Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-26 00:00:00

16 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 29 квітня 2004 року. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Проживання однією сім'єю з відповідачем фактично припинено у зв'язку з тим, що між ними втрачено взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, позивачка звернулась до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надавши письмову заяву про те, що позов підтримує, просила розглянути справу без її участі (а. с. 13 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовом згодний (а. с. 14) . Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 29 квітня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного правління юстиції Сумської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 28. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 6). Від подружнього життя сторони у справі [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] (а. с. 7). Як вбачається з позовної заяви, причиною розпаду сім'ї стало те, що сторони не зійшлись характерами, між ними втрачено взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, що зробило неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні - [PERSON]. Від стягнення із відповідача судового збору, сплаченого при зверненні з даним позовом до суду, позивачка відмовилась. На підставі викладеного,

Outcome: approved