Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

17.04.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Запорізької обласної філії та фізичною особою [PERSON] (далі за текстом Відповідач) був укладений договір про надання кредиту № 067М/07, згідно з яким відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до п. 1.1. надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 10 595,00 доларів США 00 центів, зі сплатою 13,25 відсотків річних. Відповідно до п. 1.2. договору кредиту, кредит надавався відповідачу на купівлю авто. 31.10.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до договору кредиту № 067М/07 від 17.04.2007 року, якою сторони погодили змінити розмір відсоткової ставки за користування кредитом до 14,5% річних. 21.05.2009 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №2 до договору кредиту №067М/07 від 17.04.2007 року, якою сторони погодили змінити кредитний договір, зокрема виклавши в новій редакції графік погашення кредиту, кінцевою датою якого є 16.04.2014. Станом на 27.09.2016 загальний розмір заборгованості відповідача через неналежне виконання зобовязань за вищезазначеним договором кредиту складає 2 900,02 доларів США, з яких: 588,62 доларів США заборгованість за кредитом; 1 973,40 доларів США заборгованість за відсотками; 129,70 доларів США пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 208,30 доларів США пеня за несвоєчасне повернення відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене та зважаючи на відсутність у справі будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнає його таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано платіжне доручення від 05.10.2016, яким підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1378,00 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved