Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

17.07.2014 року позивач звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області із позовом до відповідача, в якому просив суд винести рішення, яким стягнути з останнього на свою користь 43 163 грн. матеріальної шкоди, 50 розмірів мінімальної заробітної плати моральної шкоди та сплачені ним судові витрати. В ході розгляду справи позивач подав заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 114-116), в якій просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 29 серпня 2008 р. між ним та відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу недійсним; стягнути з відповідача на свою користь 117 135 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, а також сплачені ним судові витрати. Позовні вимоги обґрунтував тим, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року він придбав у відповідача квартиру [ADDRESS]. При купівлі квартири він дізнався, що на її відчуження накладена заборона, підставою для якої був договір позики, за яким відповідач отримав 25 тис. гривень. Оскільки його влаштовувала і квартира і її вартість, тому ним було погашено боргові зобов'язання відповідача і після цього заборона була знята та укладено договір купівлі-продажу. При укладенні договору ним було сплачено відповідачу, крім погашеної суми, ще 16 870 грн.. Разом з тим 10.11.2011 року рішенням Новоград-Волинського міськрайсуду за позовом [PERSON] в нього цю квартиру витребувано та повернуто йому. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 13.03.2012 р. його апеляційну скаргу було відхилено, а рішення суду залишено без змін, оскільки внаслідок шахрайських дій спірна квартира вибула поза волею [PERSON] з-під його володіння. Про ці обставини йому нічого не було відомо. За цим рішенням була скасована державна реєстрація, а також з нього на користь держави було стягнено 1173 грн. судового збору та 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення. Вказав, що за таких обставин договір купівлі-продажу від 29.08.2008 р. на даний час втратив свою юридичну значимість, оскільки не дивлячись на те, що по даний час він є дійсним, квартиру в нього забрали, реєстрацію скасували, а тому він просить визнати його нечинним. На сьогоднішній день він залишився без квартири і йому не повернені кошти по її придбанні, крім того з нього стягнені витрати [PERSON].Загальна сума збитків становить 43 163 грн.. В дійсності ним було сплачено відповідачу суму в 10 тис. американських доларів. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 199/11 станом на 30.11.2009 р. вартість даної квартири складала 117 135 грн., що з врахуванням нинішнього курсу долара до гривні відповідатиме сумі понесених ним витрат. Вимогу про стягнення моральної шкоди обґрунтував тим, що йому соромно перед рідними та знайомими, що він придбав квартиру, яка виявилася відібрана у належного власника шахрайським шляхом; цими діями відповідача він поніс збитки, постраждало його ім'я та престиж; на протязі майже двох років він вимушений ходити по судах, звертатись з позовом про визнання його добросовісним набувачем, нести додаткові витрати та переживання, що також відобразилось на його відносинах і в сім'ї. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі згідно вимог, викладених в уточненій позовній заяві, просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, пославшись на його безпідставність та пропуск позивачем строку позовної заяви із зверненням до суду. Доповівши зміст заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.08.2008 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким відповідач зобов'язався передати дану квартиру у власність позивача, а позивач зобов'язався прийняти майно і сплатити за неї обговорену грошову суму (копія а.с. 12). Згідно п. 2.1 даного договору продаж за домовленістю сторін вчинений за 16 870 грн. 00 коп.. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10.11.2011 року по справі № 2-907,2011 року (копія а.с. 6-7) спірну квартиру витребувано у позивача та повернуто [PERSON], а також скасовано її державну реєстрацію в реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності за позивачем. Цим же рішенням позивачу відмовлено в задоволенні його позову до [PERSON] про визнання права власності на майно набуте добросовісним набувачем та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13.03.2012 року (копія а.с. 8) дане рішення залишено без змін. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16.03.2011 року по справі № 2-135,2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочинів недійсними, судом відмовлено в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 29.08.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на тій підставі, що не було встановлено порушень вимог закону щодо укладеного договору купівлі-продажу та яким чином порушуються права позивача відповідачем [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18.05.2011 року (копія а.с. 23) дане рішення залишено без змін. Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до змісту ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач просить визнати договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ним та відповідачем, оскільки на його думку він втратив свою юридичну значимість, проте під час судового розгляду справи не вказав жодної із підстав, встановлених ЦК України, яка б могла слугувати підставою для визнання спірного правочину недійсним. Більш того, в уточненій позовній заяві (а.с. 114) він сам визнає, що вважає даний договір дійсним. Жодних доказів та аргументації на підтвердження того, що відповідачем по справі під час укладання даного договору купівлі-продажу спірної квартири були якимось чином порушені його права чи інтереси позивачем суду надано не було, а тому суд відмовляє позивачу в задоволенні його вимоги про визнання спірного правочину недійсним. В обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди позивач послався на ст.216 ЦК України, згідно змісту якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Однак, дана правова норма врегульовує питання виключно щодо наслідків недійсності правочину, тоді як спірний правочин не визнаний судом недійсним. А тому ст. 216 ЦК України не може бути застосована як правова підстава для вимоги про стягнення матеріальної шкоди з відповідача. Не підлягає задоволенню й вимога позивача про стягнення з відповідача на свою користь заподіяної моральної шкоди. Ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. А тому, оскільки позивачем в ході судового розгляду справи не були доведені факти порушення відповідачем його прав, а також що негативні наслідки в його житті, про які зазначено в позовній заяві, сталися саме з вини відповідача, та не надано доказів на підтвердження цих обставин, суд відмовляє в задоволенні і цієї позовної вимоги, та загалом в задоволенні всього позову. В той же час суд вважає безпідставним клопотання представника відповідача про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності із зверненням до суду (а.с. 21-22), оскільки, на переконання суду, такий строк позивачем пропущений не був.

Outcome: dismissed