Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

15 березня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Лопатинської селищної об`єднаної територіальної громади про визнання права власності у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с. Хмільно Радехівського району Львівської області помер її чоловік [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 26 жовтня 2000 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Згідно даних, викладених у довідці Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області №656 від 22.12.2018 року, [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] і на день його смерті, разом із ним проживала та була зареєстрована [PERSON] . Померлий [PERSON] був одружений з [PERSON] з 08.08.1964 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00018801449 . Так як, після смерті [PERSON] , залишилася спадкова маса, а заповіт від імені померлого не посвідчувався, має місце спадкування майна померлого за законом, і спадкоємцем першої черги є сторона у справі. У склад спадкового майна увійшло право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності сільськогосподарського підприємства «Промінь» розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується даними, викладеними у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №037621 . [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] , шляхом проживання із останнім і на момент смерті того, вступила у фактичне володіння спадковим майном, зокрема взяла на зберігання правовстановлюючі документи та опікується спадковим майном. Позивач зазначає, що у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини не зверталася, оскільки, вважала, що спадкові - права після смерті чоловіка вона набуває автоматично. Так само вона не зверталася і до нотаріуса із заявою про відмову прийняття спадщини. Таким чином, Позивач зазначає, що вона пропустила визначений законодавцем строк для прийняття спадщини і вагомих причин, за наявності яких можна було б клопотати про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, немає. Позивач зауважує, що окрім наведеного вище, вона хоча і є належним спадкоємцем майна померлого [PERSON] , проте, із-за відсутності належних правовстановлюючих документів на вказані вище земельні ділянки (Сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті спадкодавця), не може реалізувати свої майнові права спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому вимушена, звернутися з позовом до суду. Таким чином, просить визнати за нею право на середню земельну частку (пай) розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.4-6). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, просила ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с.23). Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився. Однак подав суду заяву, відповідно до якої заявлені позовні вимоги підтримує та визнає в повному обсязі, не заперечує у їх задоволенні та просить розглядати справу без його участі (а.с.21). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджуються копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 26.10.2000 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.10). [PERSON] був одружений з [PERSON] з 08.08.1964 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00018801449 (а.с.9). Відповідно до довідки №656, виданої 22.12.2018 року виконкомом Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] і на день його смерті, разом із ним проживала та була зареєстрована [PERSON] (а.с.11). Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, зокрема, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності сільськогосподарського підприємства «Промінь» розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується копією Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №037621 , виданого 22.07.1996 року Радехівською районною державною адміністрацією на підставі рішення від 9 липня 1996 року №333, та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 1111 (а.с.12-12 зворот, 13). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved