Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

15.04.2015 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 21.04.1993 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 619. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, протягом шести років між ними фактично припинені шлюбні відносини. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим, вони не ведуть спільне господарство та не мають спільного бюджету, дитина мешкає разом з нею. Таким чином, з огляду на те, що її подальше проживання у шлюбі з відповідачем не має будь-яких перспектив, вважає за необхідне шлюб між ними розірвати. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.11), через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, шлюбні відносини фактично припинені з 2009 року (а.с.13). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.10), заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд визнає причини його неявки неповажними та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, сторони уклали шлюб 21 квітня 1993 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 619 (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про зміну імені (а.с.5) позивач 25.10.2011 змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Фактично шлюбні відносини припинили своє існування з 2009 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї за бажанням відповідача буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved