Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

17.10.2017 року до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідачка) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 24 по вул. Центральній (колишня [PERSON]) с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позову позивач зазначає, що на праві приватної власності з 18.04.2006 року він володіє житловим будинком по вул. Центральній (колишня [PERSON]), 24 в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області. Зазначений будинок подарований йому його батьком. Відповідачка [PERSON] є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано. Ще на початку 2007 року відповідачка виїхала і дотепер у будинку за адресою: вул. Центральна (колишня [PERSON]), 24 с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області, не проживає, не зявляється, не веде спільного господарства та не несе жодних витрат, повязаних з утриманням зазначеного житла. Позивач просить суд на підставі ч.2 статті 405 ЦК України визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 24 по вулиці Центральна (колишня [PERSON]) в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснила суду, що під час спільного проживання з позивачем вони покращили стан цього житлового будинку, побудували господарські будівлі, після чого батько позивача, який був власником будинку, подарував його позивачу. Потім позивач її побив і вона у 2009 році пішла від нього. Вона розраховує на якусь грошову компенсацію від позивача, але до суду не зверталася з приводу такої компенсації. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивач на праві приватної власності з 2006 року володіє житловим будинком по вул. Центральній (колишня [PERSON]), 24 в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10606597 від 11.05.2006 року, виданого колективним підприємством «Павлоградське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с.6). Зазначений будинок подарований йому його батьком [PERSON], що підтверджується договором дарування житлового будинку від 18.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 569 (а.с.7). Шлюб між сторонами розірвано і відповідачці присвоєне при реєстрації розірвання шлюбу прізвище [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КИ № 232116, виданим 16.09.2017 року Петропавлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.5). Позивач проживає та зареєстрований у [INFO] (колишня [PERSON]) в с. Самарське Петропавлівського району Дніпропетровської області, разом з ним зареєстровані: син [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]; колишня дружина [PERSON], [INFO], тобто відповідачка, яка з 2007 року за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов проживання, складеним депутатами Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON]В, [PERSON] та затвердженим головою Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] 30.09.2017 року (а.с.10). Згідно з довідкою Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області № 461 від 29.09.2017 року відповідачка зареєстрована на території сільської ради за адресою с. Самарське вул. Центральна (колишня [PERSON]), 24, але не проживає (а.с.9). За приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового чи майнового права або інтересу. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно з статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності, користування чи розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ст. 405 ЦК України житлом члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1). Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2). З урахуванням сукупності досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживає близько 10 років. Бездіяльністю відповідачки, яка не звертається з заявою до органу міграційної служби про зняття з реєстрації місця проживання в будинку, власником якого є позивач, порушуються права власника майна, оскільки останній не може ним розпорядитись. На підставі викладеного ст.16, 317, 319, 386 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved