overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

17.10.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 21.02.2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання у шлюбі у них народився син: [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини у сторін припинилися, через втрачене взаєморозуміння, у родині виникають постійно конфлікти, сварки, тривалий час вони проживають окремо, тому позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, та\~просить суд розірвати шлюб, судовий збір покласти на неї. В судове засідання сторони не з'явились, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: [PERSON] на позовних вимогах наполягає, [PERSON] проти розірвання шлюбу заперечує ( а.с. 13, 14 - заяви). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 21.02.2004 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу у Дніпропетровській області зроблено актовий запис № 55 ( а.с. 4 - копія свідоцтва про одруження). Сторони мають сина: [PERSON], [INFO] ( а.с.5\~копія свідоцтва про народження). Шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинило шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим. Таким чином, судом зясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їх дитини. У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позову і розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Прохорович». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

17.10.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 08.10.2004 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 776. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що 27.03.2005 року від шлюбу у сторін народився син [PERSON]. Однак, примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 08.10.2004 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 776, що слідує із свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 127644 /а.с. 4/. 27.03.2005 року народився [PERSON], актовий запис № 519, що вбачається із свідоцтва про народження серії І-ЖД № 008426, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси. Батьками у свідоцтві вказані сторони по справі /а.с. 7/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з серпня 2017 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, спорів стосовно утримання сина та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За таких обставин, з урахуванням того факту, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

17.10.2017 року позивач звернувся в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що знаходиться в зареєстрованому відділом запису актів громадянського стану Шосткинського міськвиконкому Сумської області за актовим записом № 579 шлюбі з відповідачем з 02.10.1992 року. Від цього шлюбу мають двох повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] Сімейне життя між сторонами не склалося, спільне господарство припинено, шлюбні відносини не підтримують. Спір про майно відсутній. Отже, позивач вважає що сімя розпалася, примирення між сторонами неможливе, тому просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву, просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач повідомлений належним чином, заяв чи клопотань в судове засідання не надав. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжів і суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Отже, судом встановлено, що згідно оригіналу свідоцтва про одруження 02.10.1992 року, сторони дійсно зареєстрували шлюб (а.с. 3). На сьогоднішній день збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд вважає, що позов доведено і він підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

17.10.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою по справі - [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що він знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі з 13.05.1973 року. Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. Позивач просив шлюб розірвати, посилаючись на те, що сумісне життя і збереження сім'ї стало неможливим, між ним та відповідачкою по справі виникають непорозуміння через те, що у сторін різні погляди на життя та різні характери, збереження шлюбу стало суперечити його інтересам, разом не проживають біля 35 років, за цей період часу шлюбні відносини між ними фактично припинились. Майнового спору між сторонами немає. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24.11.2017 року, провадження по справі було зупинено та надано сторонам строк на примирення терміном три місяці. Ухвалою суду від 26.02.2018 року провадження по справі було відновлено. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій вказав, що примирення між сторонами не відбулося, просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.31). В судове засідання відповідачка не з'явився, про причини не явки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.30). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], зареєстрованого виконавчим комітетом Трибусівської сільської ради Піщанського району Вінницької області 13.05.1973 року, актовий запис № 7 (а.с.6), сторони уклали шлюб - 13.05.1973 року. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили та спільного господарства не ведуть, а також той факт, що чоловік і жінка або обоє, мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. На підставі викладеного й

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

17.10.2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просив розірвати шлюб з [PERSON] Зазначає, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 09.05.1998 року. У шлюбі мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Сторони мають різні погляди на права та обовязки подружжя. Конфлікти та суперечки стали нестерпними, що вони втратили один до одного почуття любові та поваги і вирішили проживати окремо. Вважає, що за таких обставин шлюб припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Після розірвання шлюбу дитину просить залишити на виховання з матірю. В судове засідання позивач не зявився. В заяві просив справу розглядати без його присутності. Просив шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не зявилась також. В заяві просила справу розглядати без її присутності. Не заперечувала проти розірвання шлюбу, сина просила залишити проживати з нею. Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходжу до наступного. Сторони 09.05.1998 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Першотравенської селищної ради Баранівського району Житомирської області, актовий запис № 9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). У шлюбі мають сина [PERSON], [INFO], який згідно довідки ОСББ «МЖК КОМФОРТ» від 03.10.2017 року проживає разом з матірю [ADDRESS]. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї. Сторони в своїх заявах наполягали на розірванні шлюбу. Строк на примирення просили не давати. Тому суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно. Збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (Далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Питання щодо місця проживання дитини сторонами визначено відповідно до вимог ст. 160 СК України, тому суд вважає обґрунтованим подальше проживання дитини разом з матірю. Відповідач, відповідно до положень ст. 113 СК України, має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, тому суд зберігає відповідачу прізвище «Шевченко». Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відтак, встановлені підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

17.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований між ним та відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який 21 серпня 2009 року зареєстрований Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області, актовий запис №106. Тривалий час проживають окремо. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити ( а.с.14, 32). Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилась, телефонограмой повідомила, що просить розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує, просить задовільнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справу розглянуто в порядку загального позовного провадження. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21 серпня 2009 року Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області, актовий запис №106 (а.с.4). Сторони припинили шлюбні відносини. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст.113 Сімейного Кодексу України, тому суд не вирішує вказане питання. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст.105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

17.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту від 09.04.2012 року в сумі 28435 грн 58 коп. та понесених судових витрат у сумі 1600 грн; позов мотивує невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором кредиту, в частині дотримання строків сплати тіла кредиту, нарахованих відсотків і комісії. Позивач просив розглянути справу за відсутності його представника, при цьому повідомив про згоду на заочний розгляд справи в разі неявки в судове засідання відповідача. Сторони в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином; відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. 14.12.2017 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 09.04.2012 року сторони уклали договір кредиту (б/н) відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 20.40% річних (далі Договір, а.с. 8-33). Згідно із статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач умови договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2017 року складає 28435 грн 58 коп., зокрема: заборгованість по тілу кредиту 507 грн 94 коп., заборгованість по відсоткам 22104 грн 72 коп., комісія 3992 грн 65 коп., штраф 1830 грн 27 коп. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а.с. 7), правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для її стягнення. За таких обставин, предявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

17.10.2017 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 59847,36 грн. за кредитною угодою від 24.01.2013 року відповідно до умов заяви № 001-07592-240113 та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.01.2013 року позивач та відповідач шляхом акцептування банком пропозиції клієнта уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 001-07592-240113. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.. 638 ч.2 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до вказаного договору позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні та встановлює ліміт кредитної лінії в розмірі 27500 грн. Позивач свої зобов'язання виконав, відповідач скористався кредитною лінією але станом на 21.08.2017 року не виконує свої зобов'язання, в зв'язку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 59847,36 грн. яка складається з: прострочене тіло кредиту - 33300 грн., заборгованість за відсотками - 26547,36 грн. Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень по суті позову не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 81 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 81 ч. 1 ЦПК України суд з урахуванням відсутності заперечень та відповідних доказів відповідача знаходить, що копіями заяви [PERSON] № 001-07592-240113 від 24.01.2013 року до ПАТ «Дельта Банк», тарифів обслуговування платіжних карток підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

17.10.2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 19.04.2012 р. вона зареєструвала шлюб з [PERSON] і проживала ним разом до 05.10.2017 р. Під час реєстрації шлюбу позивач змінила прізвища на «Грицай». Від цього шлюбу у сторін є діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося, у звязку з відсутністю взаєморозуміння між ними. Шлюбні відносини між сторонами припинені з часу переїзду позивачки на інше місце мешкання 05.10.2017р., спільне господарство не ведеться. Подальше проживання разом та збереження шлюбу не можливі. Спору про поділ майна, що є спільно власністю не має. Між сторонами досягнуто угоду про утримання дітей, які будуть проживати з позивачкою, з добровільною виплатою коштів на їх утримання з боку відповідача. У звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, прізвище при розірванні шлюбу залишити теперішнє. Позивач в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просила суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила після розірвання шлюбу залишити теперішнє прізвище «Грицай». Відповідач в судове засідання не з`явився, в своїй заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив суд справу розглянути за його відсутності. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 19.04.2012 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 19.04.2012 р. серії 1-ЖС№109673. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖС№212690 від 13.10.2012 р. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖС№269791 від 24.10.2014 р. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Шлюбні стосунки припинено остаточно, збереження сім'ї неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому суд вважає за потрібне шлюб між сторонами розірвати, прізвище після розірвання шлюбу позивачу та відповідачу залишити без змін, стягнути з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

17.10.2017 року позивач звернулася із позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 3820,80 грн., мотивуючи тим, що вона працювала у відповідача з 2014 року по 02.02.2017 року. При звільненні з нею не був проведений розрахунок. Борг відповідача по заробітній платі складає 3820,80 грн.. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання ним судової повістки, причини неявки свого представника суду не повідомив. Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач у період з 02.12.2014 року по 15.10.2015 року працювала у відповідача на посаді лаборанта хіміко бактеріального аналізу 3-го розряду лабораторії з контролю виробництва, з 16.10.2015 року по 08.03.2016 року на посаді інженера лаборанта лабораторії з контролю виробництва, а з 09.03.2016 року по 02.02.2017 року на посаді інженера радіолога лабораторії з контролю виробництва, що підтверджується копією трудової книжки серії АХ №910373. При звільненні позивача, відповідач з нею не розрахувався і заборгованість по заробітній платі становить 3820,80 грн. (а.с.6). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України « Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Доводи позивача відповідачем не спростовано, а тому з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 3820,80 грн.. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. в дохід держави.

Outcome: approved