Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

17.07.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки і піклування Лиманської міської ради Донецької області, про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] в її доньки [PERSON] , народилась дитина - [PERSON] . Ця неповнолітня особа є відповідно онукою позивача. З моменту народження, тобто з [INFO] неповнолітня дитина [PERSON] проживала разом з позивачем [PERSON] [PERSON] з того часу не підтримує зв`язків з дитиною, не бере участі в її житті, залишила доньку на утримання [PERSON] .. [PERSON] веде антисоціальний образ життя, зловживає спиртними напоями. З 2009 року і до теперішнього часу відповідальність за виховання та утримання дитини взяла на себе позивач [PERSON] , її бабуся. Онука мешкає з нею, як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . З онукою у позивача склалися дружні, теплі, довірчі відносини. За весь період часу, який дитина проживає з позивачем, відповідач самоусунулась від виховання своєї доньки, не відвідує дитину, не цікавиться її станом здоров`я, успіхами в навчанні. Позивач вважає, що відповідач свідомо і умисно ухиляється від участі в вихованні своєї дитини. Натомість [PERSON] забезпечує дитину житлом, допомагає їй здобувати повну загальну середню освіту, піклується про стан здоров`я дитини та своєчасність медичних оглядів. З огляду на це, [PERSON] просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини. Позивач [PERSON] та представник третьої особи - органу опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області Голєв С.І., належним чином повідовлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, надали заяви про проведення судового засідання по справі без їх участі, на позовних вимогах наполягали, просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Краснолиманського міського суду Донецької області, в судове засідання не прибула, клопотань про розгляд справи за її відсутності не надала, відзив на позовну заяву від неї до суду не надходив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , народилась у м. Біднодем`янівськ Пензенської області, є громадянкою України, внесена до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, з 29.05.1992 року має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає, як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3,4). З наданих [PERSON] копій документів вбачається, що відповідач [PERSON] є рідною донькою позивача в справі. Неповнолітня [PERSON] народилась [INFO] в м. Горлівка Донецької області, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , відомості про якого вказані, відповідно до вимог ст. 135 СК України (а.с. 5-7). Дівчина навчається в 4-Б класі Лиманської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 (а.с. 9), перебуває на обліку у лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Лиманської міської ради» соматично здорова (а.с. 12,14). Зі змісту інформаційної довідки, складеної 13.06.2019 року органом місцевого самоврядування та громадської характеристики вбачається, що [PERSON] одна виховує свою онуку [PERSON] , [INFO] (а.с.11,13). Згідно з актом обстеження умов проживання [PERSON] та її онуки [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , умови проживання неповнолітньої дитини задовільні (а.с. 10). Відповідно до висновку № 17 від 13.07.2020 року Орган опіки та піклування Лиманської міської ради вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач повністю відсторонилась від виховання та матеріального утримання дитини (а.с. 8). Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з такого. Згідно зі ст. 32 Конституції України «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України…». «…Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою» (ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» «…Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків». Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» «Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини… Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей…, захищає права сім`ї». «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили» (ст. 14 згаданого Закону). Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття; малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно зі ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі - позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН про права дитини Держави - Сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення,не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, протоколів до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні такої категорії справ про позбавлення батьківських прав Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Савіни проти України» (Case of Saviny v. Ukraine, заява № 39948/06, від 18.12.2008 року, пп.47-51) в черговий раз зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (п. 47 вказаного рішення Суду) Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей п. 2 ст. 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає ст.8 Конвенції (п. 48 згаданого рішення Суду). Суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (п.49 наведеного рішення Суду) Потрібно з`ясовувати наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (п.50 вказаного рішення Суду). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (п. 51 згаданого рішення Суду). Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , оскільки такий висновок вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на неповнолітню дитину відповідача, відповідач життям та здоров`ям власної доньки не цікавиться, матеріально та морально дитині не допомагає. Нормами ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» до числа дітей, позбавлених батьківського піклування, віднесено,зокрема, дітей, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав. Згідно зі ст. 11 згаданого Закону органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо встановлення статусу дитини,позбавленої батьківського піклування, надання опіки та піклування над дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування, соціальний захист і захист особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей; впровадження пріоритетних форм влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування. Отже, ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , суд вважає за необхідне передати неповнолітню [PERSON] , [INFO] , позивачу [PERSON] .. Згідно із ч.3 ст. 166 СК України у разі задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платників аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, в порядку ч. 2 ст. 193 СК України, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Згідно ч. 3 ст. 193 СК України, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Тому суд дійшов висновку про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання її неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] було відстрочено сплату судового збору, у зв`язку з скрутним матеріальним становищем. Суд враховує задоволення позовних вимог за наслідками розгляду справи. Отже, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави витрати щодо сплати судового збору (за вимогу про позбавлення батьківських прав) в розмірі 840,80 грн.. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях (п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Відтак, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.. Суд додатково вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved