Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

17.02.2015 року Приватне виробничо - торгове підприємство «Світязь» звернулось в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказує, що між ним та відповідачем [PERSON] 25.02.2013 року та 12.06.2014 року було укладено договір поставки № 49 та договір №109, відповідно до умов яких ПВТП «Світязь», як постачальник зобов'язалося продавати продукцію, а відповідач, як покупець зобов'язався оплачувати цю продукцію та своєчасно приймати її на умовах договору. На виконання умов вказаного договору ПВТП «Світязь» відповідачу було здійснено поставки неоплаченого товару на суму 26162,44 грн., яку сплатив частково. Заборгованість відповідача становить - 17585,30 грн., заборгованість по тарі становить 720,00 грн., штраф в розмірі 8792,65 грн. 23.12.2014 року відповідач припинив здійснювати підприємницьку діяльність, про що позивача не повідомив, розрахунків за договором поставки не провів. В досудовому порядку, відповідач [PERSON] свої зобов'язання за вищевказаним договором не виконав, не повернув нереалізований товар, не провів оплату за товар. У зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача заборгованість за товар за договором поставки в розмірі 17585,30 грн., заборгованість по тарі в розмірі 720,00 грн., штраф в розмірі 8792,65 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подав. А тому суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 25.02.2013 року та 12.06.2014 року було укладено договір поставки № 49 та договір №109, відповідно до умов яких ПВТП «Світязь», як постачальник зобов'язалося продавати продукцію, а відповідач, як покупець зобов'язався оплачувати цю продукцію та своєчасно приймати її на умовах договору (а.с. 7-10). Пунктом 1.2. договору поставки передбачено, що продукція доставляється централізовано силами «Продавця» до місця доставки «Покупця» або транспортом «Покупця» (самовивозом). Централізована доставка продукції проводиться відповідно погодженому сторонами графіку і доставляється в межах Волинської області за рахунок «Продавця» (а.с.7). Водночас, пунктом 3.1. договору поставки визначено, що при централізованій доставці продукції «Покупець» приймає фактичну кількість продукції від водія-експедитора, який здійснює доставку, ставить печатку на товарній накладній (ТН), підпис відповідної особи (а.с. 7). Згідно до частин 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Статтею 692 ч. 1 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Розділом 3 договору поставки передбачено, що відвантаження продукції проводиться на підставі попередньої оплати, після зарахування коштів на розрахунковий рахунок «Продавця». «Покупець» проводить розрахунок за отриману продукцію на протязі 5 банківських днів з моменту отримання ним товару. Так, із поданих суду видаткових накладних, вбачається, що за період із 30 серпня 2013 року по 23 вересня 2014 року, позивачем було здійснено поставку відповідачу товару за замовленням останнього на суму у розмірі 26162,44 грн. (а.с. 11-39). Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що 23.12.2014 року відповідач [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність, що вбачається із копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 45-47). Водночас, у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13 та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України. Таким чином, припинення підприємницької діяльності відповідачем не свідчить про припинення строку дії договору поставки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання). Згідно положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі й сплата неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, дослідивши і оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в порушення умов договору, відповідачем [PERSON] не було здійснено повної оплати поставленого товару, доказів належного виконання умов договору в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України ним суду надано не було. А тому, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про стягнення із відповідача суми боргу за товар у розмірі 17585,30 грн., заборгованість по тарі в розмірі 720,00 грн., штраф в розмірі 8792,65 грн., що є підставним та обґрунтованим. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 270,98 грн.

Outcome: approved