Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

17.05.2021 позивач звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилась спадкова маса, яка складається з земельної ділянки (паю) з кадастровим номером 0522283800:03:000:2680, яка розташована на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області та 1/2 частини квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт та заповів належну йому земельну ділянку своїм племінникам [PERSON] та [PERSON] , які у встановлений законом строк звернулись до приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Серебрякової Ю.В. із заявами про прийняття спадщини. [INFO] [PERSON] помер та спадщину після нього прийняла дружина [PERSON] . Відповідачі звернулись до позивача з проханням подати заяву про те, що вона не претендує на обов`язкову частку на земельну ділянку (пай), яка належала її чоловіку. В нотаріальній конторі нотаріус підготувала заяву про відмову від спадщину, яку від імені позивача підписав [PERSON] . Позивач через вади зору заяву не читала та її зміст їй не було оголошено. Позивач вважала, що прийняла спадщину на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , оскільки на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала з ним за однією адресою. Звернувшись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину вказаної квартири позивач дізналась що нею було подано заяву про відмову не тільки від обов`язкової частки в земельній ділянці, а також і від частки квартири. Оскільки вказана квартира є єдиним житлом позивача і вона ні за яких обставин за власною волею не могла відмовитись від частки чоловіка в їх спільній квартирі, через те, що нотаріусом не було роз`яснено зміст заяви про відмову від прийняття спадщини, а позивач через вади зору не мала можливості самостійно її прочитати. З цих підстав позивач просить визнати недійсною її заяву про відмову від прийняття спадщини від 01.02.2021. Ухвалою суду від 27.05.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, надано відповідачам строк для подання відзиву та призначено підготовче засідання на 05.07.2021. 29.06.2021 та 30.06.2021 до суду надійшли відзиви на позовну заяву відповідачів [PERSON] та [PERSON] в яких відповідачі позовні вимоги визнали та не заперечували щодо задоволення позову. Відзиви мотивовані тим, що [PERSON] хворіє протягом останніх років, вона втратила зір та потребує постійної сторонньої допомоги. У зв`язку з цим заяву про відмову від спадщини від імені [PERSON] підписав [PERSON] . При цьому нотаріус не роз`яснила наслідків подання такої заяви, а [PERSON] заяви не читав і йому нічого не пояснювали стосовно того, в якому документі він розписується. 05.07.2021 сторони в підготовче засідання не з`явились. Представник позивача адвокат Середюк О.В. подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити та розглядати справу у її та позивача відсутність. Відповідачі подали заяви, в яких позов визнали повністю, не заперечували проти його задоволення, просили справу розглянути без їх участі. Третя особа приватний нотаріус Могилів-Подільського районного нотаріального округу Серебрякова Ю.В. подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити в її відсутність. Згідно із ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Частина 4 ст. 206 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). Позивач по справі є дружиною померлого, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 6, 11). За життя [PERSON] на праві власності належала 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 06.01.2000 та копією витягу про державну реєстрацію прав № 36639626 від 10.12.2012. Також померлому відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 130734505 від 13.07.2018 належала земельна ділянка площею 3,3829 га з кадастровим номером 0522283800:03:000:2680, яка розташована на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с. 12, 13, 14). Частина 1 ст. 1235 ЦК України визначає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до копії заповіту від 16.07.2018 посвідченого секретарем Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 34, вказану вище земельну ділянку [PERSON] заповів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до копії довідки виданої відділом надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради № 25 від 28.01.2021 [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] та на день його смерті за даною адресою також була зареєстрована [PERSON] (а.с. 8). Отже, після смерті [PERSON] залишились спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] , а також спадкоємець за законом [PERSON] . 29.01.2021 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Серебрякової Ю.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Також, 29.01.2021 до приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Серебрякової Ю.В. звернулась [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом, оскільки вона має право на спадкування у зв`язку з тим, що спадкоємцем за заповітом був її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] . Заявою поданою 01.02.2021 приватному нотаріусу Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Серебряковій Ю.М. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] . За змістом заяви вбачається, що у зв`язку з вадами зору заявника, які унеможливлюють її здатність самостійно прочитати та підписати документ, текст заяви зачитаний вголос нотаріусом та за дорученням [PERSON] підписаний [PERSON] . Вказане підтверджується копією заяви про відмову від прийняття спадщини (а.с. 9). Як вказала позивач вона вважала, що своєю заявою вона відмовилась від обов`язкової частки в земельній ділянці та не мала наміру відмовлятись від прийняття спадщини на частину квартири. Однак через похилий вік та стан здоров`я позивач не могла усвідомлювати значення своїх дій і вказаною заявою вона позбавила себе єдиного житла. Те, що квартира є єдиним місцем проживання позивача підтверджується відміткою про реєстрацію за вказаною адресою у паспорті [PERSON] , а також копією свідоцтва про право власності на житло від 06.01.2000 та копією витягу про державну реєстрацію прав № 36639626 від 10.12.2012, відповідно до якого право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] належить позивачу. Згідно листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Могилів-Подільський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Могилів-Подільської міської ради № 493/05-14 від 12.05.2021 [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-терапевта з приводу наступних хвороб: цукровий діабет ІІ типу, середнього ступеня важкості, стадія декомпенсації, діабетичний гепатоз, ретинопатія ІІ ст., енцефалопатія ІІ ст. змішаного генезу, інсулінозалежна; ІХС, атеросклеротичний міокардіосклероз, фібриляція передсердь СН ІІ Аст., гіпертонічна хвороба ІІ ст.; діабетична ретинопатія, катаракти обох очей, вторинна глаукома, більмо рогівки (а.с. 15). Згідно з ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За приписами ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 передбачено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним і що обставини, щодо яких помилилась сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених ст.ст. 225, 229-231, 233 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно з правилами про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце, то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною. Крім того, відмова від спадщини це односторонній правочин, який в силу вимог ст. 229 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Таким чином у зв`язку з допущеною помилкою, яка не залежала від [PERSON] , остання склала заяву про відмову від спадщини після смерті чоловіка, тим самим не було передано її волевиявлення та вона не свідомо була позбавлена права на спадщину, отже така відмова є недійсною. За таких підстав, з урахуванням визнання відповідачами позову, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved