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

16 березня 2015 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить визначити, що частка у жилому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], що залишилась як спадок після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, становить 1/2 частку даного жилого приміщення. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 7 червня 1997 року вона вступила в шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Подільського району м. Києва. За час шлюбу у них спільних дітей не було. Коли в них у 2005 році виникли певні проблеми у сімейних стосунках, за її позовом за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 6 липня 2005 року шлюб між ними був розірваний. Але після цього, вони помирилися і з серпня 2005 року поновили між собою фактичні шлюбні стосунки, які підтримували постійно до дня смерті її чоловіка. Під час перебування у шлюбі вони з [PERSON] придбали на її ім'я жиле приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, який 7 квітня 2000 року був посвідчений державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 1519, та 10 квітня 2000 року був зареєстрований у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації Київської області за реєстровим № 9/14 в реєстровій книзі № 3. Ще під час офіційного шлюбу з [PERSON], останній 4 грудня 1998 року посвідчив у нотаріуса заповіт на її ім`я, за яким заповів їй, як своїй дружині, все майно, що буде належати йому на праві власності на момент його смерті, який він не скасовував та не змінював до дня його смерті. Відповідно до вимог ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України ця квартира має статус спільної сумісної власності подружжя, частки на яку у неї з чоловіком були рівні. Після смерті [INFO] року [PERSON] за її заявою від 18 вересня 2013 року була відкрита спадкова справа. Але оформити своє право на спадщину за заповітом, що залишилася після смерті [PERSON], вона не має можливості, оскільки після офіційного розлучення з чоловіком заповіт втратив своє юридичне значення. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 17 лютого 2015 року було встановлено факт її проживання разом з спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю з серпня 2005 року по день його смерті. При зверненні до державного нотаріуса з питання подальшого оформлення спадщини після отримання судового рішення її повідомили, що вона не зможе оформити своє право на спадщину на частку вказаного жилого приміщення, яка залишилась після смерті [PERSON], оскільки в договорі купівлі-продажу не було вказано розмір частки кожного з подружжя, що спонукало її звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка та представник відповідача не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнанням позову в повному обсязі відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши копію спадкової справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що 7 червня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Подільського району м. Києва було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON], що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 14 березня 2014 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.9, 28). [PERSON] 4 грудня 1998 року у державного нотаріуса Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області посвідчив заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 5544, за яким він заповів своїй дружині [PERSON] все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом мав право (а.с. 26). 7 квітня 2000 року на ім`я [PERSON] під час її офіційного шлюбу з [PERSON] згідно договору купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 1519 та 10 квітня 2000 року зареєстрованого у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації Київської області за реєстровим № 9/14 в реєстровій книзі № 3, було набуто у приватну власність квартиру [ADDRESS] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 91 від 23 серпня 2005 року, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 23 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області (а.с.10). [INFO] року [PERSON] помер у м. Славутичі Київської області, що підтверджується його свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Як вбачається з довідки форми № 3 з КП «ЖКЦ» від 13.03.2015 року за № 42 в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 25.04.2000 року була зареєстрована [PERSON], її дочка [PERSON], та з 20.06.2000 року і [PERSON], який був знятий з реєстрації 02.04.2013 року в зв'язку з його смертю (а.с. 14) . З метою прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, 18 вересня 2013 року за заявою [PERSON] державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа [PERSON] за номером у спадковому реєстрі 5503095, номер у нотаріуса 73/2013 ( а.с. 12). Враховуючи, що [PERSON] було відмовлено в оформленні спадщини [PERSON] за заповітом у зв`язку з тим, що [PERSON] заповідав все своє майно своїй дружині [PERSON], а на момент відкриття спадщини її шлюб із спадкодавцем був розірваний, то рішенням Славутицького міського суду Київської області від 17 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 28 лютого 2015 року, було встановлено факт проживання [PERSON] разом з спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю з серпня 2005 року і до часу відкриття спадщини - дня смерті спадкодавця [INFO] року. Встановлення даного факту їй необхідно для отримання права на спадкування майна, що залишилося після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1264 ЦК України шляхом визнання її за вищевказаною підставою спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки інших спадкоємців немає. (а.с. 29-30). Із змісту листа Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області від 11.03.2015 року вбачається, що [PERSON] для вирішення питання подальшого оформлення спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення спадкової частки, оскільки в договорі купівлі - продажу, за яким було придбано житлове приміщення, частки співвласників не були визначені (а.с. 15). Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що ніякої домовленості, ні усної, ні письмової, щодо часток кожного з співвласників у житловому приміщені під час придбання його у власність між подружжям не було. Інше законом також не встановлено. Шлюбний контракт між собою вони не укладали. Відповідно виникало право кожного з співвласників на 1/2 частку вищевказаного житлового приміщення. Вищенаведені докази та норми матеріального права, що регулюють спірні питання, свідчать про те, що придбане у власність на ім`я [PERSON] жиле приміщення за адресою: [ADDRESS], є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], виходячи з чого спадковим майном, яке залишилося після смерті [PERSON], є його 1/2 частка у вищевказаному житловому приміщенні. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір на користь держави, від сплати якого позивачка звільнена згідно п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved