Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

16.01.2014 року позивач [PERSON] звернувся судз позовом до Київської філії Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», в якому просиврозірвати договір страхування № K3B8NS-13A60ZH від 06.11.2013 року, укладений між ними, та стягнути з відповідача на свою користь страхові виплати за вказаним договором у розмірі 5500,00 грн. та 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.11.2013 року між ним та Київською філією ПрАТ «СК «Інгосстрах» було укладено договір страхування № K3B8NS-13A60ZH.01.12.2013 року [PERSON] наступивши на цвях на будівництві отримав колоте поранення стопи. Позивач звернувся до медичної установи та повідомив ПрАТ «СК «Інгосстрах» про настання страхового випадку і надав страховій компанії всі документи, передбачені Договором страхування № K3B8NS-13A60ZH, які необхідні для підтвердження настання страхового випадку. 06.12.2013 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» здійснило страхову виплату в розмірі250грн., але позивач не погоджується з вказаною сумою, оскільки мінімальна сума в даному випадку має становити 750 грн. Крім того, 22.12.2013 року відбулась ДТП по бульвару Лесі Українки в м.Києві між автомобілем «ЗАЗ Део Т13110» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «Газ» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого було пошкоджено автомобіль позивача та завдано йому тілесних ушкоджень. При звернені до страхової компанії йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на те, що вказана травма не є страховим випадком. Не погоджуючись з діями відповідача в обох випадках, щодо виплати страхового відшкодування, позивач звернувся в суд з даним позовом. Під час розгляду справи було замінено відповідача з Київської філії Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на юридичну особу - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах». Судом до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог було притягнуто [PERSON], який є учасником ДТП, що сталося 22.12.2013 року по бул.Лесі Українки,15 в м.Києві, між автомобілем марки «ЗАЗ Део Т13110» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «Газ» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті якої позивач отримав тілесні ушкодження, про які йдеться в позові. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити його з підстав викладених в ньому. Представник відповідача ПрАТ «СК «Інгосстрах» та третя особа [PERSON].в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази зібрані в справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 06.11.2013 між [PERSON] та ПрАТ «СК «Інгосстрах» було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № K3B8NS-13A60ZH. Як зазначає в своєму позові [PERSON], 01.12.2013 року він отримав колоте поранення стопи випадково наступивши на цвях на будівництві свого будинку в м.Києві в районі Русанівських садів. У зв'язку із вказаною травмою він звернувся до медичної установи, а після цього повідомив ПрАТ «СК «Інгосстрах» про настання страхового випадку і надав страховій компанії всі документи, передбачені Договором страхування № K3B8NS-13A60ZH, які необхідні для підтвердження настання страхового випадку. Вищевказаний страховий випадок передбачено п.6.2 (проникнення стороннього тіла) Договору страхування № K3B8NS-13A60ZH від 06.11.2013 року. Не зважаючи на вищенаведене, ПрАТ «СК «Інгосстрах» 02.12.2013 року відмовила [PERSON].у страховій виплаті. Однак, 02.12.2013 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» надало відповідь, в якій було зазначено, що отримані позивачем травми кваліфікуються, як травматичне пошкодження, а тому даний випадок не являється страховим, так як не входить в перелік пошкоджень, вказаних в п.6.1.2 Договору страхування № K3B8NS-13A60ZH від 06.11.2013 року та Додатку № 1 до правил добровільного страхування від нещасних випадків. На підставі цього [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. 06.12.2013 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» здійснила страхову виплату в розмірі 250 грн. за страховим випадком, що відбувся 01.12.2013 року, проте, дана сума на думку позивача не відповідає категорії страхового випадку, оскільки, як він вважає, мінімальна сума страхової виплати, в даному випадку, повинна складати 750 грн. Крім того, 22.12.2013 року по бул.Лесі України в м.Києві між автомобілем «ЗАЗ Део Т13110» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «Газ» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який є його власником сталося зіткнення. Відповідно до постанови Печерського районного суду м.Києва від 31.01.2014 року в адміністративний справі № 757/1199/14-п, вказана ДТП сталася з вини водія автомобіля марки «Газ» реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] 24.12.2013 року [PERSON] повідомив ПрАТ «СК «Інгосстрах» про настання страхового випадку передбаченого п.6.1.2 Договору страхування № K3B8NS-13A60ZH від 06.11.2013 року. Однак, 24.12.2013 року ПрАТ «СК «Інгосстрах» надало відповідь, в якій було зазначено що отримані позивачем травми кваліфікуються, як травматичне пошкодження, а тому даний випадок не являється страховим, так як не входить в перелік пошкоджень, вказаних в п.6.1.2 Договору страхування № K3B8NS-13A60ZH від 06.11.2013 року та Додатку № 1 до правил добровільного страхування від нещасних випадків. На підставі цього [PERSON] було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Статтею 988 ЦК України, пп.3 ч.1 ст.20 ЗУ «Про страхування» встановлено, що Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання порушення умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 цієї ж статті одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Частиною 2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши перераховані норми ЦК України, а також положення укладено між сторонами договору добровільного страхування від нещасних випадків № K3B8NS-13A60ZH, суд приходить до висновку про відсутність з боку відповідача порушення прав позивача, оскільки отримані позивачем ушкодження здоров'я, що були ним підтверджені медичними документами, які були досліджені судом в судовому засіданні, не передбачені вказаним договором, як страхові випадки. Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 18лютого 2013 року за клопотанням позивача було призначено судово-медичну експертизу для встановлення причинного зв'язку між подією ДТП, що сталася 22.12.2013 року, ушкодженнями здоров'я позивача та їх подальшими наслідками, але вказана ухвала суду виконана не була з вини позивача, у зв'язку з тим, що він не здійснив оплату за проведення експертизи. З урахуванням викладеного суд не знаходить законних підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь позивача з відповідача страхового відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Частина 2 вказаної статті передбачає, що моральна шкода, крім іншого полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи, що судом не було встановлено порушень прав позивача з боку відповідача, суд також вважає, що позов в частині відшкодування шкоди задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed