Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

15.02.2016 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколава з позовом до [PERSON], Третьої особи - Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дітей та утримання колишньої дружини. В судове засідання позивачка не зявилася, надала до суду заяву, просила \~слухати справу за її відсутності, \~позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, просив \~слухати справу за його відсутності, \~позовні вимоги визнав, але просив позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити у відповідності до закону. Представник служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як \~встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2006 року. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги, через різні погляди на життя та подружні відносини. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач дає згоду на розірвання шлюбу, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено,що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини,її фізичний,духовний та моральний розвиток,також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти,готувати її до самостійного життя. За правилами ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позовних вимог суд за наявності для того законних підстав задовольняє їх (ст.174 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] разом з матір'ю, суд вважає що в цій частині позов підлягає задоволенню. Від шлюбу у [PERSON] і [PERSON] народилися син [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Відповідач не надає належної допомоги на утримання дітей. Відповідно до ст. ст. 180 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з [PERSON], суд враховує матеріальний і сімейний стан відповідача і вважає \~можливим стягнути аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дітей. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має не залежно від того, чи вона працює, та незалежно від матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 6 ст. 84 Сімейного Кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON], щодо утримання колишньої дружини є необґрунтованими у зв'язку з тим що на момент звернення до суду (15.02.1016 року) наймолодшій дитині виповнилося три роки. Одночасно, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1653,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial