Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

16.08.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 27.12.2018 року уточнив та просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на: 1/5 частку права на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі; 1/5 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га, що розташована на території Кислицької сільської ради, колишнє КСП ім. Кірова, мотивуючи тим, що право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі належить [PERSON]. [INFO] року померла [PERSON]. 14 березня 2003 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Кислицької сільської ради Ізмаїльського району та зареєстрований в реєстрі за № 202 згідно умов якого 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] вона заповіла [PERSON]. [PERSON] протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини, і таким чином прийняв спадщину. Неохоплену заповітом частку спадкового майна, а саме, право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі, прийняв спадкоємець першої черги, чоловік спадкодавця [PERSON], який вступив в управління або володіння спадковим майном. [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема: право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі, яке він успадкував після смерті дружини. 23 квітня 2003 року [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем виконкому Кислицької сільської ради Ізмаїльського району та зареєстрований в реєстрі за № 238 згідно умов якого все своє майно він заповів [PERSON]. [PERSON] звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і таким чином прийняв спадщину. [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема: право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі, яку він успадкував після смерті [PERSON] та [PERSON] та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га, що розташована на території Кислицької сільської ради, колишнє КСП ім. Кірова, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.04.2003 року. [PERSON] заповіту не залишав. Спадкоємцями за законом першої черги являються батько спадкодавця [PERSON], який прийняв спадщину шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та діти спадкодавця [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщну. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом, [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно для оформлення спадщини та реєстрації на підставі п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій. 05.11.2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із зустрічними позовними вимогами, якими просить визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, право власності на: 1/5 частку права на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі; 1/5 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га, що розташована на території Кислицької сільської ради, колишнє КСП ім. Кірова, за кожним, мотивуючи тим, що право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі належить [PERSON]. [INFO] року померла [PERSON]. 14 березня 2003 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Кислицької сільської ради Ізмаїльського району та зареєстрований в реєстрі за № 202 згідно умов якого 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] вона заповіла [PERSON]. [PERSON] протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини, і таким чином прийняв спадщину. Неохоплену заповітом частку спадкового майна, а саме, право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі, прийняв спадкоємець першої черги, чоловік спадкодавця [PERSON], який вступив в управління або володіння спадковим майном. [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема: право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі, яке він успадкував після смерті дружини. 23 квітня 2003 року [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем виконкому Кислицької сільської ради Ізмаїльського району та зареєстрований в реєстрі за № 238 згідно умов якого все своє майно він заповів [PERSON]. [PERSON] звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і таким чином прийняв спадщину. [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема: право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі, яку він успадкував після смерті [PERSON] та [PERSON] та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га, що розташована на території Кислицької сільської ради, колишнє КСП ім. Кірова, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.04.2003 року. [PERSON] заповіту не залишав. Спадкоємцями за законом першої черги являються батько спадкодавця [PERSON], який прийняв спадщину шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та діти спадкодавця [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщну. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно для оформлення спадщини та реєстрації на підставі п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.11.2018 року зустрічний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно був прийнятий до свого провадження та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позивач та представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, не заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог. Законний представник відповідачів за первісним позовом в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог. Законний представник відповідачів за первісним позовом в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог. Представник відповідачів за первісним позовом в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог. Вислухавши думки сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить зокрема право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією 24 листопада 1997 року, що підтверджено довідкою, наданою Міськрайонним управлінням в Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 9-15-8.181-3184/126/17 від 10.11.2017 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 02.04.2003 року Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконкому Кислицької сільської ради Ізмаїльського району 14.03.2003 року, [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] вона заповіла [PERSON]. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 51352712 від 24.03.2018 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 14.03.2003 року, зареєстрований за № 202 не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини, і таким чином прийняв спадщину. Згідно ч. 1 ст. 537 ЦК Української ССР 1963 року, частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До спадкового майна неохопленого заповітом належить право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі. Спадкоємцем першої черги після [PERSON], відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) являється: чоловік [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим Калузькою сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області 25.06.1967 року. Відповідно до ст. 549 ЦК Української ССР 1963 року, який діяв станом на 2003 рік, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, в редакції, яка діяла станом на 1997 рік, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Згідно довідки Кислицької сільської ради № 559 від 28 березня 2018 року, на час смерті [PERSON] та протягом 6 місяців з дня її смерті, спільно з нею проживав її чоловік - [PERSON], який таким чином прийняв спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 04.08.2004 року Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі, яке він успадкував після смерті дружини [PERSON] Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту від 23.04.2003 року, посвідченого посвідчений секретарем виконкому Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 238, [PERSON] заповів все своє нерухоме та рухоме майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і в загалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право - [PERSON]. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50912190 від 14.02.2018 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, заповіт [PERSON] від 23.04.2003 року, зареєстрований за № 238, не змінювався та не скасовувався. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Осіб, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і таким чином прийняв спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 09.04.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП ім. Кірова, село Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 4,42 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий Ізмаїльською районною державною адміністрацією 24 листопада 1997 року); земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,55 га, що розташована на території Кислицької сільської ради, колишнє КСП ім. Кірова (Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 10.04.2003 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10-08-390). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51352767 від 24.03.2018 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлого [INFO] року - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється: - батько [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 13.03.2018 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 21.06.2001 року Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області; - донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 05.05.2003 року Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 27.10.2018 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; - донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 04.04.2011 року виконкомом Кислицької сільською ради Ізмаїльського району Одеської області. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, на час смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а спільно з ним з кола спадкоємців першої черги був зареєстрований його батько - [PERSON], тобто останній вважається таким, який прийняв спадщину. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на час смерті батька [PERSON] були малолітніми особами, тому, згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. № 690/02-14 від 31.10.2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно для оформлення спадщини та реєстрації на підставі п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій. Приймаючи до уваги, що в зв'язку з тим, що оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів за первісним та за зустрічним неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє первісний та зустрічний позови. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved