Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

16 червня 2017 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 03.02.2017 року в сумі 1 214 550, 00 грн. 20 червня 2017 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики від 03.02.2017 року в сумі 1 214 550, 00 грн. солідарно. В обґрунтування позову зазначено, що 03.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безвідсоткової позики, згідно п. 1 якого позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 1 214 550, 00 грн., строком до 01.06.2017 року., однак борг своєчасно не повернуто, чим порушено законні права позичальника, крім того, з 2008 року позичальник знаходиться у шлюбі з громадянкою [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.01.2019 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експерти, на вирішення якої поставлено наступні питання: - Чи виконано підпис у договорі безвідсоткової позики від 03.02.2017 року громадянином [PERSON] , - Чи виконано рукописний текст та підпис у розписці від 03.02.2017 року [PERSON] , - Чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі безвідсоткової позики від 03.02.2017 року та рукописний текст та підпис розписки від 03.02.2017 року тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором позики до розгляду по суті. В судове засідання, призначене на 26.05.2021 року сторони не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: 03.02.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безвідсоткової позики, згідно п. 1 якого, позичальник взяв в борг грошову суму у розмірі 1 214 550, 00 /один мільйон двісті чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят/ гривень, які станом на 03.02.2017 року за офіційним курсом Національного банку України є еквівалентом 45 000 /сорока п`яти тисячам/ доларів США. Відповідно до п. 2 договору сторонами було визначено строк повернення грошових коштів до першого червня 2017 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується борговою розпискою від 03.02.2017 року. Позичальник не виконав умов договору, своєчасно борг не повернув. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно аналізу ст. 1047 ЦК України, розписка (або інший документ), це документ зі змісту якого вбачається хто та від кого, на яких умовах отримав позику, або посилання на відповідний договір позики, що укладено між позикодавцем та позичальником, де сторонами погоджено порядок та умови надання позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Як зазначав представник позивача, позикодавцем свої зобов`язання виконані, грошові кошти передані позичальнику в повному обсязі, що підтверджується договором позики та борговою розпискою від 03.02.2017 року. Висновком експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 19-1263 від 09.04.2020 р. встановлено, що підпис у договорі безвідсоткової позики від 03.02.2017 року, виконаний самим [PERSON] , а не іншою особою; рукописний текст та підпис у розписці від 03.02.2017 року, виконаний самим [PERSON] , а не іншою особою. Підпис від імені [PERSON] у договорі безвідсоткової позики від 03.02.2017 року та рукописний текст та підпис розписки від 03.02.2017 року, виконаний самим [PERSON] , а не іншою особою. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Позичальник умови договору позики від 03.02.2017 року не виконав, борг не повернув. Щодо вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів з посиланням на те, що вони перебувають у шлюбі з 2008 року, суд зазначає наступне: Тлумачення ч.4 ст.202, ч.2 ст.626, ст.1046 ЦК дозволяє стверджувати, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення договору позики всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 18.09.2013 у справі №6-63цс13. В договорі позики та в розписці від 03.02.2017 року не зазначено, що [PERSON] , як дружина, давала згоду на отримання грошових коштів в борг. Тлумачення ч.4 ст.65 СК свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він уважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Для солідарної відповідальності жінки за боргами чоловіка недостатньо лише факту виникнення боргу, тобто отримання позики, під час шлюбу. Необхідно встановити у суді, що позика або будь-який інший правочин з якого виникає борг чоловіка був укладений ним в інтересах сім`ї. В даній справі не було встановлено судом, що кошти отримані [PERSON] внаслідок позики від 03.02.2017 року витрачені чоловіком в інтересах сім`ї, тому солідарна відповідальність жінки за таким боргом неможлива. Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча §1 ст.6 конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (п.58 рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Seryavin and others v. Ukraine», №4909/04). З`ясуванню для встановлення солідарного обов`язку подружжя відповідно до частини четвертої статті 65 СК України підлягають наступні обставини: чи дружина позичальника знала про розписку та була згодна на таку позику, а також що позичені кошти були витрачені чоловіком в інтересах сім`ї. Таким чином, вимоги позивача щодо солідарного стягнення боргу за договором позики від 03.02.2017 року з відповідача [PERSON] є безпідставними. Разом з тим, суд вважає, доведеними вимоги позивача про стягнення боргу саме позичальника - [PERSON] , у зв`язку із чим, позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial