Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

17.05.2017 року заявниця звернулась до суду з даною заявою. Посилаючись на те, що 11.05.2017 року померла її мати [PERSON]. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 282 від 12.05.2017 року, яке було видане КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 міста Донецька», [PERSON] померла внаслідок хронічної судинно-мозкової недостатності, церебрального атеросклерозу з гіпертензією, місце смерті м. Донецьк, Донецької області. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян, та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, лікарське свідоцтво про смерть № 284 від 28.09.2016 року є недійсним і не створює правових наслідків. Тому вона вимушена звернутися до суду для встановлення факту смерті. У судове засідання заявниця не з'явилась, в заяві просила розглянути справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи Волноваського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234\~ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що 11.05.2017 року померла її мати [PERSON]. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 282 від 12.05.2017 року, яке було видане КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 міста Донецька», [PERSON] померла внаслідок хронічної судинно-мозкової недостатності, церебрального атеросклерозу з гіпертензією, місце смерті м. Донецьк, Донецької області. Родинні відносини заявника з померлою [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва І-АГ №103227 про народження [PERSON], 24.07.1967 року виданого Київським рай РАЦС м. Донецька, де в графі батьки вказано: мати [PERSON]. Із наявної у матеріалах справи копії свідоцтва серії V-НО №391623 про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 25.02.1989 року уклали шлюб, про що відділом РАЦС Київського райвиконкому м. Донецька зроблено запис №178, після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові Буланов, дружині [PERSON]. Згідно свідоцтва серії 1-НО №034927 про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 18.04.2006 року Київським РУЮ м. Донецька зроблено запис №161, і залишено їй прізвище [PERSON]. Із наявної у матеріалах справи копії свідоцтва серії 1-НО №042930 про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 03.06.2006 року зареєстрували шлюб, про що відділом РАЦС Київського РУЮ м. Донецька зроблено запис №252, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON], дружині [PERSON]. Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян, та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, свідоцтво про смерть видане на території «ДНР» є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має і право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з меток забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

Outcome: approved