Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

16.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 08.02.2017 року уточнив та просить встановити факт не проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] в будинку № 87 по вул. Свято-Нікольська в м. Ізмаїл Одеської області на час відкриття спадщини, а саме на 19.12.2013 року, визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Свято Нікольська, 87, свої вимоги мотивує тим, що вищевказане майно належить його батьку [PERSON]. 19.12.2013 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та надвірним спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Свято- Нікольська, 87. Позивач прийняв спадщину, оскільки у встановлений законом строк звернувся з заявою про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено, у звязку з тим, що між спадкоємцями є спір з питання розподілу спадкового майна. Крім цього, зазначає, що [PERSON] хоч і зареєстрований був разом із спадкодавцем, але на час відкриття спадщини не мешкав спільно із [PERSON], оскільки мешкав в будинку № 73 по вул. Соборна в м. Ізмаїл Одеської області, тобто вважається таким, який фактично не прийняв спадщину. Позивач та його представники в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягають на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 77). Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Дзержинського, 87 на підставі договору купівлі продажу від 17.03.1969 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1/686, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 28/64 від 27.03.1969 року (1/4 частка) та на підставі рішення Ізмаїльського міського народного суду від 13.10.1988 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 28/121 від 01.03.1989 року (3/4 частки). Розпорядженням Ізмаїльського міського голови № 57р від 19.02.2016 року, вулиця Дзержинського була перейменована на вулицю Свято Нікольську. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 373302 від 02.04.2014 року, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 19.12.2013 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Свято Нікольська, 87. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь який час скасувати заповіт. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 37427253 від 21.05.2014 року, наданої приватним нотаріусом [PERSON], заповіт [PERSON] був скасований заявою від 12.01.2010 року. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 274761, виданим 06.01.1972 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м. Ізмаїл; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-АГ № 649774, виданим 12.05.1970 року бюро записів актів громадянського стану по м. Ізмаїл. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами 1, 6 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що сама по собі реєстрація місця проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] мешкав сам, його син [PERSON] мешкав у своєї дружини в с. Сафяни Ізмаїльського району Одеської області. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] мешкав в будинку № 87 по вул. Свято Нікольська в м. Ізмаїл Одеської області один, жодного з синів вона не бачила, побачила їх лише коли його поховали. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що мешкає навпроти [PERSON], сини разом з ним не мешкали, [PERSON] підтримував відносини з сином [PERSON], сина [PERSON] вона не бачила. Після смерті [PERSON], в його будинку ніхто не мешкає. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] мешкав один в будинку № 87 по вул. Свято Нікольська в м. Ізмаїл Одеської області, його син [PERSON] разом з ним не мешкав. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що на момент смерті [PERSON] разом з ним ніхто не мешкав, син [PERSON] там не проживав, бачив його лише після смерті [PERSON] Згідно листа, наданого Головним центром обробки спеціальної інформації Держприкордонної служби України, [PERSON], [INFO], перетинав кордон України 03.05.2013 року, та вїхав на територію України 08.10.2013 року. Крім цього, за час розгляду справи, судові повістки відповідачу направлялись на адресу: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Свято Нікольська, 87, однак всі конверти повертались з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Таким чином, можна зробити висновок, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно не проживав разом із спадкодавцем [PERSON] в будинку № 87 по вул. Свято-Нікольська в м. Ізмаїл Одеської області, хоча і був зареєстрований разом з ним. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що у встановлений законом строк [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] від 17.05.2016 року № 278/02-14, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що між спадкоємцями є спір з питання розподілу спадкового майна. [PERSON], у встановлений законом строк не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, як було встановлено в судовому засіданні, на час відкриття спадщини постійно не проживав разом із спадкодавцем, тобто вважається таким, який фактично не прийняв спадщину. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] на час відкриття спадщини постійно не проживав разом із спадкодавцем, хоча і був зареєстрований разом з ним, отже підлягають задоволенню вимоги позивача про встановлення факту не проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] в будинку № 87 по вул. Свято-Нікольська в м. Ізмаїл Одеської області на час відкриття спадщини, а саме на 19.12.2013 року та визнання за [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 19.12.2013 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Свято Нікольська, 87. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved