Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

17.04.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №20, вчинений приватним нотаріусом Кондратюком В.С. 05.02.2019 року щодо звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №23-512/-8-А від 21.07.2008 року, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі договору про відступлення права вимоги за договором застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. 15.11.2018 року за реєстровим номером 667 є ТОВ «Вердикт Капітал». Також позивач просить стягнути з відповідача понесені стороною позивача судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 05.02.2019 року приватним нотаріусом Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис №20 про звернення стягнення з позивача, який є боржником за кредитним договором №23-512/08-А від 21.07.2008 року укладеним з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого за договором відступлення права вимоги за договором застави від 15.11.2018 року є відповідач. Сукупний розмір боргу позивача перед відповідачем згідно оспорюваного виконавчого напису становить 18254,69 доларів США, що станом на 16.01.2019 року еквівалентно 532633,71 грн. (заборгованість за тілом кредиту - 11132,21 долар США, що еквівалентно 313558,83 грн.; заборгованість за відсотками - 6878,67 доларів США, що еквівалентно 193750,18 грн.; заборгованість з комісії - 18457,34 грн.; нараховані відсотки - 243,81 долара США, що еквівалентно 6867,35 грн.). 12.02.2019 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №5835592 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 515876,37 грн. 12.09.2019 року приватним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження також винесено постанови про арешт майна та коштів боржника. 15.02.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на транспортний засіб Санг Янг, 2008 року випуску. Також 15.09.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . 03.04.2019 року позивач через свого представника ознайомився з оспорюваним виконавчим написом нотаріуса та вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а тому неправомірним є провадження з примусового виконання такого виконавчого напису. 06.02.2015 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/24747/14-ц частково задоволено позов банку та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за договором кредиту №23-512/08-А від 21.07.2008 року у розмірі 150768,58 грн. та судові витрати у розмірі 1991,11грн. Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують положення ст. 61 Конституції України, оскільки відповідно до оспорюваного виконавчого напису повторно стягується заборгованість за тим самим договором кредиту №23-512/08-А від 21.07.2008 року. При цьому, позивач стверджує, що відповідачу було відомо про існування зазначеного рішення суду, оскільки відповідач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про зміну сторони виконавчого провадження шляхом зміни стягувача його правонаступником у справі №755/24747/14-ц. Отже, відповідач розуміючи неправомірність своїх дій, таємно та без попередження позивача звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості за договором кредиту №23-512/08-А від 21.07.2008 року. Позивач вказує, що кредитний договір №23-512/08-А від 21.07.2008 року не був нотаріально посвідчений, тож на думку позивача, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки докази одержання або не одержання позивачем письмової вимоги про усунення порушень в матеріалах нотаріальної справи відсутні, отже приватним нотаріусом не додержано тридцяти денний термін для вчинення виконавчого напису. Також позивач стверджує, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а розрахунок наданий відповідачем приватному нотаріусу при вчиненні виконавчого напису, є одностороннім та не відповідає дійсності. Позивачу взагалі не відомо на підставі яких документів з нього стягнуто зазначеному в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса суму, оскільки розмір заборгованості за кредитним договором вже був стягнутий рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2015 року. На думку позивача, наявність вказаного рішення суду про стягнення заборгованості спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника. Крім того, позивач звертає увагу, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не врахував пропуск відповідачем строку позовної давності. Стягуючи з позивача штраф та пеню приватний нотаріус не перевірив надані відповідачем документи стосовно того чи є штраф і пеня одним видом цивільно-правової відповідальності, чи можливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, та чи свідчать такі обставини про недотримання положень Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Стягуючи заборгованість нотаріус не звернув уваги на безпідставність включення до розміру заборгованості штрафу та пені за одне й теж порушення кредитних зобов`язань. Також позивач зазначає, що договір відступлення прав вимоги за договором застави є лише супроводжуючим договором до основного договору факторингу та не може створювати правових наслідків щодо заміни сторони стягувача, отже відповідач не може виступати в якості стягувача з позивача боргових зобов`язань за договором кредиту №23-512/08-А від 21.07.2008 року, оскільки між банком та відповідачем не було укладено договору факторингу про переуступлення права вимоги за таким кредитним договором. Ухвалою суду від 25.04.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 27.05.2019 року заяву представника позивача про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою суду від 27.05.2019 року клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення. 21.05.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, при цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені у Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права, а тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше, отже мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення виконавчого напису нотаріусом, однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а тому, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, і нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. Договір, на якому вчинено виконавчий напис, не містить заборон або будь-яких обмежень щодо заборони використання позасудового способу звернення стягнення (вчинення виконавчого напису), що, на думку відповідача, цілком підтверджує правомірність вчинених відповідачем та нотаріусом дій та спростовує вимоги позивача, оскільки відповідач та нотаріус вчиняючи виконавчий напис діяли в межах чинного законодавства. 21.05.2019 року та 22.05.2019 року до суду надійшли апеляційні скарги відповідача на ухвалу суду від 25.04.2019 року про відкриття провадження у справі. Ухвалами Київського апеляційного суду від 08.10.2019 року апеляційні скарги сторони відповідача визнано неподаними та повернуто апелянту. Треті особи у справі приватний виконавець та приватний нотаріус отримали копії ухвали суду про відкриття провадження у справі разом копіями позовної заяви та додатками до неї 08.05.2019 року та 14.05.2019 року відповідно, однак своїм правом щодо надання пояснень з приводу пред`явленого позову не скористалась. Ухвалою суду від 29.11.2019 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із тим, що суд виявив несплату позивачем судового збору при зверненні до суду із цим позовом. 24.12.2019 року на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху надійшло клопотання сторони позивача про усунення недоліків позовної заяви до якого, зокрема, додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.07.2008 року між позивачем та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений договір, за яким банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 34605,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,5 процентів річних для придбання транспортного засобу Санг Янг 2008 року випуску. Позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси до 20.07.2015 року (а.с. 7-9). Крім того, 21.07.2008 року між позивачем та банком був укладений договір застави автомобіля (а.с. 10). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2015 року у справі №755/24747/14-ц з позивача на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» була стягнута заборгованість за договором кредиту та судові витрати всього на суму 152759,69 грн. (а.с. 12-13). За змістом наявного в матеріалах справи копії договору про відступлення прав за договором застави від 15.11.2018 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал», у порядку та на умовах, визначених цим договором, і у зв`язку з укладенням сторонами 15.11.2018 року договору відступлення прав вимоги, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами поруки відповідно до підписаного реєстру договорів, первісний заставодержатель відступає та передає, а новий заставодержатель приймає та набуває всіх прав, належних первісному заставодержателю за договорами застави, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитним договорами та перелічені у додатку №1 до цього договору (а.с. 14-16). У додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги за договорами застави від 15.11.2018 року під №219 значиться позивач, у якому також наявні дані про ІПН заставодавця, номер та дата договору застави, номер у реєстрі, короткий опис застави, ПІБ позичальника та номер кредитного договору (а.с. 18-19). 05.02.2019 року приватним виконавцем Кондратюк В.С. вчинено виконавчий напис за змістом якого, приватний виконавець на підставі ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, пропонує звернути стягнення з позивача, який є боржником за кредитним договором №23-512/08-А від 21.07.2008 року, укладеним із ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі договору про відступлення прав вимоги за договорами застави від 15.11.2018 року є ТОВ «Вердикт Капітал». Строк платежу за кредитним договором №23-512/08-А від 21.07.2008 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 15.11.2018 року по 16.01.2019 року. Сума заборгованості складає 18254,69 доларів США, що еквівалентно 514176,37 грн. та 18457,34 грн. комісії. Сума заборгованості загалом складається із заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками, заборгованості з комісії та нарахованих відсотках. Крім того, за вчинення виконавчого напису ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило 1700,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача згідно змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса становить 515876,37 грн. (а.с. 6). Постановою приватного виконавця Телявського А.М. від 12.02.2019 року за вказаним виконавчим написом нотаріуса відкрито виконавче провадження №58355932 (а.с. 20). Постановою приватного виконавця Телявського А.М. від 12.02.2019 року накладено арешт на кошти боржника (а.с. 21). Постановою приватного виконавця Телявського А.М. від 12.02.2019 року накладено арешт на майно боржника (а.с. 23). Постановою приватного виконавця Телявського А.М. від 15.02.2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, описано та накладено арешт на кв. [ADDRESS] (а.с. 24-25). Постановою приватного виконавця Телявського А.М. від 15.02.2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, описано та накладено арешт на належний позивачу транспортний засіб (а.с. 26-27). Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником (а.с. 28-29). Крім того, в матеріалах справи міститься копія постанови Київського апеляційного суду м. Києва від 31.07.2019 року, якою скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07.08.2017 року та ухвалене нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання (а.с. 118-120). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вищевказане узгоджується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року № 61-12559св18. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв`язку, суд встановив, що наявні безумовні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2015 року з боржника на користь банку достроково було стягнуто всю заборгованість по тілу кредиту, як строкову так і прострочену. Стягнуто також проценти, комісії і зменшено лише заявлений до стягнення розмір пені. Натомість у оспорюваному виконавчому написі нотаріуса зазначено, що заборгованість складається також із заборгованості за тілом кредиту в сумі 11132,21 доларів США, а стягнення відповідної заборгованості проводиться за період з 15.11.2018 року по 16.01.2019 року. Отже, наведене в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса, не відповідає дійсним обставинам справи, складу заборгованості та періоду її стягнення і вказує на спірність розміру заборгованості. Крім того, від часу ухвалення рішення про стягнення заборгованості у 2015 році до часу вчинення виконавчого напису у 2019 році минуло більше трьох років, що саме по собі вказує на неможливість вчинення такого виконавчого напису згідно вимог чинного законодавства України. Також у виконавчому написі зазначено, що заборгованість зокрема складається із заборгованості по процентам та комісії і стягнення заборгованості проводиться за період з 15.11.2018 року по 16.01.2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Ця правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 711/6227/14-ц. Таким чином, відповідне право кредитора нараховувати проценти та інші платежі, передбачені умовами кредитного договору, припинилось у зв`язку з ухваленням рішення суду від 06.02.2015 року про стягнення заборгованості за договором кредиту. За таких обставин суд приходить до висновку, спірний виконавчий напис нотаріуса вчинений поза межами трирічного строку, а зазначений у ньому розмір заборгованості є спірним, що зумовлює необхідність задоволення вимог позивача та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved