Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

16.08.2017 року позивач [PERSON] управління Національної поліції в Миколаївській області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач 07.11.2015 року наказом ГУНП в Миколаївській області №3, був призначений на посаду інспектора Южноукраїнського відділення поліції ГУНП в Миколаївській області. Наказом ГУНП в Миколаївській області №213 від 01.08.2016 року, звільнений зі служби в поліції за ст. 77 п.1) ч.4 Закону України «Про національну поліцію», у звязку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів. 31.08.2016 року [PERSON] була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 60 813.90 грн.. Однак, 29.08.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправним та скасування наказу №213 від 01.08.2016 року в частині звільнення у звязку зі скороченням штатів, поновлення на службі в поліції, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.11.2016 року позов [PERSON] задоволено, поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.08.2016 року по 18.11.2016 року в сумі 14 854.40 грн., без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню та стягнуто заробітну плату за один місяць в розмірі 5 785.16 грн.. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017 року апеляційна скарга ГУНП в Миколаївській області, залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції, без змін. Оскільки відпали підстави для виплати відповідачу одноразової грошової допомоги при звільненні у звязку зі скороченням штату, вважає що виплачена допомога в сумі 60 813.90 грн. підлягає поверненню роботодавцю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила про задоволення позову. Відповідач в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та пояснив, що вказану грошову допомогу він отримав на правових підставах, а тому вважає, що повертати її не повинен. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні також просив відмовити у задоволенні позову пояснивши, що норми трудового законодавства дозволяють стягнути з працівника лише заподіяну шкоду, яка була виявлена роботодавцем при звільненні. А згідно правової позиції ВСУ, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. З письмових матеріалів справи вбачається, що [PERSON], наказом ГУНП в Миколаївській області №3 від 07.11.2015 року, був призначений на посаду інспектора Южноукраїнського відділення поліції ГУНП в Миколаївській області. (а.с. 10). Звільнений із займаної посади на підставі наказу ГУНП в Миколаївській області №213 від 01.08.2016 року у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів на підставі ст. 77 ч. 1 п.4 Закону України «Про національну поліцію» (а.с. 11). У звязку зі звільненням відповідачу виплачена одноразова грошова допомога в сумі 60813.90 грн. (а.с. 13). Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні врегульована ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та виплачується на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей». Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.11.2016 року ухваленою за позовом [PERSON] про визнання дій протиправними, скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, відповідача поновлено на посаді інспектора Южноукраїнського відділення поліції ГУНП в Миколаївській області з 02.08.2016 року та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.14-15). Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017 року постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.11.2016 року, залишена без змін (а.с.16-17). Наказом ГУНП в Миколаївській області №353 о/с від 19.12.2016 року [PERSON] поновлений на посаді інспектора Южноукраїнського відділення поліції ГУНП в Миколаївській області (а.с. 12). Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Позивач посилається, що відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту цієї норми закону вбачається, що зобовязання у звязку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. Отже, конструкція статті 1212 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. При цьому, ст. 1215 ЦК України передбачає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Аналогічну правову позицію містить постанова Верховного Суду України від 01.02.2017 року у Справі № 6-2711цс16. В судовому засіданні встановлено, що набуті [PERSON] грошові кошти у вигляді одноразової допомоги при звільненні не були результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила виплату. Недобросовісність з боку набувача коштів, судом також не встановлена. Окрім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року регламентовано, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорваті» та у справі «Трґо проти Хорватії». Таким чином, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.1215 ЦК України, оскільки, в даному випадку грошова допомога, яка є предметом спору, була надана позивачу [PERSON], як засіб до існування після звільнення за скороченням. За такого суд вважає, що підстави для задоволення позову Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області до [PERSON] про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні, відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed