Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

15 жовтня 2012 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач за первісним позовом [PERSON] із вищевказаним позовом, який неодноразово було нею уточнено, останній раз 27 травня 2014 року, та вмотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 лютого 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], вона придбала у громадян [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, кв.№29. 01 березня 2011 року відповідачами їй була надана розписка, як факт виконання зобов'язання, згідно якої вони зобовязалися погасити заборгованість по комунальним платежам на дату виписки та виписатися з квартири [ADDRESS] до 14 березня 2011 року. Однак, відповідач [PERSON] виписався з вищевказаної квартири лише в січні 2013 року. Зазначала, що на теперішній час сума заборгованості з оплати обов'язкових платежів, згідно розписки та домовленості, між сторонами в договорі купівлі-продажу, не була виконана і по теперішній час. Вона є власником зазначеної квартири, але довгостроковий термін не мала можливості мешкати у вищезазначеній квартирі та не мала можливості вільно розпоряджатися нею, а саме користуватися квартирою, так як за заборгованість відповідачів їй відрізали газопостачання. Вона не мала можливості розпоряджатися своєю власністю (продати, обміняти, та інше) оскільки відповідач [PERSON] був зареєстрований в зазначеній квартирі аж до січня 2013 року, а вона мала наміри її продати. Крім того, вона зазнала значних збитків у розмірі 5 000,00 гривень, які була вимушена сплатити в якості неустойки за порушення вимог Попереднього договору купівлі-продажу квартири. Вказувала на те, що з метою мирного врегулювання спору вона 29 травня 2012 року зверталася до відповідачів з листом, в якому просила виконати своє зобовязання за договором купівлі-продажу та які відображені в розписці від 01 березня 2011 року, а саме сплатити заборгованість по оплаті комунальних платежів до моменту зняття з реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, кв.№29, включно. Проте, її звернення залишено без розгляду та задоволення. Станом на квітень 2014 року заборгованість по комунальним платежам складає 10 782,65 гривень, та складається з наступного: 1) підігрів води (КПТМ «Криворіжтепломережа»), - 48,90 гривень (період з 01 березня 2011 року по 28 квітня 2014 року); 2) вода на підігрів (КПТМ «Криворіжтепломережа»), - 284,43 гривні (період з 01 березня 2011 року по 28 квітня 2014 року); 3) опалення (КПТМ «Криворіжтепломережа»), - 5 773,55 гривні (період з 01 березня 2011 року по 28 квітня 2014 року); 4) газопостачання (ПАТ «Криворіжгаз»), - 329,71 гривень (період з 01 березня 2011 року по 28 квітня 2014 року); 5) вивіз відходів (ТОВ «Екоспецтранс), - 554,82 гривні (період з 01 березня 2011 року по 28 квітня 2014 року); 6) вивіз відходів (КП «Криворіжспецтранс»), - 12,28 гривень; 7) утримання будинку та території (КП «ЖЕО №8»), - 3 345,54 гривень; 8) водопостачання та відведення (КП «ЖЕО №8»), - 433,42 гривні. Весь цей час вона була змушена відкладати гроші, щоб заплатити комунальні борги, які за умовами нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, а також письмової розписки зобовязалися заплатити відповідачі. Лише 28 квітня 2014 року вона мала фінансову можливість внести оплату за заборговані комунальні послуги в сумі 10 782,65 гривні. Посилалася на ті обставини, що у звязку із тим, що відповідачі своїми діями перешкоджали їй в реалізації права власності, що виразилося у тому, що вона до 28 квітня 2014 року мала заборгованість за комунальні платежі, оскільки не мала змоги їх заплатити, в квартирі було відключено газопостачання, за заборгованість по тепловій електроенергії відділом державної виконавчої служби Дзержинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження на виконання виконавчих листів, вона зазнала тяжких моральних страждань, які виразилися у погіршенні її стану здоровя, тяжких емоційних та душевних стражданнях, хвилювань з приводу не можливості нормально користуватися та розпоряджатися майном, порушенні звичайного способу життя, та їй необхідно докладати додаткових зусиль для його нормалізації. На підставі викладеного просила уточнені позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь заборгованість по оплаті комунальних послуг в розмірі 10 782,65 гривні, понесені збитки у розмірі 5 000,00 гривень, та стягнути в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 10 000,00 гривень. Під час розгляду справи, в процес, у якості третьої особи, котра заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору вступила громадянка [PERSON], котра є законною дружиною відповідача за первісним позовом [PERSON], та котрою було предявлено зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Криворізьке міське управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області під головуванням судді Свистунової О.В. від 19 лютого 2013 року, первісний та зустрічний позов було обєднано в одне провадження. Зустрічний позов [PERSON] вмотивовано тим, що з відповідачем за первісним та зустрічним позовом, [PERSON], вона зареєструвала шлюб 12 квітня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дзержинської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №133. Від цього шлюбу мають двох дітей, - доньку, [PERSON], [INFO], та сина, - [PERSON], [INFO]. Зазначала, що суть справи полягає в тому, що її чоловік [PERSON] та його сестра [PERSON] уклали із [PERSON] (через її законного представника) договір купівлі-продажу від 25 лютого 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №525, трикімнатної квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, кв.№29, співвласниками якої були відповідачі [PERSON] та [PERSON] Вказувала на те, що так як дане нерухоме майно відповідачі за первісним та зустрічним позовом отримали в порядку спадкування за законом від померлої матері, то і розпоряджалися нею на власний розсуд, не посвячуючи її у деталі угоди, щодо відчуження зазначеної квартири. Однак, так як вона є дружиною відповідача [PERSON], то згідно з діючим законодавством України, для здійснення правочину щодо відчуження квартири надала відповідну згоду, при чому не втручалася в деталі угоди, у тому числі щодо ціни нерухомого майна. Угода з відчуження квартири, згідно договору купівлі-продажу від 25 лютого 2011 року була здійснена за 42 135,00 гривень. При чому, як зазначено в договорі, відповідно до відомостей, викладених у витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно №28894602, що виданий Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 04 лютого 2011 року, вартість предмету договору становить 42 135,00 гривень. Однак, як їй стало відомо, реальна вартість такої квартири на ринку нерухомості значно більша, тобто квартиру було продано за інвентаризаційною вартістю БТІ, а не за висновком незалежної експертної оцінки ринкової вартості нерухомого майна, яка взагалі не проводилася. Вважає, що таким чином, через заниження вартості квартири сума доходу до сімейного бюджету також зменшилася, а тому договір купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2011 року є таким, що порушує майнові права третіх осіб (у тому числі дітей). В звязку з порушенням її майнових прав та інтересів її дітей, вважає за потрібне оспорити дійсність вказаного правочину. На підставі викладеного просила задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі та винести рішення, яким визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2011 року, засвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі під №525, трикімнатної квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг. вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, кв.№29, укладений між представником покупця, - [PERSON] та відповідачами по справі, - [PERSON] та [PERSON] Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в порядку ст.38 ЦПК України, скористалася правом представництва. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON], також до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, на задоволенні уточнених первісних позовних вимог наполягав у повному обсязі з підстав та мотивів викладених в уточненій позовній заяві, зустрічний позов просив залишити без розгляду у звязку із неявкою позивача за зустрічним позовом та його представника. Позивач за зустрічним позовом, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору за первісним позовом [PERSON], та її представник, до зали суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності, або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. При розгляді справи попередніми складами суду проти уточнених первісних вимог [PERSON] заперечував у повному обсязі вважаючи їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, з приводу чого до суду надавалися письмові заперечення. Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи за зустрічним позовом, - Криворізьке міське управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. При розгляді справи попередніми складами суду представником до суду надавалася заява про неможливість Криворізького міського управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, брати участь у розгляді вказаної справи згідно чинного законодавства. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що 25 лютого 2011 року, між [PERSON], [PERSON] як продавцями з однієї сторони, та [PERSON] як покупцем, від імені якої діяв [PERSON] (том №1, а.с.7) з іншої, було укладеного договір купівлі-продажу квартири, котра розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, кв.№29, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №525, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 березня 2011 року (том №1, а.с.5-6). Згоду на проведення даної угоди було надано дружиною [PERSON], позивачем за зустрічним позовом [PERSON] (том №1, а.с.127). Згідно умов вказаного договору, заборгованість з оплати комунальних послуг, використаної електроенергії та інших обовязкових платежів, на день посвідчення цього договору продавці беруть на себе у повному обсязі та зобовязуються сплатити до 01 березня 2011 року. У випадку несплати зазначених заборгованостей, продавці несуть відповідальність за ці борги самостійно, та у випадку спричинення покупцю майнової або грошової шкоди, зобовязуються відшкодувати будь-які штрафи та компенсації, повязані з несплатою зазначених боргів (том №1, а.с.5, зворот). З копії розписки від 01 березня 2011 року, за підписом [PERSON] вбачається, що остання від свого імені, та імені [PERSON] зобовязалася погасити заборгованість за комунальні послуги, та знятися з реєстраційного обліку у квартирі за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, кв.№29, в строк до 14 березня 2011 року, та виплатити суму заборгованості станом на день зняття з реєстраційного обліку (том №1, а.с.8). З копії витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за №29286098, реєстраційний №17641723, запис №99 в книзі №256п-99 від 14 березня 2011 року вбачається, що квартира [ADDRESS], на праві приватної власності належить позивачеві за первісним позовом та відповідачеві за зустрічним позовом [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №525 (том №1, а.с.9). Факт належності вказаної квартири [PERSON] підтверджується також копією наданого до суду технічного паспорту на її імя (том №1, а.с.10), згідно якого, трикімнатна квартира №29, розташована на третьому поверсі пятиповерхового будинку №53 по вулиці 22-го Партзїзду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, має загальну площу 57,53 кв.м., житлову площу 40,4 кв.м. Інвентаризаційна вартість квартири складає 42 135,00 гривень. З копії довідки Криворізької обєднаної міської довідково-інформаційної служби «НОВА-КОМ» №36302/ХІХ від 04 жовтня 2012 року вбачається, що станом на 01 вересня 2012 року заборгованість по комунальним платежам квартири №29, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, становить 19 576,98 гривень (том №1, а.с.11). Згідно копії дублікату [PERSON] на відключення газу від 11 серпня 2011 року, складеного представниками ПАТ «Криворіжгаз», вбачається, що квартиру [ADDRESS], було відключено від газопостачання за наявність заборгованості по його оплаті (том №1, а.с.12). З копії попереднього договору купівлі-продажу квартири від 23 квітня 2011 року, укладеного між [PERSON] як продавцем з однієї сторони, та громадянкою [PERSON] як покупцем з іншої сторони, вбачається, що останні дійшли згоди щодо того, що [PERSON] зобовязалася у строк не пізніше 23 травня 2011 року продати [PERSON], а остання зобовязалася придбати обєкт нерухомості, а саме трикімнатну квартиру №29, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53. Сторони погодилися на те, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу предмету договору, покупець передав, а продавець прийняла грошові кошти у розмірі 5 000,00гривень. У разі, якщо продавець буде відмовлятися (ухилятися) від укладення договору купівлі-продажу у визначений попереднім договором термін та на вказаних у ньому умовах, він зобовязується повернути покупцю отриманий від нього аванс, а також сплатити неустойку у розмірі 100% від суми авансу, переданого за попереднім договором (том №1, а.с.13). Зі змісту уточненого первісного позову судом встановлено, що у звязку із перебуванням відповідача за первісним та зустрічним позовом [PERSON] на реєстраційному обліку у квартирі №29, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, [PERSON] не змогла виконати вимоги, передбачені попереднім договором купівлі-продажу квартири від 23 квітня 2011 року, укладеного між нею та громадянкою [PERSON], з приводу чого вимушена була сплатити останній грошові кошти у розмірі 10 000,00 гривень, яка складається з наданого авансу у розмірі 5 000,00 гривень, та неустойки згідно п.5 попереднього договору купівлі-продажу квартири від 23 квітня 2011 року у розмірі 5 000,00 гривень. Дана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи копією розписки від 25 травня 2011 року, наданої [PERSON] громадянкою [PERSON] (том №1, а.с.14). З копії повідомлення від 28 травня 2012 року, вбачається, що [PERSON] зверталася до [PERSON] та [PERSON] з приводу виконання останніми умов, передбачених договором купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2011 року, та зобовязань, викладених в розписці від 01 березня 2011 року, в частині зняття з реєстраційного обліку у вказаній квартирі та погашення заборгованості по оплаті за надані комунальні послуги (том №1, а.с.15). З наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України, виданого на імя [PERSON], та відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, вбачається, що останній знятий з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS], - 15 січня 2013 року (том №1, а.с.64-66, 107). З наявних в матеріалах справи відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, вбачається, що [PERSON] є такою, що знята з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS], та значиться зареєстрованою за адресою: [INFO], кв.№3, - з 08 травня 2011 року (том №1, а.с.108). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнені первісні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка задала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до роз'яснень, даних в п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування» від 27 березня 1992 року №6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що 25 лютого 2011 року, між [PERSON], [PERSON] як продавцями з однієї сторони, та [PERSON] як покупцем, від імені якої діяв [PERSON] з іншої, було укладеного договір купівлі-продажу квартири, котра розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, кв.№29, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №525, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14 березня 2011 року. Згоду на проведення даної угоди було надано дружиною [PERSON], позивачем за зустрічним позовом [PERSON] При оформленні договору купівлі-продажу майбутній власник у своїх інтересах повинен з'ясувати питання наявності заборгованості за житлово-комунальні послуги та домовитись про погашення цієї заборгованості відповідно до умов такого договору. Якщо це не було зроблено, то сплатити за надані послуги необхідно на загальних підставах новому власнику. Проте відповідно до положень ЦК України, така особа матиме право на вимогу (у порядку регресу) відшкодування колишнім власником розміру виплаченої суми, реалізувати яке можна у судовому порядку. Згідно умов договору купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2011 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] як продавцями з однієї сторони, та [PERSON] як покупцем, від імені якої діяв [PERSON] з іншої, заборгованість з оплати комунальних послуг, використаної електроенергії та інших обовязкових платежів, на день посвідчення цього договору продавці беруть на себе у повному обсязі та зобовязуються сплатити до 01 березня 2011 року. У випадку несплати зазначених заборгованостей, продавці несуть відповідальність за ці борги самостійно, та у випадку спричинення покупцю майнової або грошової шкоди, зобовязуються відшкодувати будь-які штрафи та компенсації, повязані з несплатою зазначених боргів. Зі змісту уточненого первісного позову вбачається, що заборгованість у розмірі 10 782,65 гривні, яку відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25 травня 2011 року, та розписки від 01 березня 2011 року, повинні були сплатити відповідачі за первісним та зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON], було сплачено [PERSON] Однак, в підтвердження даної обставини, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] та її представником до суду не надано відповідної квитанції, з якої б вбачалося, що останньою було погашено заборгованість по комунальним послугам, яку повинні були погасити [PERSON] та [PERSON], та що є обовязковою умовою для стягнення даних коштів з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] як колишніх співвласників квартири, в порядку регресу. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що уточнені первісні позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] та [PERSON] на її користь заборгованості по комунальним платежам у розмірі 10 782,65 гривні, є такими, що не знайшли свого підтвердження при розгляді справи наявними у справі доказами, не були доведені [PERSON] та її представником належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають. В частині уточнених первісних позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] та [PERSON] як колишніх співвласників квартири на її користь збитків у розмірі 5 000,00 гривень, суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги є обґрунтованими, підтвердженими, та підлягають задоволенню, оскільки фактом перебування на реєстраційному обліку у квартирі №29, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] до 15 січня 2013 року включно, обмежив право [PERSON], як власника квартири на володіння, користування та розпорядження нею, що виразилося у не змозі [PERSON] виконати вимоги, передбачені попереднім договором купівлі-продажу квартири №29, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53 від 23 квітня 2011 року, укладеного між нею та громадянкою [PERSON], з приводу чого вона вимушена була сплатити останній грошові кошти у розмірі 10 000,00 гривень, яка складається з наданого авансу у розмірі 5 000,00 гривень, та неустойки згідно п.5 попереднього договору купівлі-продажу квартири від 23 квітня 2011 року у розмірі 5 000,00 гривень. Дана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи копією розписки від 25 травня 2011 року, наданої [PERSON] громадянкою [PERSON] При цьому, з наявної в матеріалах справи розписки вбачається, що [PERSON] повинен був знятися з реєстраційного обліку в квартирі №29, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, до 14 березня 2011 року. При цьому, не зважаючи на те, що збитки в розмірі 5 000,00 гривень спричинено саме з вини [PERSON], котрий вчасно не знявся з реєстраційного обліку у квартирі №29, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, збитки на користь [PERSON] мають бути стягнуті в солідарному порядку з обох відповідачів за первісним позовом як колишніх співвласників квартири, котрій зобовязалися перед [PERSON] виконати умови договору купівлі-продажу квартири. Вирішуючи спір в частині вимог за уточненим первісним позовом щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Законодавче визначення моральної шкоди, підстави для її відшкодування передбачено у ст.ст.23, 1167 ЦК України. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначаються судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У той же час згідно роз'яснень даних у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п.5 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України відповідно до загальних засад цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. При вирішенні даної категорії спорів, суд зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Звертаючись з позовом, [PERSON] зазначила, що факт реєстрації [PERSON] в квартирі №29, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№53, до 15 січня 2013 року, що становить значно більший проміжок часу, ніж визначений договором купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2011 року, та розпискою від 01 березня 2011 року, та факт не погашення [PERSON] та [PERSON] заборгованості по комунальним платежам при продажі квартири, обмежили її право, як власника квартири на володіння, користування та розпорядження нею. Відповідно до п.5.4 договору купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за цим договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством. Згідно з п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин суд приходить до висновку, що діями відповідачів за первісним та зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON], [PERSON] була спричинена моральна шкода, що виразилася у неможливості останньою здійснювати повноцінно як власника права по відношенню до належного їй майна, котра має бути стягнена з них в солідарному порядку. Однак, суд вважає, що заявлений [PERSON] розмір моральної шкоди є дещо завищеним, та вважає, що грошовим еквівалентом відшкодування моральної шкоди є сплата відповідачами за первісним та зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] коштів на користь [PERSON] в сумі 2 000,00 гривень, що виходить із засад розумності та справедливості. Питання про відшкодування сплачених та документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору суд не вирішує, оскільки дане питання перед судом позивач за первісним позовом [PERSON] не ставить. На підставі викладеного уточнений первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Криворізьке міське управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд приходить до наступного. Під час розгляду справи, в процес, у якості третьої особи, котра заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору вступила громадянка [PERSON], котра є законною дружиною відповідача за первісним позовом [PERSON], та котрою було предявлено зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Криворізьке міське управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області під головуванням судді Свистунової О.В. від 19 лютого 2013 року, первісний та зустрічний позов було обєднано в одне провадження. Справа декілька раз призначалась до слухання, однак будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, позивач за зустрічним позовом та її представник до зали суду не зявилися, доказів поважності причин неявки суду не надано. Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язаний з розумним інтервалом часу самостійно цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Статтями 27, 31 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, наділені широким колом цивільних прав, і лише одним обов'язком: добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати покладені на них процесуальні обов'язки. Також, суд враховує вимоги ст.157 ЦПК України про дотримання розумних строків розгляду справи, а також правові позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в інформаційному листі №6-60/0/4-12 від 18 січня 2012 року, щодо балансу захисту прав як позивача, який не з'явився у судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку із такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом та його представник належним чином повідомлені про розгляд справи у суді, недобросовісно користуються своїми процесуальними правами, зловживають ними та не виконують покладені на них процесуальні обов'язки. Неявка позивача та його представника в судове засідання, при відсутності заяви про розгляд справи у відсутність позивача, згідно ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України (незалежно від причини неявки), є підставою для залишення позову без розгляду. Підстав для розгляду справи по суті у відсутність позивача за зустрічним позовом та його представника за наявними матеріалами справи немає. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.169 ЦПК України, суд не вбачає. Тому зустрічну позовну заяву слід залишити без розгляду. На підставі викладеного, та

Outcome: partial