Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

\~15 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Баранівський молокозавод» , просив\~ стягнути на його користь невиплачену заробітну плату,\~ компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, індексацію заробітної плати , а також компенсацію\~ за невчасну її виплату та вихідну допомогу. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що він 03 жовтня 2014 року згідно наказу № 116 був прийнятий директором в [PERSON] «Баранівський молокозавод» . 20 липня 2015 року згідно наказу № 40 з ним було розірвано трудовий договір за згодою сторін ст.36 п. 1 КЗпП України.\~ При звільненні з ним не було проведено остаточного розрахунку. На його звернення до керівника підприємства та до бухгалтерії\~ підприємства відповідач не реагує. 08 грудня 2015 року до суду від товариства з обмеженою відповідальністю «Баранівський молокозавод» надійшов зустрічний позов до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди , заподіяної підприємству працівником під час виконання своїх трудових обовязків , всього в сумі 6 175 грн. 79 коп. та понесених судових витрат по сплаті судового збору ( а.с. 26-27) Обґрунтовуючи вимоги зустрічної позовної заяви\~, відповідач зазначив, що 03.10.2014 року [PERSON] був прийнятий на роботу в [PERSON] «Баранівський молокозавод» на посаду директора. Працюючи на вказаній посаді [PERSON]\~ отримував у товариства грошові кошти під звіт. Згідно авансових\~ звітів , які надав [PERSON] за період\~ з 01.01.2015 року по 20.07.2015 року\~ встановлено, що ним було придбано дизельне паливо загальною вартістю 6\~715 грн. 79 коп. в кількості\~ 355,37 літрів. [PERSON] купував дизельне пальне замість бензину, яке не використовується в господарській діяльності товариства. Тому діями відповідача [PERSON] «Баранівський молокозавод» заподіяно майнову шкоду (нанесені збитки ) в сумі 6\~715 грн. 79 коп. Вимоги за зустрічним позовом згідно ухвали суду від 11 січня 2016 року обєднані із первісним позовом у одне провадження ( а.с. 91) . 20 липня 2016 року позивач [PERSON] подав до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача на його користь 49775,21 грн., у тому числі 652,15 грн. заборгованості по заробітній платі за липень місяць 2015 року, 1314,17 грн. компенсації за 11 днів невикористаної щорічної відпустки за 2015 рік, 1515,41 грн. індексації заробітної плати (січень 2015 року - 23,14 грн., лютий 2015 року - 60,90 грн., березень 2015 року - 99,88 грн., квітень 2015 року - 169,30 грн., травень 2015 року - 320,33 грн., червень 2015 року- 534,70 грн., липень 2015 року-307,16 грн.), 465,86 грн. компенсації за невчасно виплачену індексацію заробітної плати станом на липень 2016 року, 186,42 грн. компенсації за невчасно виплачену заробітної плату станом на липень 2016 року, 45641,20 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2015 року по 20.07.2016 року. У разі непроведення виплати заробітної плати до дня розгляду справи судом, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення, виходячи із середньоденного заробітку 180,40 грн., помноженого на кількість днів затримки розрахунку, а також стягнути понесені витрати на правову допомогу у розмірі 400,00 грн.( а.с. 132-134). Позивач також уточнив, що день звільнення був його останнім робочим днем, він перебував на роботі , передавав справи у зв'язку із звільненнм, здав до бухгалтерії листок непрацездатності для нарахування лікарняних, отримав трудову книжку . Позивач не провів з ним розрахунку по заробітній платі , всупереч вимогам КЗпП України , вона не виплачена по даний час , тому він звернувся до суду. Згідно ухвали суду від 04 листопада 2016 року позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення компенсації за невикористану відпустку залишені без розгляду. В судовому \~засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав , а предявлених до нього зустрічних вимог не визнав . Щодо предявлених до нього зустрічних позовних вимог він пояснив, що використовував куплене ним дизельне пальне на свій автомобіль , який фактично був у оренді товариства та використовувався у виробничих цілях.\~ Представник відповідача\~-позивача [PERSON] «Баранівський молокозавод» [PERSON] в судовому засіданні\~ уточнені позовні вимоги не визнав , а зустрічний позов підтримав із підстав, у ньому зазначених .Крім цього він зазначив, що матеріальна шкода , заподіяна товариству позивачем- відповідачем , підлягає стягненню із останнього на підставі ч. 1 п. 2 ст. 134 КЗпП України , так як кошти йому надавались під звіт. Він підзвітні кошти використовував не за призначенням, так як товариство у виробничій діяльності не використовувало дизельне пальне . Договору про аренду свого автомобіля [PERSON] товариство із останнім у 2015 році не укладало. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а зустрічні позовні вимоги - повністю, виходячи із наступного . Суд встановив, що позивач відповідач [PERSON] працював у відповідача -позивача в період з 03 жовтня 2014 року по 20 липня 2015 року , що підтверджується копією трудової книжки, витягами із наказів ( а.с. 4, 28, 29) . Позивача було звільнено із роботи з 20 липня 2015 року за згодою двох сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. При цьому товариством порушено право [PERSON] на своєчасне отримання заробітної плати , яке передбачене ст. 115 КЗпП України. Зазначена обставина підтверджена довідкою, виданою відповідачем від \~07 грудня 2015 року № 107 ( а.с. 92), згідно з якою він мав борг перед [PERSON] по заробітній платі на день звільнення в сумі 2 397 грн. 61 коп, в тому числі заробітна плата за 4 робочих дні 521 грн. 72 коп., розрахункові за невикористану відпустку за 11 календарних днів в сумі 912 грн. 89 коп., та лікарняні 963 грн. Згідно ст. 116, ст. 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівнику сум в день звільнення, відповідач повинен виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено , що день звільнення позивача- відповідача був його робочим днем , що підтверджується копією табелю обліку робочого часу за липень 2015 року ( а.с. 108). Але відповідачем в день звільнення [PERSON] не було проведено виплату всіх сум , які належали йому. Тому за позивачем-відповідачем зберігається середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку . Фактичний розрахунок із [PERSON] відповідач-позивач провів 14 вересня 2016 року , що підтверджується копією відомості на отримання заробітної плати, а також представником відповідача в судовому засіданні не заперечується . Тому за період з 21 липня 2015 року по 14 вересня 2016 року за позивачем зберігається середній заробіток ( всього за 291 робочий день) . Суд не бере до уваги середньоденний заробіток, який обрахований відповідачем згідно довідки без номера та без дати видачі , де визначено його в розмірі 80 грн. 84 коп., виходячи із наступного. У відповідності до п. 2 ( абзац 3) Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08 лютого 1995 року № 100 ( із змінами та доповненнями) , у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи , що передують події , з якою повязана відповідна виплата . Тобто необхідно взяти заробітну плату за два останні календарні місяці роботи позивача - травень та червень 2015 року : 3000+3000=6 000/ 38 робочих днів ( 18 робочих днів у травні + 20 робочих днів у червні) = 157,89 грн. Тобто середньоденний заробіток позивача становить 157, 89 грн. Розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить всього 45 945 грн. 99 коп ( 291Х 157, 89) Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України ( Постанова від 21 листопада 2011 року , справа № 6-60 цс-11). Враховуючи дану правову позицію, а також обставини справи, що розглядається : що позивач за первісним позовом звернувся до суду 15.10.2015 року; що суд його позовні вимоги задовольняє частково ; розмір належних звільненому працівникові сум був частково зясований під час судового розгляду справи ( щодо індексації та компенсації) ; загальну суму боргу по заробітній платі ( враховуючи індексацію) ; її істотність та співвмірність в порівнянні із сумою середнього заробітку , тому суд вважає, що до стягнення підлягає середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні частково , в сумі 10 000 грн. Згідно ст. 33 Закону України Про оплату праці відповідач повинен індексувати заробітну плату працівника . Аналогічна вимога \~\~\~міститься \~\~\~\~у \~ч. \~\~5 \~ст. \~95 КЗпП України. Вказаний обовязок відповідачем порушено , \~заробітна плата \~[PERSON] не \~\~\~індексувалась за період його \~роботи, так як відповідачем-позивачем до суду не надано ніяких доказів щодо проведення належної індексації заробітної плати. Суд виходить із того , що згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом . У відповідності до розрахунку ( а.с. 135) сума індексації заробітної плати [PERSON] становить 1515, 41 грн. (січень 2015 року - 23,14 грн., лютий 2015 року - 60,90 грн., березень 2015 року - 99,88 грн., квітень 2015 року - 169,30 грн., травень 2015 року - 320,33 грн., червень 2015 року- 534,70 грн., липень 2015 року-307,16 грн.) Вказаний розрахунок відповідачем-позивачем в судовому засіданні не оспорювався. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» відповідач за первісним позовом повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, що становить - щодо невчасно виплаченої індексації заробітної плати , про суми якої зазначено вище , станом на липень 2016 року 465 грн. 86 коп, щодо невчасно виплаченої заробітної плати станом на липень 2016 року 186, 42 коп. Вказані розрахунки відповідачем-позивачем в судовому засіданні не оспорювались. Щодо вирішення вимог за зустрічним позовом, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі , організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків . Судом встановлено, що [PERSON] в період 2015 року під час виконання трудових обовязків купував дизельне пальне ( всього на загальну суму 6 175 грн. 79 коп., ці кошти йому були видані під звіт, що підтверджується копіями видаткових касових ордерів на видачу коштів та звітів про використання коштів , виданих на відрядження або під звіт ( а.с. 30-89) , яке не використовується у господарській діяльності товариства . Вказана обставина підтверджується довідкою відповідача ( а.с. 109). Дія договору оренди його автомобіля товариством, який працює на дизельному пальному, на 2015 рік не продовжувалась, також новий такий договір не укладався, так як докази на підтвердження інших обставин сторони суду не надали. Тому суд вважає, що своїми діями [PERSON] спричинив матеріальну шкоду товариству , яка підлягає стягненню із нього . Суд виходить із того, що на [PERSON] в даному випадку має бути покладена повна матеріальна відповідальність на підставі ч. 1 п. 2 ст. 134 КЗпП України, на підставі якого відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі , організації, у випадку , коли майно на інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. В даному випадку такими разовими документами є долучені по справи копії видаткових касових ордерів, по яких [PERSON] отримував готівкові кошти, в подальшому використавши їх на купівлю дизельного пального в період 2015 року . На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує із відповідача за первісним позовом судовий збір на користь держави, так як позивача звільнено від його сплати, а також понесені позивачем судові витрати на правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам , так як вони документально підтверджені ( а.с. 138) ; за зустрічним позовом : із відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн., так як вони документально підтверджені ( а.с. 25), а суд вимоги задовольняє повністю.

Outcome: partial