Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу Позивач [PERSON] 13.12.2017 року звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування вказаного позову посилався на те, що ним 28.09.2016 року було надано [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 260000,00 грн. на строк до 20.10.2016 року. Факт укладення договору позики та передачі грошових коштів підтверджується складеною відповідачем власноруч та підписаною у присутності двох свідків розпискою від 28.09.2016 року. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Таким чином сума боргу за розпискою становить 260000,00 грн. Розмір облікової ставки НБУ за період нарахування процентів складав з 16.09.2016 року до 28.10.2016 року - 15%, з 28.10.2016 року до 14.04.2017 року - 14%, з 14.04.2016 року до 26.05.2017 року - 13%, з 26.05.2017 року до 27.10.2017 року - 12,5%, з 27.10.2017 року - 13,5%. Таким чином, крім суми основної заборгованості стягненню підлягають проценти за користування позикою, які нараховані з дня отримання позики, тобто 20.10.2016 року по 12.12.2017 року і складають 41984,66 грн. Сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача дорівнює 8932,60 грн. Також, позивач просить стягнути суму інфляційних нарахувань, які складають 8932,60 грн. У зв'язку з вищевикладеним позивач просив стягнути з відповідача 260000,00 грн. основного боргу, 41984,66 грн. процентів за період з 28.09.2016 року по 12.12.2017 року, 8932,60 грн. річних, які нараховані за період з 20.10.2016 року по 12.12.2017 року, тобто з дня, коли зобов'язання мало бути виконано і по день звернення до суду з цим позовом, а також 40861,41 грн. інфляційних втрат за період листопад 2016 - листопад 2017 року, а всього 351778,67 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Крім того, на підтвердження існування боргу позивачем надано оригінал розписки від 28.09.2016 року. Відповідач [PERSON] в судові засідання тричі не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не надала, відзив на позов у визначений судом строк також не подала. Відповідно до ч.1ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд, зі згоди позивача, ухвалив проводити розгляд справи в заочному порядку. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.11.2016 року відповідач [PERSON] надала розписку про те, що вона бере в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 260000,00 грн., які зобов'язується повернути в строк до 20.10.2016 року. Написано власноручно та підписано [PERSON] та свідками [PERSON] та [PERSON] 29.08.2016 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписки від 28.09.2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов'язалася повернути борг позивачу [PERSON] протягом визначеного в розписці строку. Судом враховується, що вищезазначена розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача та свідків. Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов'язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов'язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал розписки від 28.09.2016 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON], боргового зобов'язання перед позивачем. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Розмір облікової ставки НБУ за період нарахування процентів складав з 16.09.2016 року до 28.10.2016 року - 15%, з 28.10.2016 року до 14.04.2017 року - 14%, з 14.04.2016 року до 26.05.2017 року - 13%, з 26.05.2017 року до 27.10.2017 року - 12,5%, з 27.10.2017 року - 13,5%. Таким чином, крім суми основної заборгованості стягненню підлягають проценти за користування позикою, які нараховані з дня отримання позики, тобто з 20.10.2016 року по 12.12.2017 року і за підрахунками позивача складають суму 41984,66 грн. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за підрахунками позивача сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача складає 8932,60 грн., а сума інфляційних втрат за період листопад 2016 року - листопад 2017 року складає 40961,41 грн. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних судом встановлено правомірність нарахування останніх відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України. Крім того, позивачем правомірно нараховано проценти від суми позики із застосуванням облікової ставки НБУ, з огляду на те, що сторонами не визначено розмір процентів. Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів у визначений в розписці строк, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, а саме: суми основного боргу 260000,00 грн., 41984,66 грн. процентів за період з 28.09.2016 року по 12.12.2017 року, 8932,60 грн. річних, які нараховані за період з 20.10.2016 року по 12.12.2017 року, тобто з дня, коли зобов'язання мало бути виконано і по день звернення до суду з цим позовом, а також 40861,41 грн. інфляційних втрат за період листопад 2016 - листопад 2017 року, а всього 351778,67 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved