Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

16 жовтня 2020 року до Кремінського районного суду Луганської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій вона просить шлюб, який був зареєстрований 21 червня 2019 року Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області між нею та [PERSON] розірвати у зв?язку з тим, що подружнє життя не склалося, чоловік не стабільний та не забезпечує матеріально сім?ю, шлюбні відносини припинені з 10 жовтня 2020 року. Зазначила, що мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , спору про поділ майна та визначення місця проживання дитини не мають, дитина залишається мешкати разом з нею. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити шлюбне [PERSON] . Ухвалою судді Кремінського районного суду Луганської області від 22 жовтня 2020 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судове засіданні позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Відповідач у судові засідання, призначені на 09 та 18 листопада 2020 року, не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. У зв`язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про призначення судового засідання, та від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлені, відзиву на позов не подано, а позивач заперечень проти вирішення справи у заочному порядку суду не надала, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п`ятої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України занесена до протоколу судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, встановленими наступні обставини. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 21 червня 2019 року Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №29, про що свідчить свідоцтво серії [NUMBER] від 21 червня 2019 року (а.с. 3). Згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 серпня 2019 року, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Інші відомості відсутні. Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у сімейних правовідносинах та предметом спору є право на вільне перебування у шлюбі, вважаючи за необхідне розірвати шлюб, з підстав, вказаних у позові, позивач звернулася до суду. Відповідно до ч. 3 ст. 105 та ст. 110 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Як встановлено ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити. При цьому, задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивачка скористалась своїм правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, однак, позивач не має намір зберігати шлюб. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, позовна заява підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права позивача та відповідача, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо питання про право іменуватися післяшлюбним прізвищем, суд зазначає, що у відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, а відтак, позивач не позбавлена права і надалі іменуватися післяшлюбним прізвищем, та зміна останнього можлива лише за її згоди, з огляду на що, суд не вбачає порушення такого права. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., які позивач сплатила згідно квитанції №0.0.1871428193.1 від 16.10.2020 року. Враховуючи викладене, ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved