Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

15.07.2021р. Дніпровський міський центр зайнятості звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на професійне навчання. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 05.08.2021р. зазначену позовну заяву було прийнято провадження, призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відповідно до положень ч.1 ст. 274 та ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 40). В позовній заяві директор Дніпровського міського центру зайнятості Ніколаєв Ю.В. посилався на те, що відповідач 26.05.2020р. звернувся до Дніпровського міського центру зайнятості з питання працевлаштування, наказом НТ200527 від 27.05.2020р. йому було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю, укладено відповідний договір про направлення на навчання. Втім, відповідач наказом від 11.01.2021р. був відрахований з 11.01.2021р. зі складу групи № 13/20-ППТ слухача курсів, як такого, що не виконав робочий навчальний план та навчальні програми. Згідно з п. 3.1.1. Договору № 04 від 13.08.2020р. у разі припинення професійного навчання без поважних причин [PERSON] повинен відшкодувати Центру зайнятості суму витрат на професійне навчання у розмірі 5 508грн. 98коп. У відповідності до положень абз.2 п.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» директор Центру зайнятості просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму витрат на професійне навчання у розмірі 5 508грн. 98коп.,а також понесені судові витрати по справі. Відповідач 25.10.2021р. подав відзив на позов, в якому, не заперечуючи факту укладення договору на навчання від 13.08.2020р., вважав його нікчемним, оскільки жодна зі сторін договору у зв`язку з епідемічною ситуацією в України не могла виконати умови договору, про що свідчить наказ від 17.03.2020р. № 21. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. № 52) Представник позивача - Конькова А.О. (діє за довіреністю від 11.01.2021р. - а.с. № 55) 01.12.2021р. подала суду заяву , в якій підтримала позовні вимоги та просила справу розглядати за її відсутності. Також в цій заяві представник позивача звертала увагу суду на те, що відповідач був особисто ознайомлений зі змістом договору від 13.08.2020р. про навчання, де зазначена особиста відповідальність безробітного у випадку припинення профнавчання без поважних причин (а.с. № 53). Відповідач [PERSON] в судове засідання 01.12.2021р. не з,явився, про дату судового засідання був повідомлений належним чином, в справі наявна розписка (а.с. № 49), про причини неявки суд не сповістив, заяв про відкладення розгляду справи суду не скерував. З урахуванням заяви представника позивача від 01.12.2021р., неявки відповідача при належному повідомлені, суд у відповідності до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянув справу в судовому засіданні 01.12.2021р. за відсутності обох сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Підстав для ухвалення у справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, яка передбачена ч.1 ст.280 ЦПК України, а саме у справі наявний відзив відповідача, якому буде дана належна правова оцінка поряд з іншими обставинами та доказами у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку змісту заперечень відповідача у справі, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-III від 02.03.2000р. Відповідно до статті 1 Закону № 1533-III загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття встановлені Законом України від 05.07.2012р. № 5067-VI «Про зайнятість населення. Статтею 9 Закону №5067 передбачено, що кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 5067 безробітним є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Пунктом 2 частини 1 статті 44 Закону № 5067 передбачено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та цього Закону. Відповідно до абз.2 п.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації. Беручи до уваги, що позивач є державною установою, витрати на професійне навчання виплачується за рахунок Фонду і незаконне їх отримання завдало істотної шкоди інтересам держави, оскільки це перешкоджає належному акумулюванню коштів у Фонді загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та своєчасному наданню соціальних послуг громадянам у разі їх безробіття, що обмежує гарантоване статтею 46 Конституції України право громадян на соціальний захист, а держава відповідно до ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм соціальних послуг. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 26.05.2020р. [PERSON] звернувся до Дніпровського міського центру зайнятості з питання працевлаштування (а.с. № 13,14). Наказом НТ200527 від 27.05.2020р. відповідачу було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю (а.с. № 12). У зв`язку з відсутністю підходящої роботи та на підставі особистої заяви [PERSON] між останнім та Дніпровським міським центром зайнятості з метою розширення сфери прикладення та підвищення конкурентоспроможності на ринку праці, а також сприянню в подальшому працевлаштуванні безробітного, був укладений договір за №045020081300003 від 13.08.2020р. про направлення відповідача на курси за професією «Продавець продовольчих товарів» зі строком навчання з «14» серпня 2020р. по «11» січня 2021р. (а.с. № 17). На підставі вищезазначеного договору відповідач був направлений на навчання для набуття відповідної професії за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на професійне навчання, яке реалізується шляхом первинної професійної підготовки, перепідготовки, спеціалізації і підвищення кваліфікації, стажування у професійно-технічних, вищих навчальних закладах та закладах післядипломної освіти, безпосередньо на робочих місцях на виробництві чи у сфері послуг з метою здобуття особою відповідної кваліфікації або приведення її рівня у відповідність із вимогами сучасного виробництва та сфери послуг. Згідно зі ст.35 Закону України «Про зайнятість населення» професійне навчання зареєстрованих безробітних - професійна підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації, спрямовані на здобуття та удосконалення професійних знань, умінь та навичок, підвищення конкурентоспроможності на ринку праці, що здійснюються за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Професійне навчання безробітних організовується центрами зайнятості згідно «Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України та Міністерства освіти і науки України від 31.05.2013р. № 318/655. Порядком визначені поважні причини припинення професійного навчання за направленням служби зайнятості, серед яких працевлаштування, стан здоров`я безробітного, який має медичні протипоказання щодо продовження навчання та інші причини, що не залежать від безробітного, підтверджені документально. Згідно службової записки Дніпропетровського центра професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості від 23.11.2020р. № 385 відповідач має пропуски з занять у кількості 129 годин теоретичного навчання та 96 годин виробничого навчання (а.с. № 19). На адресу відповідача Центром зайнятості рекомендованим листом було направлено претензію від 27.11.2020р. № 5830 про надання підтверджуючих документів щодо поважності невідвідування навчального закладу (а.с. № 20, 21). Наказом № 03 п «В-СНН» від 11.01.2021р. відповідача було відраховано з 11.01.2021р. зі складу групи № 13/20-ППТ слухача курсів професійного навчання з професії 5220 «Продавець продовольчих товарів» як такого, що не виконав робочий навчальний план та навчальні програми (а.с. № 22). При цьому, Центром зайнятості витрачено кошти на професійне навчання [PERSON] у розмірі 5 505 грн.98коп., що підтверджується листом Дніпропетровського центру професійно-технічної освіти Державної Служби Зайнятості № 23 від 18.01.2021р. (а.с. № 24). Згідно з п. 3.1.1. Договору № 04 від 13.08.2020р. у разі припинення професійного навчання без поважних причин безробітний відшкодовує Центру зайнятості, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання. Відповідно до абз.2 п.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації. Так, 02.04.2021р. позивачем видано наказ № 43 щодо відшкодування коштів на користь Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування у розмірі 5 505грн.98коп. (а.с. № 25). Центром зайнятості на адресу боржника рекомендованим листом була направлена претензія № 1351 від 05.04.2021 р. на суму 5 505 грн. 98 коп. (а.с. № 26, 27). У добровільному порядку [PERSON] кошти у сумі 5 505 грн. 98 коп., як станом на дату подачі позову, так і станом на дату ухвалення рішення суду, не повернуті. Заперечення відповідача, які він виклав по тексту відзиву на позов (а.с. №52), судом оцінюються критично, як намагання уникнути поверненню витрачених на його навчання коштів, оскільки відповідачем докази, які б підтверджували б поважність причин його відсутності на заняттях, не були надані, напроти, згідно службової записки від 23.11.2020р. № 19 відповідач на вимоги майстра виробничого навчання пояснити причини невиконання навчального плану та програм не реагував (а.с. №19). Твердження [PERSON] , що укладений між ним та Центром зайнятості договір за №045020081300003 від 13.08.2020р., нібито є нікчемним, суд вважає помилковими. З огляду на зазначене вище, а також з урахуванням загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду (ст. 1166 ЦК України), позовні вимоги щодо стягнення з відповідача коштів, витрачених на його професійне навчання у розмірі 5 505грн. 98коп., є правомірними, отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі по оплаті судового збору при подачі позову у розмірі 2 270 грн. (що є мінімальною ставкою судового збору на 2021р. для юридичних осіб за позовними вимогами матеріального характеру). На підставі викладеного,

Outcome: approved