Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

15.01.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на частину житлового будинку, посилаючись на те, що на підставі рішення суду від 15.06.2016 вона та відповідач є співвласниками житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] . [PERSON] виділено в житловому будинку приміщення, що становить 48/100 частин домобудівлі, а їй виділено 52/100 частин. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи провести розподіл домобудівлі між двома співвласниками відповідно до чинних вимог ДБН неможливо, оскільки ідеальна частка співвласника за площею менша за мінімально необхідну площу однокімнатної квартири. Між сторонами склалися неприязні взаємовідносини, відповідач вдається до дій фізичного, психологічного та економічного насильства по відношенню до позивачки, тому спільне володіння і користування цим майном є неможливим, дана будівля є технічно непридатною для проживання двох співвласників, частка відповідача є незначною, та припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу, а тому просила припинити право власності [PERSON] на 48/100 частин в праві спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , які складаються з приміщення 4 (житлове) площею 15.1 кв.м., 3-а (кухня) площею 4,6 кв.м. в житловому будинку літ. «А» з прибудовою «а», №1 (1/2) помпи, №2 (6,7 м) огорожа; визнати за [PERSON] право власності на вказану частину житлового будинку, стягнути з неї на користь відповідача вартість 48/100 частин житлового будинку. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачкою відносно нього зведено наклеп, в позові викладена недостовірна інформація. Також, окрім частини спірного будинку позивачці належить інше нерухоме майно, тобто вона має інше житло, та умисно вводить суд в оману, приховуючи це. Представник позивача адвокат Волкова Л.Г. позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, з підстав, зазначених у позові, також надала квитанцію на підтвердження внесення суми відшкодування вартості частини майна відповідача на депозитний рахунок суду в розмірі 35305,00 грн. Відповідач категорично заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні з підстав, що викладені у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області №654/4720/14-ц від 15 червня 2016 року поділено домобудівлю [ADDRESS] з господарчими та побутовими будівлями і спорудами згідно другому варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи №4 від 16 травня 2016 року. Виділено у власність [PERSON] в житловому будинку літ. «А» з прибудовою «а» приміщення: -4 (житлове) площею 15,1 кв.м. вартістю 15290 грн; -3-а (кухню) площею 4,6 кв.м. вартістю 4773 грн; -літ. «Б» (частину) літньої кухні вартістю 9902 грн; -№1 (1/2) помпи вартістю 5055 грн; -№2 (6,7 м) огорожу вартістю 285 грн. Вартість реальної частки [PERSON] визначено 35305 грн, що становить 48/100 частин домобудівлі та на 2/100 менше вартості ідеально належної частки. Виділено у власність [PERSON] в житловому будинку літ. «А» з прибудовою «а» приміщення: -1 (коридор) площею 4,1 кв.м. вартістю 4152 грн; -2 (житлове) площею 7,0 кв.м. вартістю 7088 грн; -3 (кухня) площею 7,5 кв.м. вартістю 7783 грн; -І (тамбур) площею 2,1 кв.м. вартістю 3173 грн; -козирок вартістю 311 грн -літ. «Б» (частину) літньої кухні вартістю 8646 грн; -літ. «Д» душ вартістю 466 грн; -літ. «Г» туалет вартістю 1073 грн; -№1 (1/2) помпи вартістю 5054 грн; -№2 огорожу вартістю 141 грн; -№3 ворота вартістю 201 грн. Вартість реальної частки [PERSON] визначено 38088 грн, що становить 52/100 частин домобудівлі та на 2/100 більше вартості ідеально належної частки. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). У частині першій статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] на підставі статті 365 ЦК України просила припинити право власності [PERSON] на 48/100 частки у спільній частковій власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , та визнання за нею право власності на цю частину будинку та стягнути з неї на користь [PERSON] вартості 48/100 частин. В обґрунтування підстав позову посилається на те, що між співвласниками склалися неприязні відносини, спільне володіння і користування майном є неможливим. Припинення права власності [PERSON] на частку у спірному будинку не завдасть істотної шкоди його інтересам, як співвласнику будинку, оскільки відповідач має інше житло. Вважає, що відповідачем порушується її право на безпечні та комфортні умови проживання. Слід зауважити, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 16 січня 2012 року у справі N 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі N 6-68цс12 та від 24 лютого 2016 року у справі N 6-2784цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі N 6-1943цс16. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі N 908/1754/17 зроблено висновок про те, що відсутність у статті 365 ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування положень статті 365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Суд не може погодитися з твердженням позивача про те, що частка [PERSON] у спільному майні є незначною, оскільки дорівнює 48/100 частин, тобто, є майже рівною частці позивача (52/100). Тому є обґрунтованими доводи відповідача про те, що припинення права власності на його частку у спільному майні завдасть йому істотної шкоди. Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Вирішуючи спір, суд, надавши належної оцінки межам допустимого (розумного) втручання у право власності [PERSON] за встановлених обставин та враховуючи справедливий баланс інтересів обох сторін відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, приходить до висновку про відсутність підстав для примусового припинення права відповідача, як співвласника, на частку у спільній власності у розумінні статті 365 ЦК України. Посилання позивачки на те, що відповідач перешкоджає їй у користуванні будинком, не має правового значення для вирішення спору, оскільки ці обставини не є підставою для захисту прав позивачки в обраний нею спосіб, а можуть бути передумовою для заявлення негаторного позову. Суд звертає увагу на те, що позивач не обмежений в розпорядженні своєю часткою у спільній частковій власності на власний розсуд. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed