Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

17.07.2014 до суду звернувся позивач [PERSON] із позовом до відповідача [PERSON], з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом заборони вчиняти дії, які можуть порушити право власності позивача на належні йому 1/2 частини квартири [ADDRESS], та 1/2 частини машиномісця [ADDRESS]. Нерухоме майно, що є приводом пред'явлення позовних вимог належить відповідачу та позивачеві у рівних частках на праві спільної часткової власності. Як вказано у позові, позивачеві стало відомо, що відповідачем вчиняються дії з відчуження вказаної квартири та передання в іпотеку машиномісця, не повідомивши про свої наміри та без його дозволу стосовно своєї частки майна. Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України та на підставі заяви представника позивача про забезпечення позову, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.08.2014 накладено арешт на 1/2 частини квартири [ADDRESS], що складається з трьох кімнат, жилою площею 65,5 кв. м., загальною площею 110,2 кв. м. - на підставі свідоцтва про право власності від 20.11.2003 серії САА № 870013; та на 1/2 частини машиномісця [ADDRESS] - на підставі свідоцтва про право власності від 04.07.2005 серії ЯЯЯ № 241711, належне позивачеві [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явився, представник позивача вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач та його представник просили залишити без задоволення позов, вказуючи на безпідставність вимог, оскільки відповідач не здійснювала і не мала наміру вчиняти перешкоди у здійсненні права власності позивачем відносно належного їм на праві спільної сумісної власності нерухомості, та зазначали, що думка позивача не підтверджуються належними доказами. Допитана у якості свідка [PERSON], що працює ріелтором в агенції нерухомості «Цитадель», показала, що познайомилася з відповідачем у 2012 році, коли [PERSON] хотіла продати трикімнатну квартиру на вул. Мирного, у зв'язку з чим проводилася оцінка квартири та огляд, але у результаті піврічного рекламування проданою не була. У 2013 році зателефонував [PERSON] та повідомив, що не бажає продавати квартиру. Окрім цього свідок [PERSON] показала, що оголошення про продаж квартири [ADDRESS] були розміщені на більш ніж десяти сайтах різних агентств нерухомості, правовстановлюючі документи на нерухоме майно вона не бачила, та відповідач не повідомляла її про наявність іншого власника. При пред'явленні свідкові фото з оголошення про продаж квартири, остання підтвердила, що оголошення розміщено з фото квартири [PERSON] - [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд, вислухавши пояснення та доводи представника позивача, заперечення відповідача та його представника, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивачеві стало відомо, що відповідач вчиняє дії з метою продажу нерухомого майна, зокрема належних йому 1/2 частки квартири [ADDRESS], та передачі в іпотеку 1/2 частки машиномісця [ADDRESS], не повідомивши його про це та без його згоди. Вказане нерухоме майно поставлено до продажу на підставі інших правовстановлюючих документів - свідоцтва про право власності на квартиру та на машиномісце. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частки вказаного нерухомого майна, на підставі свідоцтва про право на власність від 20.11.2003 - на квартиру /а. с. 21/, та свідоцтва про право на власність від 04.07.2005 - на машиномісце /а. с. 22/. Інша 1/2 частка кожного із згаданих об'єктів нерухомого майна належить відповідачу [PERSON] Позивач дозволив відповідачеві використовувати його частку у майні для власних потреб, однак відповідач здавала в оренду як квартиру, так і машиномісце, у зв'язку із чим у позивача виникли перешкоди у здійсненні права власності, оскільки відвідуючи м. Київ, не мав можливості користуватися належними йому частками майна. У позові, серед решти обставин зазначено, що позивач та відповідач мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (актовий запис № 535, свідоцтво про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківсього РУЮ у м. Києві) /а. с. 94, 95/, який проживає разом з батьком -- [PERSON] у м. Гержманув Чеської Республіки. Протягом восьми років, коли їхній спільний син [PERSON] проживав у м. Києві, позивач здійснював грошові перекази на його утримання та сплату комунальних послуг у розмірі 1000 доларів США, що підтверджується бланками про перекази коштів /а. с. 55-92/. Також встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані, окрім відповідача, спільний з позивачем син - малолітній [PERSON], та дочка відповідача - [PERSON]. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що визначено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1 ст. 317 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Незважаючи на наявність зареєстрованого права власності на 1/2 частки вказаного нерухомого майна, відповідач перешкоджає позивачу у користуванні 1/2 частки квартири [ADDRESS], та 1/2 частки машиномісця [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 150 ЖК УРСР встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Положеннями ст. 155 ЖК УРСР передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Судом встановлено, що відповідач вчиняє дії з метою продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], та передачі в іпотеку машиномісця [ADDRESS], не повідомивши позивача - [PERSON], якому належить 1/2 частки кожної з вказаної нерухомості, та не отримавши згоду стосовно його часток. Дані обставини підтверджуються письмовими доказами та показами свідка. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом заборони відповідачеві вчиняти дії, які можуть порушити право власності іншого власника, а отже позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають присудженню з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати позивача у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved