Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

15 лютого 2017 року, представниця ПАТ «АСК «Інго Україна», звернулася до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначили, що 17.06.2015 р. о 16:20 год., в смт. Великодолинське, Овідіопольського району Одеської області, [PERSON], керуючи а/м «АЗЛК 2140» д/н [NUMBER], рухаючись заднім ходом, не впевнившись в безпеці свого маневру, порушивши п. 10.2 ПДР України, допустив зіткнення з а/м марки «Toyota Yaris» д/н [NUMBER], який був застрахований у компанії позивачів згідно договору страхування № 250594356.14 від 26.06.2014 р. та належить ТОВ «Український лізинговий фонд» під керуванням водія [PERSON], яка рухалась позаду нього, в результаті ДТП, автомобіль останньої отримав механічні пошкодження, і за що постановою Овідіопольського райсуду Одеської області від 30.06.2015 р., яка набрала законної сили і ніким не була оскаржена, [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. Вищевказану ДТП, позивачами було визнано страховим випадком та 03.06.2009 р., та на підставі звіту № 06-069 від 23.07.2015 р. спеціаліста-оцінювача по визначенню вартості матеріального збитку спричиненого власнику а/м марки «Toyota Yaris» д/н [NUMBER], яка склала 46761,81 грн., ними була здійснена виплата страхового відшкодування власнику а/м у розмірі 45996,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5730 від 08.07.2015 р. В добровільному порядку, та у відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідач не відшкодував в порядку регресу суму матеріальної шкоди, не зважаючи на їхнє звернення до нього з пропозицією добровільного відшкодування вказаної суми матеріальної шкоди, у зв'язку з чим, позивачі просили суд, стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 45996,08 грн. та суму судового збору у розмірі 1600 грн. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду письмове клопотання, в якому позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 98,99). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою його місця проживання, що підтверджується довідкою Овідіопольського РВ ГУДМС України в Одеській області № 548 від 23.02.2017 р. про реєстрацію відповідача за адресою : смт. Великодолинське, вул. 70 років Жовтня, 22, а також поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою про вручення судової повістки з викликом до суду, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 78,101). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України передбачено - шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Умовами статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.06.2015 р. о 16:20 год., в смт. Великодолинське, Овідіопольського району Одеської області, [PERSON], керуючи а/м «АЗЛК 2140» д/н [NUMBER], рухаючись заднім ходом, не впевнившись в безпеці свого маневру, порушивши п. 10.2 ПДР України, допустив зіткнення з а/м марки «Toyota Yaris» д/н [NUMBER], який був застрахований у компанії позивачів згідно договору страхування № 250594356.14 від 26.06.2014 р. та належить ТОВ «Український лізинговий фонд» під керуванням водія [PERSON], яка рухалась позаду нього, в результаті ДТП, автомобіль останньої отримав механічні пошкодження, і за що постановою Овідіопольського райсуду Одеської області від 30.06.2015 р., яка набрала законної сили і ніким не була оскаржена, [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. (а.с. 43-50). Вищевказану ДТП, позивачами було визнано страховим випадком та 03.06.2009 р., та на підставі звіту № 06-069 від 23.07.2015 р. спеціаліста-оцінювача по визначенню вартості матеріального збитку спричиненого власнику а/м марки «Toyota Yaris» д/н [NUMBER], яка склала 46761,81 грн., ними була здійснена виплата страхового відшкодування власнику а/м у розмірі 45996,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5730 від 08.07.2015 р. (а.с. 51-71). В добровільному порядку, та у відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідач не відшкодував в порядку регресу суму матеріальної шкоди, не зважаючи на їхнє звернення до нього з пропозицією добровільного відшкодування вказаної суми матеріальної шкоди (а.с. 72-74). Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачами було на законних підставах сплачено суму страхового відшкодування потерпілим на вищевказану суму, що підтверджується вищенаведеними доказами та з огляду на викладене, суд вважає, суму стягнення з відповідача в порядку регресу законною та підтвердженою документально, а позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідача суми відшкодування в порядку регресу у розмірі 45996,08 грн. Крім цього, у відповідності до вимог ст.ст. 85,88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнута понесена та документально підтверджена сума сплати судового збору у розмірі 1600 грн. (а.с. 5).

Outcome: approved