Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

17.04.2014 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 14.06.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6762462029071245, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 9345,00 доларів США, строком до 03.06.2011 року із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,25 % в місяць. З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань 14.06.2006 року [PERSON] передав в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» транспортний засіб марки «ВАЗ 21124», 2006 року випуску, р.н.з. «[NUMBER]». У зв'язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань з повернення отриманого кредиту та сплати відсотків за його користування, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна, однак, за наявності арешту на спірне майно боржника, банк не може задовольнити свої вимоги за його рахунок, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю - просить суд їх задоволити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, не з'явились, причини неявки суду не повідомили, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 14.06.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6762462029071245, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 9345,00 доларів США, строком до 03.06.2011 року із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,25 % в місяць. Згідно умов кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання повертати кредит та відсотки за його користування, сплатити винагороду (комісію) в строк та в порядку, встановленому договором, а саме, щомісячно в період сплати, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок погашати рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору належні до сплати платежі за договором. У забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 6762462029071245 від 14.06.2006 року [PERSON] передав в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» транспортний засіб марки «ВАЗ 21124», 2006 року випуску, р.н.з. «[NUMBER]». Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2013 року, яке набуло законної сили 25.03.2013 року, прийнятого за результатами розгляду цивільної справи № 712/6386/12, задоволено позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення, вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6762462029071245 від 14.06.2006 року звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «ВАЗ 21124», 2006 року випуску, р.н.з. «[NUMBER]». Судом достовірно встановлено, що позивач не може скористатись своїм право на звернення стягнення на заставне майно для задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням позичальника, оскільки спірне рухоме майно обтяжено МВ ДВС Ужгородського МРУЮ постановами про арешт майна боржника від 19.08.2011 року, 15.02.2012 року, 16.02.2012 року, 16.02.2012 року, 02.04.2012 року, 14.04.2012 року, 07.08.2012 року, 11.10.2012 року та від 18.03.2013 року, якими накладено арешт на все майно боржника, в тому числі на спірний автомобіль, та заборонено його відчуження, а також актом опису й арешту транспортного засобу від 24.02.2011 року. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Розділами 6 та 10 договору застави рухомого майна від 14.06.2006 року визначено, що заставодавець передає в заставу, якою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань заставодавця за кредитним договором № 6762462029071245 від 14.06.2006 року, рухоме майно - транспортний засіб марки «ВАЗ 21124», 2006 року випуску, кузов № [NUMBER], р.н.з. «[NUMBER]». Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про заставу» якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. У ході розгляду справи достовірно встановлено, що позивач володіючи зареєстрованим у встановленому законом порядку пріоритетом, має переважне право на звернення стягнення на предмет застави, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна № 34808660 від 06.02.2012 року. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» встановлено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Частиною 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги що зобов'язання, забезпечене заставою, не виконано, заставодержатель ПАТ КБ «Приватбанк» має переважне право на звернення стягнення на предмет застави, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved