Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

15.04.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, в якому просив суд: - визнати незаконним та скасувати наказ в.о. генерального директора Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» від 18.01.2019 року №46-п «Про звільнення»; - визнати незаконним звільненні позивача з посади головного бухгалтера Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд»; - поновити позивача на посаді головного бухгалтера Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» з 18.01.2019 року; - стягнути з Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; - стягнути з Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з незаконним звільненням в розмірі 10000,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що наказом в.о. генерального директора Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» від 06.07.2018 року №699-п «Про прийняття на роботу» позивача було прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера КО «Київзеленбуд». Наказом в.о. генерального директора КО «Київзеленбуд» від 18.01.2018 року №46-п «Про звільнення» позивача звільнено, як зазначено у змісті наказу, з посади «…головного бухгалтера відділу бухгалтерії 18 січня 2019 року п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин». Позивач вважає звільнення неправомірним, а наказ 46-п незаконним та таким що підлягає скасуванню. Зокрема, позивач зазначає, що 11.01.2019 року на підставі медичної довідки (форма №080-1/о) про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді від 09.01.2019 року №2 на ім`я відповідача позивачем було подано заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати. 15.01.2019 року із телефонної розмови з працівником кадрової служби позивачу стало відомо, що у наданні відпустки їй було відмовлено, оскільки медична довідка видана з порушеннями, а саме не містила відповідного штампу закладу охорони здоров`я. 16.01.2019 року у кадровій службі позивачу повернули довідку. Після вжитих заходів щодо виправлення недоліків 17.01.2019 року позивач рекомендованим листом з описом про вкладення надіслала довідку разом з новою заявою від 17.01.2019 року про надання відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною з 21.01.2019 року. Вказаний лист відповідачем отримано 18.01.2019 року. Офіційну відмову відповідача у наданні відпустки позивач отримала поштою 21.01.2019 року, тобто після звільнення. У листі №226-142 від 14.01.2019 року відповідач мотивував свою відмову у наданні відпустки тим, що довідка не відповідає вимогам п. 5 та п. 19 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-1/о «Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді», затвердженої наказом МОЗ України від 11.06.2012 року №430, та видана із численними порушеннями норм матеріального права. 21.01.2019 року позивачка приїхала на роботу та надала до кадрової служби листок непрацездатності серії АДХ №285420, однак позивачу відмовили у його прийнятті посилаючись на усну заборону в.о. генерального директора приймати від позивача будь-які документи. Позивачу повідомили, що її звільнено і надали на ознайомлення оскаржуваний наказ 46-п. Позивачка зазначає, що в порушення вимог ст. 47 КЗпП України відповідач відмовив їй у наданні копії наказу про звільнення та видачі трудової книжки, і лише 24.01.2019 року на підставі письмової заяви-вимоги (вх. №226/В-4 від 24.01.2019 року) позивачу було видано трудову книжку та витяг з оскаржуваного наказу, а не копію цього наказу, на підтвердження чого представниками відповідача було складено акт від 24.01.2019 року «Про видачу гр. [PERSON] документів». З витягу наказу 46-п вбачалось, що позивача звільнено на підставі акту службового розслідування від 17.01.2019 року. Вказаний акт службового розслідування від 17.01.2019 року, за твердженням позивача, їй не надавався, його зміст позивачу не відомий, жодних пояснень від позивача не відбиралось. У зв`язку з наведеним позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст.ст. 147, 149 КЗпП України. Крім того, позивач зазначає, що в порушення норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України її було звільнено під час тимчасової непрацездатності. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення ч. 1 ст. 235 КЗпП України, а також зазначає, що незаконні дії відповідача порушують її законне право на працю та завдали їй моральних страждань. Моральна шкода завдана в результаті відмови у наданні відпустки для догляду за хворою дитиною та незаконного звільнення. Зокрема, позивач зазначає, що відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя і незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань. Позивачка вказує, що втратила душевний спокій, часто перебуває в роздратованому та вкрай пригніченому стані. Порушення звичного ритму життя позбавило позивача душевного спокою та впевненості у майбутньому, оскільки спроби знайти роботу з достойним рівнем заробітної плати, яка б відповідала рівню професійних якостей та навичок, унеможливлюється з огляду на внесений відповідачем до трудової книжки позивача запис, який кидає тінь на її ділову репутацію, змушуючи потенційних роботодавців з недовірою, осторогою та упередженістю ставитись до позивача як до потенційного працівника. Також позивач вказує, що своїми незаконними діями відповідач позбавив її можливості дбати про свою хвору дитину, яка потребує допомоги та домашнього догляду, а думки про те, що неспроможність купувати ліки може призвести до тяжких наслідків не дають позивачу спокою і сильні переживання викликають безсоння. Позивач зазначає, що цілком розуміє, що стан постійного стресу, моральне пригнічення, що межує з депресією в подальшому може негативно відобразитись на її здоров`ї, але й усвідомлення того, що не тільки її здоров`я, а й здоров`я її дитини стали заручниками незаконних дій відповідача, не дають спокою позивачу. Тому, враховуючи зазначені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду, яку остання оцінює у розмірі 10000,00 грн. Щодо пропуску строку звернення до суду, позивачка зазначає, що 21.02.2019 року у встановлений ст. 233 КЗпП України строк вона подала до суду позовну заяву про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, яка була зареєстрована у канцелярії суду за вхідним номером 12033 від 21.02.2019 року. Разом з позовною заявою позивачем було подано заявку про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення, але впродовж тривалого часу жодного повідомлення чи поштового відправлення на вказану у позовній заяві адресу позивачка не отримувала і лише за допомогою сервісу «Стан розгляду справ» 11.04.2019 року вона дізналась про те, що ухвалою суду від 08.04.2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві. В ухвалі суду від 08.04.2019 року зазначалось, що ухвалою суду від 25.02.2019 року її позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, однак зазначену ухвалу суду поштовим відділенням повернуто на адресу суду за закінченням встановленого строку зберігання. Позивач зазначає, що ухвалу суду від 25.02.2019 року вона не отримувала та їй не було відмово про її існування, а поштове відділення не повідомляло позивача про кореспонденцію, яка надійшла на її ім`я. За таких обставин та посилаючись на положення п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9, позивачка вважає причини пропуску нею строку звернення до суду поважними, оскільки строк пропущений з незалежних від неї причин, а тому просить поновити їй строк звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 19.04.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 22.05.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що в наказі про звільнення відповідачем було зазначено причиною звільнення позивача - акт комісії службового розслідування від 17.01.2019 року. В акті службового розслідування комісією було встановлено в діях позивача порушення трудової дисципліни, нехтування своїми безпосередніми службовими обов`язками та скоєння дисциплінарного проступку, пов`язаного з порушенням трудової дисципліни. Відповідач посилаючись на положення ст.ст. 139, 140 КЗпП України зазначає, що за період роботи позивача, остання зарекомендувала себе з не найкращого боку, до роботи відносилась недбало, неодноразово порушувала трудову дисципліну, зокрема щодо виконання своїх безпосередніх трудових обов`язків, а саме: відмовилась підписувати бухгалтерські документи щодо результатів проведеної інвентаризації за 2018 рік; можлива втрата позивачем криптографічного захисту інформації, за допомогою якого здійснюється дистанційне обслуговування в системі «Клієнт Казначейства-Казначейство». Крім того, відповідач посилається на те, що внаслідок довготривалої тимчасової непрацездатності позивача (з 23.11.2018 по 27.11.2018, з 28.11.2018 по 10.12.2018, з 18.12.2018 по 29.12.2018, з 02.01.2019 по 11.01.2019), відбувся дисбаланс в роботі відділу бухгалтерії та загроза настання негативних наслідків і зриву всієї роботи об`єднання в кінці 2018 року. 11.01.2019 року позивачка подала заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 14.01.2019 року та Довідку №2 від 09.01.2019 року «Про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді». Однак вказана довідка була видана з численними порушеннями Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-1/о «Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді», а саме у верхньому лівому куті відсутнє найменування міністерства, іншого органу виконавчої влади, підприємства, установи, організації до сфери управління якого належить заклад охорони здоров`я, найменування та місцезнаходження (повна поштова адреса) закладу охорони здоров`я, де заповнюється форма, та код за ЄДРПОУ, що не відповідає п. 5 Інструкції, крім того порушено п. 19 Інструкції, оскільки довідка не засвідчена та не містить печатки закладу охорони здоров`я, яким вона видана, тому, на думку відповідача, довідка не є документом на підставі якого можливо надати вказану відпустку. 14.01.2019 року позивачу рекомендованим листом було направлено лист-звернення щодо невідповідності довідки вимогам зазначеної Інструкції. 14-15.01.2019 року позивачка не вийшла на роботу, що було зафіксовано відповідним актом. При цьому, за твердженням відповідача, керівництво підприємства вжило всіх можливих заходів з метою з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці, зокрема з позивачем неодноразово намагались зв`язатись телефоном, однак позивачка на зв`язок не виходила. 14.01.2019 року о 18 год. 00 хв. комісією був складений акт відсутності головного бухгалтера на робочому місці з 09.00 год. до 18.00 год. 14.01.2019 року. 15.01.2019 року о 18.00 год. комісією був також складений акт відсутності головного бухгалтера на робочому місці з 09.00 год. до 18.00 го. 15.01.2019 року. 16.01.2019 року близько 12.50 год. позивачу в усному порядку було надано роз`яснення щодо невідповідності довідки чинному законодавству України, однак позивачка ніяких пояснень щодо цього керівництву не надала і забрала оригінал довідки. Відповідач зазначає, що 16.01.2019 року в.о. начальника відділу з персоналу позивачу було надане письмове повідомлення з проханням до 14.00 год. надати письмове пояснення щодо відсутності на робочому місці 14.01.2019, 15.01.2019 та 16.01.2019, однак позивачка ознайомившись з повідомленням відмовились від підпису про отримання повідомлення, нічим не мотивуючи свою відмову, та відмовилась надавати пояснення, про що було складено відповідний акт. Після цього позивачка забрала оригінал довідки та вийшла за територію підприємства. 16.01.2019 о 18.00 год. комісією був складений акт відсутності головного бухгалтера на робочому місці з 09.00 год. до 18.00 го. 16.01.2019 року. В період з 14.01.2019 року по 16.01.2019 року позивачка була відсутня на робочому місці без поважних причин. Дирекцією підприємства проаналізувавши всі факти і обставини даної ситуації та беручі до уваги рекомендації комісії з службового розслідування від 17.01.2019 року,

Outcome: partial