Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

16 липня 2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Біжівському сільвиконкомі Буринського району Сумської області за актовим записом № 01, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СР № 083773 від 16.07.2005 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище Павлова. Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем по справі. Спору про місце проживання дитини та спору про поділ спільно нажитого майна на час подачі позову між сторонами не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені із серпня 2017 року, сторони проживають окремо і не спілкуються. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя, а тому між ними виникали сварки та непорозуміння, які негативно впливають на стан здоров`я позивача, та виховання доньки, формуванн її світогляду, що призвело до втрати поваги та взаєморозуміння між подружжям і розпаду сім`ї. Сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, направивши до суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягала повністю та просила суд розглядати справу у її відсутності. Після розірвання шлюбу просила залишити набуте у шлюбі прізвище Павлова. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, просить суд витрати покласти на обох. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу по наявних матеріалах, за відсутності учасників процесу. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи згоду сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають і обоє на примирення не згідні, вільної згоди обох сторін на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, а позивач у своїй позовній заяві просить судові витрати покласти на відповідача, а тому суд, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача половину суми судового збору, сплаченого при подачі позову до суду. На підставі зазначеного та

Outcome: approved