Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

17.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів. В заяві позивач на підтвердження позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору від 05.02.2007 року за № 8МС/2007 третя особа [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000 доларів США грн. строком до 02.02.2012 року. В забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір предметом якого була двокімнатна квартира [ADDRESS], що належала останньому на праві власності. Згідно з умовами вказаного договору відповідач [PERSON] в забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору передав позивачу у заставу вищевказану квартиру. 28.01.2011 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, з метою виконання виконавчого листа №2-1736, виданого 06.09.2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва, було винесено постанову №24008446 згідно якої було двічі накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON], в тому числі і на вищевказану квартиру, в результаті чого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження майна від 28.01.2011 року за №10767198 та 11.05.2011 року за №11154006. Крім того, 09.08.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції, з метою виконання вищевказаного виконавчого листа, було винесено постанову №27673494 згідно якої було накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON], в тому числі і на вищевказану квартиру, в результаті чого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження майна від 09.08.2012 року за №12848375. На думку позивача вказані арешти підлягають скасуванню, оскільки право іпотеки виникло раніше, а ніж винесення вищевказаних постанов державних виконавців та сума заборгованості відповідача [PERSON] значно перевищує вартість предмету іпотеки, посилаючись при цьому на положення статті 54 Закону України «Про виконавче провадження». А тому на підставі вищевикладеного просив винести рішення яким скасувати вищевказані арешти на вказану двокімнатну квартиру. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - відділу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції проти задоволення позову не заперечувала. Представник відповідача Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції та відповідач [PERSON] до суду не з'явилися, про день, час, місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням). Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень від них не надходило. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилася, заперечень від неї не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача відділу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції, дослідивши письмові докази в матеріалах справи (копію кредитного договору №8МС/2007 від 05.02.2007 року, копію графіку погашення, копію іпотечного договору від 05.02.2007 року, копію інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.09.2013 року, копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.04.2014 року, копію інформації про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, копію постанови відділу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції від 09.08.2012 року), суд вважає можливим задовольнити позов за наступних підстав: -в судовому засіданні встановлено, що дійсно 05.02.2007 року між позивачем та [PERSON] за № 8МС/2007 було укладено кредитний договір, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 10000 доларів США грн. строком до 02.02.2012 року. В забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір предметом якого була двокімнатна квартира [ADDRESS], що належала останньому на праві власності. Згідно з умовами вказаного договору відповідач [PERSON] в забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору передав позивачу у заставу вищевказану квартиру. З метою виконання виконавчого листа №2-1736, виданого 06.09.2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва 28.01.2011 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, було винесено постанову, в ході виконавчого провадження №24008446 згідно якої було накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON], в тому числі і на вищевказану квартиру, в результаті чого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження майна від 28.01.2011 року за №10767198 та 11.05.2011 року за №11154006. Також 09.08.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції, з метою виконання вищевказаного виконавчого листа, було винесено постанову №27673494 згідно якої було накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON], в тому числі і на вищевказану квартиру, в результаті чого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження майна від 09.08.2012 року за №12848375. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 610, 615 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Із змісту статті 1 Закону України «Про іпотеку» слід, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателем, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Таким чином, встановлені судом обставини, свідчать про наявність у позивача переважного права на вищевказане нерухоме майно перед іншим кредиторами та в свою чергу є підставою для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved