Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

15 січня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати особою, що втратила право на користування житловим приміщенням [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] - її сина, який в квартирі не мешкає з 2014 року. Наявність реєстрації відповідача у квартирі позбавляє можливості здійснювати право власності у повному обсязі та завдає додаткове фінансове навантаження у вигляді оплати комунальних послуг, тому вона звернулася до суду з цим позовом. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач [PERSON] склав нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечував проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зазначив, що не мешкає у теперішній час в спірній квартирі та не має наміру мешкати в ній у подальшому. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.06.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциною Н.В., зареєстрованого в КБТІ 28.06.1996 року (а.с.4). Відповідно розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року №Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вул. ХХІІ Партз`їзду в м. Кривому Розі перейменовано на вул. Віталія Матусевича. Відповідач [PERSON] є сином позивача (а.с.5), за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 23.01.2020 року в спірній квартирі зареєстрований з 06.09.2010 року (а.с.13). Згідно з актом від 14.01.2020 року, складеним мешканцями буднику [ADDRESS] , посвідченим ЖБК «Восток-22», відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі [ADDRESS] з січня 2014 року по теперішній час (а.с.7). Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач не чинила. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і даною житловою площею не користується. Будучи зареєстрованим у зазначеній квартирі відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно володіння та розпорядження, відповідно, будучи знятим з реєстрації з квартири, ніяких майнових прав не втрачає. Натомість, подальша формальна реєстрація відповідача в квартирі є порушенням прав на безперешкодне користування житловою площею. Факти, викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, актом з місця проживання, іншими довідками. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України). Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником житлового приміщення, залишається зареєстрованим у ньому, однак більше шести років не проживає у квартирі та не має наміру мешкати у подальшому, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про чинення ним перешкод у користуванні власністю для позивача, як власника квартири, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх. Рішення суду про визнання відповідача таким що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 840,80грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved