Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

15 березня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, якою просить встановити факт того, що атестат Державного комітету Ради Міністрів Української РСР по професійно технічній освіті № 3547, виданий міським професійно технічним училищем № 19 м. Макіївка 15 липня 1975 року, належить йому, [PERSON]. В обґрунтування вимог заяви заявник зазначає, що у лютому 2018 року він звернувся до УПФУ в Лівобережному районі м. Маріуполя з заявою про призначення пенсійних виплат, але під час огляду його документів, було виявлено розбіжності у написанні імені та по батькові в атестаті Державного комітету Ради Міністрів Української РСР по професійно технічній освіті № 3547, виданим міським професійно технічним училищем № 19 м. Макіївка 15 липня 1975 року та іншими документами. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах, і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Проте. Наведені обставини унеможливлюють отримання ним належних йому пенсійних виплат, у звязку з чим, він змушений звертатися до суду із заявою про встановлення факту належності вказаного атестату. Іншого способу виправити описку він не має, оскільки м. Макіївка, де було видано атестат, є окупованою територією, де органи української влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. На підставі викладеного просив заяву задовольнити та встановити факт належності йому атестату Державного комітету Ради Міністрів Української РСР по професійно технічній освіті № 3547, виданий міським професійно технічним училищем № 19 м. Макіївка 15 липня 1975 року. Заявник до судового засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи, до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить вирішити порушене заявником питання на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. У ст. 46 Конституції України закріплене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 6 ч. 1; ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Так, згідно свідоцтва про народження серія І - УР № 961230 виданого 17 листопада 1960 року Свердловською сільською радою Харцизького району Свердловської області, (складено російською мовою), [PERSON] народився 04 лютого 1958 року. За даними паспорту громадянина України, серія ВС № 881118, виданого Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 02 березня 2001 року, [PERSON] народився 04 лютого 1958 року, місце народження: місто Макіївка Донецької області. 3гідно атестату № 5256 виданого професійно технічним училищем № 10 с. Роздольне Старобешевськ Донецької області (складено російською мовою), останній був виданий на імя [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про восьмирічну освіту, виданого директором восьмирічної школи № 101 Совєтського району Донецької області 09 червня 1973 року, останнє було видано на імя [PERSON]. Як вбачається з атестату № 3547 виданого міським професійним училищем № 19 м. Макіївка Донецької області 15 липня 1975 року, останній було видано «[PERSON] Зінов'євичу», про те, що він пройшов навчання в училищі з 01.09.1973 року по 15.07.1975 року. Згідно відомостей трудової книжки, виданої на імя [PERSON], [INFO], вбачається, що останній у період з 01 вересня 1973 року по 15 липня 1975 року навчався у міському ПТУ № 19 м. Макіївка. Зазначений запис було внесено до трудової книжки на підставі атестату. Отже проаналізувавши сукупність зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт, що атестат Державного комітету Ради Міністрів Української РСР по професійно технічній освіті № 3547, виданий міським професійно технічним училищем № 19 м. Макіївка 15 липня 1975 року дійсно належить заявнику [PERSON]. При цьому наявність помилки при написанні імені та по батькові заявника у атестаті позбавляє його можливості реалізувати своє право на пенсійне забезпечення; виправити помилку на даний час неможливо. Наведене дає підстави вважати заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому, в даному випадку рішення суду не змінює собою документа, який виданий учбовим закладом, в якому навчався заявник, а лише підтверджує належність такого документу заявнику, що у подальшому забезпечить виникнення, зміну та припинення охоронюваних законом прав, свобод та інтересів, а також здійснення особистих майнових чи немайнових прав, які належать громадянину відповідно до положень ст. 46 Конституції України.

Outcome: approved