Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

16 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 18 листопада 2005 року він уклав шлюб з відповідачкою, від якого вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини суттєво погіршилася з 2012 року через те, що відповідач стала ставитись до нього зневажливо, припинила виконувати свої обов'язки, як дружина, а зневажливість до його гідності та честі, остаточно призвела до втрати взаєморозуміння та різних поглядів та сімейного життя. 9 жовтня 2014 року ухвалою суду сторонам було надано строк для примирення (а.с.17). В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги, оскільки вжити судом заходи щодо примирення сторін позитивного результату не дали, відповідач свого ставлення не змінила та майже не намагалась з ним примирятися. Відповідач заперечувала проти позовних вимог, а після спливу строку на примирення в судове засідання не з'явилася. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 листопада 2005 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.6). В судовому засіданні сторони визнали, що шлюбні відносини суттєво погіршилися між ними у 2012 році, а з вересня 2014 року вони стали проживати окремо : позивач пішов проживати до своєї матері, а відповідачка залишилася проживати у квартирі разом із дорослим сином від свого першого шлюбу. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає те, що дружина припинила виконувати свої обов'язки, не готовить їжу, не прасує його одежу та постійно принижує його гідність та честь, що остаточно призвело до втрати взаєморозуміння між ними та небажання продовжувати сімейне життя. Саме таке ставлення дружини до нього, стало наслідком розладу у сім'ї, після чого він став проживати окремо. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Згідно п. 10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд застосовував передбачені ч. 1 ст. 111 СК України заходи щодо примирення подружжя. 9 жовтня 2014 року суд своєю ухвалою надавав сторонам строк для примирення (а.с.17). Позивач в судовому засіданні наголосив на тому, що відповідач заходів для примирення жодних не вживала та не бажає цього робити, а на протязі всього часу примирення, разом із своїм старшим сином лише пригнічували його, не намагаючись майже вжити заходів для продовження спільного проживання у квартирі. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначається, що якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З огляду на те, що позивач після спливу строку на примирення наполягає на задоволенні позовних вимог, а відповідач в судове засідання не з'явилася, про свій намір зберегти сімейні стосунки не наголосила, а заходів примирення зі свого боку жодних не здійснила, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved