Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

15.08.2014року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 30.12.2011року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння. Неодноразові намагання налагодити подружні стосунки позитивного результату не дали, у результаті чого вони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає не можливим. Крім того, відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі 1000грн., щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути судові витрати по справі. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що сторони з 30.12.2011 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом РАЦС по Павлоградському району Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 53. Від зазначеного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.4,5). Судом встановлено, що подружжя не веде спільного господарства, кожен живе окремо власним життям, строк на примирення не потрібен. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин, з урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити та розірвати шлюб між сторонами. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з позивачем. Відповідач є батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Позивачу коштів на утримання дитини не вистачає, дитина фактично знаходиться на її утриманні. Відмова відповідача у добровільний спосіб надавати допомогу їх спільній дитині ставить позивача у скрутне матеріальне становище, в зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок покладається на обох батьків у рівних частка. Враховуючи вищевикладене, положення ст. 184 СК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку в твердій грошовій сумі 1000грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 243,60грн., понесений позивачем при подачі позову, також з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн., на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved