overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою, в якій зазначив, що 06 травня 2007 року між ним та відповідачкою Забродівською сільською радою Ратнівського району Волинської області зареєстровано шлюб, актовий запис №3. У даному шлюбі 16 липня 2008 року народився син [PERSON] та 22 грудня 2009 року дочка [PERSON]. Стверджує, що збереження шлюбу неможливе через несумісність характерів та розбіжність у життєвих поглядах. Просить шлюб, зареєстрований між ним і [PERSON], розірвати. У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, зазначених у заяві. Пояснив, що з вересня цього року відповідач залишила його із дітьми, звільнилася з роботи за місцем їх проживання. На даний час забрала до себе дочку, син залишився із ним. Через негативну поведінку дружини вважає збереження шлюбу неможливим. Відповідач позов визнала, пояснила, що проживає у свої батьків, чоловіка залишила через надмірне втручання його родичів у їх сімейне життя. Шляхів для примирення не вбачає. Позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, стверджується свідоцтвом про одруження 1-ЕГ №026021, що між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Соботович) І.І 06 травня 2007 року укладено шлюб, який зареєстрований Забродівською сільською радою Ратнівського району Волинської області, актовий запис №3. У шлюбі в сторін народилися 16 липня 2008 року син [PERSON] та 22 грудня 2009 року дочка [PERSON], про що свідчать свідоцтва про їх народження 1-ЕГ №074578 та 1-ЕГ №111049. В силу ст. 24 ч. 1 та ст. 56 ч. 3 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до припинення шлюбних відносин чи їх збереження не може мати місце. За таких обставин, з огляду на категоричне небажання сторін продовжувати проживати в шлюбі та досягнути примирення суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дітей, а тому вбачає достатні підстави для розірвання шлюбу між ними. Позивач на стягненні в свою користь сплаченого ним судового збору не наполягав.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання. В позові посилався на те, що відповідач є його батьком і за рішенням суду виплачував аліменти на його утримання до повноліття, а після досягнення позивачем повноліття припинив виплату аліментів та надання матеріальної допомоги. Позивач навчається у Миргородському професійно-технічному училищі № 44, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги на побутові потреби, продукти харчування, одяг, канцелярські засоби. Відповідач працездатний, працює та регулярно отримує заробітну плату, тому має можливість надавати йому утримання, проте добровільно надавати йому допомогу не бажає, тому позивач змушений звертатися до суду. Просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на період навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2015 року. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив задовольнити їх з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 20). Відповідно до правил ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів, постановивши заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], що підтверджується копією паспорта (а.с. 2), є сином відповідача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4), в даний час навчається у Професійно-технічному училищі № 44 м.Миргорода за спеціальністю «Електромонтер» на денному відділенні (а.с. 5) і в зв'язку з навчанням та відсутністю самостійного доходу потребує матеріальної допомоги. Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідач є працездатним, доказів того, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, що продовжує навчання, ним у відповідності з ст. 60 ЦПК України не надано, тому відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на період навчання але не довше досягнення останнім 23 років. При визначенні їх розміру суд враховує те, що позивач є внутрішньо переміщеною особою (а.с.6), знаходиться на неповному державному забезпеченні 9а.с.5), а також можливість надання коштів на утримання позивача іншим з батьків. Отже суд визначає розмір аліментів у 1/4 частину щомісячного заробітку (доходу відповідача. Відповідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 06 лютого 2001 року, про що було зроблено актовий запис № 03. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування з грудня 2014 року, спільне господарство не ведеться. В сімї часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. За таких обставин вважає збереження шлюбу неможливим. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] 06 лютого 2001 року. Позивач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Додатково зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що проти розлучення не заперечує. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 06 лютого 2001 року, про що було зроблено актовий запис № 03 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення сторін, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, що підтверджено дослідженими судом доказами. Позивачем понесені і документально підтвердженні судові витрати в сумі 487,20 грн. судового збору, які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з\~\~позовом до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 28 квітня 2007 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З 2012 року між ним та відповідачем припинені шлюбні стосунки. Спору про поділ спільного майна подружжя не мають. Згоду на утримання дитини між ними досягнуто. У звязку з чим вимушений звернутись досуду з вказаним позовом (а.с. 3). Позивач в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримува позовні вимоги та просив їх задовольнити, судові витрати залишити за ним. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій проти задоволення позовні вимог не заперечувала. Суд, дослідив письмові докази по справі в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 28 квітня 2007\~\~року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серія 1-КИ №073583 виданий в Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 136 (а.с. 7). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], 28 вересня [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серія 1-КИ №201728 виданий Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 6). Вiдповiдно до частини другої\~статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини другої\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам\~\~одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Таким чином, оцінивши зiбранi по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача,суд вважає, що шлюб мiж сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони з 2012 року припинили подружні стосунки. Задовольняючи позов, суд враховує, що позивач\~\~має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслiдок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам їх дитини. В порядку визначення ч. 2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 13 листопада 2002 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що у подружжя відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та поваги один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує, на розірвання шлюбу згодна. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 13 листопада 2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Зарічного районного управління юстиції м. Суми, актовий запис №188, спільне прізвище подружжя після одруження [PERSON], що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 8). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає, дитина проживає з матір'ю. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, обидві сторони бажають шлюб розірвати і не згодні на примирення, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів. В позовній заяві вказав, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу цього майна від 30 липня 1993 року. В цьому будинку зареєстровані відповідачі, які добровільно виписуватись не бажають, що перешкоджає йому в отриманні субсидії. Посилаючись на викладені обставини та порушення свого права, позивач просив позбавити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права користування житловим будинком. У судове засідання позивач надав письмову заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а справу просив розглянути без його участі в заочному порядку. Відповідачі про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчить розписка про направлення повісти рекомендованим листом з повідомленням, причини своєї неявки суду не сповістили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями від 30 липня 1993 року ( а. с. 3-4 ). Згідно довідки Новоукраїнської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, в цьому житловому будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 5 ), але тривалий час не проживають, що перешкоджає позивачу в оформленні субсидії. У відповідності із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 48 Закону України «Про власність» передбачено, що власник майна може вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавлення володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою ), свідоцтва про смерть. З цього слідує, що позов про позбавлення права користування житловим будинком підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON],31.12.2002року народження в розмірі 1/4 від заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1000,00гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі. Від даного шлюбу у них є дитина: [PERSON],31.12.2002року народження. Дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач не надає їй кошти на утримання сина. У звязку з наведеним вона змушена звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], 31.12.2002року народження є [PERSON] та [PERSON] сторони по справі. Сторони проживають окремо, дитина проживає та знаходяться на утриманні матері. Дані обставини стверджуються поясненнями сторін даними в судовому засіданні та долученими до справи письмовими доказами. Згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання даного обовязку, аліменти на утримання дитини не надає. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача та відповідача, матеріальне забезпечення дитини від шлюбу, стан її здоровя, інші обставини, які мають істотне значення для справи. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 від заробітку відповідача, але не менше ніж 30 % встановленого постановою Кабінету Міністрів України прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в користь держави в розмірі 243,60грн. Відповідно до ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO] в розмірі 1/4 від заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1000,00гривень. В подальшому позивач, не змінюючи підстав та предмету позову, уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO] в розмірі 1000,00гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення за один місяць, стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі. Від даного шлюбу у них є дитина: [PERSON],[INFO]. Дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач не надає їй кошти на утримання сина. У зв'язку з наведеним вона змушена звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст.169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі. Сторони проживають окремо, дитина проживає та знаходяться на утриманні матері. Дані обставини стверджуються поясненнями сторін даними в судовому засіданні та долученими до справи письмовими доказами. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання даного обов'язку, аліменти на утримання дитини не надає. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивачки та відповідача, матеріальне забезпечення дітей від шлюбу, стан здоров'я дітей, відсутність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, які мають істотне значення для справи. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід частково задовольнити і стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 800,00гривень, починаючи з дня звернення до суду до досягнення ним повноліття. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в користь держави в розмірі 551,20грн. Відповідно до ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial