Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

16 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей. Позов мотивований тим, що 27 грудня 2012 року рішенням Турійського районного суду Волинської області шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Від спільного подружнього життя мають двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказуючи, що домовленості з відповідачем щодо визначення розміру аліментів та способу забезпечення дітей досягнути не вдалося, позивач просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на дітей в розмірі по 600 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Турійського районного суду від 30 червня 2015 року заочне рішення від 05 травня 2015 року у даній справі скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Позивач у судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій змінила позовні вимоги та просила стягувати в її користь аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки заробітку відповідача у зв'язку з тим, що він працює, справу розглядати за її відсутності, а також вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки, зміну свого місця проживання суд не повідомляв, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. Враховуючи, що в судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процессу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. За згодою позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення. Обовязок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обовязку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог ст. 183 СК України можуть бути присуджені у частці від доходу. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 27 грудня 2012 року було розірвано рішенням Турійського районного суду Волинської області (а.с. 9) і від якого вони мають двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, батьком в яких записаний відповідач [PERSON] (а.с. 3, 4). Діти проживають разом із позивачем (а.с. 8). З довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Церсаніт Інвест» вбачається, що відповідач працює на посаді оператора виробничої дільниці переробки сировини цеху плитки керамічної з 11 грудня 2013 року (а.с. 33). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами домовленості про розмір і порядок сплати аліментів в матеріалах справи немає. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог ст.ст. 180, 182 СК України бере до уваги те, що обовязок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, відповідач є здоровою працездатною особою, працює і отримує заробітну плату, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати із відповідача аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 квітня 2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст.ст. 183, 191 СК України. Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Враховуючи, що позивач при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог зазначеного Закону, п. 3 ч. 1 ст. 80, ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 243 грн 60 коп. судового збору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст.ст. 182, 199, 200, 201 СК України та

Outcome: approved