Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

16.08.2018 року позивачі звернулись до суду із вищевказаним позовом. В обгрунтування вимог позовної заяви позивачами зазначено, що з 02 лютого 2011 року вони спільно втрьох постійно проживають та зареєстровані у квартирі №71 в житловому будинку по вул.Європейській, буд.146-б в м.Полтаві на праві користування та володіння житлом, що підтверджується наявними документами. У позові вказують, що мають на меті приватизувати вказану квартиру та звертались з цього приводу до Управління майном комунальної власності міста з відповідними заявами, але для реалізації такого права у позивачів відсутній документ копія ордеру про надання жилої площі. Разом із тим, право позивачів на володіння квартирою №71 по вул.Європейській, 146-б в м.Полтаві ніхто не оспорює. Під час розгляду справи 18.09.2018 року позивачами подано до суду уточнену позовну заяву, у якій відповідачем визначено територіальну громаду м.Полтави в особі Полтавської міської ради, а Управління майном комунальної вартості міста вказано як третю особу по справі. Уточнена позовна заява мотивована тим, що наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 25.01.2011 року №41, за яким було переоформлено особові рахунки на квартиру з померлого [PERSON] на його сина [PERSON] Зазначають, що подані заяви про приватизацію квартири з доданими до них документами не прийнято у звязку з відсутністю копії ордеру про надання жилої площі. Оригінал вказаного ордеру втрачено не з вини позивачів, обставини втрати ордеру позивачам невідомі. Даний ордер про надання жилої площі отримував у серпні 1970 року [PERSON] як перший наймач вказаної квартири у новозбудованому будинку, прийнятому в експлуатацію 30.06.1970 року та ордер було реалізовано у вигляді фактичного вселення його сімї у квартиру. Крім того, позивач [PERSON] був зареєстрований за місцем проживання у [INFO] ще за життя батьків 15.11.1983 року, та після смерті батька [PERSON], основного наймача, - набув статусу основного наймача та законно зареєстрував у цьому помешканні членів своєї сімї: жінку [PERSON] та дочку [PERSON] На підставі викладеного, а також з урахуванням доводів, викладених в уточненій позовній заяві, позивачі просять суд визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право користування на законних підставах квартирою №71 в житловому будинку по вул.Європейській, буд.146-б в м.Полтаві; судові витрати у справі покласти на позивачів (а.с.56-58). 20.08.2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання (а.с.32). 17.10.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.71). Від представника Управління майном комунальної власності міста 06.09.2018 року до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому з первісними позовними вимогами позивачів не погодився через те, що вважали себе неналежним відповідачем, зазначивши, що Управління є виконавчим органом Полтавської міської ради, і право комунальної власності належить саме територіальній громаді. Разом із тим, громадяни дійсно мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад. Також зазначає, що в даному випадку право позивачів на приватизацію квартири [ADDRESS] ніким не порушується та не оспорюється (а.с.39-42). Від Полтавської міської ради до суду 30.11.2018 року надійшов відзив на позовну заяву про визнання права користування житловим приміщенням, згідно з яким заперечували проти позову з таких підстав. Із позову слідує, що позивачі виявили бажання реалізувати своє право на приватизацію житлової площі квартири, але у звязку з відсутністю ордеру позбавлені права на приватизацію займаного житла. Однак, як стверджує відповідач, позивачі жодного разу не звертались до Полтавської міської ради щодо зміни статусу спірної квартири. Позивачами не надано до суду жодних належних доказів наявності порушеного права саме відповідачем. Посилається на те, що під час розгляду справ, повязаних із приватизацією житлового фонду, необхідно перевіряти компетенцію органів приватизації, оскільки згідно Положення про управління майном комунальної власності міста, затвердженого рішенням шістнадцятої сесії Полтавської міської ради від 20.07.2018 року, основним завданням даного органу є здійснення передачі у приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність шляхом приватизації займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що перебувають у комунальній власності міста та житла в будинках, які знаходяться на обслуговуванні у ОСББ та інших підприємствах. Таким чином, вказує, що уповноваженим органом для проведення приватизації є Управління майном комунальної власності міста і територіальна громада м.Полтави в особі ПМР не може бути відповідачем по даній справі. Тому, зазначаючи про те, що право позивачів на користування квартирою №71 по вул.Європейській ніким не оспорюється, а Полтавська міська рада не зверталась з будь-якими заявами про виселення позивачів з квартири, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, так як позивачами вибраний невірний спосіб захисту. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги, посилаючись на вказані ними обставини, просили позов задовольнити повністю. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову з урахуванням уточнених позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи у судовому засіданні при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши до суду заяву про розгляд без участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити (а.с.59). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що може бути задоволений з огляду на таке. Як вбачається із матеріалів позову та уточнень до нього, позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання за ними права користування житлом в судовому порядку, а тому звернулись до суду із відповідним позовом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Також ст.47\~Конституції України передбачено,\~що кожен\~має право\~на житло.\~Держава створює\~умови,\~за яких\~кожний громадянин\~матиме змогу\~побудувати житло,\~придбати його\~у власність\~або взяти\~в оренду. Громадянам,\~які потребують\~соціального захисту,\~житло надається\~державою та\~органами місцевого\~самоврядування безоплатно\~або за\~доступну для\~них плату\~відповідно до\~закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13\~ЦК України\~особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями\~ч.1 ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається із позовної заяви, позивачі з 02.02.2011 року разом сімєю постійно проживають та зареєстровані у квартирі №71 в житловому будинку по вул.Європейській, 146б в м.Полтаві на праві користування та володіння вказаним житлом. Пунктом 5 ст.16\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно з п.п. 5, 6\~ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належить ведення обліку відповідно до закону, житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Судом встановлено, що об'єкт нерухомого майна - квартира загальною площею 44,3 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS], знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Полтави (а.с.8, 29-30). Дана обставина не оспорюється сторонами. Відповідно до ст.61\~ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сімї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Відповідно до ст.64\~ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами та несуть всі обов'язки, що витікають із договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за обов'язками, що витікають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.\~\~ Відповідно до ст.65\~ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Так, із копії поквартирної картки вбачається, що у квартирі [ADDRESS] (Фрунзе) в м.Полтаві з 02.09.1970 року основним квартиронаймачем був зазначений [PERSON] Крім того, мешканцями квартири вказані [PERSON] (дружина), [PERSON] (син) з 15.11.1983 року, [PERSON] (син) та [PERSON] (мати) (а.с.9). Копією довідки №3407, виданої КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради від 29.06.2017 року, підтверджується, що наймач квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований в даній квартирі з 18.12.1987 року по день смерті\~[PERSON] (а.с.8). Згідно копії архівного витягу з рішення №41 від 25.01.2011 року виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради було переоформлено особовий рахунок на вказану квартиру з попереднього наймача [PERSON], який помер, на його сина [PERSON] (а.с.10). Таким чином, у квартирі за адресою [ADDRESS] на сьогоднішній день проживає позивач [PERSON] разом зі своєю сімєю: дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] (позивачами по справі), що підтверджується відмітками у паспортах громадян України, копіями поквартирної картки, довідок КП «ЖЕО №2» ПМР (а.с.8, 9, 15, 18-19, 20-21, 22). Законність вселення позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вищезазначену квартиру з 1987 року та з 05.02.2011 року відповідно, ніким, в тому числі Полтавської міською радою, Управлінням майном комунальної власності міста не оспорювались. У грудні 2017 року позивачі мали намір приватизувати вказану квартиру за адресою: [ADDRESS], про що свідчить їх звернення із відповідною спільною заявою від 15.12.2017 року про надання дозволу та розяснення порядку приватизації житла (а.с.11). На вказану заяву позивачів листом Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради від 28.12.2017 року надано відповідь, у якій повідомлено інформацію про правове регулювання питань приватизації житлового фонду комунальної власності міста, а також щодо переліку необхідних документів, які подаються до органу приватизації житла (а.с.12). Також позивачі звернулись із заявою від 03.04.2018 року про передачу у приватну (спільну часткову) вказаної квартири їм у власність (а.с.13). Але було зясовано, що копія ордеру про надання жилої площі відсутня, тому відповідним листом за №С01-05/01.1-12/234 від 10.04.2018 року [PERSON] повідомлено, що без надання повного пакету документів вирішення питання про приватизацію квартири виходить за межі наданих повноважень органу приватизації (а.с.14). Обставини щодо відсутності ордеру підтверджуються також довідкою КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради №3491 від 04.07.2017 року, крім того, вказано, що квартира не є службовою (а.с.15). Слід зазначити, що відповідно до положень\~ст.58\~ЖК Української\~РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської [PERSON] народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Стаття 59 цього Кодексу\~передбачає можливість визнання ордеру недійсним в судовому порядку. Проте, як встановлено судом, виданий ордер на жиле приміщення недійсним не визнавався, доказів цьому сторонами не надано. Пункт 69 Правил квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених\~[PERSON] Міністрів Української РСР і Української республіканської [PERSON] професійних спілок від 11.12.1984 № 470, містить положення, відповідно до якого ордер дійсний протягом 30 днів. Пунктом 72 цих Правил передбачено, що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордеру, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Водночас, жодної відповідальності за порушення вимог пункту 72 Правил квартирного обліку чинним законодавством України не передбачено. Судом встановлено, і ніким не оспорюється, що померлий [PERSON] отримав ордер на жиле приміщення за адресою: вул.Європейська (колишня назва вул.Фрунзе)[ADDRESS], м.Полтава, на підставі якого 02.09.1970 року вселилися із своєю сімєю у вказану квартиру, проживав у ній і користувався житлом за свого життя. Але станом на теперішній час у позивачів виникають труднощі в реалізації їх житлових прав на вказану квартиру, повязані із визнанням за ними права користування вказаним житлом на законних підставах, та щодо можливої приватизації житла у подальшому. Із наданих позивачами довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» №87 від 12.01.2018 року та №3 від 28.03.2018 року вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] в списках на приватизацію майна не значаться, житлові чеки ними не використані (а.с.27, 28). Як встановлено судом, ордер на квартиру за адресою: [ADDRESS] в житлово-експлуатаційній організації не зберігся і причини його втрати невідомі (а.с.15). Позивачами здійснено заходи щодо встановлення письмових доказів щодо передачі спірної квартири у користування у 1970 році. Однак такий розшук позитивного результату не дав, про що свідчить повідомлення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 28.07.2017 року, у якому зазначено, що в рішеннях та розпорядженнях виконавчого комітету Полтавської міської [PERSON] депутатів трудящих за 1970 рік та в рішеннях виконавчого комітету Октябрської районної [PERSON] депутатів трудящих за 1970 рік інформація про заселення сімї Савенко у квартиру [ADDRESS] відсутня (а.с.16, 17). Відповідно до ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~з ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 16 ЦК України\~визначає, що одним з можливих способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на те, що на вказану житлову площу, окрім позивачів, ніхто не претендує, квартира за адресою: [ADDRESS] є єдиним об'єктом нерухомого майна, позивачі вселились у вказане житло на законних підставах і протягом тривалого часу (з 05.02.2011 року) добросовісно використовують квартиру як єдине житло, проживаючи у ній разом однією сімєю, та незаконність їх проживання ніхто не оспорює, але з причин, які не залежали від волі останніх, був втрачений оригінал ордеру на квартиру, тому суд дійшов до висновку про необхідність захисту житлових прав позивачів шляхом визнання права на користування вказаним житловим приміщенням на законних підставах. Крім того, невизнання такого права за позивачами може створити у майбутньому перешкоди для реалізації їх законного права на приватизацію житла. Отже, на підставі оцінки встановлених фактичних обставин та аналізу наведених норм матеріального права суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про визнання за позивачами права користування житловим приміщенням. Посилання представника відповідача на обрання позивачами невірного способу захисту їх прав суд вважає безпідставними, оскільки, крім таких доводів, не було надано жодних належних і допустимих доказів щодо відсутності підстав або перешкод у реалізації позивачами їх законних прав в силу положень ст.81 ЦПК України. Суд відхиляє мотиви відповідача про те, що вони не є належними відповідачами. Територіальній громаді належить житловий будинок, а Управління майном комунальної власності міста є лише структурним підрозділом Полтавської міської ради. Без визнання права користування житловим приміщенням позивачі не зможуть реалізувати право на приватизацію житла. Виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти зясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивачі просили покласти судові витрати на них та з огляду на характер спірних правовідносин, підстав для відшкодування понесених позивачами судових витрат суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved