Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

15 вересня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини, яка навчається [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення дитиною навчання, тобто до 30 червня 2020 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що донька [PERSON]Д, є студентом першого курсу факультету музичного мистецтва денної форми навчання Харківської державної академії культури і у звязку із цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. У судове засідання позивач не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково, оскільки він сплачує аліменти на іншу дитину та має на утриманні батьків похилого віку, що потребує додаткових витрат на лікування. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 липня 1997 року, який було розірвано 28 травня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЕЛ № 038511 (а.с.8). Сторони від шлюбу мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії ІІ-БК № 268709 (а.с.7). Відповідно до довідки № 109 від 21 вересня 2016 року (а.с.10) [PERSON] є студенткою першого курсу факультету музичного мистецтва денної форми навчання Харківської державної академії культури . Строк закінчення навчання 30 червня 2020 року. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання не надає, але погоджується їх сплачувати в меншому розмірі, що підтверджується його заявою (а.с.42). При цьому, згідно із рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2015 року (а.с.43-45) з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, довідкою Виконавчого комітету Бахмацької міської ради Чернігівської області № 6062 від 07 жовтня 2016 року (а.с.30) підтверджується, що відповідач проживає разом з батьками, які згідно із медичними довідками (а.с.32-41) мають захворювання. Довідкою про доходи № 119 від 07 жовтня 2016 року (а.с.31) підтверджується матеріальний стан відповідача. З встановленого випливають наступні висновки. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А, статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 141, 155 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 199 СК, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і в звязку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобовязанні утримувати її до досягнення 23 років за умови, що вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на звернення до суду з позовом має той із батьків, з ким проживає дитина, а також остання. Виходячи з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» викладених у пункті 20, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд знаходить, що відповідач зобовязаний утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, при цьому: дитина, яка підлягає утриманню має вік більше 18 років, але менше 23; вона продовжує навчання; потребує у звязку із цим матеріальної допомоги; відповідач має можливість надавати таку допомогу. Наведені відповідачем обставини щодо наявності на утримані іншої дитини та хворих батьків, виходячи з конкретних правовідносин, які склались між сторонами не можуть бути підставою для повної відмови в задоволенні позову, але враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до статті 200 СК враховуючи матеріальне становище відповідача, дитини, їх стан здоровя, беручи до уваги можливість надання утримання другим з батьків, а також те що, термін навчання [PERSON] закінчується 30 червня 2020 року, тобто до досягнення нею 23 років, суд приходить до висновку про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу та знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 15 вересня 2016 року, тобто з дня звернення позивача з позовом до суду, до закінчення навчання тобто до 30 червня 2020 року. Відповідно до статті 88 ЦПК з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial