Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

15 липня 2015 року до суду звернувся [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної злочином. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, 25.03.2014 року в його будинку, який знаходиться по провулку Пушкіна, 19 у селі М. Офірна Фастівського району, відповідачами було вчинено крадіжку. Під час досудового розслідування відповідачі зізнались у вчиненні злочину та повідомили про відшкодування завданої шкоди. В звязку з чим, 25 грудня 2014 року позивач та відповідачі уклали договори позики, за умовами якого, [PERSON] зобовязався повернути позивачу грошові кошти у розмірі 3350 грн. до 1 травня 2015 року, [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] зобовязалась повернути грошові кошти у розмірі 2700 грн., також до 1 травня 2015 року. На вимоги добровільно повернути борг, відповідачі, посилається на відсутність коштів та уникають зустрічі, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Крім цього позивач вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку оцінюю в 3700 грн., з кожного з відповідачів, оскільки внаслідок злочинних дій відповідачів він і його родина зазнали значних моральних страждань і хвилювань та втрат немайнового характеру, істотних вимушених змін у своїх життєвих і суспільних стосунках. Позивач в судове засідання не зявився надіслав заяву в якій просив позов задовольнити, справу розглядати без його участі. [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлявся судом належним чином. [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, повідомила, що не є законним представником неповнолітнього сила [PERSON], тому що останній досяг повнолітнього віку і проживає окремо. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2015 року [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 289, ч.3 ст. 185 КК України. Потерпілим у даному кримінальному провадженні визнано [PERSON], якому завдана шкода не відшкодована (а.с.7). Відповідно до листа МОУ ГВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» пенсіонер МОУ [PERSON], [INFO] перебував на стаціонарному лікуванні в ГАМКЦ «ГВКУ» МО України з 25.11.2014р. по 05.12.2014 р. (а.с. 3). Згідно розписок [PERSON] зобовязується відшкодувати [PERSON] за нанесену шкоду його будинку та здоровю, а також моральних збитків в розмірі 3350 гривень до 01 травня 2015 року. [PERSON] відшкодувала збитки частково в розмірі 500 гривень за дії свого сина [PERSON] та зобовязується віддати 2700 гривень до травня 2015 року [PERSON] (а.с. 5,6). Відповідно до частини третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 1166, 1192 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, та в розмірі реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Враховуючи, що матеріальні збитки завдані позивачу не відшкодовані, відповідачі вину визнали, але зобовязання про відшкодування шкоди згідно розписок не виконали, тому суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №\~4 від 31\~березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи доведеність вини відповідачів у завданні позивачу шкоди, ступінь страждань [PERSON] та інших негативних явищ, заподіяних позивач, виходячи із засад розумності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Статтею 34 ЦК України визначено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Оскільки [PERSON] [INFO], на момент предявлення позову досяг повноліття, тому він особисто несе відповідальність за вчинені ним дії. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved