Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

17.08.2021\~ [PERSON] \~в особі\~свого представника\~ адвоката\~Колєсніка І.А.\~звернулася до\~суду з\~даним позовом,\~в якому\~просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право постійного користування земельною ділянкою площею 1.40 га, кадастровий номер: 6320881500:01:001:0550, за цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства. В обґрунтування зазначає, що вона є спадкоємицею за законом своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] за місцем свого проживання в с. Губарівка Богодухівського р-ну Харківської обл. Спадщину матері вона прийняла, Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області заведена спадкова справа за № 468/2019. Інших спадкоємців [PERSON] за законом/заповітом немає. До складу спадщини [PERSON] входить право постійного користування земельною ділянкою площею 1,40 га, кадастровий номер: 6320881500:01:001:0550, за цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, комунальної власності, на території колишньої Губарівської сільської ради Богодухівського району Харківської області за межами населеного пункту. Право постійного користування на земельну ділянку спадкодавиці [PERSON] посвідчене Державним актом на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 014557, виданим 12.09.2001 Губарівською сільською радою на підставі рішення ради від 12.04.2000. 12.08.2021 Богодухівською держнотконторою листом за № 1178/01-16 позивачці письмово повідомлено про відмову у видачі спадкового свідоцтва на право постійного користування вказаною земельною ділянкою, оскільки нотаріусом установлено спір про право, пов`язаний із припиненням цього речового права після смерті спадкодавиці та щодо його належності до спадкового майна. Позивачка вважає, що вона успадкувала після смерті матері вказане речове право, а тому в своїх вимогах до суду просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право постійного користування даною земельною ділянкою. Ухвалою від 19.08.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 06.09.2021 за клопотанням представника позивачки суд витребував з Богодухівської держнотконтори копію спадкової справи [PERSON] за № 468/2019, матеріали якої були приєднані до справи. Ухвалою від 01.10.2021 суд підготовче провадження закрив та призначив справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Колєснік І.А. надав до суду заяву, в якій зазначив, що позивачка позов підтримує, просив суд розглянути справу без участі в судовому засіданні сторони позивачки та ухвалити у справі рішення про задоволення позову; понесені судові витрати позивачки залишити за нею без стягнення їх з відповідача. Відповідач - Богодухівська міська рада відзив на позовну заяву до суду не надав, в заяві представника від 31.08.2021 зазначив, що у вирішенні справи по суті покладається на розсуд суду, справу просив розглянути без участі в судовому засіданні представника міської ради. Представник третьої особи Богодухівської держнотконтори у наданій до суду письмовій заяві від 25.08.2021 просив суд розглядати справу за відсутності представника в судовому засіданні, питання задоволення позову залишає на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків. [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, що підтверджується записами актів цивільного стану, які зазначені в свідоцтвах про смерть серії [NUMBER] , про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , про народження серії [NUMBER] та про шлюб серії [NUMBER] /а.с.8-11/. 28.10.2019 Богодухівською держнотконторою заведено спадкову справу на майно [PERSON] за № 468/2019 /а.с.40-43/. Згідно з довідкою виконавчого комітету Губарівської сільської ради № 592 від 25.11.2019, яка долучена до спадкової справи, [PERSON] на день смерті проживала в [ADDRESS] , разом із сином, [PERSON] , 1983 р.н., позивачкою та онуком, [PERSON] , 2015 р.н. Заповіт [PERSON] сільською радою не посвідчувався. Матеріали спадкової справи містять заяви від 28.10.2019 [PERSON] , реєстр. № 114 (мати спадкодавиці [PERSON] ) та [PERSON] , реєстр. № 115, адресовані Богодухівській держнотконторі, в яких вони повідомили, що відмовляються від прийняття спадщини [PERSON] та не заперечують, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане позивачці. Таким чином, за матеріалами спадкової справи судом встановлено, що спадкування майна померлої [PERSON] здійснюється за законом за першою чергою спадкування, до якої належать позивачка - дочка спадкодавиці, її син, [PERSON] , та мати, [PERSON] . Останні два спадкоємця відмовилися від прийняття спадщини, а тому позивачку слід вважати єдиним спадкоємцем [PERSON] 11.08.2020 позивачка звернулася із заявою до Богодухівської держконконтори, реєстр. № 959, в якій зазначила про прийняття нею спадщини матері та просила видати їй свідоцтво на спадкове майно, яке того ж дня було видане нотаріусом на квартиру [ADDRESS] /а.с.12/. В силу положень\~ст. 1216 ЦК України\~спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст.\~1220 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом\~ч.\~5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У ст. 1261 ЦК України унормовано, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, дослідженими матеріалами спадкової справи достовірно встановлено, що позивачка одноособово успадкувала за законом все майно своєї матері. Нотаріусом визнані спадкові права позивачки як єдиного спадкоємця за законом, інші спадкоємці спадщину не прийняли та визнали її за позивачкою. Згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 014557, виданим 12.09.2001 Губарівською сільською радою на підставі рішення ради від 12.04.2000, [PERSON] було надано у постійне користування земельну ділянку площею 1,40\~га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Губарівської сільської ради /а.с.7/. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 37. 15.12.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано наказ за № 42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», згідно з яким за актом приймання-передачі від 15.12.2020 передано у комунальну власність Богодухівської територіальної громади в особі Богодухівської міської ради 941 земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної форми власності загальною площею 4993,4776 га, які розташовані за межами населених пунктів Богодухівської міської ради на території Богодухівського району Харківської області, зокрема, і земельну ділянку з кадастровим номером: 6320881500:01:001:0550 /а.с.13,14/. В указаному акті приймання-передачі відображено, що зазначена земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 014557 від 11.09.2001, який, як це встановлено судом вище, був виданий [PERSON] . Відповідно з даними Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, що містяться в долученій до справи інформаційній довідці, [PERSON] є суб`єктом права постійного користування на земельну ділянку площею 1,40 га з кадастровим номером: 6320881500:01:001:0550, державної форми власності, цільове призначення - 01.04 для ведення підсобного сільського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання - для ведення підсобного сільського господарства /а.с.17/. Отже, судом встановлено, що спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: 6320881500:01:001:0550, ділянка є сформованою, відомості про неї внесені до Державного земельного кадастру за речовим правом - постійне користування для ведення особистого підсобного господарства, яке належить [PERSON] згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ІV-ХР № 014557 від 11.09.2001. Як слідує з матеріалів справи, позивачка звернулась до Богодухівської держнотконтори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку. Богодухівська держнотконтора листом за № 1178/01-16 від 12.08.2021 повідомила позивачці про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування вказаною земельною ділянкою з вище зазначених підстав /а.с.18-19/. Вирішуючи цей спір щодо спадкування позивачкою даного речового права, суд виходить з такого. Конституція України\~закріплює, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (ст.ст. 1, 3 та 8). Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (ч. 3 ст. 41 Конституції України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Поняття «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Звідси право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином для ведення особистого підсобного господарства є майном у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист. Згідно з нормами ч. 2\~ст.\~407\~ЦК України та ч. 2\~ст. 102 ЗК України\~право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5\~ст. 7 ЗК України від 18.12.1990 (чинного на час набуття [PERSON] права постійного користування спірною земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Пунктом 6\~розділу X «Перехідні положення» ЗК України України\~у редакції Закону від 25.10.2001, який діяв з 01.01.2002 (момент набрання чинності названим\~ЗК України) до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди. Проте,\~Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає\~Конституції України\~(є неконституційним) положення п. 6\~розділу X «Перехідні положення» ЗК України\~щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Звідси громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі. Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за\~ЗК України\~не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 663/1738/16-ц. Суд у даному спорі застосовує вказані положення законодавства та з урахуванням встановлених у справі обставин зазначає, що на момент смерті [PERSON] їй на законних підставах належало право постійного користування спірною земельною ділянкою. У постанові від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у\~ст. 141 ЗК України від 25.10.2001 підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у\~ст. 141 ЗК України від 25.10.2001, є такими, що порушують це право. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у\~ст. 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 у справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020, справа № 179/1043/16-ц, у постанові від 23.06.2020, справа № 922/989/18. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.11.2019 у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 181/698/14-ц і від 23.11.2016 у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, ані відсутність у\~ЗК України 2001 року\~такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини. ЗК України в чинній редакції\~встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії. Суд зауважує, що ані за життя, ані після смерті [PERSON] , належне їй право постійного користування спірною земельною ділянкою не було припинене, про що свідчить вказана інформація з Державного земельного кадастру. Доказів того, що це право було припинено в установленому законом порядку, матеріали справи не містять. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що право постійного користування спірною земельною ділянкою входить до складу спадщини [PERSON] , фактом її смерті це право припинено не було, а тому позивачка може вважатися його законним набувачем в порядку спадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано роз`яснення про те, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України\~передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав. За обставини справи судом встановлено та підтверджено доказами, що позивачу було відмовлено в нотаріальному оформленні успадкованого права постійного користування спірною земельною ділянкою, що означає про невизнання цього права, а отже він мав належні підстави заявити до суду вимоги про визнання цього права в судовому порядку. Суд визнає обраний позивачкою спосіб судового захисту невизнаного права належним та ефективним. За положеннями п. 24 \~розділу Х «Перехідні положення» ЗК України розпорядником земельної ділянки є Богодухівська міська рада, а тому саме вона є відповідальною особою за даними вимогами позивачки та є належним відповідачем у цьому спорі. Отже, з наведених мотивів суд визнає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved