Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

16.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Посилаючись на наявність помилки в трудовій книжці від 17.07.1974 року та в атестаті № [NUMBER] від 14.07.1979 року, оскільки в них вказано його прізвище як «[PERSON]», замість правильного «[PERSON]», останній просив встановити факт, що вказані трудова книжка та атестат видано на його ім`я. Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, заявник подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Представник заінтересованої особи причини неяки суду не повідомив. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого міським відділом Білоцерківського МУ ГУ МВС України в Київській області, копії свідоцтва про народження від 11.06.1977 року, копії військового квитка [NUMBER] виданого 13.05.1975 року та копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, прізвище заявника по справі вказано як «[PERSON]» (а.с. 4, 5, 7, 14). Разом з цим, в наявних у справі копіях трудової книжки від 17.07.1974 року та атестаті № [NUMBER] від 14.07.1979 року вказано прізвище [PERSON] - «[PERSON]». Згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народженням цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 256 ЦПК України). Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, невідповідність у написанні прізвища в правовстановлюючих документах перешкоджає реалізації заявником прав, що надаються йому за змістом цих документів, тому суд вважає, що вимога про встановлення факту належності [PERSON] вищевказаних документів є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved