Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

15.07.2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання незаконним та скасування рішення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору оренди землі від 18.02.2008 року, Жидичинською сільською радою Ківерцівського району Волинської області йому було надано в оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 1, 00 га для будівництва та обслуговування зони відпочинку і організації пасічного та флористичного господарства, яка знаходиться в урочищі «Лоза» с. Жидичин Ківерцівського району Волинської області. Відповідно до умов договору, нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки зазначена в сумі 22 672, 01 грн., орендна плата з якої за рік складала 3 %, тобто 680 грн. Рішенням Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області № 14/22 від 03.02.2012 року про укладення додаткової угоди до договорів оренди було затверджено нормативного-грошову оцінку земельних ділянок, і згідно додатку до даного рішення, надану йому в оренду земельну ділянку оцінено у 843 700, 00 грн. та встановлено відсоток орендної плати встановлено в розмірі 4 % від нормативно-грошової оцінки. Вважає, що відповідач неправомірно в односторонньому порядку змінив умови договору оренди, оскільки зміни у договорі повинні бути внесені за згодою сторін, а також оскаржуване рішення не містить посилань на процедуру визначення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, тому просить визнати незаконним та скасувати рішення Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області № 14/22 від 03.02.2012 року. Згідно поданого до суду заперечення на позовну заяву, відповідач не визнав вимог [PERSON], вказуючи на те, що відповідно до рішення Жидичинської сільської ради № 13/3 від 18.01.2012 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки с. Жидичин, витягу відділу Держземагенства у Ківерцівському району Волинської області з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №03-4/695.2 від 18.06.2014 року було встановлено нормативно грошову оцінку земельних ділянок, і як наслідок 03.02.2014 року сільською радою було прийняте рішення № 14/22 від 03.02.2012 року, яким затверджено нову нормативну грошову оцінку земельних ділянок в с. Жидичин, і вирішено укласти додаткові угоди до договорів оренди з орендарями. Разом з тим, вказують на те, що додаткова угода не підписана позивачем, тому Жидичиснською сільською радою поданий до суду позов до суду про внесення змін до договору оренди землі від 18.02.2008 року та про реєстрацію цих змін, тобто вчинені дії для законного врегулювання спору про зміну умов договору. Тому просить відмовити у задоволенні заявленого позову. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, його інтереси захищає представник за довіреністю - [PERSON], який в судовому засіданні позов підтримав, з підстав наведених у позовній заяві, та просив задовольнити заявлені вимоги. Представники відповідача Крутилко О.О., Данкевич О.П., Ткач С.Й. в судовому засіданні не визнали позов [PERSON], посилаючись на обставини викладені у поданому запереченні на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні заявлених вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені ст. 152 Земельного кодексу України, відповідно до частини другої якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. Статтями 12, 19, 38, 39 ЗК України передбачено, що розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону, належить до повноважень міських рад. Судом встановлено, що 18.02.2008 року між Жидичинською сільською радою Ківерцівського району Волинської області та [PERSON] було укладено договір оренди землі, на підставі якого останньому було надано в оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 1, 00 га для будівництва та обслуговування зони відпочинку і організації пасічного та флористичного господарства, яка знаходиться в урочищі «Лоза» с. Жидичин Ківерцівського району Волинської області. Відповідно до умов даного договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 22 672, 01 грн., орендна плата з якої за рік складала 3 %, тобто 680, 16 грн. В силу ч. 5 ст. 5, ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, така оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років, і підставою для проведення оцінки земель є рішення органу місцевого самоврядування. Рішенням Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області № 14/22 від 03.02.2012 року про укладення додаткової угоди до договорів оренди було затверджено нормативного-грошову оцінку земельних ділянок, і згідно додатку до даного рішення, надану [PERSON] в оренду земельну ділянку оцінено у 843 700, 00 грн. та встановлено відсоток орендної плати встановлено в розмірі 4 % від нормативно-грошової оцінки /а.с. 6/. Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 18.02.2008 року було складено 14.02.2012 року, однак дана угода підписана лише орендодавцем /а.с. 29/. Як вбачається з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданого відділом Дерземагенства у Волинській області № 03-4/6952 від 18.06.2014 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки орендованої позивачем становить 843 700, 00 грн., і відповідно до положення про оренду земельних ділянок по Жидичинській сільській раді та порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки, затвердженого рішенням Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області № 28/2 від 16.08.2013 року, орендна плата за дану категорію земель складає 4 % від нормативної грошової оцінки /а.с. 28. 31-32/. З наведеного слідує, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передана позивачу в оренду визначена спеціалістами відділу Держземагенства у Ківерцівському районі Волинської області, який є компетентним органом для здійснення такого роду робіт, і рішення № 14/22 від 03.02.2012 року про укладення додаткової угоди до договорів оренди було прийняте в межах повноважень Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, а його положення не порушують вимог чинного законодавства України. Вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області № 14/22 від 03.02.2012 року про укладення додаткової угоди до договорів оренди, грунтуються на тому, що додаткова угода до договору оренду землі прийнята в односторонньому порядку і оскаржуване рішення не містить посилань на процедуру визначення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, однак обставини, які б свідчили про незаконність оскаржуваного рішення чи протиправність визначення розміру орендної плати не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, і позивачем не було надано доказів, які б підтверджували його доводи. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, для врегулювання земельного спору, який виник з позивачем по договору оренди землі, поданий до суду позов про внесення змін до договору оренди землі та зобов'язання проведення державної реєстрації цих змін /а.с. 23-26/. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 ЦПК України, частина третя якої передбачає, що обставини, які встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З огляду на викладене, суд не вбачає правової підстави для задоволення заявлених позовних вимог, тому

Outcome: dismissed