Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

16 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належної йому квартири [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування квартирою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що квартира належить йому на праві приватної власності згідно договору дарування квартири від 23.05.2017 року, однак в даній квартирі зареєстрований з 2016 року відповідач [PERSON], який в добровільному порядку знятись з реєстрації місця проживання не бажає, в спірній квартирі не проживає. В судове засідання позивач, його представник не з»явився, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом, про поважні причини неявки до суду відповідач не повідомив, відзив не подав. Фіксуванння судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст . 247 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні ним правові відносини. Позивач [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 23.05.2017 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно, є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки Управління адмінпослуг Чернігівської міської ради №10350 від 14.11.2018 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований також з 23.03.2016 року відповідач [PERSON], [INFO], який не є членом сім'ї власника. Відповідно до акту від 15.11.2018 року про не проживання (а.с.10) встановлено, що відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з березня 2016 року. В добровільному порядку відповідач знятись з реєстрації в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, відмовляється. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. Як видно з матеріалів справи позивач є власником квартири [ADDRESS]. У добровільному порядку відповідач відмовляється знятися з реєстрації у вказаному приміщенні, тим самим порушує конституційне право позивача як власника квартири, на володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Тому у суду є всі підставі для задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження своїм майном - квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом. Відповідно до ст..141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved