Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

15.06.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права постійного користування земельною ділянкою, мотивуючи вимоги до суду тим, що в нього на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ПЛ № 016177 від 04.08.1999 року перебуває в постійному користуванні земельна ділянка загальною площею 15,0000 га, що знаходиться на території Драбинівської (Крутобалківської) сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. В 2019 році ФОП « [PERSON] » була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки та земельній ділянці площею 15,0000 га присвоєно кадастровий номер 5323481800:00:003:0367. Зазначив, що оригінал вищезазначеного державного акту на право постійного користування землею втрачений, тому позивачу неможливо реалізувати своє право на постійне користування. В даний час позивач бажає зареєструвати в державній реєстраційній службі земельну ділянку з кадастровим номером 5323481800:00:003:0367 площею 15,0000 га, яка розташована на території Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та призначена для ведення фермерського господарства, тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.06.2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явивсь, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву № 175 від 15.07.2020 року про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ПЛ № 016177 від 04.08.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 58, [PERSON] передана у постійне користування земельна ділянка площею 15,0 га в межах згідно з планом, що розташована на території Крутобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для ведення селянського (фермерського) господарства. Згідно відмітки в державного акті земельну ділянку площею 10,0 га ріллі надано [PERSON] в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі рішення дев`ятої сесії Новосанжарської районної ради Полтавської області двадцять третього скликання від 29.09.1999 року (а.с. 5). Вищезазначений державний акт втрачений, про що свідчить оголошення в Новосанжарській районній газеті «Світлиця» № 70-72 від 12.06.2020 року (а.с. 11). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5312484212019 від 05.06.2019 року вбачається, що [PERSON] відповідно до зареєстрованої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої в 2019 році ФОП [PERSON] , має право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 5323481800:00:003:0367 площею 15,0000 га, яка розташована на території Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та призначена для ведення фермерського господарства (а.с. 7-9, 13-15). Згідно довідки Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 221 від 11.06.2020 року, в [PERSON] на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІV-ПЛ № 016177, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 58 від 04.08.1999 року, перебуває в постійному користуванні земельна ділянка площею 15,00 га, кадастровий номер 5323481800:00:003:0367, для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Драбинівської (Крутобалківської) сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 12). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом - визнання прав. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. За змістом статті 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. У рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, зроблено низку важливих висновків, які забезпечують безперешкодне здійснення права постійного користування тими землекористувачами, які не увійшли до переліку осіб, визначених у статті 92 ЗК України від 2001 року. Зокрема, Конституційний Суд України вказав, що стаття 92 ЗК України від 2001 року не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні в разі добровільного звернення осіб (постанова Кабінету Міністрів від 02 квітня 2002 року № 449 (чинна до 23 липня 2013 року). Отже, громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України від 2001 року), одержані ними до 01 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Згідно приписів ст. 92, ст. 125 ЗК України 2001 року, право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством України. За приписами статей 141, 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином право постійного користування земельною ділянкою набувається у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, та на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення нього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду. Крім того, Законом України «Про Державний земельний кадастр» (чинний з 01.01.2013 року) встановлено, що документ, яким було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Чинне законодавство не містить чіткого регулювання щодо порядку переоформлення права користування земельними ділянками, тобто приведення його у відповідність до діючої редакції ЗК України. Відтак у господарюючих суб`єктів, які користуються земельними ділянками на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою чітко не встановлений законом обов`язок вчиняти дії, що пов`язані із переоформленням такого права на право власності або право оренди, до законодавчо визначеної та встановленої нормативно-правовими актами відповідно до процедури. Те, що в дійсності земельна ділянка перебуває на праві постійного користування у [PERSON] підтверджується наданими суду документами. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про повне задоволення позову.

Outcome: approved