Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

16 листопада 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить усунути перешкоди у здійсненні ним прав власника жилого приміщення - квартири [ADDRESS] по розпорядженню та користуванню належним йому на праві приватної власності нерухомим майном, визнавши [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яку він придбав у приватну власність на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 27 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 1145. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов'язаний був знятися з реєстрації до 03 листопада 2017 року, проте до цього часу він не знялася з реєстрації, що створює позивачу перешкоди у користуванні своєю приватною власністю у повному обсязі та реалізації прав на неї. Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, розгляд даної справи після набрання чинності даним Кодексом здійснено за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Від позивача надійшла до суду заява, в якій він просив проводити розгляд справи за його відсутності та задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи за правилами ст. 128-130 ЦПК України був повідомлений двічі, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав. Тому за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст. ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області 27 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 1145, позивач [PERSON], придбав у [PERSON], який діяв від свого імені та імені [PERSON], в приватну власність жиле приміщення за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 14 вказаного договору продавці взяли на себе зобов'язання знятися з реєстраційного обліку не пізніше 03 листопада 2017 року. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджено, що право приватної власності позивача на вказане нерухоме майно було зареєстровано в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Згідно довідки управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 15.11.2017 року [PERSON], відповідач у справі, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Позивачем [PERSON] 10 листопада 2017 року були укладені договори з КП «УЖКГ» за № 161 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; з КП «ЖКЦ» за № 6149 про надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкової території, з КП «Славутич-водоканал» за № 225 з централізованого водопостачання та водовідведення. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач, як власник жилого приміщення, після набуття його у власність не вступав ні в які договірні відносини з відповідачем, і, відповідно, не надавав йому ніякого права на подальше користування чи проживання у належному йому на праві власності жилому приміщенні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд. Як зазначено у ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 346 ЦК України право власності припиняється в результаті відчуження власником майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що відповідач не вступав з новим власником, позивачем у справі, в договірні відносини щодо встановлення порядку користування спірним жилим приміщенням, а останній не надавав йому такого права, крім того, умовами договору купівлі-продажу нерухомого майна передбачено вимогу зняття відповідача з реєстрації за адресою спірного жилого приміщення, суд вважає, що є достатні підстави для визнання відповідача особою, що втратила право користування цим жилим приміщенням. За таких обставин суд вважає, що необхідно усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування нею. За змістом ст. 141 ЦПК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнений позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved