Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

15.03.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (надалі - Відповідач) з 20 липня 2002 року по 21 серпня 2008 року Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Після розлучення і до цього часу дитина проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON]. Позивач [PERSON] самостійно несе усі витрати по утриманню сина та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, Відповідач [PERSON] з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Більш того, відповідач [PERSON] безпідставно чинить перешкоди позивачу [PERSON] у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, [PERSON] відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення останнього. Водночас, [PERSON] часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Позивач [PERSON] має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину [PERSON] в країні Турецька Республіка, за для покрашення стану його здоров'я, для підвищення рівня світогляду сина, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. 05 лютого 2018 року позивач [PERSON] уклала договір № 1238464 на туристичне обслуговування послуг з туристичною фірмою ТОВ «Тревел Сервіс НБ», за умовами якого тур агент зобов'язався забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а саме організувати відпочинок у Турецькій Республіці в період з 11.07.2018 року по 23.07.2018 року. За умовами договору [PERSON] внесла передплату у сумі 75366 грн. 00 коп. (сімдесят п'ять тисяч триста шістдесят шість грн. 00 коп.), що є еквівалентом 2650 USD. Позивач [PERSON] неодноразово зверталась в усній формі до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон сина [PERSON], але дані прохання були залишені відповідачем [PERSON] без відповіді. 01 березня 2018 року позивач направив відповідачу письмове прохання надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] у вказаний період, на яке до цього часу відповіді не отримано. 06 березня 2018 року позивач [PERSON] повторно звернулася до відповідача [PERSON] з проханням надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] та надала йому з туристичної фірми підтвердження, проте і це звернення залишено відповідачем без відповіді. Відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. На думку позивача [PERSON], що така позиція відповідача шкодить інтересам сина та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Додатково наголошує на тому, що поїздка здійснюється для оздоровлення та відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України. Таким чином, жодні права батька, встановлені чинним законодавством України, в тому числі на побачення з дитиною, порушуватися не будуть. Позивач [PERSON] зобов'язується вживати всіх заходів, необхідних для безпечного перебування дитини за кордоном, і по закінченню зазначеного строку забезпечити повернення дитини в Україну. На підставі вищевикладеного просить суд надати позивачу [PERSON] дозвіл на виїзд сина [PERSON], [INFO] на відпочинок до Турецької Республіки без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини в період з 11.07.2018 року по 23.07.2018 року. У судове засіданні позивач [PERSON] не з'явилася. Від її представника адвоката [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності позивача. На позовних вимогах наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. У зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК У країни фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції, актовий запис № 163 від 25.02.2003 року. (а.с.11). На сьогоднішній день стосунки між позивачем та відповідачем припинені, шлюб розірвано, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 24.05.2007 року. (а.с.10). Після розірвання шлюбу та по теперішній час дитина проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON]. (а.с.13). Позивач [PERSON] самостійно несе усі витрати по утриманню сина та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, Відповідач [PERSON] з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Відповідач [PERSON] безпідставно чинить перешкоди позивачу [PERSON] у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, [PERSON] відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення останнього. Водночас, [PERSON] часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Позивач [PERSON] має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину [PERSON] в країні Турецька Республіка, за для покрашення стану його здоров'я, для підвищення рівня світогляду сина, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. 05 лютого 2018 року позивач [PERSON] уклала договір № 1238464 на туристичне обслуговування послуг з туристичною фірмою ТОВ «Тревел Сервіс НБ», за умовами якого турагент зобов'язався забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а саме організувати відпочинок у Турецькій Республіці в період з 11.07.2018 року по 23.07.2018 року. За умовами договору [PERSON] внесла передплату у сумі 75366 грн. 00 коп. (сімдесят п'ять тисяч триста шістдесят шість грн. 00 коп.), що є еквівалентом 2650 USD. (а.с. 17-20). Позивач [PERSON] неодноразово зверталась в усній формі до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон сина [PERSON], але дані прохання були залишені відповідачем [PERSON] без відповіді. 01 березня 2018 року позивач направив відповідачу письмове прохання надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] у вказаний період, на яке до цього часу відповіді не отримано. (а.с. 21-22). 06 березня 2018 року позивач [PERSON] повторно звернулася до відповідача [PERSON] з проханням надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] та надала йому з туристичної фірми підтвердження, проте і це звернення залишено відповідачем без відповіді. (а.с. 23-24). На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. За умовами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказані вимоги повністю кореспондуються із умовами п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. за № 231, згідно з яким оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. За змістом ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на вивд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З наведеного необхідно зробити висновок, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частина 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли Ж розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності Вирішуючи спір по суті, суд виходить із засад рівності прав батьків на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Разом з тим, реалізація особами своїх батьківських прав не може мати наслідком порушення прав дитини на вільний та всебічний розвиток. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved