Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

17.08.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про спонукання вчинити певні дії в порядку виконання правил добросусідства до відповідачів [PERSON] , і [PERSON] , третя особа. що не заявляє с самостійних вимог щодо предмета спору: Дмитрівська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області . 13.09.2018 року надійшли адресні довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. 14.09.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 21 листопада 2018 року. 14.11.2018 року від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву. 21.11.2018 року позивачем надано відповідь на відзив 21.11.2018 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 17.12.2018 року. 17.12.2018 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 04.03.2019 року в зв`язку з неявкою відповідачів та представника відповідачів. 04.03.2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 11.04.2019 року. 11.04.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області зупинене провадження у цивільній справі в зв`язку із задоволенням клопотання про призначення судової будівельно-технічної і земельно-технічної експертизи 13.05.2020 року до суду надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи. 14.05.2020 року поновлене провадження у справі в підготовчому судовому засіданні. справа призначена до розгляду на 12 серпня 2020 року 12.08.2020 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 06.10.2020 року. 06.10.2020 року справа не розглядалась в зв`язку з хворобою судді. Справа призначена до розгляду на 23.11.2020 року 23.11.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 25.01.2021 року. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області виключено Дмитрівську сільську раду Верхньодніпровського району Дніпропетровської області із числа третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 25.01.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить зобов`язати відповідачів в порядку виконання правил добросусідства демонтувати паркан із сітки-рабиці, збудований між земельними ділянками по [ADDRESS] і [ADDRESS] , демонтувати питний колодязь по [ADDRESS] , видалити чотири дерева ( один горіх і три яблуні) які насаджені на земельній ділянці по [ADDRESS] з порушенням відстані від належної їй земельної ділянки по [ADDRESS] . Стягнути солідарно в якості компенсації за спричинену їй моральну шкоду 20 000.00 грн. та понесені нею судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі договору дарування № 2438 від 21.11.2000 року їй на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] .. Згідно державного акту про право приватної власності на землю від 29.05.2003 року їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0.446 га., по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. По [ADDRESS] проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які є її сусідами. Рішенням Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської від 22.05.2018 року № 562-17/VІІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для передачі в оренду». Їй наданий дозвіл на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду за адресою: [ADDRESS] , площею близько 0.0153 га. Відповідно до схеми розмежування земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , вбачається, що земельна ділянка на відстані 4.5 метрів та на відстані 3 метрів від відступної конструкції стіни належного їй сараю ( яка планується бути переданою їй в оренду) між належним їй домоволодінням та домоволодінням відповідачів, є комунальною власністю територіальної громади Дмитрівської сільської ради і не може вважатись такою, що знаходиться у правомірному користуванні відповідачів, приймаючи до уваги те, що вона запланована її власником бути переданою їй в оренду. Однак відповідачі без будь-якого дозволу з боку власника земельної ділянки, після винесення рішення Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської від 22.05.2018 року № 562-17/VІІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для передачі в оренду». Збудували між своїм та її домоволодінням паркан із сітки-рабиці висотою 1.50 -1.80. метрів. Після самовільного збудування відповідачами паркану і як наслідок виникнення перешкод в доступі до земельної ділянки, вона та представники землевпорядного підприємства, яке готує технічну документацію з проекту землеустрою позбавленні можливості огляду і технічного опису земельної ділянки, яка планується до передачі в оренду її власником, а також розмежування меж між її домоволодінням і домоволодінням відповідачів. Крім того на території домоволодіння відповідачів знаходиться питний колодязь, який збудований самовільно, зі значним порушенням діючих будівельних та санітарних норм. Так у таблиці 3.2а* ДБН 360-92 «Містобудування, Планування і забудова міських і селищних поселень» - відстань від питного колодязя до господарських будівель (сараїв) повинна складати не менше 20м. В даному випадку відстань від самовільно збудованого питного колодязя, який знаходиться у домоволодінні відповідачів до належної господарської будівлі у вигляді сараю складає близько трьох метрів, що є грубим порушенням вказаної державної будівельної норми, при цьому треба брати до уваги, що вищезазначений сарай, був збудований у 1950 році, а питний колодязь був збудований значно пізніше і повинен був відповідати зазначеним вище ДБН. Також відповідачами в порушення п.2.18 ДБН «Житлові будинки для індивідуальних забудовників», яким встановлено, що відстань від будинків та споруд до стовбура дерева повинна бути не менше як 4-6 метрів, залежно від їх величини та крони, були незаконно висажені: дерево яблуні на відстані 1.5 метрів, дерево яблуні на відстані 1.2, метрів, дерево яблуні на відстані 0.4 метри. дерево горіху на відстані 2.5 метрів від належної їй будівлі та земельної ділянки. Вважає, що відповідачі навмисно порушують правила добросусідства з нею, що й стало підставою звернення до суду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи та просили їх задовольнити. Також позивач пояснила, що саме відповідачі будували колодязь в 2009 році. Крім того висновком проведеної експертизи доведено, що колодязь відповідачів призводить до руйнування її господарської споруди. Відповідачі мають альтернативне водопостачання. Паркан також будували відповідачі в 2018 році. На даний час дерева відповідачі спиляли, але після того як вона неодноразово зверталась до сільської ради та відділення поліції, тому вимоги в цій частині вона не підтримує. Також діями відповідачів їй спричинена моральна шкода. яка виразилась у хвилюванні за свою власність. Вона змушена була звертатись до органів місцевої влади та органів поліції з приводу неправомірних дій відповідачів також перенесла мікроінсульт. Відповідачі та представник відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно наданого відзиву на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечували. Свої заперечення відповідачі обґрунтовували тим, що вимоги позивача є надуманими, так закони та підзаконні акти не мають зворотної сили. Позивачка посилається на порушення вимог ДБН 1992 року, які на даний час втратили чинність в зв`язку з введенням в 2018 році нових ДБН. Крім того позивачем не надано доказів, які могли б підтвердити її твердження, викладені в позовній заяві та факт порушення її прав. Позивачка взагалі не зазначає в позовній заяві яке її право: майнове чи немайнове порушується. В чому це конкретно полягає. Та чи завдається їй , як власнику будівель та споруд, шкода діями чи бездіяльністю відповідачів. Твердження відповідачки мають абстрактний характер та не свідчать про завдання її правам та інтересам будь-якої шкоди з боку відповідачів. Акт узгодження межі між садибами позивачки та відповідачів не складався та сторонами не узгоджувався. Встановлена на їх земельній ділянці огорожа не завдає шкоди правам відповідачки саме з тієї причини, що знаходить на її земельній ділянці та не межує з ділянкою відповідача. Дерева, про які зазначає позивачка були обрізані її чоловіком ще до звернення до суду. Що стосується правил добросусідства, то слід зазначити, що саме споруда сараю, належна відповідачці порушує норми забудови. Оскільки розташована на відстані меншій ніж встановлюють правила. А розміщена в середині цієї будівлі система опалення ставить під загрозу цілісність їх майна, оскільки створює пожену небезпеку в результаті її використання. Крім того саме дії відповідачки мають виражений недобросусідський характер, що підтверджується її чисельними зверненнями до органів поліції, що свідчить про надуманий привід звернення відповідачки до суду. тому в задоволенні позовних вимог просять відмовити в повному обсязі. Дмитрівська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області ухвалою суду виключена із числа третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житловим приміщенням. Як встановлено в судовому засіданні позивач на підставі договору дарування реєстровий № 2438 від 21.11.2000 року є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування. Згідно державного акту про право приватної власності на землю від 29.05.2003 року позивачці на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0.446 га., по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копію державного акту про право приватної власності на земельну ділянку. Відповідачі зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями адресних довідок . Таким чином садиби сторін є суміжними. Згідно заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення позивачами правил добросусідства, а саме насадження фруктових дерев, на меншій відстані від домоволодіння позивача, ніж передбачено правилами ДБН, самовільної збудування питного колодязя, на меншій відстані від домоволодіння позивача, ніж передбачено правилами ДБН та спорудження паркану із сітки - рабиці без врахування межі. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час розгляду справи позивачем зазначено, що відповідачі спиляли дерева, які є предметом спору і які були розташовані на меншій відстані від межі земельної ділянки позивача, ніж передбачено ДБН. Даний факт підтверджується і постановою № 6 від 08 грудня 2017 року Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області за якою закрите провадження у адміністративній справі відносно [PERSON] , в зв`язку з тим, що гілки дерев обрізані і не торкаються будівлі суміжного власника. Оскільки позивачка не подала заяви про відмови від позовних вимог в цій частині, не уточнила свої позовні вимоги, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в цій частині потрібно відмовити. Також позивачка просить зобов`язати позивачів демонтувати паркан із сітки-рабиці, збудований між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] , як самочинно збудований на земельній ділянці, яка передається Дмитрівською сільською радою в оренду позивача. Відповідно до висновку судової будівельно-технгічної експертизи № 2274/2275-19 від 30.03.2020 року встановлено наступне. У висновку по 5-му питанню, яке поставлено перед експертом зазначено, що відповідно до акту обстеження спірної земельної ділянки від 06.12.2018 року комісії в складі землевпорядників Дмитрівської сільської ради встановлено, що паркан із сітки рабиці встановлений на відстані приблизно 6 см., від літньої кухні та приблизно 15 см., від існуючого паркану не відповідає вимогам п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно якого для догляду за будинками і здійснені їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1 метра. У відповіді на шосте питання, яке поставлено перед експертом зазначено, що п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 406 затверджено «Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення я яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», а саме: Зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків. Таким чином для зведення паркану не потребується дозвільних документів та дана споруда не підлягає введенню в експлуатації, а тому не є самовільно збудованою позивачами. У відповіді на 10 питання, яке поставлено перед експертом зазначено, що при співставленні розмірів, площ конфігурацій та відстаней між поворотними точками, які зазначені на плані зовнішніх меж Державного акту на право приватної власності на землю № ІІІ-ДП № 083259 від 29.05.2003 року та кадастрових планах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та технічної документації із землеустрою щодо становлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр.. [PERSON] , з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства встановлено, що визначені розміри, площі, конфігурацій та відстані між поворотними точками відповідають даним зазначеним на планах зовнішніх меж Державного акту на право приватної власності на землю № ІІІ-ДП № 083259 від 29.05.2003 року. Дійсна межа фактично на теперішній час проходить по встановленому паркану між домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] . Таким чином судом встановлено, що зведений відповідачами паркан не є самочинним будівництвом. Паркан поставлений на дійсній межі між садибами сторін. І хоч у висновку експерта зазначено, що паркан встановлений з порушенням вимога п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень», але він розділяє домоволодіння сторін по існуючій межі. Позивачем не доведено в чому полягає порушення її права в результаті облаштування відповідачами даного паркану. Оскільки паркан побудований на межі. А не на належній позивачці земельній ділянці. Посилання позивача на рішенням Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської від 02.05.2018 року № 562-17/VІІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для передачі в оренду»,за яким позивачці наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду за адресою: [ADDRESS] , площею близько 0.0253 га., не може бути прийняте судом до уваги. Оскільки даним рішення лише планується передача земельної ділянки позивачці в оренду. Позивачем не доведено, що земельна ділянка, яка планується передачі їй в оренду, дійсно є комунальною власністю, а не відведена відповідачам для будівництва та обслуговування житлового будинку. не надано доказів. що вказане позивачкою рішення сільської ради не оскаржувалось відповідачами. Крім того право оренди зазначеної позивачем земельної ділянки не зареєстроване в установленому порядку. Тому не може вважатись таким, що виникло у позивача. відповідно позовні вимоги в цій частині є передчасними та необґрунтованими. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо задоволення вимог позивача щодо демонтажу питного колодязя, суд виходить з наступного. У відповіді експерта на третє питання, яке поставлено перед експертом зазначено, що відстань від літньої кухні до питного колодязя не перевищує 5-7 метрів, що не відповідає вимогам допустимих відстаней від житлових будинків до господарських будівель і споруд наведені в таблиці 6.7. згідно яких допустима відстань від господарської будівлі (сараю) для худоби, інших тварин та птахів площею до 50 м.кв., до артсвердловини водопостачання (питний колодязь) повинна дорівнювати 20 метрів. Відповідно до ст. 104 ЗК України - Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Відповідно до п. 33 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав зазначено, що Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Таким чином судом встановлено, що розташування питного колодязя у домоволодінні позивача не відповідає встановленим нормам. Але у висновку експертизи не вказано, що в результаті такого розташування питного колодязя до будівлі позивача, останній спричинена чи спричиняється якась шкода. Проте таке розташування питного колодязя може призвести до шкідливого впливу як на споруду, так як тварин, птахів, що знаходитимуться в ній. Відповідачами не надано доказів того, що зазначений колодязь споруджений не ними, а попереднім власником домоволодіння. Згідно наданої довідки ОГ «ВОДОСПАД-ПОСУНЬКИ» вбачається, що відповідачі є членами зазначеного об`єднання з 20.11.2009 року та користуються питною водою, яка постачається КП «Виробниче об`єднання житлово-комунального господарства м. Вільногірська» та своєчасно сплачують за використану воду по показникам лічильника. Таким чином демонтаж питного колодязя не позбавить відповідачів у користування водою. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1167 ЦК України - Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст.. 23 ЦК України - Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Позивачем не обґрунтовано та надано жодних доказів про те в чому полягає спричинена їй моральна шкода. З наданих суду доказів вбачається, що розташування зазначених у позові споруд хоч і не відповідає встановленим нормам та правилам, але будь-якої шкоди позивачці та її майну не спричинили. Звернення позивачки до правоохоронних органів та суду було її власною ініціативою та не призвели до відповідних наслідків. Адміністративна справа відносно відповідача [PERSON] , закрита, доказів про порушення кримінальної справи, притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності не надано. Посилання позивача на те, що вона перенесла мікроінсульт будь-якими доказами не підтверджений. І навіть якщо позивач і мала таке захворювання то доказів того, коли воно відбулось та в результаті яких обставин не надано. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за їх недоведеністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1409.60 грн. оскільки судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі по 234.83 грн.,з кожного, а всього 489 грн. 66 коп. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті с удового збору покласти на позивача.

Outcome: partial