Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

17.08.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.07.2005 року Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області, актовий запис №72. В обґрунтування позову зазначила, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з травня 2016 року, вони проживають окремо, спільне життя не склалося через подружню зраду відповідача, який зізнався, що кохає іншу жінку і не бажає проживати в сім'ї. Спору про розділ майна немає. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться мешкати з нею. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Належним чином повідомлені сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про судовий розгляд за його відсутністю не подавав. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи, це дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про одруження та копії свідоцтва про народження, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02.07.2005 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а. с. 6, 7). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Зі змісту позовної заяви, проти якої не подав заперечень відповідач, слідує, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам дружини. Спору про поділ майна, про місце проживання дитини між сторонами немає. Враховуючи, що: позивачка [PERSON] у заяві наполягала на розірванні шлюбу; відповідач [PERSON] будь-яких заперечень проти позовної заяви не надав, чим виявив байдуже ставлення до збереження сім'ї; подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивачки, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивачки судові витрати: 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved