Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

16 травня 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління ПАТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Свій позов мотивує тим, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 14 серпня 2008 року було укладено кредитний договір № 4157, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 348 000 гривень під 20,5% річних строком на 120 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 13 серпня 2018 року. Додатковим договором № 2 від 19 жовтня 2011 року сторони змінили термін остаточного погашення кредиту та встановили, що остаточне погашення має відбутися не пізніше 30 жовтня 2011 року. Відповідно до п. 1.5 укладеного між сторонами договору позичальник зобов'язався щомісячно, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 2900,00 гривень та сплачувати проценти нараховані на залишок заборгованості за кредитом. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком, [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір поруки № 4954 від 14 серпня 2008 року, згідно якого поручитель зобов'язалась перед банком відповідати солідарно та в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за договором. Крім того, 14 серпня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] за реєстровим номером № 1593, відповідно до якого в іпотеку банку передано трьохкімнатну квартиру № 8, загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 40.4. кВ.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказує, що позичальник свої зобов'язання по виконанню умов укладеного договору належним чином не виконує, а тому станом на 12 травня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 455 079,64 гривень, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 209 901,84 гривня, пені в сумі 117 201,17 гривня, загальної суми 3 % річних в сумі 23 582,24 гривні та загальної суми втрат банку від інфляції в сумі 104 394,39 гривні. Враховуючи викладене, просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 455 079,64 гривень та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру № 8, загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 40.4. кВ.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити, вказуючи, що відповідно до судового наказу, виданого 13 травня 2010 року Луцьким міськрайонним судом, з відповідача постановлено стягнути достроково всю суму заборгованості, в подальшому ухвалою Луцького міськрайонного суду від 23 грудня 2011 року виконання судового наказу було розстрочено та встановлено [PERSON] графік розстрочення кредитної заборгованості. Зазначала, що відповідач оплачує суму стягнутої з нього заборгованості згідно вказаного в ухвалі про розстрочення виконання судового наказу графіку. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, тому суд прийшов до висновку про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як передбачено ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 14 серпня 2008 року було укладено кредитний договір № 4157, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 348 000 гривень під 20,5% річних строком на 120 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 13 серпня 2018 року. Також встановлено, що судовим наказом, виданим Луцьким міськрайонним судом 13 травня 2010 року, постановлено стягнути з [PERSON], як основного боржника, [PERSON], як поручителя, та [PERSON], як майнового поручителя, на користь ВАТ «Державний ощадний банк» 357 796,51 гривень заборгованості за кредитним договором. На підставі ухвали Луцького міськрайонного суду від 23 грудня 2011 року виконання вищезазначеного судового наказу було розстрочено до серпня 2018 року включно з встановленням [PERSON] відповідного графіку. З матеріалів справи за судовим наказом, виданим 13 травня 2010 року, вбачається, що банк просив і суд стягнув не лише прострочену суму кредиту та відсотків по ній, а й достроково була стягнена вся сума кредиту на підставі п. 4.2.2 кредитного договору. Пунктом 4.2.2 кредитного договору передбачено, що банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадах, передбачених договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнувши з [PERSON], як основного позичальника, [PERSON], як поручителя, та [PERSON], як майнового поручителя, всю суму наданого йому кредиту, банк фактично односторонньо в судовому порядку розірвав укладений між ним та [PERSON] договір, строк виконання якого повинен був настати лише в березні 2018 року. Таким чином, звернувшись до відповідачів з вимогою про дострокове повернення суми кредиту за договором, банк фактично просив застосувати в даному випадку наслідки розірвання договору. Навіть за відсутності такої вимоги видачею судового наказу про дострокове стягнення всієї суми кредиту, отриманої за договором, останній є таким, що розірваний відповідно до ст.ст. 651, 1050 ЦК України. Крім того, ухвалою Луцького міськрайонного суду від 23 грудня 2011 року було розстрочено виконання судового наказу строком до серпня 2018 року включно, з встановленням відповідного графіку погашення кредитної заборгованості. Як встановлено судом, що підтверджується дослідженими в ході розгляду копіями платіжних доручень, [PERSON] сумлінно виконує ухвалу суду про розстрочення виконання судового наказу. З врахуванням викладеного, суд вважає безпідставним нарахування процентів, пені, 3% річних та інфляційних втрат за період, вказаний в розрахунку. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання чи неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунком 3.1.3 договору іпотеки, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], передбачено, що банк, як іпотекодержатель, має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором або договором іпотеки. Відповідно до п. 6.1 даного договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання, або відповідна його частина, не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого із своїх обов'язків, передбачених договором іпотеки або кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором виявиться недійсною. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Як встановлено в судовому засіданні, в зв'язку з невиконання належним чином умов кредитного договору, з [PERSON] на підстав судового наказу було постановлено стягнути достроково всю суму заборгованості, виконання якого в подальшому було розстрочено. Оскільки, відповідач [PERSON] сумлінно виконує ухвалу Луцького міськрайонного суду від 23 грудня 2011 року, якою було розстрочено виконання судового наказу строком до серпня 2018 року включно, відповідно до встановленого графіку погашення кредитної заборгованості, а відповідно не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав, суд приходить до висновку про відмову у зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Outcome: dismissed