Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

15.03.2019 позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який просив суд визнати недійсним попередній договір № 0165 від 14.06.2018 року, укладений між ним та ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС», а також стягнути з ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» на його користь суму в розмірі 35990 грн. В обґрунтування позову вказував, що 14.06.2018 між ним, як споживачем, та ТОВ «Трастмоторс», яке перейменоване на ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0165, за яким сторони зобов`язалися у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобілю марки Gelly, модель Emgrand 7, рік випуску 2014, на умовах попереднього договору. Попереднім договором вони обумовили строк укладення основного договору 20.06.2018, за умови повного виконання позивачем п. 2.1 попереднього договору. На виконання вказаних умов договору, зокрема п. 2.1. попереднього договору, він перерахував суму 35990 грн. на рахунок ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС», в якості авансу та розраховував на укладення основного договору 20.06.2018. Факт отримання коштів продавцем, підтверджує його підпис під текстом попереднього договору. Однак відповідач свої зобов`язання за попереднім договором не виконав, обумовлений автомобіль для продажу йому не придбав, до цього часу основний договір не уклав, незважаючи на неодноразові пропозиції про це позивача. Крім цього, попередній договір суперечить вимогам ЦК України та положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки містить несправедливі умови, не передбачає відповідальності продавця та прав покупця у разі продажу товару неналежної якості, невиконання умов попереднього договору, а також предметом договору є неіснуюче майно, а саме автомобіль який був відсутній у продавця як на момент укладення попереднього договору, так і на момент визначеного договором строку виконання 20.06.2018. У зв`язку з чим позивач вважав за необхідне визнати попередній договір недійсним, у зв`язку з чим стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, які сплачені ним на виконання недійсного договору. Позивач, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 30). Відповідач - ТОВ «ПІВІСЕНС ПЛЮС» про час та місце розгляду справи повідомлялося у встановленому законом порядку (а.с. 35-36), але участь представника в судовому засіданні повторно не забезпечило, про причини неявки не повідомило, відзиву та заяв з процесуальних питань не надало. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам дослідженим в судовому засіданні, на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та достатності доказів в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.06.2018 між [PERSON] та ТОВ «Трастмоторс», яке змінило найменування на ТОВ «Півісенс Плюс» (код ЄДРПОУ 41945751), укладено попередній договір за умовами якого сторони зобов`язалися у встановлений строк укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах визначених у попередньому договорі (а.с. 6-11, 13). Оскільки [PERSON] діяв у договорі як покупець з метою придбання автомобіля для особистих потреб, що в судовому засіданні не спростовано, тому суд приходить до висновку, що на умови вказаного попереднього договору поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 1.2 попереднього договору ТОВ «Трастмоторс» як продавець, зобов`язалося придбати у третіх осіб, для відчуження покупцеві за основним договором, автомобіль марки Gelly, модель Emgrand 7, рік випуску 2014, колір бронзовий 1,5 [NUMBER] ( а.с. 13). Вартість, за якою мав бути проданий автомобіль 120000 грн. (п. 1.6 попереднього договору). Відповідно до п. 1.5 попереднього договору сторони зобов`язалися укласти основний договір 20.06.2018 за умови повного виконання п. 2.1 цього Попереднього договору, згідно якого в момент укладення попереднього договору покупець зобов`язаний перерахувати на поточний рахунок продавця кошти в розмірі 35990 грн., а продавець своїм підписом під попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. [PERSON] умову п. 2.1 попереднього договору виконав, що підтверджується копією квитанції (а.с. 12) та підписом директора відповідача у тексті попереднього договору (а.с. 15). Абзац 2 пункт 1.5 попереднього договору містить умову, про те, що якщо станом на 20.06.2018 майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договорів повинен бути укладений на 5 день після придбання Продавцем майна, про що останній зобов`язаний повідомити Покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення Основного договору сторони визнали 31.12.2019 (а.с. 13). Згідно п. 1.8. попереднього договору він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту укладення основного договору. Якщо укладення основного договору у визначений термін не відбулося, то попередній договір та передбачені ним зобов`язання втрачають чинність в день, коли мав бути укладений основний договір, якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Як вказував позивач та не заперечив відповідач, основний договір між сторонами не укладено, незважаючи на неодноразові звернення про це до відповідача зі сторони позивача. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що попередній договір є діючим. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину, відповідно до ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є,\~зокрема,\~умови договору\~про:\~виключення або\~обмеження прав\~споживача стосовно\~продавця (виконавця,\~виробника)\~або третьої\~особи у\~разі повного\~або часткового\~невиконання чи\~неналежного виконання\~продавцем (виконавцем,\~виробником)\~договірних зобов`язань,\~включаючи умови\~про взаємозалік,\~зобов`язання\~споживача з\~оплати та\~його вимог\~у разі\~порушення договору\~з боку\~продавця (виконавця,\~виробника);\~ встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору та інші. Згідно з\~ч.\~4\~-5\~ст.\~18\~вказаного Закону,\~перелік несправедливих\~умов у\~договорах із\~споживачами не\~є вичерпним. Якщо\~положення договору\~визнано несправедливим,\~включаючи ціну\~договору,\~таке положення\~може бути\~змінено або\~визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Аналізуючи положення оспорюваного попереднього договору, беручи до уваги те, що п. 1.5 попереднього договору містить нечіткі умови щодо строку укладення основного договору, попередній договір не містить положень щодо відповідальності продавця у разі не виконання положень договору щодо строку придбання майна, визначеного договором та щодо обов`язку укласти основний договір, встановлює жорсткий обов`язок споживача щодо внесення платежу визначеного п. 2.1. попереднього договору, тоді як момент укладення основного договору обумовлений лише власним розсудом виконавця («…основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна…»), суд, враховуючи положення споживача, як менш захищеної сторони договору, існуючий дисбаланс прав та обов`язків визначених попереднім договором на шкоду споживачу, вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити, визнавши недійсним вказаний попередній договір. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, на яку посилаються позивач як на підставу своїх вимог, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї\~глави застосовуються\~також до\~вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Оскільки оспорюваний попередній договір визнано судом недійсним, при цьому на його виконання позивачем передано відповідачу кошти в розмірі 35990 грн., що доведено в судовому засіданні, суд вважає за необхідне стягнути вказану грошову суму з відповідача на користь [PERSON] Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду в силу ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», рішенням суду його позов задоволено, тому

Outcome: approved