overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

17.04.2014р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитину, обгрунтовуючи позовні вимоги, тим, що з 30.08.2008р. позивач із відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу подружжя має спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з матір»ю та перебуває на її утриманні. Відповідач припинив надавати матеріалу допомогу на утримання дитини, що і спідкало звернутися позивачку до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка не з»явилась надавши до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, та просила справу розглядати без її участі. В судове засідання відповідач не з»явився попередньо надавши до суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем уточнених позовних вимог не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В зв'язку з повним визнанням позову відповідачами та на підставі п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного ст.ст. 180, 182, 183, 191 СК України, п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

17.04.2014р. Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 22854,78 гривень. У позові зазначили, що 11.09.2008р. між Банком та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв'язку з невиконанням умов договору, у відповідача виникла заборгованість яка складається з суми основного боргу, відсотків, комісії, пені та штрафу, на загальну суму 22854,78 гривень. Посилаючись на наведене просили стягнути з [PERSON] вищезазначену суму заборгованості. У судове засідання представник позивача (ПАТ КБ «ПриватБанк») не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 11.09.2008р. [PERSON] на підставі заяви Позичальника «Швидка готівка», Умови і правила надання банківських послуг, отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підпис відповідача [PERSON] на «Заяві» від 11.09.2008р. свідчить про те, що останній ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, виразив свою згоду з тим, що зазначена Заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг є договором між Банком та ним про надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань не виконав. Внаслідок чого у відповідача станом на 20.03.2014р. виникла заборгованість по кредиту у розмірі 22854,78 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом - 3000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 11255,27 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 7035,00 грн., штраф (фіксована частина ) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1064,51 грн. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

17.04.2015 до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшов цивільний позов [PERSON], яким вона просила суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею і відповідачем [PERSON], зареєстрований 04.06.2010 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції в книзі реєстрації актів про одруження 2010 року червня місяця 04 числа під актовим записом за №301. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося із причини несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуття кохання та взаємоповаги. Шлюб носить лише формальний характер. Фактичні сімейні стосунки припинені, примирення сторін не можливе. В судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач підтримала вимоги в повному обсязі, представник відповідача, в свою чергу, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що про реєстрацію шлюбу між сторонами Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 04 червня 2010 року зроблений відповідний актовий запис за №301. В шлюбі сторін 17.10.2010 народилась дитина донька [PERSON], про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 2010 року жовтня місяця 21 числа зроблено відповідний актовий запис за №3368. З часом, сторони втратили взаємоповагу та розуміння один до одного, внаслідок чого, з березня місяця 2015 року, шлюбні стосунки є фактично припиненими, сторони проживали окремо. За таких обставин, суд, на виконання вимог частини першої статті 112 СК України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що сторони тривалий час не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, між сторонами в даний час відсутній спір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а також відсутній спір щодо подальшого місця проживання, утримання та виховання спільної дитини, встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

17.04.2015 позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 15.10.1999 року. Від даного шлюбу в них народився син, [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені, так як вони мають різні погляди на життя. Спору про розподіл спільного майна та місце проживання дитини немає. Вважає, що примирення неможливе, просив шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Зазначив, що вони сімейно-шлюбні відносини не підтримують протягом року, зазначивши, що з моменту звернення до суду і до теперішнього часу, жоден з сторін не виявив бажання примиритися. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. В останнє судове засідання не зявилася, повідомлена про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та піддягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.10.1999 року, відповідно до актового запису про шлюб №720, зробленого 15.10.1999 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Херсона. Від даного шлюбу в них народився син, [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені у 2014 році. Подружнє життя сторін не склалося через втрату почуття кохання та взаємоповаги, різні погляди на життя. Спору про розподіл спільного майна та місце проживання дитини немає. Враховуючи, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дитини, суд вважає доцільним розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

17.04.2015 позивачка звернулася до суду з даним позовом. Посилалася на те, що 11.01.2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем. На сьогоднішній день однією сім'єю не проживають. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на позові наполягала. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності і повідомлень про причини неявки, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, розглядає справу в порядку заочного провадження зі згоди позивача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що 11.01.2014 року сторони зареєстрували шлюб, про що виконкомом Свободненської сільської ради Волноваського району складено відповідний актовий запис №1 (а.с.4). Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка згідно довідки Валер'янівської сільської ради народних депутатів Волноваського району від 17.04.2015 за №285, проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.6). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітної плати (доходу) до повноліття дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.180 - 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

17.04.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації в сумі 33785.00 грн. за 1/2 частину вартості автомобіля «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2008 р.випуску, реєстраційний [NUMBER]. Просить визнати за [PERSON] право приватної власності на зазначений автомобіль. В обґрунтування вказує, що в період шлюбу 21.04.2008 р. ними було придбано вказане авто, яке зареєстровано на нього як чоловіка. 24.10.2013 р. шлюб розірвано, автомобіль залишився в користуванні дружини, відповідно до оцінки вартість автомобіля, який є неподільною річчю становить 67570.00 грн., тому згідно ст.364 ч.2 ЦК України, правил ст.ст.69, 71 СК України, просить провести виділ його частки з спільного сумісного майна, стягнути половину вартості автомобіля, визнавши за відповідачем право власності на автомобіль. Позивач [PERSON], та представник позивача адвокат Лушпенко Д.С. в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач [PERSON] позов визнала. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України суд приймає визнання позову відповідачем, яке здійсненими судом заходами по перевірці на думку суду, не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Належність сторонам автомобіля на праві спільної сумісної власності в період шлюбу, розірвання шлюбу, оцінка спірного майна підтверджується наданими позивачем доказами. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст.69, 71 ч.1-5 Сімейного Кодексу України, згідно норм яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вони мають рівні права на вказане майно. Згідно ст.ст.364, 370 ЦК України - у разі виділу частки в натурі із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим, співвласник який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, в цьому випадку право спільної сумісної власності припиняється. Таким чином суд проводить виділ частки з майна, яке є спільною сумісною власністю, виходячи з рівності часток; оскільки автомобіль згідност.183 ч.2 ЦК України є неподільним, слід припинити право спільної сумісної власності на автомобіль «CHEVROLET AVEO SF69Y», 2008 р.випуску, реєстраційний [NUMBER], визнати автомобіль приватною власністю [PERSON], стягнути з якої на користь [PERSON] -33785.00 грн. компенсації 1/2 частки автомобіля. На підставі ст.690, 71 ч.1-5 СК України, ст.ст.364, 370 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

17.04.2015 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачкою, [PERSON] зареєстрували шлюб 22.08.2012 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1342. Від шлюбу у них дітей не має. Причиною розірвання шлюбу є те, що у них виявились різні погляди на життя, особисті відносини між ними мають негативний характер, між ними немає нормального спілкування. Відповідачка не бажає змінювати свою поведінку та спосіб життя, що робить неможливим їх спільне життя. На даний час шлюбні відносини між ними припинені, вони на протязі тривалого часу проживають окремо та не підтримують жодних сімейних стосунків, спільного сімейного господарства не ведуть. Наміру в подальшому зберегти сімейні стосунки з відповідачкою у нього немає. Крім того, на даний час він має намір створити сімю з іншою жінкою, тому перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою є перешкодою для створення ним іншої сімї. Вважає, що їх сімя розпалась остаточно, шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві та просить шлюб між сторонами розірвати, термін на примирення сторін просить не надавати. Відповідачка в судове засідання не зявилася, однак від неї надійшла заява, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти розірвання шлюбу, однак не погоджується з обставинами, вказаними позивачем. Зазначає, що саме позивач не намагався зберегти сімю і не намагався помиритись, так як на даний момент він перебуває за кордоном. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 56, 60 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог та, з'ясувавши фактичні обставини, прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 22.08.2012 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1342 (а.с. 15). Від шлюбу у них дітей не має. Судом встановлено, що сторони в даний час проживають окремо, не підтримують сімейні відносини і не мають наміру підтримувати їх в подальшому, а відносини між ними фактично стали недружелюбними. Їх шлюб існує формально. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що шлюб втратив своє значення і не може бути поновлений в звязку з категоричним запереченням сторін. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

17.04.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтуванні позову вказує, що з відповідачем по справі 01.06.2001 року був зареєстрований шлюб Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис №167. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Добровільно надавати кошти на утримання дитини відповідач не бажає. У зв'язку з даними обставинами вона була вимушена звернутися до суду, щодо стягнення аліментів з відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.06.2001 року - а.с. 5, відповідач [PERSON] є батьком дитини позивачки, доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, - а.с.6. Згідно довідки від 20.04.2015 року дитина проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, - а.с.10. За таких обставин суд вважає необхідним задовольнити позов і відповідно до ст.ст.180, 183 Сімейного кодексу України, стягувати на користь [PERSON] аліменти з [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 180,182,184 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

17.04.2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до свого дядька [PERSON] яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], зняття відповідача з реєстрації по спірній квартирі. Вказує що є наймачем вказаної квартири, відповідач є членом родини наймача, який з січня 2010 р. залишив житло, та в спірній квартирі не проживає. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою площею, оскільки не проживають в квартирі понад 6 місяців без поважних причин. Позивач подала до суду заяву про підтримання позову, згоду на заочний порядок розгляду справи, та розгляд справи в свою відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені через житловий орган за місцем реєстрації згідно ст.76 ч.3-4 ЦПК України, оскільки за місцем реєстрації не проживає. Третя особа ГУ ДМС України в Дніпропетровській області направило до суду відгук про розгляд справи в відсутності представника. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов слід задовольнити частково і відповідно до ст.71 ЖК України, визнати відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням. Судом встановлено ордером, довідкою з місця проживання, актом затвердженим ЖЕО №14 а.с.5-7, що [PERSON]є членом родини наймача квартири. З січня 2010 р. відповідач в квартирі не проживає, залишив житло, що підтверджується актом. Оскільки відповідач в спірній квартирі не проживає, житло за призначенням не використовує більш ніж 6 місяців без поважних причин, відповідно може бути визнаний таким що втратив право користування житловим приміщенням. В частині позову про зобов'язання зняття з реєстрації позивачу слід відмовити, оскільки відповідач визнається таким що втратив право користування житловим приміщенням; тому згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - орган державної міграційної служби при винесенні такого рішення, зобов'язаний самостійно зняти особу з реєстраційного обліку, для цього винесення окремого судового рішення не потрібно. На підставі ст.71, 72 ЖК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

17.04.2015р. до Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з заявою про призначення опікуна. Відповідно до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України, складання повного рішення може бути відкладено на строк не більше як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, але вступну і резолютивну частину суд має проголосити в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved