Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

16.05.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Росія» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої трудовим каліцтвом, в якому зазначив що він працював на шахті «Росія» ДП «Селидіввугілля» та 08.04.2016 року за наслідками розслідування причин професійного захворювання у нього виявили професійне захворювання унаслідок чого йому висновком МСЕК від 19.04.2016 р. вперше було встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 40%. Вважає, що відповідачем йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у звязку з ушкодженням здоровя, що порушило його нормальні життєві стосунки, які потребують додаткових зусиль для організації його життя необхідністю звернення до лікарів. Моральну шкоду він оцінює в розмірі 20000 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь спричинену йому моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вимоги позову підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що моральну шкоду спричинено позивачу внаслідок невиконання відповідачем вимог ст.153 КЗпП України щодо забезпечення безпечних умов праці. А також, вважає, що позивач є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві. Просив врахувати позицію Конституційного суду України, викладену в рішенні від 27.01.2004 р. по справі № 1-рп/2004 та не застосовувати в даному конкретному спорі положення ст.237-1 КППЗ України та ст.1167 ЦК України. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції ФССНВВ та ПЗ у м.Новогродівці Донецької області в судове засідання не зявився, надав пояснення на позов та зазначив, що документи на які посилається позивач, а саме довідка МСЕК та акт про розслідування професійного захворювання, є документами, що підтверджують тільки факт професійного захворювання і встановлення в звязку з цим стійкої втрати професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Відділення вважає посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної шкоди, безпідставними. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] працював в ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля» з 14.02.2001 року в якості гірничого очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем під землею. 15.04.2014 р. звільнений з ВП «Шахта «Росія» ДП «Селидіввугілля» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.04.2016 р. форми П-4, [PERSON] було встановлено діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом (М54.1). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легка ступінь (ІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON]І.) (Н90.8) захворювання професійні, встановлені вперше. Згідно довідки МСЕК серії АБ № 0044597 обласної профпатологічної МСЕК м.Краматорськ [PERSON] 19.04.2016 р. було встановлено первинно ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 40%. Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позовній заяві зазначив, що в результаті отримання трудового каліцтва за станом здоровя, він частково (40%) втратив професійну працездатність. Переживання нервово-психологічного характеру через утрату працездатності привели до розладу функцій організму, обмежило життєдіяльність. Огляд медико-соціальною комісією виявив різке обмеження працездатності, соціальну дезадаптацію. Усе це привело до втрат немайнового характеру. Вважає, що внаслідок отримання професійного захворювання в період роботи у відповідача, йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 20000,00 грн. Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган. Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським обєднанням профспілок. На виконання вимог закону постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 «Деякі питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництвах» затверджено відповідний Порядок НПАОП 0.00-6.02-04 (далі - Порядок), яким визначена процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності. Пунктами 42, 46, 51 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, передбачено, що зясування обставин і причин нещасного випадку, встановлення кола осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, складання акта розслідування нещасного випадку форми Н-5, а також акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форми Н-1, належить до компетенції спеціальної комісії. Отже, порядок установлення факту професійних захворювань на виробництві визначено законом. Наявність професійного захворювання, факт знаходження його на лікуванні в медичних закладах підтверджено представленими в матеріалах справи висновком медико-соціальної експертної комісії. Представником відповідача в порядку статті 60 ЦПК України не надано будь-яких беззаперечних доказів неспричинення [PERSON] моральних і фізичних страждань, отримання ушкодження здоровя унаслідок нещасного випадку на виробництві. У пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт встановлення [PERSON] професійного захворювання, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності 40%, суд визнає, що ушкодження здоровя із зазначеними наслідками зумовило порушення нормальних життєвих звязків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином [PERSON] завдана моральна шкода. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON], суд приймає до уваги конкретні обставини нещасного випадку, ступінь його тяжкості, характер та глибину повязаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із ступеня вини юридичної особи та потерпілого у настанні зазначених наслідків, суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, встановлює суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 12000,00 грн. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. На підставі ст.ст.8,\~22,\~58 Конституції України, ст.ст.\~1167,\~1168 ЦК України, ст.ст.\~153,\~237-1 КЗпП України та

Outcome: partial