Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

16 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: встановлення факту припинення трудових відносин між [PERSON] та ФОП [PERSON] на підставі ст. 38 КЗпП з 10 вересня 2010 року. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 06 липня 2010 року вона уклала з відповідачем трудовий договір, який був зареєстрований в центрі зайнятості. Оскільки відповідач після фактичного припинення трудових відносин не звернувся до центру зайнятості для зняття договору з реєстрації, позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки та думку представника третьої особи, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення представника Березанської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 липня 2010 року між ФОП [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, було укладено трудовий договір, який було зареєстровано в цей же день в Березанському центрі зайнятості за № 14571000198 (а.с. 15-16). Зі змісту трудового договору вбачається, що він є строковим, укладений на період з 06 липня 2010 року по 10 вересня 2010 року (а.с. 15). Судом також встановлено, що у 2012 році [PERSON] закінчила Миколаївський коледж бізнесу і права Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію молодшого спеціаліста з права (а.с. 9). З трудової книжки, копію якої долучено до матеріалів справи, слідує, що в період з 30 липня 2012 року по 25 січня 2021 року позивачка обіймала різні посади, в тому числі в органах місцевого самоврядування (а.с. 10-12). Правовідносини між сторонами виникли внаслідок припинення трудових відносин та регулюються\~Главою ІІІ КЗпП України. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 КЗпП України\~трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом п. 4 ст.\~36\~КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до ст. 38\~КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. За змістом п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001р. (зі змінами, внесеними наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 14.10.2010р. № 320, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 16.09.2014 року № 660) у разі закінчення строку трудового договору або припинення його достроково в трудовому договорі, фізична особа-підприємець робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Позивачка зазначає,\~що з\~10\~вересня 2010\~року фактично\~припинила трудові\~відносини з\~ФОП [PERSON] ,\~однак останній не здійснив зняття з реєстрації трудового договору в центрі зайнятості. Не вирішення відповідачем питання про звільнення позивачки є порушенням її права на звільнення за власним бажанням, яке гарантоване ст. 38 КЗпП. В частині 1 та 2 ст.\~43\~Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Згідно з приписами ч. 1 ст.\~3\~КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Оскільки відповідач після припинення трудових відносин з позивачкою не зняв трудовий договір з реєстрації, а наявність реєстрації позбавляє позивачку можливості отримати статус безробітної, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Позивачкою сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду з цим позовом 908 грн 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved