Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

16 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що з 10.04.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Стосунки між подружжям погіршились з листопада 2015 року, коли відповідач покинув постійне місце роботи та з цього часу не вчиняє будь-яких дій до працевлаштування, припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу родині. Почав влаштовувати сварки, застосувати у спілкуванні нецензурну лексику у присутності дітей, внаслідок чого позивач була змушена піти від нього та проживати окремо. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає із позивачем, та неповнолітню доньку [PERSON] Єсєнію, [INFO], яка залишилася проживати із відповідачем. Крім того, від першого шлюбу позивач має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який також проживає із позивачем. Позивач неодноразово намагалася забрати доньку від відповідача, однак, останній її не віддає, вдається до фізичного насилля по відношенню до позивача. Вважає, що відповідач негативно впливає на доньку, не може забезпечити їй належного догляду і виховання, травмує її психіку, що не відповідає на сьогодення інтересам дитини. Просила визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] Єсєнії спільно із нею, а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей Єсенії та Єлисея у розмірі 1500,00 гривень щомісячно і до повноліття дітей. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, був неодноразово повідомлений про час і місце слухання справи судовими повістками, які надсилались на адресу його реєстрації рекомендованими листами, проте, листи повернуті на адресу суду за закінченням термінів зберігання. Представник третьої особи також у судове засідання не зявився, заявою від 15.05.2017 року вирішення справи покладав на розсуд суду, просив максимально врахувати інтереси неповнолітньої дитини. З урахуванням наведених обставин, зважаю на наявність письмової згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів у заочному порядку, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість предявленого позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області від 10 квітня 2009 року, актовий запис №\~183. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії І-НО № 555990, виданого Орджонікідзевським відділом ДРАЦС РС Маріупольського МУЮ у Донецькій області від 20.11.2013 року, [PERSON] народилася 12 листопада 2013 року, про що вчинено актовий запис № 986. батьками зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON]. Також сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-НО № 302765 від 29.10.2009 року. Крім того, позивач [PERSON] від першого шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно із копією особового рахунку № 2443, наданого ОСББ «Меотіда 24/26» від 21.02.2017 року, позивач [PERSON], неповнолітні [PERSON] [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]/26-43. Основним квартиронаймачем є [PERSON], яка приходиться матірю відповідачеві [PERSON] На сьогодення позивач [PERSON] спільно із неповнолітніми синами [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою: [INFO], а неповнолітня донька [PERSON] фактично проживає спільно із відповідачем [PERSON] за адресою: м. Маріуполь, б-р Меотиди, 10-63. З довідки № 2176 від 03.03.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] працевлаштована, обіймає посаду комірника цеху ремонту будівель та споруд ПрАТ «ММК ім. Ілліча». На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує щомісячну одноразову допомогу по народжену дитини, що підтверджено довідкою УСЗН Лівобережного району Маріупольської міської ради від 28.02.2017 року за № 03-613. Низкою письмових відповідей, наданих Лівобережним відділенням поліції ЦВП ГУНП в Донецькій області від 03.03.2017 року, встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово зверталася зі заявами щодо вчиненням [PERSON] насильства в сімї, неправомірного утримання ним неповнолітньої [PERSON] тощо. При цьому за її заявою, зареєстрованою за № 2341 від 20.02.2017 року, відносно [PERSON] порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України (умисне легке тілесне ушкодження), за яким триває досудове слідство. Відповідно до ст. 121 СК України права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану у порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, при цьому беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 6 Декларації прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН\~від\~20\~листопада 1959\~року, встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю. Відповідач [PERSON], не бажаючи отримувати судові виклики за місцем реєстрації та не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування фактів створення ним належних умов для повного, всебічного і гармонійного розвитку неповнолітньої [PERSON], піклування нею, її матеріального забезпечення тощо, а отже не оспорює обставин, викладених у позові. В сенсі наведених норм та викладених обставин суд вважає, що на сьогодення проживання [PERSON] окремо від матері [PERSON] суперечить інтересам, насамперед, самої дитини, а тому вважає необхідним визначити її місце проживання спільно із позивачем, тим самим задовольнивши позов у цій частині. Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Дослідивши обставини, визначені ст. 182 СК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1500,00 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати з оплати судового збору у розмірі 640,00 гривень, що стосується вирішення вимог немайнового характеру, а також на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень, що стосується вимог майнового характеру, оскільки ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від його сплати у цій частині. На підставі ст.ст. 121, 161, 182-184 Сімейного кодексу України, п. 6 Декларації прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН\~від\~20.11.1959\~року,

Outcome: approved