Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

16 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що їй на праві власності належить 1/3 частин квартири [ADDRESS] . Інші 7/10 частки вказаної квартири належать її брату - відповідачу [PERSON] . Отримавши після смерті батьків спадщину на вказану квартиру, позивач з відповідачем [PERSON] домовились, що вона може коли завгодно вселитися у свою власність та займати у квартирі одну з трьох ізольованих кімнат. Упродовж чотирьох років у них не виникало конфліктів з приводу користування позивачем спірною квартирою, вона завжди могла прийти в квартиру, їй ніхто в цьому не перешкоджав. В 2014 році [PERSON] сказав позивачу, що йому потрібна вся квартира, і ділити її він не бажає. Влітку 2016 року сказав, що в квартирі мешкає його син [PERSON] і всі питання щодо користування власністю позивач повинна вирішувати з ним. З цього часу вона не має можливості знаходитись у належній їй квартирі. Вона зверталась за консультацією до дільничного інспектора, та отримала відповідь, що це питання є компетенцією суду. З огляду на зазначене, позивач просить суд усунути перешкоди з боку [PERSON] та [PERSON] у користуванні, володінні та розпорядженні позивачем квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення позивача у квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі, та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні Ухвалою суду від 22 березня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачі відзиву на позовну заяву не надали, в зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступне. [PERSON] є власником 1/5 частини квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В., та 1/10 частини квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.06.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В., а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно довідки про склад сім`ї від 05.08.2016 року, у квартирі частини квартири [ADDRESS] у зареєстровані [PERSON] 1968 року народження, та [PERSON] , 1996 року народження. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч.1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Позивачка в позовній заяві стверджує, що відповідачі перешкоджають їй користуватися спірною квартирою, та з цього приводу вона була змушена звертатися до дільничного інспектора поліції. Однак жодного доказу на підтвердження своїх доводів не надала. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За умовами п.п.33, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити, зокрема з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Разом з тим, позивачка не скористалась наданим їй законом правом для захисту своїх інтересів в суді, не надала жодного доказу на підтвердження своїх доводів про те, що відповідач не пускає її до квартири, не заявляла клопотання про виклик свідків, витребування доказів тощо. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Станом на даний час позивачем не доведені належними та допустимими доказами факти перешкоджання позивачу діями відповідачів у користуванні квартирою, а саме, що ними чиняться перешкоди для проживання [PERSON] у квартирі. На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи суд дійшов висновку, про те, що вимоги позову не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підстави для задоволення вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed