Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

15 листопада 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить суд стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на її користь 4200 грн. матеріальної шкоди, заподіяної відповідачами виламуванням вхідних дверей квартири [ADDRESS] та 10 000 грн. моральної шкоди за душевні страждання, спричинені виламуванням вхідних дверей квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що станом на 18.11.2016 року вона була власницею Ѕ частини квартири [ADDRESS] . 11.11.2016 відповідачі виламали вхідні двері у належній позивачці квартирі та забрали деякі речі. Виламані вхідні двері не могли слугувати засобом забезпечення від викрадення майна, тому вона (позивачка) була змушена за власний рахунок купити нові вхідні двері, винаймати спеціаліста для їх встановлення, оскільки зіпсовані двері відновленню не підлягали. Загалом вона (позивачка) витратила 4200 грн. на купівлю та встановлення нових вхідних дверей до квартири. Вважає, що відповідачі своїми незаконними діями завдали їй також моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. за душевні страждання, спричинені виламуванням вхідних дверей. Посилаючись на те, що відповідачі добровільно компенсувати завдані збитки не бажають, просила стягнути на її користь з відповідачів в солідарному порядку 4200 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди. 25.11.2019 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачам визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. Правом подати відзив на позовну заяву відповідачі не скористалися. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2020, проведеного у зв`язку з звільненням судді [PERSON] з посади судді, вказана справа надійшла в провадження судді Плотникової Н.Б. Згідно з ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.03.2020 справа прийнята до провадження та призначена до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження. 16.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена в передбаченому законом порядку. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Анацький О.В. позовні вимоги не визнав, зазначивши, що матеріали кримінального провадження від 09.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, постановою слідчого від 25.01.2020 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Позивачкою не надано доказів про заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди діями відповідачів, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2055, позивач [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с.5). Інша Ѕ частина квартири [ADDRESS] , належить на праві власності відповідачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1724 (а.с.108). Встановлено, що 14.11.2016 син позивачки - [PERSON] , звернувся до Охтирського відділу поліції із заявою про злочини, передбачені ст. 162 КК України (порушення недоторканості житла) та ч. 3 ст. 186 КК України (грабіж, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або, що завдав значної шкоди потерпілому), скоєні відповідачами. В заяві зазначив, що 11.11.2016 року до помешкання квартири [ADDRESS] , в якому знаходилась його мати - [PERSON] , вдерлись, попередньо виламавши двері до квартири, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та викрали пральну машину, в якій зберігались його грошові кошти (а.с.7). 09.02.2017 р. за даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42017201120000013 за ст.356 КК України. Згідно витягу з ЄРДР 11.11.2016 р. [PERSON] разом з іншими особами самоправно проникли до помешкання [PERSON] , а саме до квартири в [ADDRESS] та винесли звідти пральну машину. Постановою старшого слідчого СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області Хорошуля М.В. від 25.01.2020 р. кримінальне провадження № 42017201120000013 від 09.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Зі змісту постанови вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] разом з іншими особами самоправно проникла до помешкання сестри [PERSON] , а саме до квартири [ADDRESS] , та винесла звідти пральну машину, між сестрами існує спір з приводу спадкового майна, та враховуючи, що відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, кримінальне провадження закрито. Згідно з накладною № 117 від 18.11.2016 позивачкою було сплачено за придбання дверей 960R Одеса металевих без монтажу - 3700 грн. (а.с.9). Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення. Невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і в залежності від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У відповідності до частини 1-3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З наданих сторонами копій свідоцтв про право на спадщину за законом вбачається, що позивачці [PERSON] та відповідачці [PERSON] належить по Ѕ частині квартири за адресою [ADDRESS] , тобто квартира належить їм на праві спільної часткової власності. Доказів про те, що відбулось виділення часток в даній квартирі між співвласниками в натурі, суду не надано. Позивачка в позовній заяві зазначила, що відповідачі виламали вхідні двері у належній позивачці квартирі і вона (позивачка) була змушена за власний рахунок купити нові вхідні двері, винаймати спеціаліста для їх встановлення, оскільки зіпсовані двері відновленню не підлягали. Однак позивачем не доведено, що вказані вище вхідні двері в квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] та відповідачці [PERSON] , належали саме їй (позивачці [PERSON] ). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто для стягнення спричиненої майнової шкоди необхідна наявність: шкоди, завданої неправомірними діями (бездіяльністю) особи; вини даної особи та причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями особи та наслідками у вигляді спричиненої шкоди. Постанова про закриття кримінального провадження від 25.01.2020 р. не може бути визнана належним і допустимим доказом по справі, оскільки нею не встановлено обставин заподіяння шкоди та ким саме пошкоджено майно. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законодавством України принципів змагальності й диспозитивності саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, про що вірно зазначено в апеляційній скарзі. Однак, обов`язок доведення розміру завданих збитків покладений на позивача. На підтвердження розміру завданих збитків позивачкою надано лише накладну № 117 від 18.11.2016 про придбання нею дверей 960R Одеса металевих без монтажу вартістю 3700 грн. Оцінюючи даний доказ, який визначає розмір завданих збитків, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Суд вважає, що дана накладна не є письмовим доказом, який достовірно підтверджує розмір завданої позивачу майнової шкоди. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено, що їй була заподіяна майнова шкода, не доведено, що шкода заподіяна протиправними діями відповідачів, та не доведено розмір заподіяної майнової шкоди, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про стягнення на її користь майнової шкоди. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Відповідно до ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Жодних доказів, які б підтверджували заподіяння позивачці моральної шкоди протиправними діяннями відповідачів, суду не надано. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів в солідарному порядку матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed