Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

15.09.2020 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем з 28.04.2017 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені із серпня 2020 року. Оскільки позивач на даний час здійснює догляд за дитиною до досягнення ним трирічного віку, тому має право на утримання від чоловіка. Вказує, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу, адже, як встановлено судом у іншій справі, він працює на посаді юрисконсульта в ТОВ «Октагон-Аутдор», де отримує стабільну заробітну плату. Крім того, згідно з відомостями з ЄРАУ відповідач 05.09.2018 отримав свідоцтво про право на здійснення адвокатської діяльності, яке станом на день подачі позову не припинено, а тому вказує, що адвокат є особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, належить до зайнятого населення, а тому не може бути визнаний безробітним. Відтак вважає, що відповідач, у якого є два джерела доходів, має можливість її утримувати, тому просила стягнути з нього на її утримання аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2197 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трьох років. 06.11.2020 відповідачем подано відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що доводи позивача щодо наявності у нього роботи та розміру заробітної плати не відповідають дійсності та жодними доказами не підтверджені, натомість у зв`язку з карантином в України він не має достатнього та постійного заробітку. Крім того, він має на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , від першого шлюбу, на якого сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), а також згідно із судовим наказом від 01.10.2020 з нього стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання їх спільного з позивачем сина [PERSON] , [INFO] . Тому з огляду на викладені обставини вказує, що у нього не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Крім того зазначає, що позивач при зверненні до суду з даним позовом не надала суду жодних доказів того, що дитина проживає разом з нею, а відтак всупереч ч.ч.2, 4 ст.84 СК України вона не підтвердила своє право на утримання від чоловіка. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засіданняповідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи з його участю суду не надав. Вирішуючи даний спір суд приймає до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони 28.04.2017 зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №594. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.80 СК Украйни аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами 2, 4 статті 84 СК України передбачено що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років або шести років, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку; 2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); 3) здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка необхідна сукупність вказаних вище фактів. З огляду на викладені вище законодавчі норми, право дружини на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, виникає у разі проживання з нею дитини, і, відповідно, право на звернення до суду з такою вимогою має дружина, з якою ця дитина проживає у визначеному Законом порядку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що передбачено ч.1 ст.76 ЦПК України. Проте, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт спільного проживання позивача з малолітнім сином, позивачем не надано і матеріали справи таких не містять. Відтак, за відсутності підтвердження такого юридичного факту як спільне проживання з дитиною, позивачем не доведено виникнення у неї права на утримання від відповідача - батька дитини до досягнення малолітнім сином [PERSON] трьох років. В той же час при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання дружини суд також враховує положення ч.4 ст.84 СК України, відповідно до якої право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.05.2020 у справі №712/4702/19, який є обов`язковими для врахування всіма судами України. Разом з цим позивачем не доведено, а судом не встановлено такої обов`язкової умови для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, як здатність її чоловіка надавати матеріальну допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачу. Так, суд не приймає як належний доказ копію рішення Подільського районного суду міста Києва від 04.11.2016 у справі №758/11076/16-ц, яка була надана позивачем на підтвердження того, що відповідач працює на посаді юрисконсульта в ТОВ «Октагон-Аутдор», оскільки зазначене судове рішення, з огляду на дату його ухвалення, жодним чином не підтверджує факт офіційного працевлаштування відповідача і отримання ним доходу. Доказів того, що станом на день подання позовної заяви до суду відповідач працює у зазначеному вище товаристві на посаді юрисконсульта позивачем не надано. Крім того, предметом позову у справі №758/11076/16-ц не є встановлення факту перебування відповідача у трудових відносинах. Також суд відхиляє доводи позивача щодо отримання відповідачем доходу у зв`язку із здійсненням ним адвокатської діяльності з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2018 Радою адвокатів Київської області відповідачу видано свідоцтво № [NUMBER] про право на здійснення адвокатської діяльності за формою - індивідуальна адвокатська діяльність. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ст.30 зазначеного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Разом з цим, доказів отримання відповідачем доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально (наприклад декларація про доходи) позивачем не надано, оскільки наявність у відповідача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу. Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19, та від 05.03.2020 у справі №824/509/19-а, який є обов`язковими для врахування всіма судами України. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не підтверджено факт її спільного проживання з дитиною, тобто не доведено виникнення права на утримання від відповідача - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, а також не доведено обставин, що відповідач має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги позивачу, тобто обов`язкові умови, передбачені ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, відсутні, тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Крім цього, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Однак, враховуючи що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважає необхідним компенсувати судові витрати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed