Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

15 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 15 листопада 2016 року. Під час шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Вказуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини і домовленості з ним щодо розміру та добровільної сплати аліментів досягнути не вдалося, позивач просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1300 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 600 гривень. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, 18 січня 2021 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує із викладених у ньому підстав, відмовляється від стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та просить справу розглядати за її відсутності (а.с. 18). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини одинадцятої статті 128, частини десятої статті 187 ЦПК України був належним чином повідомлений, що підтверджується оголошенням на вебсайті судової влади (а.с. 16), 18 січня 2021 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю та просить справу розглядати без його участі (а.с. 20). Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. За змістом частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог статті 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 15 листопада 2016 року розірвано (а.с. 7). Під час шлюбу у них [INFO] народилася одна дитина: [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач [PERSON] (а.с. 6). Дитина проживає разом із позивачем (а.с. 8). Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог статей 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, позивач не працює, регулярних доходів не має, відповідач не працює, хоча є здоровою працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1300 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам статей 182, 184, 191 СК України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що відповідно до положень частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, позивач у заяві від 18 січня 2021 року вказала, що відмовляється від стягнення витрат на правову допомогу, то підстави для стягнення з відповідача зазначених витрат відсутні. Виходячи з того, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, то відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 840 гривень 80 копійок судового збору. На підставі викладеного, статей 180-182, 184, 191 СК України та

Outcome: approved