Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

16 квітня 2018 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовною заявою, у якій просило стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.07.2006 р. у розмірі 117000,00 грн. та судові витрати по справі, оскільки між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 12.07.2006 року та остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 28.02.2018 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитним договором\~ в розмірі 117000 грн. 00 коп., яка складається з наступного: - 4666 грн. 43 коп. заборгованість за кредитом; - 112333 грн. 57 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач зазначає, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, тому змушений звертатися до суду та вимагає від відповідача сплатити заборгованість по кредитному договору. 01 лютого 2021 р. до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , поданий його представником [PERSON] , на позовну заяву. У ньому вказує, що ознайомившись зі змістом позовної заяви, відповідач заперечує її обґрунтування з огляду на нижченаведене. Аналізуючи докази, які були надані позивачем, на підтвердження обґрунтування заявлених позовних вимог, вбачається, що вони містять в собі об`єктивно суперечливу інформацію, яка за своїм змістом е узгоджується з позовними вимогами, в частині зазначеної суми заборгованості за кредитом (основного боргу) в розмірі 4666,43 грн. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надавався розрахунок заборгованості, який охоплював період часу з 25.07.2006 р. по 28.02.2018 р., та виписку з особового рахунку відповідача, яка охоплювала періоди часу з 27.07.2006 р. по 28.02.2018 р. При дослідженні інформації, яка викладена в письмовому доказі «розрахунок заборгованості» вбачається, що починаючи з 30.04.2014 р. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) становить 420,71 грн. Вказана сума заборгованості у розмірі 420,71 грн. за наданим кредитом (тіло кредиту) вказана за період з 30.04.2014 р. по 29.01.2018 р., однак починаючи з 31.01.2018 р. та по 28.02.2018 р. (два наступні місяці) залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) позивачем вказано вже в сумі 4666,43 грн. Зазначений позивачем в розрахунку залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) вказувався в якості саме основного боргу, без врахування відсотків, штрафних санкцій і т. п. Таким чином, для збільшення заборгованості саме за наданим кредитом (тіло кредиту) відповідачу станом на 29.01.2018 р. необхідно було здійснити додаткове отримання кредитних коштів до вже зазначеної суми боргу 420,71 грн., інакше сума основної заборгованості (тіло кредиту) не могла бути збільшена. Аналізуючи зміст інформації, яка зазначена у виписках з особового рахунку, наданих позивачем в якості обґрунтування позовних вимог, вбачається, що остання операція саме за участю відповідача відбулася 06.03.2014 р. Таким чином, спираючись на докази, які було надано позивачем, незрозуміло, яким чином розрахована сума заборгованості за кредитом (сума основного боргу) в розмірі 4666,43 грн. Суперечності у відомостях, які були надані позивачем, вказують, що докази у справі у вигляді розрахунку та виписок з особового рахунку є недостовірними та не є достатніми для встановлення обставин, які є предметом доказування. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 липня 2006 р. шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відповідач звертає увагу суду, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в тому числі з огляду на положення ст. 267 ЦК України, так як позивачем пропущено строки позовної давності для звернення з позовною заявою. Так, вбачається, що сума простроченої заборгованості відповідача виникла з 28.02.2014 р. та до моменту звернення позивача з позовом 10.04.2018 р. (штам поштового відділення на конверті, яким направлено позов) не зменшувалася. Таким чином, починаючи з 28.02.2014 р. позивач мав право звернутися з позовною заявою відносно відповідача, так як його право вже було порушено. Як вбачається зі змісту кредитного договору, на який посилається позивач, відповідач первинно взяв на себе зобов`язання виконувати зобов`язання щомісячно, повертаючи суму боргу частинами. Отже, поряд з установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань, позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 р. у справі 6-20цс14. Враховуючи той факт, що виконання зобов`язання відповідачем, саме згідно розрахунків позивача відбулося 28.02.2014 р., та не переривалося з вказаного періоду, позивач повинен був звернутися з позовною заявою для захисту порушеного права в строк протягом наступних 3 років, тобто до 01.03.2017 р. включно. Враховуючи вищезазначену дату початку порушення зобов`язання 28.02.2014 р. та дату направлення позовної заяви 10.04.2018 р., чітко вбачається, що до суду позивач звернувся після спливу чотирьохрічного терміну. Відповідач наголошує, що до виниклих правовідносин повинен бути застосований саме трирічний термін позовної давності, так як інших домовленостей позивачем з цього приводу з відповідачем не укладалося, та можливе посилання позивача на інші строки давності, які визначені внутрішніми Правилами банківської установи, є безпідставними, в силу необізнаності з вказаними положеннями відповідача. Тому прохав відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності. 18 лютого 2021 р. надійшла відповідь на відзив від представника позивача. У ній вказано, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку. Приймаючи до уваги те, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є недопустимими доказами. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Надають до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не ос порений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Ухвалою ВСУ від 26.10.2016 р. визнано посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 безпідставними, оскільки ознайомлення останнього з умовами кредитування підтверджено підписанням анкети-заяви. Умовами договору визначено (п. 3.2), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 3.33 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що дії в частині зміни розміру кредитного ліміту здійснюється банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта. Додатково повідомляють, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведення претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. Строк на порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту (п. 2.1.1.12.4). У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором. (п. 1.1.1.72). У разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню згідно Умов та Правил надання банківських послуг (п. 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.6.2) та Тарифів. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлюваною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущення картки до останнього дня 04.2016 р. (довідка про видачу кредитних карт додається). Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 10.04.2018 р. до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строку позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Також зауважує, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач зав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що вона не була ознайомленою з умовами кредитування не має прийматися судом до уваги. Тому прохає задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні прохав задовольнити позовні вимоги, повністю підтримавши позовну заяву та відповідь на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов та задовольнити заяву про застосування позовної давності до спірних правовідносин. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 12.07.2006 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а. с. 17). У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 28.02.2018 р. за відповідачем наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 117000,00 грн., в тому числі: - 4666 грн. 43 коп. заборгованість за кредитом; - 112333 грн. 57 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач зазначає, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, тому змушений звертається до суду та вимагає від відповідача сплатити заборгованість по кредитному договору. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12.07.2006 р., укладеним між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 28.02.2018 р., загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) 4666,73 грн., залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 112333,57 грн. (а. с. 8-16, 37-44). Умови та Правила надання банківських послуг регулюють відносини між банком і клієнтом по відкриттю і обслуговуванню карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, вказаних в заяві. (а. с. 18-23). [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, зареєстрована [ADDRESS] , паспорт серія [NUMBER] , виданий 07 серпня 2000 р. Магдалинівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області. (а. с. 24). Рух коштів по кредитній карті, що належить [PERSON] позивач відображає у виписці за період з 12.07.2006 р. по 28.02.2018 р. (а. с. 45-54). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.\~\~\~\~\~\~\~\~ В силу\~ст. 526 Цивільного кодексу України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, вбачається порушення умов кредитного договору з боку відповідача щодо неповернення суми кредиту за основними зобов`язаннями (тіло кредиту), проте суд приймає рішення у відповідності до ч. 3\~ст. 267 ЦК України, за якою позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач по справі заявив про застосування позовної давності в своїй заяві. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Згідно штампу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області вх. № 2226/18-Вх від 16 квітня 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 16 квітня 2018 року, позовна заява датована 27 березня 2018 року, тобто подана зі спливом трирічного строку, оскільки хоч кредитний договір було укладено з кінцевим строком повернення квітень 2016 р., але з 28 лютого 2014 р. виникла сума простроченої заборгованості відповідача, що випливає з аналізу змісту доказів, наданих позивачем у вигляді розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку. Дана сума простроченої заборгованості з 28.02.2014 р. та до моменту звернення позивача з позовом 10.04.2018 р. (штамп поштового відділення на конверті, яким направлено позов) не зменшувалася. Таким чином, починаючи з 28.02.2014 р. позивач мав право звернутися з позовною заявою відносно відповідача, так як його право вже було порушено. Враховуючи той факт, що виконання зобов`язання відповідачем, саме згідно позивача відбулося 28.02.2014 р., та не переривалося з вказаного періоду, позивач повинен був звернутися з позовною заявою для захисту порушеного права в строк протягом наступних 3 років, тобто до 01.03.2017 р. включно. Враховуючи вищезазначену дату початку порушення зобов`язання 28.02.2014 р. та дату направлення позовної заяви 10.04.2018 р., чітко вбачається, що до суду позивач звернувся після спливу чотирьохрічного терміну. Відповідач наголошує, що до виниклих правовідносин повинен бути застосований саме трирічний термін позовної давності, так як інших домовленостей з позивачем з цього приводу відповідачем не укладалося, та можливе посилання позивача на інші строки давності, які визначені внутрішніми Правилами банківської установи є безпідставними, в силу необізнаності зі вказаними положеннями відповідача. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 256 ЦК України,\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України,\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У даному випадку судом встановлено, що позов подано після спливу строку позовної давності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 04 листопада 2015 року у справі №6-1926цс 15, що в силу вимог ч. 2 ст. 360-7\~ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. При розподілі судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed