Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

17.02.2021 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що 26.01.2007 року уклала шлюб з [PERSON] , який розірвано рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 21.04.2015 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що батько дітей одразу ж після розірвання шлюбу припинив займатися їх вихованням, не цікавиться їх життям, здоров'ям та навчанням, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не відвідує дітей по місцю проживання та навчання, не забезпечує їх матеріально. Відповідач не надає дітям необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується із дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання дітьми освіти. Вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав, оскільки він тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків . Між тим також вказала, що за родом своєї діяльності часто буває за кордоном, а тому має можливість в період канікул побувати разом з дітьми за межами України, провести з ними час, оздоровитися, відвідати визначні місця, музеї та інші об`єкти культурної спадщини, однак кожного разу вимушена просити на це дозвіл відповідача, на що він відмовляє, що спричиняє значні складності у виконанні позивачкою своїх батьківських обов`язків. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23.02.2021 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження. Внаслідок повторного автоматизованого розподілу справи через відрядження судді Рудакова Д.І., справу передано на розгляд судді Дем`яновській Ю.Д., яка ухвалою від 17.06.2021 року прийняла таку до свого провадження та призначила підготовче судове засідання на 03.09.2021 року, яке було відкладено на 24.09.2021 у зв`язку неотриманням відповідачем копії ухвали від 17.06.2021 року. Ухвалою від 24 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 05.11.2021 року. Ухвалою від 05.11.2021 року розгляд справи відкладено для повторного виклику відповідача. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторонни позивача та повне підтримання позовних вимог.Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судові засідання не з`явилася, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки не повідомив. При цьому, відповідачем також не було подано відзиву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав рішення виконавчого комітету Горохівської міської ради Волинської області від 30.03.2021 р. за №372 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Із матеріалів справи встановлено[PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 21.04.2015 року у справі № 155/441/15-ц, який цим рішенням розірвано (а.с.6). У шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с.7,8) Спільна діти сторін - [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю, що стверджується довідками про склад сімї від 02.02.2021 року та 04.02.2021 року (а.с.9,10). Зі змісту нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 04.02.2021 року вбачається, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Звертаючись з позовними вимогами та обґрунтовуючи необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, позивачка свої доводи зводить до того відповідач не займається вихованням дітей, не цікавиться станом їх здоров`я, не піклується про їх фізичний та моральний розвиток, відмовляється надавати згоду на надання дозволу на тимчасові поїздки дітей за кордон, що позбавляє можливості подорожувати, оздоровлюватись, відпочивати з дітьми. Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Орган опіки та піклування 30.03.2021 року прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . При цьому органом опіки і піклування з`ясовано, що батьки дітей розлучені та проживають окремо. [PERSON] - мати перебуває за кордоном. Малолітні діти, на час відсутності матері, проживають з дідусем та бабусею [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження, складеного працівниками служби у справах дітей Горохівської міської ради від 24.03.2021 року встановлено, що умови проживання задовільні, діти забезпечені всім необхідним. Зі слів [PERSON] встановлено, що батько часті у вихованні дітей не приймає, не цікавиться їхнім розвитком та здоров`ям, матеріально не допомагає, тобто фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, залишивши весь догляд за дітьми на матір. Згідно характеристики Горохівської міської ради від 23.03.2021 року [PERSON] разом із своїми малолітніми дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За час проживання зарекомендувала себе з хорошої строни.Малолітні діти навчаються у Горохівському ліцеї №2 Горохівської міської ради Луцького району, [PERSON] є ученицею 7 класу, [PERSON] - учнем 6 класу. За час навчання в школі батько дітей жодного разу не цікавився їх успішністю. Зі слів дітей батько до них не телефонує і не цікавиться їх життям. Також органом опіки та пілування при прийнятті рішення взято до уваги зміст нотаріально посвідченої заяви відповідача про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , яка міститься і в матеріалах цивільної справи. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, вважає, що такий є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей, крім того, з висновку вбачається, що комісія ретельно підійшла до вирішення питання щодо захисту прав та інтересів малолітніх дітей, повно виклала обставини, а тому з урахуванням викладеного, дійшов висновку, що відповідач у порушення положень статті 150 СК України належним чином не виконує обов`язки щодо виховання та розвитку малолітніх дітей, відтак позбавлення відповідача батьківський прав є виправданим і пропорційним, так як цього потребують інтереси дітей. Разом із тим, відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ч.1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Встановивши, що [PERSON] є особою працездатного віку, відомості про незадовільний стан здоров`я та матеріальне становище не надав, участі у матеріальному забезпеченні дітей не приймає, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітніх дітей, зумовлені їх розвитком та станом здоров`я, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його доходів. В силу приписів ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь позивача понесений останньою судовий збір за вимогу про позбавлення батьківских прав в розмірі 908,00 грн., та у користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved