overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

17.05.2017 року представник позивача звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 19922,78 грн. за кредитним договором №б/н від 12.08.2014 року та судові витрати у розмірі 1600, 00 грн.. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримала кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 19922,78 грн.. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання нею судової повістки, причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 12.08.2014 року між позивачем та [PERSON]. було укладено кредитний договір. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 31.03.2017 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 19922,78 грн. (а.с.3). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Таких доказів суду не надано, вимоги позивача не спростовано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1600,00 грн., які у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

17.05.2017 року представник позивача звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 25795,00 грн. за кредитним договором №б/н від 19.03.2012 року та судові витрати у розмірі 1600, 00 грн.. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримала кредит у розмірі 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 25795 грн.. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання нею судової повістки, причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 19.03.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 31.03.2017 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 25795 грн. (а.с.3). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Таких доказів суду не надано, вимоги позивача не спростовано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1600,00 грн., які у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

17.05.2017 р. року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своїх неповнолітніх дітей, кошти на утримання дітей не надає. Дані обставини змусили позивачку звернутись до суду з цим позовом. Позивачка та її представник адвокат Микулін М.М. позовні вимоги підтримали, просять такі задовольнити. Представник органу опіки та піклування Міжгірської РДА заперечень з приводу заявлених позовних вимог не має, при розгляді справи просить взяти до уваги наявний в матеріалах справи Висновок органу опіки та піклування Міжгірської РДА від 26.01.2017 р. за вих № 01-401116. Вважає, що відповідач по справі [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання неповнолітніх дітей. Відповідач позов визнав повністю, підтвердив, що згідний на позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON], які фактично проживають з своєю матір'ю (його колишньою дружиною). Про дітей не піклується, бо позивачка не допускає його до свого будинку та дітей. Суд, дослідивши представлені письмові докази, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, прийшов до висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серії [NUMBER]) та [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Малолітні діти сторін проживають разом з матір'ю [PERSON], за адресою [ADDRESS] У відповідності до висновку органу опіки та піклування Міжгірської РДА про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача стосовно малолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], як такого що ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що відповідач злісно ухиляється від виконання обов'язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON], та [PERSON] без поважних причин, аліменти на утримання дітей не сплачує, не бере участь у вихованні дітей, мотивуючи це тим, що мати дітей заборонила йому спілкуватися з дітьми. Натомість це пояснення не знайшло підтвердження і спростоване висновком органу опіки та піклування та поясненнями представника цього органу, за якими відповідач не навідує дітей тривалий час, жодного разу не звертався в орган опіки і піклування із скаргою про відмову в спілкуванні з дітьми. Цю обставину відповідач також визнав. Таким чином відповідача, як батька малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] р.н, на підставі ст. 164 СК України, слід позбавити батьківських прав. Судові витрати до стягнення чи повернення позивачкою не заявлені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

17.05.2018 [PERSON] звернувся в суд з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2015, який був зареєстрований Металургійним районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Шлюбні стосунки припинили в лютому 2018 року, спільного господарства не ведуть, проживають за різними адресами, фактично сімя припинила своє існування. Від шлюбу дітей не мають. Примирення та збереження шлюбу позивач вважає неможливим, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. 01.10.2018 вказана позовна заява надійшла на адресу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, за підсудністю. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за наявними матеріалами (а.с.38). Відповідач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.48). Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від\~16.10.2018 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від\~18.12.2018 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, на підставі наявних у суду матеріалів, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ст. 206 ч.4 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке здійсненими судом заходами по перевірці, на думку суду, не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Судом встановлено, що сторони, які не мають дітей, спільно не проживають, не мають спільного бюджету, не ведуть господарства. Приймаючи до уваги, вказані обставини, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

17.05.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного 08 лютого 1977 року із [PERSON], актовий запис № 10. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08 лютого 1977 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони вже тривалий час, проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить його інтересам. Від шлюбу не мають неповнолітніх дітей. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, направила заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 17). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за місцем реєстрації, відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України (а.с. 14, 15,16 ). У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Суд вважає за можливе розглянути справу в відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 08 лютого 1977 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб в Консульстві СРСР в Познані ПНР актовийзапис № 10 (а.с. 5). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Між сторонами по справі склалися і існують такі взаємовідносини, які суперечать інтересам позивача, проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, а тому шлюб необхідно розірвати. З цих підстав суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 1 частини 2 та частини 6 статті 141 ЦПК України стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 704 гривень 80 копійок судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

17.05.2018 позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 12.06.1998 вони уклали шлюб. Від спільного шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За час спільного мешкання вони зрозуміли, що по різному дивляться на питання виникаючи в сімейному життя, з цієї причини стали відбуватися сварки, в червні 2015 припинено шлюбно- сімейні відносини. У судове засідання позивач надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити, після розірвання шлюбу прізвище просила залишити «[PERSON]». Відповідач звернувся до суду з заявою з проханням проводити слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та з матеріалів справи вбачається те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 12.06.1998 у Дзержинському відділ реєстрації актів громадського стану м. Харкова, актовий запис № 388. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, на теперішній час сторони разом не мешкають, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як останні посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст. 104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

17.05.2018р. [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить постановити рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований 14.11.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3103. Позовну заяву обґрунтовує тим, що від подружнього життя у них є дитина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, часті сварки. Їх шлюбні відносини фактично припинені. Сторони тривалий час проживають окремо. Їх шлюб існує формально. Примирення неможливе. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, підтвердила вказані в ньому обставини. Просит примирення з відповідачем категорично щаперечила.В разі розірвання шлюбу просила не змінювати прізвище на дошлюбне. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, у відповідності до вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши подані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, фактичні взаємини подружжя, причини та мотиви розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Сторони зареєстрували шлюб 14.11.2009р. Даний факт стверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.11.2009р. Від подружнього життя у них є дитина - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою. Суд встановив, що сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо. Їх шлюб існує формально. Можливість примирення позивачка категорично заперечує. Майнового спору між сторонами та спору про визначення місця проживання дитини не заявлено. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення для справи. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підставний, підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивачки 704,80 грн. судового збору. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу не змінюється.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

17.05.2018р. [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON], посилаючись на те, що 25.01.2018р. в смт.Партеніт, м.Алушта, АР Крим, у віці 96 років померла від серцевого нападу її мати [PERSON]. Після смерті матері заявнику [PERSON] міським відділом ЗАГС було видано свідоцтво про її смерть. При зверненні заявника до Савранського РВ ДРАЦС щодо державної реєстрації смерті [PERSON] їй було відмовлено у звязку з тим, що свідоцтво про смерть видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавила заявника можливості оформити спадщину, яка залишилася після смерті її матері [PERSON], що змусило її звернутися до суду з цією заявою. В судове засідання заявник не зявилася, подала до суду заяву, в якій вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що 25.01.2018р. в смт.Партеніт, м.Алушта, АР Крим, яке згідно положень п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відноситься до тимчасово окупованої території України, померла [PERSON]; родинні відносини [PERSON] і заявника підтверджуються свідоцтвом про народження останньої (а.с.7), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] №00013649787 від 25.03.2014р. (а.с.8), Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00020164197 від 17.05.2018р. (а.с.9-10), свідоцтвом про народження [PERSON] (прізвище до одруження Леонтюк) (а.с.12) та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00020164093 від 17.05.2018р. (а.с.13-14); про смерть [PERSON] [PERSON] міським відділом запису актів громадського стану Департаменту запису актів громадського стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про смерть серії I-АЯ №614032 від 26.01.2018р. (а.с.11), яке в силу п.3 ст.9 названого Закону є недійсним і не створює правових наслідків, у звязку з чим при зверненні заявника до Савранського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про проведення державної реєстрації смерті [PERSON] їй було відмовлено через те, що нею предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.15), а відтак заявник позбавлена можливості оформити після смерті [PERSON] спадкове майно. За таких обставин, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за правилами п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Враховуючи наведене,

Outcome: approved