Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

15.09.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів до відповідача [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: та Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) і орган опіки і піклування при виконкомі Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 30.09.2020 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 26.11.2020 року. 02.11.2020 року від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог. 26.11.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва за клопотанням представника позивача до 22.12.2020 року. 22.12.2020 року позивачем надана уточнена позовна заява. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести відповідні зміни до актового запису №м 93 про народження [PERSON] , [INFO] , включивши відомості про батька дитини [PERSON] . Стягнути із відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: З липня 2006 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем - [PERSON] . Дошлюбне її прізвище « [PERSON] » В період спільного проживання з відповідачем у них народився син - [PERSON] , [INFO] , про що виконкомом Верхівцевсьої міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зроблений відповідний запис № 93 від 02.09.2008 року. Запис про батька дитини зроблений з її слів відповідно до ст. 135 СК України, так як відповідач відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. В свідоцтві про народження дитини, в графі батько записаний відповідач за її дівочим прізвищем. 11.02.2017 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Спільне життя з відповідачем у них не склалось і з січня 2009 року вони припинили фактичні шлюбні відносини та почали проживати окремо. З цього час їх син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що й стало підставою звернення до суду В підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав за підставами, викладеними в позовні заяві та просив їх задовольнити. В подальшому в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився подавши заяву про визнання позову. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явились про дату час і місце повідомлені належним чином. Письмових пояснень суду не надали. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з липня 2006 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, що визнається сторонами, тому даний факт суд вважає встановленим. Дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] », яке в подальшому позивач змінила на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва шлюб від 11.02.2017 року серія [NUMBER] В період спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , про що виконкомом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зроблений відповідний запис № 93 від 02.09.2008 року. Запис про батька дитини зроблений з слів позивача відповідно до ст. 135 СК України. В свідоцтві про народження дитини, в графі «батько» записана особа за дівочим прізвищем позивача, але з іменем та по батькові відповідача . Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України - Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану Відповідно до ч. 1,2,3, ст. 128 СК України - \~За відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2003 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розглядів справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка на момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України - Доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи . Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України - Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оцінюючи всі надані суду докази, а також виходячи з того, що відповідач визнає себе батьком дитини [PERSON] , [INFO] і будь - якого обґрунтованого сумніву того, що відповідач [PERSON] , є батьком дитини [PERSON] , [INFO] у суду немає, суд приходить до висновку що факт наявності кровного споріднення між відповідачем [PERSON] , і дитиною [PERSON] , [INFO] є доведеним. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача батьком дитини - [PERSON] , [INFO] Внести зміни до актового запису № 93 від 02 вересня 2008 року, здійснених виконавчим комітетом Верхівцевської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , вказавши батьком дитини: [PERSON] . Відомості про матір залишити без змін. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про зміну прізвища дитини, дане питання судом не вирішуються, а по батькові дитини співпадає з власним іменем відповідача. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так як відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом . Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що позивач бажає отримувати аліменти з відповідача в частці від прибутку відповідача, тобто позивачем обраний саме такий спосіб захисту прав, тому суд вважає, що аліменти на утримання дитини повинні бути стягненні в такий спосіб . Так як спосіб стягнення аліментів у відповідності до норм Сімейного кодексу України обирається стягувачем. При визначенні розміру аліментів судом враховується що відповідачем визнані позовні вимоги в повному обсязі, тому суд вважає за можливе їх задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів його заробітку ( доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 15.09.2020 року. Тому аліменти на утримання дитини, суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України - У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову Так як відповідачем визнані позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачеві з державного бюджету позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого відповідно до квитанції № 5 від 14 вересня 2020 року в АТ «Ощад Банк» в сумі 420 грн.. 40 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в іншій частині судові витрати по сплаті судового збору в сумі 420 грн. 40 коп., стягнути з відповідача на користь позивача. оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог. Також з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., за позовними вимогами про стягнення аліментів. за якими позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 5 СК України.

Outcome: approved