Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

16.12.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Із позову вбачається, що позивач є власницею будинку [ADDRESS] У зазначеному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON], котрі ні в яких родинних відносинах з позивачем не перебувають та в зазначеному будинку ніколи не проживали. У зв'язку з тим, що в вищезазначеному будинку прописані [PERSON] та [PERSON] позивач позбавлена можливості оформити субсидію. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] У судове засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву з проханням справу слухати у його відсутність та про те, що позов підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явились, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надали. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутність, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2010 року будинок [ADDRESS] належить позивачу на праві власності. (а.с. 8) Згідно довідки про склад сім'ї, виданої комітетом мікрорайону № 6 Краматорської міської ради у будинку [ADDRESS], крім позивачки [PERSON] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 11) Відповідно до актів про не проживання від 03.12.2015 року, виданих комітетом мікрорайону № 6 Краматорської міської ради, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], не проживають в будинку [ADDRESS] з 23.12.2008 року. (а.с. 12-13,14-15) За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання відповідачів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved