Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

16 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 листопада 2016 року було укладено договір оренди землі площею 2,0 га, яка знаходиться на території Журавської сільської ради Варвинського району, кадастровий номер земельної ділянки 7421182000:06:000:0645, який був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 листопада 2016 року державним реєстратором Прилуцької районної державної адміністрації [PERSON] Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 07 листопада 2016 року №72433033, виданої державним реєстратором [PERSON], він є власником вищевказаної земельної ділянки. Згідно договору оренди він теж вказаний власником, але зазначений договір він не підписував. Натомість договір помилково підписала його сестра [PERSON], яка діяла без відповідних повноважень (довіреності), а тому договір є недійсним. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 51). Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов визнає (а.с. 52). Третя особа - державний реєстратор Прилуцької районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON], в судове засідання також не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила письмову заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 48). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням сторони може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 07 листопада 2016 року №72433033, виданої державним реєстратором [PERSON], власником земельної ділянки площею 2,0 га, яка знаходиться на території Журавської сільської ради Варвинського району, кадастровий номер 7421182000:06:000:0645, є [PERSON] (а.с. 6). 14 листопада 2016 року було укладено договір оренди землі площею 2,0 га, яка знаходиться на території Журавської сільської ради Варвинського району, кадастровий номер земельної ділянки 7421182000:06:000:0645, який був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 листопада 2016 року державним реєстратором Прилуцької районної державної адміністрації [PERSON] (а.с. 7-8, 12). Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 18 грудня 2013 року по справі № 6-127цс13, зазначено, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Оскільки позивач [PERSON] оспорюваного договору оренди від 14 листопада 2016 року не підписував, натомість він був помилково підписаний його сестрою [PERSON], яка діяла без відповідних повноважень (довіреності), то договір є недійсним. Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,\~ встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 236 ЦК України передбачено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно зі ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати позивача на підставі ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача.

Outcome: approved