Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

15.09.2021 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить: визнати недійсним договір комісії № 4214 від 12.11.2020 року, що укладений між Приватним підприємством «Автоцентр-Червоноград» та померлим [PERSON] щодо реалізації транспортного засобу автомобіля марки Toyota, модель Corolla, чорний, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу № 4214 від 12.11.2020 року, що укладений із [PERSON] щодо купівлі нею транспортного засобу автомобіля марки Toyota, модель Corolla, чорний, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] ; визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки Toyota, модель Corolla, чорний, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] що видане на ім`я [PERSON] від 12.11.2020 року [NUMBER] ; визнати право власності на автомобіль марки Toyota, модель Corolla, чорний, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] VIN-код: [NUMBER] за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом; стягнути з відповідачів 8000 гривень витрат на правничу допомогу, 908 гривень та 454 гривень сплаченого судового збору. На обґрунтування своїх вимог послалася на те, що [PERSON] , [INFO] 31.08.2015 року заповів їй усе своє майно. Вона прийняла спадщину за наслідком смерті спадкодавця. В останні дні свого життя спадкодавець перебував на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Сокальської районної ради Львівської області «Сокальська центральна районна лікарня». [INFO] [PERSON] помер у лікарні. [PERSON] до 12.11.2021 року належав автомобіль марки Toyota, модель Corolla, чорний, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] . 12.11.2021 року здійснено перереєстрацію вказаного транспортного засобу за іншою особою. Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства «Сокальська районна лікарня» від 02.03.2021 року № 644/01-3, спадкодавець знаходився на стаціонарному лікуванні в COVID-відділенні з 08.11.2020 року 14:30 години по 13.11.2020 року 07:00 годину. З 16:45 години 10.11.2020 року по 7:00 годину 13.11.2020 року [PERSON] був підключеним до інвазивного ШВЛ, помер о 7:00 годині. Тобто, у момент перебування [PERSON] під інвазивним апаратом ШВЛ, 12.11.2021 року було здійснено перереєстрацію автомобіля на нового власника, спадкодавець перебував у комі і фізично не міг вчиняти дії щодо підписання правочинів. Листом від 18.05.2021 року № 31/19-1-46 Регіональний сервісний центр ГЦС МВС в Тернопільській області повідомив, що згідно даних ЄДР МВС зареєстрованих транспортних засобів вказаний автомобіль, який належав [PERSON] , на підставі договору № 4214 від 12.11.2020 року, договору комісії № 4214 укладеного в суб`єкта господарювання ПП «Автоцентр-Червоноград» та акту огляду № 5707/20/004214 зареєстрований в Територіальному сервісному центрі № 4646 PCЦ ГСЦ МВС в Львівській області за [PERSON] . На ім`я відповідача видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 12.11.2020 року [NUMBER] вказаного автомобіля. Із долученого до позову договору комісії № 4214 від 12.11.2020 року вбачається, що і [PERSON] , ніби то, звернувся до ПП «Автоцентр-Червоноград» із метою продажу належного йому автомобіля та уклав вказаний договір, що підписаний ним у м. Червоноград. Сторона позивача вчиняла усі можливі дії із метою отримання від сервісних центрів та ПП «Автоцентр-Червоноград» копію договору купівлі-продажу №4214 від 12.11.2020 року, але отримати його не вдалося. Таким чином, правочин з укладення договору комісії № 4214 від 12.11.2020 року та правочин договору купівлі-продажу №4214 від 12.11.2020 року виданого ПП «Автоцентр- ІЧервоноград», які стали підставою для реєстрації автомобіля у компетентних органах за відповідачем, був вчинений за відсутності вільного волевиявлення та згоди в на продаж померлого [PERSON] в силу фізичної неможливості. Отже, наявні беззаперечні та обґрунтовані підстави вважати вказані правочини недійсними. Відчуження вказаного автомобіля призвело до позбавлення її права, як спадкоємця за заповітом, на спадкування і вказаного автомобіля. Крім того, строк на прийняття спадщини завершився, а спірний автомобіль мав входити в об`єкт спадщини, що не відбулось в силу вказаних обставин. 28.10.2021 року представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що визнає позовні вимоги. Просив відмовити у стягненні з відповідача судових витрат. Вказав, що позивач відмовилась врегулювати спір у позасудовому порядку. Вважає безпідставною необхідність у відшкодуванні заявлених судових витрат, оскільки заявлена кількість судових засідань не проводилась, а відповідачем визнано позов. 21.10.2021 року представник третьої особи подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що покладається на думку суду щодо задоволення позовних вимог. Вказує, що вказаний транспортний засіб 12.11.2020 року зареєстровано відповідачем на підставі договору купівлі-продажу укладеного суб`єктом господарювання в ТСЦ 4646, після чого присвоєно державний номерний знак [NUMBER] та 12.11.2020 року видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , при цьому підставою реєстрації даного транспортного засобу був договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу. 21.09.2021 року винесено ухвалу про забезпечення позову. 22.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Сторони та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про проведення судового засідання у його відсутності. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Установлено, що [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 31.08.2015 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . 13.07.2021 року державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори спадкоємцю майна [PERSON] - [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується його копією. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 26.03.2021 року автомобіль марки Toyota, модель Corolla, чорний, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] , 12.11.2021 року перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу. Згідно з повідомленням Комунального некомерційного підприємства «Сокальська районна лікарня» від 02.03.2021 року № 644/01-3 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в COVID-відділенні з 08.11.2020 року 14:30 години по 13.11.2020 року 07:00 годину. З 16:45 години 10.11.2020 року по 7:00 годину 13.11.2020 року [PERSON] був підключеним до інвазивного ШВЛ. Помер о 7:00 годині. Відповідно до договору комісії № 4214 від 12.11.2020 року [PERSON] , звернувся до ПП «Автоцентр-Червоноград» із метою продажу належного йому автомобіля та уклав вказаний договір, що підписаний ним у місті Червоноград. Відповідно до повідомлення Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Тернопільській області № 31/19-1-46 від 18.05.2021 року автомобіль марки Toyota, модель Corolla, 2013 року випуску, кузов [NUMBER] , який належав [PERSON] , на підставі договору № 4214 від 12.11.2020 року, договору комісії № 4214 укладеного в суб`єкта господарювання ПП «Автоцентр-Червоноград» та акту огляду № 5707/20/004214 зареєстрований в Територіальному сервісному центрі № 4646 PCЦ ГСЦ МВС в Львівській області за [PERSON] . Документи, які стали підставою для перереєстрації вказаного автомобіля знаходяться за місцем його реєстрації в Територіальному сервісному центрі № 4646 РСЦ ГСЦ МВС в Львівській області. Відповідач є власником автомобіля Toyota, модель Corolla, чорний, 2013 року випуску, номерний знак [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 12.11.2021 року [NUMBER] . Згідно з ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до ч. 1 ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1338 документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку , зокрема, договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову в частині визнання недійсними договору комісії, договору купівлі продажу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи наведене, перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні з підключенням до інвазивного ШВЛ в момент підписання договору комісії, а також визнання позову відповідачем, позовні вимоги в частині визнання недійсними договору комісії, договору купівлі-продажу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку. встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 15 ЦК України передбаченого право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, захист права власності у спосіб визнання такого права допускається у разі оспорення, невизнання його іншою особою, яка претендує на об`єкт власності, та якщо втрачений документ, який засвідчує право власності особи. Ураховуючи, що позивачем не наведено будь-яких обставин, які би свідчили про наявність таких підстав для звернення до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль, а ст. 392 ЦК України не передбачає визнання права власності в порядку спадкування, суд дійшов висновку про відсутність підстав для захисту цього права та, як наслідок, відмову у задоволенні позову в цій частині. У зв`язку з цим суд не бере до уваги визнання в цій частині позову відповідачем. Отже, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище. Згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у розмірі 454, 00 грн. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову у розмірі 454, 00 грн. Судовий збір у розмірі 454, 00 грн., сплачений позивачем за подання заяви про забезпечення позову слід стягнути з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, судом ураховано наступне. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивач стверджує, що понесла витрати на правову допомогу у сумі 8000 грн. На підтвердження розміру таких витрат позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №18-02/21 від 18.02.2021 року; акт приймання-передачі послуг від 30.08.2021 року; квитанція від 18.02.2021 року про сплату 8000 грн. Враховуючи наведене, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000, 00 грн. У зв`язку з наведеним, суд відхиляє відповідні доводи відповідача про безпідставність стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial