Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

16.04.2009 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнювала, до Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» (далі по тексту - ПАТ СК «Брокбізнес») за участю третіх осіб Державної податкової адміністрації в Одеській області (далі по тексту - ДПА України), правонаступником якої є Головне управління Міндоходів в Одеській області (далі по тексту - ГУ Міндоходів в Одеській області), Відритого акціонерного товариства НАСК «ОРАНТА» (далі по тексту - ВАТ НАСК «Оранта») про виплату страхової суми, посилаючись на те, що вона з жовтня 1993 року працювала в Державній податковій інспекції м.Одеси і 24.01.2004 року після тривалої хвороби їй була встановлена інвалідність 2-ї групи та встановлена ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%, яку вона отримала під час праці в органах державної податкової служби. Позивачка стверджує, що згідно ст.18 Закону України «Про державну податкову службу» вона була застрахована за рахунок коштів державного бюджету України. При неодноразовому зверненні до ДПА в Одеській області із вимогами направити страховику відповідно оформлену заяву про виплату грошової суми, ДПА відмовила, з причин чого вона, позивачка, звернулася до суду і постановою Приморського районного суду міста Одеси від 14.12.2006 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.03.2007 року, її позов було задоволено й зобов'язано ДПА в Одеській області оформити заяву відповідно до п.5 «б» Порядку та умов обов'язкового державного особового страхування посадових осіб органів державної податкової служби та направити матеріали щодо отримання страхових сум до Одеської обласної Дирекції ВАТ НАСК «Оранта». Позивачка зазначила, що тривалий час судове рішення добровільно не виконувалося, а в 2007 році ВАТ НАСК «Оранта» повідомила, що була прийнята її заява від 31.07.2007 року, розглянута і вирішено оформити необхідні документи, які були направлені до ДПА в Одеській області, так як договір між ДПА України та ВАТ НАСК «Оранта» вже був розірваний. В подальшому був укладений договір між ДПА України та компанією переможцем ЗАТ «Страхова компанія «Брокбізнес», яка відмовилася їй, позивачці, виплатити страхову суму посилаючись на п.6 постанови КМУ «Про затвердження Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів Державної податкової служби України» № 343 від 03.06.1994 року, відповідно до якого з вимогою про виплату страхової суми застрахований може звернутися до страховика протягом трьох років з дня настання страхової події. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просять суд зобов'язати ПАТ СК «Брокбізнес» сплатити позивачці грошову суму 55 188,00 гривень. Представник відповідача ПАТ СК «Брокбізнес» позов не визнав, надав до суду письмові заперечення на позовну заяву, пояснивши, що між ДПА України та ПАТ СК «Брокбізнес» було укладено Договір №029-1 про закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування лише 20.06.2008 року, в той час як страховий випадок із позивачкою стався 21.01.2004 року. При цьому згідно п.7.1. зазначеного Договору №029-1 зобов'язання страховика по виплаті страхового відшкодування розповсюджується на проміжок часу з 20.06.2005 року та діє до 31.12.2008 року, а згідно п.6 Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів Державної податкової служби України з вимогою про виплату страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть звернутися до страховика протягом трьом років з дня настання страхової події. Представники третіх осіб позов [PERSON] не визнали, вважають, що позивачка не має права на отримання страхової суми, так як встановлена їй група інвалідності і втрата професійної працездатності не пов'язані з її роботою у органах ДПА України. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з жовтня 1993 року по 2004 рік працювала в органах державної податкової служби України, зокрема з 13.02.2002 року на посаді начальника відділу менеджменту адміністрування податків у Спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у міста Одесі. У жовтні 2003 року у позивачки стався інсульт і Висновком медико-соціальної експертизи №038152 від 21.01.2004 року їй було встановлено 2-гу групу інвалідності та втрату 60% професійної працездатності. Судом з'ясовано, що [PERSON] звернувшись до ДПА в Одеській області із заявою про видачу довідки для отримання страхової суми з Державного обовязкового особистого страхування як посадова особа органів державної податкової служби України, отримала відмову, яку оскаржила до суду. Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 14.12.2006 року, яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.03.2007 року, позов [PERSON] було задоволено та зобовяз'ано ДПА в Одеській області оформити її заяву відповідно до п.5 «б» Порядку та умов обовязкового державного особового страхування посадових осіб органів державної податкової служби та направити матеріали щодо отримання страхових сум до Одеської обласної Дирекції ВАТ НАСК «Оранта». Проте ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.11.2010 року вищенаведені судові рішення були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому судом касаційної інстанції було зазначено, що судами не встановлено, що позивачка захворіла саме під час та при виконанні службових обов'язків, та відсутні дані про зв'язок захворювання з виконанням позивачкою службових обов'язків. При повторному розгляді першою інстанцією адміністративного позову [PERSON] до ДПА в Одеській області за участю третьої особи ВАТ НАСК «Оранта» про визнання права на виплату страхової суми (справа №2-1524/11) ухвалою Приморського районного суду м.Одеси позов [PERSON] залишено без розгляду . 20.06.2008 року Страховою компанією «Брокбізнес» (страховик) та Державною податковою адміністрацією України (страхувальник) був укладений Договір №029-1 про закупівлю послуг з обов'язкового соціального страхування та 22.06.2008 року - додаткова угода до цьогог Договору, відповідно до пунктів 1.1., 7.1 яких предметом договору є закупівля послуг з обов'язкового соціального страхування (страхування службових і посадових осіб податкової міліції та страхування посадових осіб органів державної податкової служби України) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.1994 р. № 349 «Про затвердження Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби» та зобов'язання страховика по виплаті страхового відшкодування розповсюджується на проміжок часу з 20.06.2005 року та діє до 31.12.2008 року або до повного виконання Страховиком вимог пункту 3.2.5 Договору. За змістом ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положенням ч. 1 ст. 999 Цивільного кодексу України визначено, що законом може бути встановлений обов'язок юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадові особи органів державної податкової служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за їх останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за їх останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності). Порядок та умови страхування посадових осіб органів державної податкової служби встановлюються Кабінетом Міністрів України. Отже, при вирішенні питання виплати страхового відшкодування за обов'язковим державним особистим страхуванням посадових осіб органів державної податкової служби в разі настання інвалідності посадової особи, підлягає доведенню той факт, що інвалідність сталася у зв'язку з виконанням службових обов'язків. Ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності, причини і час її настання, професія. з якою пов'язане ушкодження, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків, визначаються шляхом проведення медико-соціальної експертизи. Відповідно до пункту 26 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, причинами інвалідності є: загальне захворювання, інвалідність з дитинства, нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров'я); професійне захворювання; поранення, контузії, каліцтва, захворювання. Як було встановлено судом з копії довідки МСЕК серії 2-18 МАЖ №016898 від 19.05.2004 року вбачається: ступінь втрати професійної придатності - 60% у звязку з «запросом спец.державн.податкової інспекції», підстава: акт №81 гн огляду МСЕК. Слід зазначити, що вимога суду щодо надання позивачкою чи її представником належних письмових доказів про причини захворювання позивачкою не виконано. Тобто з наданих суду цих доказів не вбачається пряма залежність встановлення групи інвалідності позивачці саме в результаті виконання нею службових обов'язків. Відповідно до п.п. «б» п. 5 Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.1994 року № 349, страховик виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків. За правилом ч.4 ст.4 ЦК України, якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього кодексу або іншого закону, застосовуються відповідні положення цього кодексу або іншого закону. Враховуючи наведене, положення ст.18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», формулювання «під час виконання службових обов'язків», наведене в Порядку та умовах обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, не значить, що для виплати страхової суми достатньо наявності тієї обставини, щоб втрата застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, настала в період роботи в органах державної податкової служби, оскільки нормою ст.18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» чітко визначено, що така подія повинна статися у зв'язку з виконанням службових обов'язків. За правилами ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.3.7 Порядку встановлення медико - соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого Наказом Міністерства здоров'я України від 22.11.1995 року №212, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.03.1996 року за № 136/1161, рішенням МСЕК про причинний зв'язок професійного захворювання з конкретною професією (посадою), яка сприяла розвитку захворювання та терміном його настання, приймається на підставі висновку спеціалізованого лікувально - профілактичного закладу і це зазначається в довідці про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках. Втім позивачкою всупереч вищенаведеним нормам не надано жодного доказу, що втрата професійної працездатності настала при захворюванні, одержаному під час роботи в органах податкової служби саме у зв'язку з виконанням службових обов'язків. Крім того, із наданої нею довідки МСЕК не вбачається, що захворювання від якого настала інвалідність позивачки знаходяться в причинному зв'язку з виконанням нею службових обов'язків в органах Держаної податкової служби. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та недоведеними, а відтак - задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed