Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

15 квітня 2015 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області про визначення часток у праві спільної часткової власності, згідно якого просив суд ухвалити рішення, яким визначити частки у праві власності на квартиру [ADDRESS]; визначити, що частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] яка належить [PERSON] -1/3; визначити що [PERSON] належить 1/3 частка у праві власності на квартиру [ADDRESS]; визначити що [PERSON] належить 1/3 частка у праві власності на квартиру [ADDRESS]. На обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що йому та відповідачам на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району [NUMBER] від 16.12.1997 року належить в рівних частках квартира [ADDRESS], а саме - по 1/3 частки квартири кожному. 14.01.1998 року зазначене свідоцтво зареєстроване у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості за реєстровим [NUMBER] пр.стр.68 кн.43. Проте, у зазначеному свідоцтві міститься протиріччя, а саме, зазначено про спільну сумісну власність на спірну квартиру відповідачів та позивача, із одночасним зазначенням про належність квартири співвласникам у рівних частках. У зв'язку із зазначеними обставинами та неможливістю вирішення даного питання в іншому порядку ніж судовому, позивач змушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач надав до суду заяву, в який позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив слухати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про визнання позову, проти його задоволення не заперечував. Просив розгляд справи провести у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про визнання позову, проти його задоволення не заперечувала. Просила розгляд справи провести у її відсутності. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні встановлено: Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району [NUMBER] від 16.12.1997 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS]. 14.01.1998 року зазначене свідоцтво зареєстроване у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктові нерухомості за реєстровим [NUMBER] пр.стр.68 кн.43 Проте, як вбачається із зазначеного свідоцтва, а також рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №20366677 від 30 березня 2015 року, у зазначеному свідоцтві міститься протиріччя, а саме, зазначено про спільну сумісну власність на квартиру [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], із одночасним зазначенням про належність квартири співвласникам у рівних частках. Згідно статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Так, згідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, суд дійшов висновку, про те, що у свідоцтві міститься помилка щодо спільної сумісної власності сторін, що порушує права співвласників, а задоволення позову закріпить розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності. На підставі встановленого та

Outcome: approved