Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

16 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Будівельна компанія «Укртехносфера» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 03 березня 2014 року по 08 липня 2019 року у розмірі 79 000 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 38 000 гривень, а також витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 1200 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що працював на посаді головного механіка з 03.03.2014 року по 08.07.2019 року. Відповідно до наказу від 08.07.2019 р. № 20-к позивача було звільнено з посади за власним бажанням за\~ст. 38 КЗпП України, у зв`язку із виходом на пенсію. На час звільнення існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 03.03.2014 року по 08.07.2019 року в сумі 79 000 грн., яка не була виплачена в день звільнення, що і стало підставою для звернення до суду. Вважає, що у зв`язку із тривалою затримкою та невиплатою у встановлені законом строки заробітної плати наявні достатні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки до звернення до суду з позовом. В судове засідання позивач не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «БК «Укртехносфера» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву проти позову не подав. Враховуючи положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~Відповідно до записів у трудовій книжці, позивач [PERSON] працював на посаді головного механіка у ТОВ «Будівельна компанія «Укртехносфера» з 03.03.2014 року по 08.07.2019 року. Відповідно до наказу від 08.07.2019 р. № 20-к позивача було звільнено з посади з 08.07.2019 р. за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за\~ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 ЗУ «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, ч. 1\~ст. 24 ЗУ «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, перед позивачем існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 79 000 грн. станом на день звільнення. Відповідно до ч. 2\~ст. 233 КЗпП\~в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проаналізувавши зміст частини 2\~статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Згідно з ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи з ним не були проведені всі розрахунки. Відповідно до пункту першого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати. Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Відповідачем не надані відомості щодо середньомісячної заробітної плати позивача та інших відомостей для її розрахунку. Відповідно до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати; заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством). Відповідно до п.20\~Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» N 13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Тяжке фінансове положення підприємства не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти позивачу. При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.ч.3, 4 ст.\~12, ч.ч. 5,6 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. На підставі викладеного, підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього (середноденного) заробітку в межах заявлених позовни вимог за період з 03.03.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 38 000 грн. Стосовно заявлених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 1200,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження виконання адвокатом умов договору про надання правових послуг до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги № 5 від 19.03.2020 року, акт виконаних робіт до договору № 5 від 19.03.2020 року, квитанція № 2 про сплату правової допомоги № 2 від 19.03.2020 року. Суд дослідивши матеріали справи щодо розміру витрат на оплату послуг адвоката, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 1200 грн. Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь позивача заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved