Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

17.02.2020 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Наше місто»; Запорізька міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач зареєстрований та проживає у гуртожитку в кімнаті [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстровані відповідачі, які з липня 2013 року і по сьогодні у кімнаті не проживають, не сплачують комунальні послуги та не беруть участі в утриманні кімнати у гуртожитку. Сплату комунальних послуг несе [PERSON] . Також, зазначає, що на сьогоднішній день позивачу не відомо місцеперебування відповідачів по справі та не має жодного зв`язку із ними. Також, відповідачі самостійно не знімаються з реєстраційного обліку, що порушує право позивача на користування кімнатою. На підставі викладеного, позивач просить суд, визнати [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 10.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою судді від 04.06.2020 залучено до участі у вищезазначеній справі, у якості третьої особи Запорізьку міську раду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності не надали. Представник Комунального підприємства «Наше місто» Лупанова Н.В. у судове засідання надала письмову заяву про ухвалення рішення, врахувавши усі обставини справи, просить розглядати справу без її участі. Представник Запорізької міської ради Худолій Н.В. у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, питання про задоволення вказаної цивільної справи залишила на розсуд суду. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] з 03.09.2002 по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 04-26/5-11180 від 12.12.2019, виданою Департаментом реєстраційних послуг ЗМР. Також, встановлено, що за адресою [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується інформацією Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 02.03.2020 за № 01-17/02/0573. Відповідно до акту про фактичне не проживання осіб за місцем реєстрації від 24.09.2020, представниками КП «Наше місто», в присутності мешканців [PERSON] (кімната [NUMBER]), [PERSON] (кімната [NUMBER] ), встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] з 2013 року не проживають у зазначеній кімнаті, місцезнаходження їх невідоме, особисті речі у кімнаті відсутні. Також, факт не проживання відповідачів, за вищевказаною адресою, підтверджується несплатою рахунків за житлово-комунальні послуги, що підтверджується наданим позивачем особовим рахунком № [NUMBER] відкритим КП «Наше місто» на ім`я [PERSON] , а також квитанціями про сплату позивачем комунальних послуг. Відповідачі в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялися. Даний факт суттєво порушує право користування позивача. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку ст. 72 ЖК УРСР. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Аналіз ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v Ukraine», № 30856/03, § 41, від 02.12.2010). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок відносно застосування ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Згідно зі статтею 128 Житлового кодексу України, жила площа у гуртожитках надається за спеціальним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] не проживають у кімнаті № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , з 2013 року, тобто понад шість місяців, що перешкоджає позивачу у здійсненні прав користування щодо майна, тому суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову у спосіб визначений законом, а саме: визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved