Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

16.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі, що складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення повноліття. В обґрунтування позову покликається на те, що 07.06.2014 року уклала шлюб з відповідачем. Починаючи з 2016 року вони не проживають однією сім»єю. Відповідач практично не бере участі у вихованні їхнього сина, жодним чином не допомагає, принижує, декілька раз піднімав руку в присутності дитини. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально їй та їхній спільні дитині не допомагає. Вона не має достовірних відомостей, де саме працює її чоловік. Відомо, що він їздив на заробітки до Росії. Після розірвання шлюбу просить відновити дошлюбне прізвище - [PERSON]. Позивач у вступному слові позовні вимоги підтримала та дала пояснення, яке по суті та змісту відповідають, викладеному у позовній заяві. В частині стягнення аліментів змінила позовні вимоги та просила стягувати з відповідача їх у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно. Відповідач в судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову. Суд, заслухавши вступне слово учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 07.06.2014 року було зареєстровано у Трускавецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис за №71. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося, за час спільного проживання вони виявили несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. На даний час позивач прийшов до висновку, що їхній шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо, подружжя не проживає разом близько двох років, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Разом з тим, відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122,125 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Разом з тим, розмір аліментів у твердій сумі визначається судом відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також; за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Обов'язок по утриманню дитини до повноліття покладений на обох батьків. Суд переконаний, що позивачка потребує допомоги на утримання сина, який проживає разом з нею та перебуває на її, тому вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, виховує дитину, і відповідача - платника аліментів (є працездатною особою, молодого віку, спроможний платити аліменти, офіційно не працевлаштований); рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дитини, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, вимоги розумності та справедливості, а також зміст ст.ст. 181-183 СК України і визначає їх в розмірі по 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову на утримання дитини і до досягнення нею повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову, що на думку суду, на даний час буде відповідати інтересам, враховуючи вік та матеріальні потреби, можливості відповідача, а також те, що доходи з відрахуванням вищезгаданих витрат (аліментів на сина) повинні забезпечити йому прожитковий мінімум, визначений державою. Поряд з цим, суд вважає за необхідне роз'яснити, що ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку чи відповідача права за наявності вказаних підстав та доказів звернутись до суду з таким позовом. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача, тому з відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору в дохід держави, як за вимогу про сплату аліментів.

Outcome: approved