Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

16 червня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та понесених судових витрат по сплаті судового збору. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного 09.12.2010 року договору № б/н відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 31.03.2015 року виникла заборгованість у сумі 36496,16 грн., яка складається із: 23173,55 грн. - заборгованість за кредитом; 10493,09 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 615,42 грн. - заборгованість по комісії та пені; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1714,10 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, про уточнення розміру понесених судових витрат, додавши рахунок на оплату оголошення у газеті про виклик відповідача у судове засідання, просив розгляд справи проводити за його відсутності, і у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача ухвалити у справі заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21 вересня 2015 року (головуючий - суддя Гуменний З.І.) позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто зі [PERSON] , ідентифікаційний [NUMBER] , яка народилася [INFO] у м. Луганськ, зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», що знаходиться за адресою: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570, р/р [NUMBER] , МФО 305299, заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.12.2010 року в сумі 36496,16 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 23173,55 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 10493,09 грн., заборгованість по комісії та пені у сумі 615,42 грн., а також штрафів у сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та у сумі 1714,10 грн. (процентна складова); судовий збір в сумі 364,96 грн. і судові витрати, пов`язані з публікацією оголошення у ЗМІ, у сумі 272,70 грн., а всього - 37133 (тридцять сім тисяч сто тридцять три) грн. 82 коп. (а.с. 60-63). Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 05 червня 2020 року (головуючий - суддя Ковригін О.С.) заяву [PERSON] , діючого в інтересах [PERSON] , про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Поновлено [PERSON] строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 вересня 2015 року. Скасовано заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 вересня 2015 року по цивільній справі № 636/2692/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та призначено справу до розгляду в загальному порядку на 09.00 год. 29 вересня 2020 року у приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - строк для подання відповіді на відзив, виконані інші вимоги ЦПК України (а.с. 165-167). 31 липня 2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Чумаком Р.В. поданий відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на те, що заява позичальника разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку не підписані [PERSON] , тому не є частиною кредитного договору, і позивач не може посилатись в обґрунтуванні своїх вимог (в тому числі й в обгрунтування розміру кредитного ліміту та нарахування штрафних санкцій) на зазначені документи. Також посилається, що додані позивачем до позовної заяви копії документів не засвідчені належним чином, тому не можуть вважатися достовірними. У зв`язку із чим вважає, що наданий позивачем розмір заборгованості значно завищений позивачем і не грунтується на наданих ним документах, в тому числі виписка по рахунку та розрахунок заборгованості стосуються договору № SAMND52000096582707 від 09.07.2013 (а.с.9), а не договору № SAMND50000038868459 від 09.12.2010 року, за яким заявлений позов. Також вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності стосовно штрафу та пені, які були пред`явлені позивачем за період до 16.04.2014 року, і просить застосувати до виниклих правовідносин наслідки спливу позовної давності, подавши й окрему заяву про її застосування) та повністю відмовити у задоволенні позову(173-178). 28.08.2020 року представником АТ КБ «Приватбанк» надана відповідь на відзив, в якому, посилаючись на те, що [PERSON] підписала не тільки анкету-заяву, але й довідку про умови кредитування із зазначенням всіх істотних умов кредитування та користування карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, тривалий час частково сплачувала заборгованість за договором, то відповідач була ознайомлена та погодилася з умовами укладеного з нею договору, в тому числі і з внесеними банком змінами до нього. Вказував, що пеня і штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій, і можливість їх одночасного застосування закріплюється також у ст. 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв» від 24.01.1997 № 51/97-ВР в ред. від 30.07.2010 року і не суперечить ст. 61 Конституції України. Вважає, що позов заявлений в межах позовної давності, оскільки строк виданої відповідачу картки не сплинув. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2020 у зв`язку із звільненням судді [PERSON] з посади справа № 636/2692/15-ц, провадження № 2/636/1325/20 передана в провадження судді Карімова І.В.(а.с. 226). Ухвалою судді від 27серпня 2020 року справа прийнята до провадження і призначена до розгляду на 18 вересня 2020 року. Учасники справи до судового засідання не з`явилися, були повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог чинного процесуального закону, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. У зв`язку із чим суд вважає розглянути справу за їх відсутністю. Перевіривши матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Судом встановлено, що 09 грудня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений договір № б/нвідповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета - заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», як викладені на банківському сайті http://www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складають між нею і банком договір. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором,а згідно п. 2.1.1.5.6 у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 договору про надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно п. 1.1.2.7 Умов та Правил надання банківських послуг. Як вбачається з наданої до суду копії анкети-заяви від 09.12.2019 року вона крім персональних даних відповідача, які [PERSON] заповнила особисто, заява містить згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистий підпис [PERSON] про згоду, що заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані їй в письмовому вигляді, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.(а.с.10 зворот). Згідно довідки № 0614150900186147689 від 09.12.2010 року про умови кредитування з використовуванням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду» за договором № SAMND50000038868459,ІІН [NUMBER] , [PERSON] , яка є невід`ємною частиною договору, умовами останнього визначений тип виданої кредитної картки та кредитної лінії, пільговий період, передбачений розмір щомісячного платіжу, а саме 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості), строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, який слідує за розрахунковим; базова % ставка щомісяця -2,5%, яка нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році; комісія за зняття коштів в банкоматах, порядок та розмір нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка нараховується 1 раз на місяць при простроченні по кредиту або процентам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. та більше; порядок та розмір нарахування та сплати штрафу при порушенні строку платежів за кожним із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Зазначена довідка також містить підпис [PERSON] , що свідчить про ознайомлення останньої з умовами договору та згоди з цими умовами (а.с.11). На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та правилами зі зразками підписів сторін, Тарифами складають договір про надання банківських послуг, [PERSON] відповідно до п.п1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов було відкрито картковий рахунок та видана картка № [NUMBER] зі строком дії останнього дня 08.2016 року, що підтверджується й довідкою представника позивача від 02.01.2020 року (а.с. 120). Відповідачка не оспорювала свої підписи на анкеті заяві та довідці про умови кредитування, і як вбачається з наданої представником відповідача адвокатом Чумак Р.В. копії виписки по картці/рахунку [NUMBER] та додатковим рахункам договору № SAMND52000096582707 від 09.07.2013 за період 24.07.2000 - 24.07.2020 [PERSON] користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів за отриманою карткою «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки, при цьому використовувала збільшений банком неодноразово кредитний ліміт, користуючись кредитними коштами й у 2020 році(а.с. 180-223). З наданого позивачем розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що [PERSON] частково сплачувала заборгованість за договором з визначенням дати проведення операції. Зазначені розрахунки відповідачем та її представником не спростовані, клопотання про проведення судової економічної експертизи сторонами не заявлялося. Тобто матеріали справи свідчать про те, що взяті на себе зобов`язання за договором № б/н від 09.12. 2010 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] кредитні ресурси, а відповідач у порушення зазначених умов договору зобов`язання за договором належним чином не виконувала з 09.07.2013 року. З наданого банком розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 09.12.2010 року станом на 31 березня 2015 року становить 36496,16 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 23173,55 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 10493,09 грн., заборгованість по комісії та пені у сумі 615,42 грн., а також штрафів у сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та у сумі 1714,10 грн. (процентна складова). Суд не може у повному обсязі погодитися з такими розрахунками, виходячи з наступного. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша стаття 1048 ЦК України). Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку [PERSON] надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням та ініціативою банку, і банк має право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Крім того, банк відповідно до п 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг вправі проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком згідно з п.1.1.3.1.9 договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 09.12.2010 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON] станом на 31.03.2015 року, встановлена при його укладенні процентна щорічна ставка 30% була з 01вересня 2014 року збільшена банком до 34,8% (а.с.8). Оцінюючи наявність підстав для підвищення банком процентної ставки за кредитом, суд керується як п. п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, так і правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374 цс17, сторонами якої були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник. Так, Верховним Судом України в цих правових позиціях було зазначено, що у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України банком не надано до суду належних та допустимих доказів належного повідомлення відповідача [PERSON] про зміну (збільшення) розміру процентної ставки за користування кредитом, зокрема вручення відповідного листа відповідачу під розписку. За таких обставин суд приходить до висновку щодо недоведення банком факту дотримання процедури повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки, та, як наслідок - до висновку про безпідставне збільшення банком процентної ставки та розміру процентів, що підлягають стягненню. Враховуючи наведене, суд стягує проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, виходячи із процентної ставки 30 % річних, яка діяла станом на час укладення договору та за якою згідно розрахунку заборгованості банк нараховував проценти з 09.12.2010 року по 01.09.2014 року. Період часу з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року включає в себе 212 днів. Таким чином, проценти за вказаний період дорівнюють 4093 грн. 99 коп. (23173,55 грн. х 212дн. х 30% / 360 дн.= 4093,99 грн.) Враховуючи наведене, суд стягує з відповідача на користь банку заборгованість за процентами в розмірі 4093,99 грн. Що стосується нарахування позивачем пені та штрафів суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Системний аналіз наведеної норми права свідчить про те, що одночасне застосування штрафу і пені, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», підписаної [PERSON] , комісія за кредитне обслуговування відсутня, а передбачено лише комісійну винагороду за зняття грошових коштів, безготівкові платежі, отримання чеку в банкоматі, моніторинг неактивної картки. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 09.12.2010 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON] , вбачається, що за період з 09.07.2013 року до 31.03.2015 року відповідачу будь-яка комісія не нараховувалася, а нараховувалася лише пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 01.09.2014 по 31.03.2015 року в сумі 650 грн. З урахуванням суми погашення 34,58 грн., позивач і просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 615,42 грн. (а.с.8). Факт відсутності нарахування комісії за вказаний період часу (09.07.2013 року до 31.03.2015 року) підтверджується й наданою представником відповідача копією виписки з картрахунку [PERSON] ( а.с.187-200) При цьому посилання позивача в позовній заяві про стягнення з відповідача пені та комісії в сумі 615,42 грн. суд не приймає до уваги, враховуючи вищевикладене та уточнення правової позиції позивача, викладеної в подальших заявах по суті справи109-118). У зв`язку із чим суд вважає, що такі вимоги банку щодо стягнення пені узгоджуються з вимогами ст. 549 ЦК України та підтверджуються матеріалами справи. Між тим суд не погоджується з нарахованими позивачем штрафами, оскільки у відповідності до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Доводи представника позивача у відповіді на відзив про те, що пеня і штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій, і можливість їх одночасного застосування закріплюється також у ст. 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв» від 24.01.1997 № 51/97-ВР в ред. від 30.07.2010 року, суд вважає безпідставними, оскільки цей Закон визначає загальні принципи формування, розміщення, зберігання, використання, поповнення та освіження (поновлення) запасів державного матеріального резерву (далі - державний резерв) і регулює відносини в цій сфері, до якої діяльність АТ КБ «Приватбанк» щодо надання кредитів громадянам, не входить. За таких обставин, підстави для стягнення з боржника [PERSON] на користь позивача штрафів в розмірі 500,00 грн. фіксованої частини та 1714,10 грн. - процентної складової, відсутні. Суд не погоджується з запереченнями відповідача та її представника щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення із зазначеним позовом до суду та відмовляє у задоволенні заяви про застосування до виниклих правовідносин наслідків спливу строку позовної давності з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, яка сформульована Великою палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс 18, Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Як вбачається з матеріалів справи за договором про надання банківських послуг позичальник [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту. Перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, що відповідає строку дії картки № [NUMBER] - до 08.2016 року(а.с. 120). Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] стосуються періоду з 09.07.2013 року по 31.03.2015 року, а стягнення нарахованої пені - періоду з 01.09.2014 року до 31.03.2015 року. З урахуванням дати звернення позивача до суду з позовом 16.06.2015 року, вимоги банку щодо стягнення заборгованості за кредитом знаходяться в межах позовної давності, передбачених ст.ст. 253,258,261 ЦПК України. З огляду на наведене, суд вважає за можливе частково задовольнити позов АТ КБ «Приватбанк», на користь якого підлягає стягненню з відповідача [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається з наступного: 23173,55 грн. - заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами в розмірі 4093,99 грн., заборгованість за пенею в сумі 615,42 грн., а всього - 27882,96 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 487,17 грн. (27882,98 х (364,96 +272,70): 36496,16= 487,17), стягуючи їх з відповідача [PERSON] .

Outcome: partial