Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

16.07.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів до відповідача [PERSON] 30.08.2019 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 10.10.2019 року. Відповідачем не наданий відзив на позовну заяву. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить збільшити розмір аліментів, встановлених за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року (справа № 173/2112/16-ц) та щомісяця стягувати з відповідача з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] Ѕ частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, з дня пред`явлення цього позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з грудня 2014 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] вона народила сина - [PERSON]. Відповідач заперечував своє батьківство, чим змусив її звернутись до суду для встановлення даного факту. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року (справа № 173/2112/16-ц) було встановлене батьківство відповідача щодо дитини - [PERSON] , [INFO] і стягнено з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в твердій грошовій сумі 1000 грн., з наступною індексацією відповідно до закону, а також призначено стягнення аліментів на її користь до досягнення дитиною трирічного віку в твердій грошовій сумі 500.00 грн., щомісячно. Нею заявлялись вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в зв`язку з тим, що їй не було відомо чи відповідач працює чи ні. На даний час їй стало відомо,що відповідач працює та отримує заробітну плату в розмірі більшу ніж 10000.00 грн. Крім того на даний час їх дитина потребує значно більшого догляду і матеріальних затрат. Тому аліментів, які стягують з відповідача на утримання сина катастрофічно не вистачає. В зв`язку з чим вона змушена була влаштуватись на роботу. Але отримуваного нею прибутку недостатньо для забезпечення всіх потреб дитини. Їх спільний син проживає разом з нею та фактично перебуває на її утриманні. Всі затрати на харчування дитини, забезпечення її одягом, взуттям вона здійснює самостійно. Її затрати на дитину складають близько 4000.00 грн., на місяць та складаються з оплати дитячого садочка більше 600-00 грн., одягу, взуття, розвиваючих іграшок. Також нею оплачуються комунальні послуги для забезпечення сприятливих житлових умов для дитини. Відповідач за станом здоров`я і матеріальним становищем має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, оскільки є власником будинку і легкового автомобіля (іномарки) і не має на своєму утримання непрацездатних батьків або / і інших родичів, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що він не встиг надати відзив на позовну заяву, задоволенню не підлягає, оскільки згідно поштового повідомлення відповідач отримав позовний матеріал 27.09.2019 року і в нього було достатньо часу для підготовки і подання відзиву на позовну заяву. Крім того відповідачем не наведено жодної поважної причини за якої він не зміг підготувати відзив на позовну заяву на день розгляду справи та не надано доказів підтвердження поважності таких причин. В свою ч ергу нормами Цивільного процесуального кодексу України не передбачено підстав для відкладення розгляду справи в зв`язку з ненаданням відзиву на позовну заяву. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з грудня 2014 року позивач проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] позивач народила сина - [PERSON]. Відповідач заперечував своє батьківство відносно даної дитини, що стало підставою для визнання батьківства відповідача в судовому порядку. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року (справа № 173/2112/16-ц) було встановлене батьківство відповідача щодо дитини - [PERSON] , [INFO] і з стягнено з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання сина в твердій грошовій сумі 1000.00 грн., з наступною індексацією відповідно до закону, а також призначено стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку в твердій грошовій сумі 500.00 грн. щомісячно, що підтверджується копією рішення суду. Позивачка просить змінити спосіб і розмір стягуваних аліментів на утримання сина, оскільки стягуваних аліментів недостатньо для гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України - Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно правової позиції у справі за № 6-143 цс 13 судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року в зв`язку з відсутністю імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 С К України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи, що позивач бажає отримувати аліменти з відповідача в частці від його прибутку, тобто позивачем обраний саме такий спосіб захисту прав, тому суд вважає, що існують підстави для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини. Так як спосіб стягнення аліментів у відповідності до норм Сімейного кодексу України обирається стягувачем . При визначенні розміру аліментів судом враховується: матеріальний стан сторін. Доказів про отримувані прибутки та інші обставин, які враховуються при визнані розміру аліментів, сторони суду не надали. Позивачка зазначає, що її затрати на утримання сина складають близько 4500.00 грн., на місяць. Позивачем надані чеки на оплату дитячого садочка, які складають близько 400.00 грн. Також суд погоджується з тим, що дитині необхідно купувати одяг взуття, продукти харчування, іграшки тощо, що вимагає відповідних затрат. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд вважає за можливе змінити спосіб і розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивачки на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми 1000 грн., до ј частини всіх видів його заробітку ( доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі з урахування обов`язку матері матеріально утримувати дитину на думку суду буде необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини даного віку. Підстав для стягнення аліментів в більшому розмірі суд не вбачає, оскільки позивач лише зазначає, що відповідач отримує заробітну плату в розмірі близько 10000.00 грн., має у власності нерухоме майно і автомобіль, але доказів цього суду не надала. Крім того позивачка не обґрунтувала потребу дитини у матеріальному утриманні в більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України - Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Так як позивачем поданий позов не про стягнення аліментів, а про збільшення розміру аліментів, положення ч. 1 ст. 191 СК України до даних правовідносин не застосовується і аліменти стягуються в збільшеному розмірі з дати набрання рішенням законної сили, а не з часу подання позову. Відповідно до ст. 140 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 768.40 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 180, 182, 183, 192 СК України.

Outcome: partial