Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

16 червня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 04.11.2011 року, відповідач отримав кредит у розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання банківських послуг відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим допустив заборгованість на загальну суму 21120,10 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 2058,01 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 14580,18 грн.; заборгованість за пенею - 3000 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 981,91 грн. - процентна складова. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.41/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Відповідач позов не визнав та пояснив, що він постійно вносив щомісячні платежі на погашення заборгованості, а у жовтні 2013 року, перед внесенням останнього платежу він дізнався у працівника банку про повний розмір заборгованості на той час та повністю погасив заборгованість за зазначеним кредитним договором, сплативши через касу банку певну суму, яку саме не пам'ятає. Після цього картку у нього вилучили. З того часу про наявність заборгованості його ніхто не повідомляв. Тому він був впевнений, що заборгованості у нього перед банком немає. Крім того, коштів на погашення заборгованості на даний час у нього немає. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами було укладено договір № б/н від 04.11.2011 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.9-11, 51/. Даний договір складається з заяви позичальника, яка підписана відповідачем, та Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши зазначену заяву про надання банківських послуг, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 300 грн. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 2300 грн. /а.с.51/. Факт отримання кредитної картки саме відповідачем підтверджується поясненнями відповідача, наданими як в судовому засіданні, так і в письмових поясненнях. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.30/. П.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій /а.с.31/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 30.04.2016 року заборгованість по кредитному договору склала 21120,1 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 2058,01 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 14580,18 грн.; заборгованість за пенею - 3000 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 981,91 грн. /а.с.50/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті зобов'язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконав зобов'язання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір. Щодо заперечень відповідача слід зазначити наступне. Як видно з виписки з особового рахунку відповідача, останній дійсно щомісяця вносив кошти на погашення заборгованості, разом сплативши 3170 грн. При цьому ним знято з картки - 3550 грн. готівки (без врахування комісії за зняття готівки). Таким чином, тих коштів, які відповідач сплатив, не вистачило навіть на повернення отриманої ним готівки, вже не кажучи про комісії чи відсотки. Посилання ж відповідача на те, що у жовтні 2013 року він повністю погасив заборгованість, сплативши певну суму через касу банку, не можуть бути прийнятими судом до уваги, так як відповідно до зазначеної виписки останній платіж сплачено 18 жовтня 2013 року через термінал самообслуговування у сумі 150 грн., після чого розмір заборгованості склав 2167,16 грн., а будь-яких доказів на підтвердження повного погашення заборгованості (як то квитанція, платіжне доручення тощо) відповідач, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суду не надав. Щодо неповідомлення позивачем відповідача про наявність заборгованості, то кредитним договором не передбачений обов'язок кредитора повідомляти боржника про наявність заборгованості, тому заперечення відповідача в цій частині не можуть бути прийнятими судом до уваги. Що стосується неможливості відповідача погасити заборгованість повністю, то відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє відповідача від виконання взятих на себе перед банком зобов'язань.

Outcome: approved