Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

16.07.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердому грошовому вигляді. В позові зазначила, що з відповідачем проживала сім»єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2011 року до червня 2014 року. У них був укладений релігійний шлюб. За час спільного проживання разом вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. [INFO] у них народилася дитина - донька [PERSON], відповідач визнав себе батьком дитини і записаний у свідоцтві про народження дитини як батько. Стосунки з відповідачем не склалися через постійні сварки з ним та його матір»ю. В червні 2014 року він її покинув та повністю відсторонився від виховання та утримання дитини. Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги і таким чином вона змушена самостійно виховувати та утримувати неповнолітню дитину. Через необхідність виховання малолітньої дитини вона не працює, утримання дитини є надважким тягарем справлятися з яким самостійно дуже важко. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Тому просила стягнути з відповідача аліменти в її користь на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі 3000 гривень щомісячно. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, але просили стягнути їх в розмірі 30 відсотків від доходів відповідача, який займається підприємницькою діяльністю і має постійний дохід. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив звернути увагу на те, що у нього на утриманні є дитина від першого шлюбу, з тих доходів, які він отримує, він більшу частину платить на утримання бізнесу, орендну плату. Крім цього відвідує дитину і купляє продукти харчування їй. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідач дійсно являється батьком дитини [PERSON], [INFO] і це підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Цього не заперечували і сторони по справі. На теперішній час дитина сторін проживає з позивачкою [PERSON] окремо від відповідача. На утримання дитини необхідні грошові кошти, однак з червня 2014 року, тобто з того часу як позивачка та відповідач припинили підтримувати сімейні стосунки, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачка проживаючи з дитиною, немає достатніх умов для належного матеріального утримання дитини, оскільки не працює і сама потребує матеріальної підтримки. Суд вважає, що відповідач як батько дитини, зобов'язаний її матеріально утримувати і приймати участь у її вихованні, але оскільки самоусунувся від надання матеріальної допомоги, то з нього слід стягнути аліменти на утримання дитини. При цьому суд вважає, що аліменти з відповідача слід стягнути у частці від отримуваних доходів, зокрема в розмірі 1/4 частки від доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого на Україні. Вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно не можуть бути задоволені, оскільки відповідач має постійний заробіток та дохід і в змозі надавати необхідну матеріальну допомогу на утримання дитини саме виходячи з отримуваного доходу. При цьому суд бере до уваги і те, що на утриманні у відповідача є ще одна неповнолітня дитина, яку він також зобов'язаний утримувати матеріально. На підставі викладеного та ст.ст. 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial