Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

15.09.2017р. позивачка звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] «Страхова компанія «ЮНІВЕС», [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування даної позовної заяви позивачка посилалася не те, що 10.08.2016р. біля електроопори №288 по вул. Вернадського у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням позивачки, який належить їй на праві власності. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у [PERSON] «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АЕ/9877806. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2016р. винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано водія [PERSON] У звязку з настанням страхового випадку [PERSON] «Страхова компанія «ЮНІВЕС» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 29\~530,38 грн., частково відшкодувавши матеріальний збиток позивачки. Невідшкодована частина збитку становить 40\~178,16 грн., тому позивачка просила стягнути вказану суму з відповідача [PERSON] «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та 500 грн. франшизи з відповідача [PERSON]. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача [PERSON] витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 200 грн. Представник позивачки [PERSON] (діє на підставі довіреності від 01.09.2017р. - а.с.№83) в судове засідання 05.02.2018р. надав письмову заяву про підтримання позовних вимог. Також просив розглянути справу без його участі та без фіксування судового процесу технічними засобами, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а.с. № 82). Представник відповідача [PERSON] «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 22.11.2017р. та 05.02.2018р. повторно не зявилися, про дату та час слухання справи кожного разу повідомлялись належним чином, зокрема, за адресою наданою ВАДР Управління з питань громадянства, реєстрації та роботи громадянами з тимчасово окупованої території України ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с. №52), та за адресою розташування страхової компанії (а.с. № 61), про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток та повернуті конверти з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 67-68, 79, 81). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №\~2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 10.08.2016р. біля електроопори №288 по вул. Вернадського у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням позивачки, який належить їй на праві власності. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2016р., винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано водія [PERSON] (а.с.№7). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у [PERSON] «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АЕ/9877806. На підставі заяви представника позивачки [PERSON] «Страхова компанія «ЮНІВЕС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 29\~530,38 грн. Згідно з експертним дослідженням про встановлення вартості матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу № 165/16А від 26.10.2016р. судового експерта [PERSON] вартість спричиненої матеріальної шкоди становить 70\~508,99 грн. (а.с. № 19-26). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля [NUMBER] позивачці не була виплачена в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~\~\~\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1\~ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, неправомірними діями відповідача [PERSON], пов'язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачці [PERSON]. було завдано майнової шкоди та прямих\~\~збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ч. 2\~ст. 979 ЦК України за\~договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі. грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно\~ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Після виплати вказаного страхового відшкодування позивачка отримала право вимоги різниці суми до відповідача [PERSON] «Страхова компанія «ЮНІВЕС» яка складає 40\~178,16 грн. Згідно\~ст. 1188 ЦК України шкода\~завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також, знайшли своє підтвердження вимоги позивачки про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 200 грн., сплачених позивачем згідно квитанції №165 від 126.10.2016р. (а.с. № 44) та франшизи у розмірі 500 грн. У звязку з вищевикладеним, позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] «СК«ЮНІВЕС» на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 614грн.02коп. та з [PERSON] на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 25грн.98коп. (пропорційно до задоволених вимог). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved