Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

15 серпня 2019 Позивач звернувся до суду. В обґрунтування позову посилався на те, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 31.01.2008 року було укладено договір про іпотечний кредит №SUGWGІ0000003130, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 95000,00 грн. на термін до 31.01.2023 р., а Відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Згідно заяви Відповідача від 23.07.2008 року договір про іпотечний кредит №SUGWGІ0000003130 від 31.01 2008 року переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку склав 20368,17 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, однак, відповідач неналежно виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим у неї станом на 04.06.2019 року наявна заборгованість 101580,62 доларів США, яка складається з наступного : 4904,71 доларів США- заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 16432,53 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3229,38 доларів США- заборгованість по комісії за користування кредитом; 77014,00 доларів США- пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором. У зв`язку з тим, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, визначена позивачем заборгованість відповідача становить 14800,11 доларів США, яка складається з наступних сум: 4904,71 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 9895,40 доларів США- заборгованість по відсотках за користування кредитом за період з 30.04. 2011 по 04.06.2019 року. Просили стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 14800,11 долларів США та судові витрати. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, надала до суду відгук на позовну заяву, в якому з позовом не згодна, зазначила, що дійсно 31.01.2008 року між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про іпотечний кредит. Іпотекою нерухомого майна, була двокімнатна квартира в м. Глухів Сумської області. 23.07.2008 року за її заявою залишок заборгованості Банк конвертував в долари США та була укладена додаткова угода до вже існуючого договору про іпотечний кредит, де 06 серпня 2008 року банком зроблено конвертацію валюти з української гривні на суму 94508,31 грн, залишок заборгованості за кредитом у валюту долари США в сумі 20368,17, видача яких їй не проводилась. Заочним рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30.07.2013 року позов Банку про звернення стягнення задоволено та звернуто стягнення на квартиру, передану в іпотеку оціночна вартість якої станом на 14 січня 2008 року становила 126667,00 грн. ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішення набрало законної сили 27 серпня 2013 року (дане рішення взагалі не було зазначено в позовній заяві). Тобто, звертаючись у 2019 році із позовною заявою до Краснопільського районного суду Сумської області про стягнення заборгованості за кредитним договором №SUGWGI0000003130 з [PERSON] , позивач намагається повторно стягнути заборгованість за тими самими зобов`язаннями по тому самому кредитному договору, а тому вважала вимоги Банку безпідставними та просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Крім того, у пп. а) 2.3.3. п. 2.3. кредитного договору, який укладено між сторонами передбачено, що у разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами договору банк на власний розсуд має право: змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. Звернувшись до Глухівського міськрайонного суду Сумської області банк вже реалізував своє право вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилась несплаченою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Заява позичальника не містить умов щодо сплати процентів та інших платежів після закінчення дії договору. Крім того, зазначила, що, позивач в порушення вимог, передбачених ст.610, 530, 254, 256, 257, 267, 258, 253, 261 ЦПК України звернувся до суду 15 серпня 2019 року, тобто із пропуском трьохрічного строку, оскільки, подавши позов до Глухівського міськрайонного суду Сумської області про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, своїми діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому просила відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог та застосувати по даній справі строк позовної давності. Представник позивача у судове засідання призначене на 15 січня 2020 року не з`явився, був повідомлений належним чином, раніше надав до суду заперечення на відзив в якому посилався на обставини, викладені в позовній заяві та вважав, що в порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконала. Доповнив, що дійсно на підставі заочного рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30.07.2013 року Банком було звернуто стягнення на заставне майно боржника, та реалізовано в рахунок погашення заборгованості за кредитним Договором. На підтвердження Банком надано виписку по рахунку. Але отриманих грошових коштів виявилось недостатньо для повного погашення заборгованості, в результаті чого Банк був змушений звернутись до суду з метою стягнення залишку заборгованості за кредитним Договором. Згідно ст.599 ЦК України: зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином . Відповідно, у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України. Коштів від реалізації предмету застави виявилося недостатньо для погашення заборгованості в повному розмірі. Отже, зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишилося дійсним і підлягає судовому захисту. Згідно ст.526 ЦК України: зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, раніше винесене рішення суду не позбавляє Відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. Зазначав також, що Банк у 2013р. звернувся до суду з позовною заявою до відповідача з позовом про звернення стягнення, а у 2019р. Банк звернувся до суду з предметом позову - стягнення заборгованості. Ухвалене раніше рішення не позбавляє права кредитора звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Банк звернуся до суду з різними предметами позову. Станом на сьогодні за договором рахується заборгованість і відповідачем не надані докази належного виконання договору. Щодо строків позовної давності зазначає, що відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 31.01.2023 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача у серпні 2019 року - до спливу позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається у запереченні не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем при зверненні до суду дотримано. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Позивач має Банківську ліцензію за №22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «Приват Банк». Не заперечується сторонами, що 31 січня 2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступник якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №SUGWGІ0000003130, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 95000,00 грн. на термін до 31.01.2023 р., на поліпшення якості окремої квартири, яку передано в іпотеку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором (ас.10-13). 23 липня 2008 року [PERSON] надала в банк заяву про конвертування в валюту долар США залишку заборгованості по договору № SUGWGІ0000003130 від 31 січня 2008 року в розмірі 93961,83 грн. (ас.14) Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку склав 20368,17 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, про що зазначено в додатковій угоді до договору про іпотечний кредит№SUGWGІ0000003130 від 31 січня 2008 року (ас.16-18). Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №SUGWGІ0000003130 від 31 січня 2008 року станом на 04.06.2019 року відповідач має заборгованість в розмірі 101580,62 доларів США, яка складається з наступного: 4904,71 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 16432,53 доларів США- заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 30.04.2011 по 04.06.2019 року, 3229,38 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 77014,00 доларів США - пеня за несвоєчасно виконане зобов`язання за договором. Останній платіж відповідачем здійснено 01 грудня 2008 року (ас.5-8). З метою погашення заборгованості станом на 25 липня 2012 року, яка становила 43751.88 долари США, а саме: заборгованість за кредитом- 20098.36 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 9435.03 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 1704.01 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 12514.48 доларів США Банк звернувся до Глухівського міськрайонного суду Сумської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і заочним рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30.07.2013 року позов Банку задоволено та звернено стягнення на квартиру, загальною площею 59,60 кв.м, житловою площею 35,10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оціночна вартість якого, станом на 14 січня 2008 року становить 126667,00 грн. шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Рішення набрало законної сили 27 серпня 2013 року (ас.43-47). Неналежне виконання Відповідачем зобов`язань по договору сторонами не заперечується. Меморіальний ордер від 17 липня 2018 року підтверджує зарахування 15193,65 доларів США для погашення заборгованості по договору оприбуткування майна квартира: [ADDRESS] (а.с.69). Будь-яких інших доказів продажу квартири, на яку звернуто стягнення та отримання банком коштів суду не надано. У розрахунку заборгованості, долученому до позовної заяви таке зарахування коштів не відображено (а.с.8). Розрахунок боргу, підготовлений працівниками банку щодо наявності грошового зобов`язання по тілу кредиту, відсотках річних та пені - є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до відповідача. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). У законі для окремих видів вимог може встановлюватися спеціальна позовна давність. Частиною першою статті 259 ЦК України передбачене збільшення позовної давності, встановленої законом, за домовленістю сторін. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Термін позовної давності по вимогах по стягненню кредиту, відсотків, винагороди, неустойки за даним кредитним договором встановлений сторонами тривалістю 5 років (пункт 5.5 додаткової угоди). Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Звернувшись з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», який Глухівським міськрайонним судом Сумської області вирішено 30 липня 2013 року, банком використано право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови та строк виконання основного зобов`язання. Також встановлено, що оскільки останнім платежем за кредитним договором є 01 грудня 2008 року, а початок перебігу строку позовної давності за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання, п`ятирічний строк позовної давності сплив у липні 2018 року, тоді як позов банком був поданий у серпні 2019 року. Так як позивач звернувся з позовом про стягнення кредитних коштів після спливу строку позовної давності, тому у позивача відсутнє право стягувати заборгованість за тілом кредиту, а також проценти та неустойку за кредитним договором. Відповідно до ч. 3, ч. 4 та ч. 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач у відгуці на позов просить застосувати строк позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник позивача не просив суд визнати причини пропущення позовної давності поважними, не ставив таке клопотання на розгляд суду та не скористався своїм правом надати суду підтверджуючі документи в обґрунтування поважності пропуску строку позовної давності. За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позову банку про стягнення кредитної заборгованості слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Питання про судові витрати, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, а саме оскільки в задоволенні позову відмовлено то судові витрати залишаються за позивачем .

Outcome: dismissed