Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

16 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Позивач, як спадкоємець першої черги, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус повідомив про існування заповіту не на його користь. Позивач вважає, що заповіт не відповідає внутрішньому волевиявленню особи, а тому просить визнати недійсним заповіт, що є у спадковій справі №85/2018, заведеній 27.07.2018 після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року до участі у справі залучено третю особу - [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] . Ухвалою суду від 29 травня 2020 року до участі у справі залучено третю особу - Садівську сільську раду Голопристанського району Херсонської області, яку ухвалою суду від 26 січня 2021 року замінено на Чулаківську сільську об`єднану територіальну громаду. Ухвалами суду від 12 березня 2020 року, 29 травня 2020 року, 21 липня 2020 року витребувано необхідні докази за клопотанням представника позивача. Ухвалою суду від 09 вересня 2020 року у справі призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання. 18 лютого 2021 року позивачем подано доповнення до позовної заяви, якими фактично змінено підстави позову. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 19 лютого 2021 року, суд відмовив у прийнятті даних доповнень, оскільки вимоги, якими позивач доповнив позов, жодним чином не пов`язані з підставами поданого позову в первісній редакції та вказана заява ґрунтується вже на нових обставинах та фактично позивачем складено новий позов. Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Міхалкова Л.В. підтримали заявлені вимоги і просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач та її представник адвокат Вічна І.М. заперечували проти заявлених вимог, оскільки позивачем не доведено наявність підстав, які б мали наслідком недійсність заповіту. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] 27.07.2018 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька. Приватний нотаріус Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області Негра Л.А. листом №205/02-14 від 26.09.2019 повідомив, що після смерті [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу №85/2018, спадкодавцем залишено заповіт не на користь [PERSON] (а.с. 9). Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] 11 травня 2018 року на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно з яким все належне йому майно заповів [PERSON] . Заповіт посвідчено 11 травня 2018 року секретарем виконкому Садівської сільської ради Смольяніновою Н.О. (а.с. 31). Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилається на те, що батько не підписував ніякого заповіту або не усвідомлював значення своїх дій, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а тому заповіт є недійсним. Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами визнаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно припису ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України). Ч. 4 ст. 77 ЦПК України встановлює, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 78 процесуального Закону суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Частина 7 ст. 81 ЦПК встановлює заборону для суду збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не заявлялося клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи для визначення наявності стану, в якому [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними. У зв`язку з відсутністю висновку відповідної експертизи відсутні підстави вважати, що мала місце абсолютна неспроможність спадкодавця у момент складання ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише є твердження позивача про те, що існуючі в той час обставини істотно впливали на здатність спадкодавця усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного заповіту недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України. За клопотанням представника позивача судом було призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу. Згідно з повідомленням експерта №20-744 від 14.12.2020 надати висновок судової почеркознавчої експертизи не є можливим у зв`язку з відсутністю додаткових матеріалів необхідних для виконання експертизи та несплатою рахунку (а.с. 109-110). Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження існування будь-яких обставин, які б свідчили про те, що волевиявлення на складання заповіту було відсутнє, в момент складання заповіту [PERSON] перебував під психічним чи фізичним тиском, та/або [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій. З огляду на наведене, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому суд відмовляє в задоволенні даного позову.

Outcome: dismissed