Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

15.06.2018 року до Заводського районного суду міста Миколаєва звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому посилаючись на те, що позивачка є основним квартиронаймачем, квартири за адресою: [ADDRESS]. Квартира є неприватизованою і належить до державного житлового фонду. Відповідач є сином, вселився він до квартири у встановленому порядку у 1992 році, як член сім'ї наймача. В обґрунтування позову зазначив, що у 2001 році відповідач забрав свої речі з квартири та переїхав в другу місцевість. За комунальні послуги відповідач не сплачує, на підставі чого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] про відкриття провадження була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] про відкриття провадження був повідомлений належним чином, відзив суду не надав. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири за адресою [ADDRESS]. Квартира є неприватизована і належить додержавного житлового фонду. Відповідач є сином позивачки, вселився до квартири у 1992 році, як член сім'ї наймача. Проте, у 2001 році відповідач забрав свої речі та переїхав в іншу місцевість. За комунальні послуги відповідач після переїзду не сплачує. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 24.05.2018 року за №1655 Житлово-комунальне підприємство «Бриз», квартира [ADDRESS] проживають дві особи, а саме: позивачка [PERSON],відповідач [PERSON]. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved