Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

17.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 12.10.1975 року. Від даного шлюбу він та відповідачка дітей не мають. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя, утримання сім'ї, ведення господарства. Спільного господарства він та відповідачка не ведуть. Однією сім'єю він та відповідачка не проживають з 2003 року. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як шлюб існує лише формально. Розлучатися через органи ДРАЦСу відповідачка не бажає. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в прохальній частині позовної заяви просить справу розглянути у його відсутності в зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання, призначене на 01.04.2015 року не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.13), про причини неявки в суд - не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи у її відсутності від відповідачки не надходило, у зв'язку із чим суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. В судовому засіданні 01.10.2014 року відповідачка позов не визнала, заперечувала щодо розірвання шлюбу, зсилаючись на те, що бажає зберегти сім'ю, так як в шлюбі з позивачем проживає понад 40 років, а протягом останнього часу, у зв'язку із хворобою і необхідністю догляду її до себе забрала донька, вважає рішення чоловіка про розірвання шлюбу передчасним. Суду пояснила, що між нею та позивачем виникають сварки та суперечки, але, на її думку, вони вони не можуть бути підставою для розірвання шлюбу. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.10.1975 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Від даного шлюбу позивач та відповідач неповнолітніх дітей не мають. Розлучатися через органи ДРАЦСу відповідачка не бажає. Позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали сварки та непорозуміння між подружжям, які суперечать інтересам позивача. Наданий судом строк для примирення закінчився та не покращив стосунків подружжя. За час, наданий судом для примирення подружжя, сторони не помирилися. Відтак, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Крім того, суд, при вивченні і оцінці мотивів розлучення та фактичних взаємин подружжя, не вбачає підстав для повторного вжиття заходів до примирення подружжя. Тому, у суду склалася переконаність, що є достатні підстави для розірвання шлюбу. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає ствердження відповідачки, за клопотанням якої судом надався сторонам строк на примирення, про те, що можливо зберегти сім'ю через тривалий час перебування в шлюбі такими, що не заслуговують на увагу, оскільки [PERSON] не навела доказів того, що рішення [PERSON] про розірвання шлюбу безпідставне та передчасне, так як за час, наданий судом для примирення, сторони не помирилися. Тому, у суду склалася переконаність, що є достатні підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved