Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

16 жовтня 2014 року представник позивачів за дорученням [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] та Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання розпорядження №1431 від 24 травня 1996 року і виданого на його підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 травня 1996 року, видане Первомайським міським комітетом житлово-комунального господарства Миколаївської області на квартиру [ADDRESS] - недійсним. Просили поновити право на приватизацію квартири та визнати за ними право власності на вище вказану квартиру. В обґрунтування позову зазначили, що 24 травня 1996 року відповідач приватизував на себе квартиру [ADDRESS]. На час приватизації в квартирі як одна сім»я постійно проживали: відповідач [PERSON] та позивачі: [PERSON] і на той час неповнолітні дітьми [PERSON] та [PERSON] Заяву про приватизацію квартири до органу з приватизації надавав [PERSON] та завірив дружину [PERSON] в тому, що квартира буде приватизована на всіх членів сім»ї. Вважають, що в свідоцтві про право власності на житло від 24.05.1996 року міський комітет житлово-комунального господарства помилково не записали позивачів як членів сім»ї відповідача. Помилка відбулась через те, що позивачі в 1993 році переїхали із Росії на постійне місце проживання до України в м. Первомайськ Миколаївської області та поселились для проживання у спірну квартиру та проживають в ній до теперішнього часу. В 1996 році на сім»ю із 4-х осіб була надана спірна квартира, вони всі проживали в квартирі, однак прописаний був лише [PERSON], тому приватизація відбулась лише на нього. Про те, що відповідач приватизував квартиру на себе вони дізнались лише в 2013 році коли в судовому порядку ставили питання про визнання його померлим. Позивач [PERSON] була прописана в квартирі після оформлення тимчасової посвідки на постійне місце проживання на Україні, як громадянку Росії її прописали в спірній квартирі після її приватизації. Відповідач в квартирі не проживає з 2006 року. Позивачі в судове засідання не з»явились, представник позивачів в судовому засіданні уточнила позовні вимоги просила визнання розпорядження №1431 від 24 травня 1996 року виданого на його підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 травня 1996 року, видане Первомайським міським комітетом житлово-комунального господарства Миколаївської області на квартиру [ADDRESS] - недійсним, просила поновити право на приватизацію квартири та визнати за позивачами право власності на вище вказану квартиру а також визнати причину пропуску строку звернення до суду за захистом порушених прав поважною та поновити строк позовної давності. В суді уточнила, що про те, що спірна квартира приватизована лише на відповідача позивачі дізнались лише на початку травня 2014 року. Відповідач [PERSON] та його представник за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та просили відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що в період написання заяви про приватизацію спірної квартири відповідач з колишньою дружиною позивачкою [PERSON] та в присутності дітей [PERSON], [PERSON] неодноразово обговорювали питання приватизації та яким чином можливо на громадянку іншої держави приватизувати частину квартири. Вони разом звертались до Первомайської міської ради Миколаївської області, але їм було відмовлено в зв'язку з тим, що [PERSON] не являється громадянкою України та не зареєстрована в даному приміщенні. В 2006 році він поїхав на заробітки у зв'язку з чим всі документи на квартиру залишились позивачам, тому вони не могли не знати кому належить дана квартира. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в момент досягнення повноліття могли звернутись за захистом порушених прав однак протягом 14 років до суду не звертались. Колишня дружина позивач [PERSON] на момент приватизації була громадянкою Росії, тому не мала права на приватизацію спірної квартири. Просили відмовити в задоволенні позову посилаючись на пропуск строку позовної давності. Представник відповідача Первомайської міської ради Миколаївської області в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши сторони, свідків дійшов слідуючого. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом житлово-комунального господарства від 24.05.1996 року. На момент приватизації квартири в квартирі був прописаний [PERSON] ( довідка про склад сім»ї). На момент приватизації його колишня дружина позивачка [PERSON] була громадянкою Росії, проти даного факту сторони не заперечували. Відповідно до ст..1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» N 2482-XII від 19 червня 1992 року приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За такого суд, вважає, що позивачкою [PERSON] не доведено порушення її прав при здійсненні приватизації житла, яка була проведена з дотриманням вимог, передбачених законом, а тому не має підстав для визнання недійсними розпорядження органу приватизації і свідоцтва про право власності на житло. Відповідно до норм ЦК та СК за неповнолітніх осіб, які не досягли 18-річного віку, угоди укладають від їх імені батьки. При цьому, до членів сім'ї наймача включаються тільки громадяни, які постійно проживають у квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Позивачі [PERSON] та [PERSON] на підтвердження обґрунтованості своїх доводів не надали допустимих та достеменних доказів. Крім того, з моменту приватизації спірної квартири минуло 19-ть років, поважності причин пропуску строку позовної давності позивачі не навели, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed