Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

17.04.2015 року позивач звернувся з позовом до суду та просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на його користь борг за договором позики, невиплачені проценти і пеню за їх несплату в розмірі 233\~302, 92 гривень. А також стягнути солідарно судові витрати у розмірі 2454, 82 гривень (233,02 + 121,80), витрати на правову допомогу у розмірі 1950 гривень, що разом складає 4404, 82 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що 06.10.2014 року відповідач [PERSON] взяв в нього в борг на сімейні потреби грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США до 06.04.2015 року та зобовязався виплачувати не пізніше 6 числа кожного місяця по 3 відсотки від отриманої в борг суми, тобто по 150 доларів США за кожний місяць, починаючи з листопада 2014 року. Крім того зобовязався виплачувати пеню за прострочку виплати процентів по 1 % в день за кожний день прострочки, починаючи з 7 го числа кожного місяця , а також по 1% в день за кожен день просрочки повернення отриманої в борг суми, тобто починаючи з 07.04.2015 року. Однак, не зважаючи на неодноразові звернення, до теперішнього часу відповідач не виконує свої боргові зобовязання, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2015 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. 28 травня 2015 року до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору позики. Як вбачається з позовних вимог, позивач просить суд визнати недійсним договір позики, укладений 06.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON], та стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що договір позики від 06.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був складений за відсутності згоди на його укладення [PERSON], що призвело до порушення її прав. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання з`явились, позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом визнав, пояснив, що дійсно брав в борг вказані грошові кошти, проте зазначив, що дані кошти були призначені для розвитку бізнесу, а не на потреби сімї, та зазначив, що дружина про договір позики не знала. Розглянувши поданий позов, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного слід відмовити, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Як встановлено у судовому засіданні, 06 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 5\~000 дол. США зі строком повернення до 06 квітня 2015 року. З умов вказаного договору вбачається, що відповідач зобовязався виплачувати не пізніше 6 числа кожного місяця по 3 відсотки від отриманої в борг суми, тобто по 150 доларів США за кожний місяць, починаючи з листопада 2014 року. Крім того, зобовязався виплачувати пеню за прострочку виплати процентів по 1 % в день за кожний день прострочки, починаючи з 7 го числа кожного місяця, а також по 1% в день за кожен день прострочки повернення отриманої в борг суми, тобто починаючи з 07.04.2015 року. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Згідно пояснень представника позивача, свої зобовязання за договором його довіритель виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу [PERSON] гроші у розмірі 5 000 доларів США, а відповідач зобовязався повернути гроші після закінчення дії договору, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, позичені грошові кошти були витрачені на потреби сімї, та відповідачі ухиляються від виконання свого зобов`язання по поверненню боргу, а претензії про дострокове повернення грошових коштів по договору позики грошей залишаються проігнорованими. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно вимог ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У судовому засіданні встановлено, що на час укладення договору позики від 06.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії 1-ЖД № 007621. Відповідно до змісту ч.6 та ч.9 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права та обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як визначено ч.2 ст.54 та ч.3 ст.55 СК України, усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності, дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно з змістом ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтею 60 СК України, п.3 ст. 368 ЦК України визначається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї то гроші, інше майно які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст. 73 СК України передбачено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і те, що було одержане за договором використано на її потреби. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12.09.2012р. за №6-88цс12, договір укладений однім із подружжя, створює обов'язок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно одержане за цим договором використовується для потреб сім'ї. В порушення вказаних норм закону, позивач не довів, що отримані за договором позики грошові кошти були використані відповідачем в інтересах сімї, так як вказані твердження є голослівними та не підкріплені жодним доказом, а від так, на думку суду, зобовязання за договором позики повинні виконуватись лише відповідачем [PERSON]. За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач по справі [PERSON] пояснив, що дружина про спірний договір позики не знала, а грошові кошти він витратив не на потреби сімї. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обовязку. Суд приймає договір позики в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобовязання [PERSON] так як останній позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/ Таким чином сума боргу складається з: суми основного боргу у розмірі 5000 дол. США; щомісячні відсотки 150 дол. США х 6 місяців = 900 дол. США; пеня за прострочку виплати відсотків - 678 дол. США; пеня у розмірі 3\~617, 90 дол. США, що разом складає 10\~195,9 доларів США. Згідно ст. 99 Конституції України та Указу Президента України від 25.08.1996 року „Про грошову реформу в Україні грошовою одиницею України є гривня. При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 11 ЦПК України згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, позовні вимоги в частині повернення основного боргу за договором позики від 06 жовтня 2014 року, невиплачених процентів та пені за прострочку їх виплати в розмірі 10\~195,9 доларів США, що за курсом НБУ на день винесення рішення (100 доларів США=2 117,8020грн.) складає 215\~928,97 гривень правомірні та підлягають стягненню з [PERSON] Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, та враховує, що [PERSON] не є належним відповідачем по даній справі, так як було встановлено, що грошові кошти витратились не на потреби сімї, а від так остання не повинна відшкодовувати судові витрати по справі. Згідно ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать в тому числі судовий збір та витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, необхідно оплату на користь [PERSON] судових витрат в загальному розмірі 2\~454, 82 гривень (233,02 гривень + 121, 80 гривень) необхідно покласти на відповідача [PERSON]. Крім того відповідно із ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Визначаючи розмір, що підлягає стягненню, судом враховано, що адвокатом в даній справі було проведено дії, необхідні для розгляду справи, в тому числі складено та подано позовну заяву, зібрано та долучено до матеріалів справи докази на підтвердження позиції по справі, а також взято участь у судових засіданнях. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що заявлений стороною позивача розмір витрат на правову допомогу в сумі 1\~950 грн. відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а від так, на думку суду, необхідно стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у даному розмірі, так як ця сума є розумною та співмірною з кількістю вчинених адвокатом процесуальних дій та часом, витраченим для підготовки документів по справі і участі в судових засіданнях. Таким чином, вказана сума судових витрат згідно ст.88 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача [PERSON]. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору позики, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з договору позики, [PERSON] стороною в даному договорі не була, а від так, на думку суду її, права жодним чином не порушенні, а відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає лише порушене право особи у спосіб, встановлений законом. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивачем за зустрічним позовом суду не доведено та не надано доказів порушення її прав укладанням між [PERSON] та [PERSON] договору позики, та не наведено тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову. У звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати за зустрічним позовом відшкодуванню не підлягають. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial