Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

16 грудня 2019 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя звернувся позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено що з 14 червня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано в Орджонікідзевському відділі ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначала, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, хоча вони й продовжують мешкати в одній квартирі. Кожен живе своїм власним життям та інтересами. Примирення між ними бути не може, оскільки вони дійшли згоди про розірвання шлюбу. Просила суд розірвати шлюб, укладений 14 червня 2013 року між нею та [PERSON] . Позивач [PERSON] до підготовчого судового засідання не з`явилася, подавши заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, прізвище після розірвання шлюбу просить залишити без змін. Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, від якого до суду надійшла заява з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 14 червня 2013 року, актовий запис № 185. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено, оскільки шлюбні відносини припинені та примирення сторони вважають неможливим. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що клопотань щодо зміни прізвища від позивача [PERSON] до суду не надходило, відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, відповідно до положення ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору, сплаченого останньою при подачі позову до суду, в сумі 384,20 гривень, а 384,20 гривень підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved