Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

16 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - [PERSON] міської ради Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з червня 2004 року фактично постійно мешкає за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира належала на праві власності [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Костянтинівського міського суду від 17.02.2004 року [PERSON] був визнаний безвісно відсутнім. У червні 2004 року вона заселилась до вказаної квартири на пропозицію [PERSON] - другого сина [PERSON], оскілки останній важко хворів та потребував постійного догляду, а син на той час постійно мешкав у м. Єнакієве. Через деякий час, у тому ж 2004 році, [PERSON] помер. Його син [PERSON] знов попросив позивачку доглядати за квартирою до того часу, поки він не оформить спадщину після смерті батька, але після цього жодного разу до міста Костянтинівки не повертався та спадщину не оформив. Таким чином з червня-липня 2004 року позивачка вже понад десять років несе витрати по утриманню майна, оплачує комунальні платежі, є власником особових рахунків у службах, здійснює ремонти, тобто фактично відкрито та безперервно користується та розпоряджається майном, яким добросовісно заволоділа. Приймаючи до уваги, що у теперішній час є потреба в належному оформленні права власності на вказане нерухоме майно, позивач просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давниною, а також відстрочити сплату судового збору, оскільки отримує пенсію у розмірі лише 949 грн. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Представник відповідача [PERSON] міської ради Донецької області, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позову оскільки до справи не був залучений у якості належного відповідача спадкоємець [PERSON]. Крім того вважав, що між позивачкою та [PERSON] власником, існувала усна домовленість про зберігання або оренду спірного майна, тому право звернення позивачки до суду із цим позовом виникне після спливу 15 років з часу спливу у власника строку предявлення вимоги про повернення майна за таким договором, у відповідності до ч. 3 ст. 344 ЦК України (а.с. 21-22). Ухвалою суду від 02 лютого 2017 року до участі у справі у якості співвідповідача був залучений [PERSON] (а.с. 32). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, у тому числі через публікацію оголошення у офіційному виданні «Урядовий курєр» №52 (5921) від 18 березня 2017 року (а.с.37-38), причини неявки суду не повідомив. За таких обставин зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.02.1996 року відділом приватизації при «Заводі Втормет», та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4426947 від 12.08.2004 року, квартира [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, загальною площею 52,2 кв. метри, житловою площею 26,7 кв. метри, належала на праві спільної семісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-10). Рішенням Костянтинівського міського суду від 17.02.2004 року [PERSON] був визнаний безвісно відсутнім (а.с. 11). Інший власник квартири [PERSON], помер 18 червня 2004 року в м. Костянтинівка Донецької області, що підтверджується копією актового запису про смерть № 817 від 23.06.2004 року (а.с. 30). Позивачка [PERSON] фактично постійно проживає у спірній квартирі із червня 2004 року, що підтверджується довідкою про склад сімї, виданою житлово-експлуатаційною організацією 15.12.2016 року, договором про користування електричною енергією № 0305-0511 від 13.09.2014 року, укладеному між позивачкою та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» на постачання електроенергії у квартиру, квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с. 12-14). Відповідно до ст. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, тощо. Згідно ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадах, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, як належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ст. 344 ч.1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, воли володіння майно почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 244 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт проживання позивачки [PERSON] з червня 2004 року по теперішній час у квартирі [ADDRESS], а також встановлено, що після смерті [PERSON] 18 червня 2004 року, за яким зареєстроване право власності на частину цієї квартири, позивачка [PERSON] продовжувала відкрито та безперервно володіти цим майном, несла витрати по його утриманню, проводила необхідні ремонті роботи, оплачувала комунальні платежі, що підтверджується відповідними квитанціями, платіжними дорученнями, тощо. Суд не враховує доводи представника відповідача [PERSON] міської ради щодо наявності діючого усного договору (угоди) між позивачкою та відповідачем [PERSON] щодо оренди або утримання спірного майна, оскільки частина 3 статті 344 ЦК України передбачає випадки володіння майном на підставі договору, укладеного особою із власником цього майна. У той же час відповідач [PERSON] не був власником спірної квартири, право власності за ним в порядку спадкування не оформлювалось, докази про це у справі відсутні. Тому суд вважає за необхідне задовольнити позов та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], за набувальною давністю. На підставі викладеного ст.ст. 328, 344, 346 ЦК України,

Outcome: approved