Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

15.06.2017 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно; стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що у період з 21.07.2000 року по 19.11.2002 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Повторно шлюб між сторонами спору укладено 15.01.2009 року, та розірвано за рішенням суду 16.02.2012 року. У період другого шлюбу у сторін у справі народилось двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. З часу окремого проживання неповнолітні діти проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. У судовому засіданніпозивачка підтримала заявлені нею вимоги за вищевикладеними обставинами та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник вдповдача в судовому засданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому вказала, що відповідач протягом останніх років надавав допомогу позивачу на утримання дідей . Крім того в нього на утоиманні є батьо похилого віку, малолітня дружна від іншого шлюбу. та дружина , яка перебуває в декетній відпустці по доглчд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Заслухавши пояснення та заперечення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 09.02.2009 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 5). [INFO] року народилась [PERSON], що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 10.04.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 6). Згідно вказаних вище свідоцтв про народження, батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є сторони у справі - [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають разом з матір'ю [PERSON] та перебувають на її утриманні. Доказів зворотного зі сторони відповідача в розпорядження суду надано не було. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], навчаються у Спеціалізованій школі І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови № 85 міста Києва, у другому та одинадцятому класах відповідно. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір частки заробітку (доходу) на двох дітей може бути визначений у розмірі однієї третьої частини від доходу, заробітку платника аліментів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд критично ставиться до доводів відповідача про наявність у нього на утриманні малолітнього сина, [INFO], який народився у іншому шлюбі, оскільки належних та допустимих доказів факту родинних відносин між відповідачем [PERSON] та малолітнім [PERSON], [INFO], в розпорядження суду надано не було. Враховуючи враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є обґрунтованими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню, однак, зважаючи на те, що батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дітей, а також враховуючи положення ст. 183 СК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача піддягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Аліменти на утримання неповнолітніх дітей слід стягувати з дня звернення до суду з позовом, тобто з 15.06.2017 року, і до повноліття дітей. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial