Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

17.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], та [PERSON] про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності. Свій позов мотивував тим, що 01.06.2000 року на сім»ю з чотирьох чоловік: позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON], [PERSON]А та [PERSON] видано ордер на зайняття двох кімнат (№123, 124), загальною площею 29,9 кв.м в гуртожитку по вул. Станіславського, 26 в м. Вінниці. Рішенням виконкому Вінницької міської ради №1075 від 27.05.2010 року кімнати №123,124 в гуртожитку по вул. Станіславського 26 передані на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]А та [PERSON] по 1/4 частці кожному. Зазначені кімнати №123 та №124 мають, відповідно, площі 17,5 кв.м. та 12,4 кв.м. До вселення сім»ї кожна з кімнат мали окремий вихід і спільний тамбур і коридор загального користування. В подальшому двері в кімнату №123, площею 17,5 кв.м. власниками було перенесено з метою обєднання двох кімнат. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу між співвласниками склався наступний порядок користування житловими кімнатами: відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати в кімнаті №123, площею 17,5 кв.м., облаштувавши вихід з кімнати, який існував до вселення в спільний тамбур. В кімнаті №124 залишився проживати позивач. При цьому особовий рахунок на дві кімнати залишився спільним, оплата комунальних послуг нараховується на загальну площу двох кімнат, електроенергія обліковується одним лічильником по фактичному використанню. Ці обставини змушують позивача сплачувати ті послуги, які він не споживав. Позивач бажає виділити кімнату №124 в окреме житло, оскільки ця кімната в гуртожитку була раніше ізольована, має окремий вхід в коридор, користування нею не буде перешкоджати іншим співвласникам (відповідачам) використовувати їх кімнату за призначенням та не буде суперечити їх інтересам. За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на кімнату №124, житловою площею 12,4 кв.м., розташовану за адресою: м.Вінниця, вул. Станіславського 26, виділивши її зі спільної часткової власності співвласників: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, що наведенні в позові, повідомив, що кімнати №123 та №124 на даний момент є ізольованими, прохід між кімнатами, облаштований раніше, замурований, просив позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Також зазначив, що на даний час він проживає з іншою жінкою, яка перебуває у нормальних (дружніх) відносинах з його колишньою дружиною. Запропонований ним варіант виділу відповідає інтересам всіх проживаючих у кімнатах №№ 123, 124 осіб. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, повідомила, що їх з позивачем старша донька відповідач [PERSON] є повнолітньою, за зареєстрованим місцем проживання вона фактично не проживає, у кімнаті № 123 вона проживає спільно з неповнолітнім [PERSON] Кімнати №123 та №124 на даний момент є ізольованими, прохід між кімнатами, облаштований раніше, замурований, зазначила, що вона бажає виділити кімнати зі спільного користування, не заперечила проти задоволення позову про визнання за позивачем права власності на кімнату №124. Вказала, що такий виділ відповідає її інтересам та інтересам неповнолітнього [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона зареєстрована за адресою: [INFO], кімнати 123,124, проте проживає за іншою адресою, не заперечила проти задоволення позову, оскільки це не суперечить її інтересам, та відповідає інтересам інших відповідачів (її матері та брата), оскільки у них залишається кімната більшої площі, ніж виділяється позивачу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, зважає на наступне. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.06.2000 року Виробничим управлінням житлового комунального господарства Колективного підприємства «Вінницябуд» [PERSON] видано ордер на право зайняття разом із сімєю, що складається з чотирьох чоловік: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], двох кімнат в квартирі №123,124 будинку №23 по вул. Станіславського в м.Вінниці (а.с.5). 27.05.2010 року виконком Вінницької міської ради видав свідоцтво на житло, а саме на кімнати в гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Станіславського, 26, кім.123, 124, згідно якого зазначені кімнати належать на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці кожному (а.с.6). Згідно технічного паспорту, виданого КП «ВМБТІ» загальна площа житлової нерухомості за адресою: м.Вінниця, вул. Станіславського, 26 кв.123,124 становить 29,9 кв.м., до її складу входять: кімната, площею 12,4 кв.м. та кімната, площею 17,5 кв.м. (а.с.7-8). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2013 року у справі №127/10079/13-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]І (а.с.10). Після розірвання шлюбу між співвласниками за усною домовленістю встановлено наступний порядок користування житлом: відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати в кімнаті №123, площею 17,5 кв.м., облаштувавши вихід з кімнати, який існував до вселення в спільний тамбур, в кімнаті №124 залишився проживати позивач [PERSON] Фактично кімнати №123 та №124 ізольовані, кожна з них має окремі виходи в спільний тамбур, вказані обставини не заперечувались сторонами по справі, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. На підставі ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст.367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до Висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.І ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року п.6 «Аналіз положень ст.ст. 183,358,364,379,380,382 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідно до ст. 358 ЦК України володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників. Отже, у зв'язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов'язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками. Виходячи з положень ст. ст.\~183,\~367 ЦК України\~та роз'яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду\~\~України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. У пункті 14\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Враховуючи те, що відповідачі по справі визнали вимоги позивача, не заявляли вимог про компенсування вартості розміру частки, що перевищує ? частку позивача, зазначивши, що запропонований варіант виділу кімнати відповідає їх інтересам, оскільки їм залишається кімната більшої площі, у звязку з тим, що на даний час склався саме такий порядок користування кімнатами №№ 123, 124, які на даний час є ізольованими приміщеннями, та по суті (за даних обставин справи) інший варіант виділу з кімнат № 123, 124, окремої кімнати в натурі є неможливим, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved