Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

15.02.2017 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з 35% всіх видів заробітку щомісячно, встановлених рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 червня 2014 року, до 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 червня 2014 року (справа №654/2369/14-ц) з позивача на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] ([INFO]) в розмірі 35% всіх видів заробітку [PERSON] щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що в рішенні суду помилково зазначено 35% замість 25%, а також те, що з моменту винесення рішення в шлюбі з [PERSON] 21.10.2015, в нього народилася дитина [PERSON]. На даний час, у звязку з народженням другої дитини, не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 35% від заробітку на утримання старшої доньки. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги на підставах, що вказані в позові, наполягав на задоволенні позову, просив суд зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з 35% всіх видів заробітку щомісячно до 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, пояснили, що рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 червня 2014 року набрало законної сили, відповідачем не оскаржувалося, тому не може бути переглянуто в цьому позовному провадженні. Також зазначили, що сам по собі факт одруження позивача та народження іншої дитини, не є підставою в розумінні ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів, зміна обставин має бути такою, що значно впливає на можливість платника сплачувати аліменти. Крім того, старша донька позивача [PERSON] потребує постійного лікування, має вроджений вивих стегна, схильна до постійних простудних захворювань, на що потрібні додаткові кошти, тому просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 червня 2014 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 35% всіх видів заробітку [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.06.2014 року і до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили. Перегляд судового рішення та виправлення описок і арифметичних помилок у рішенні можливий з підстав, передбачених розділом V та статтею 219 ЦПК України. Задачею суду у даній справі є не перегляд рішення суду про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки від 24 червня 2014 року, а перевірка наявності заявлених у позові обставин та встановлення, чи можуть такі обставини у відповідності до вимог чинного законодавства бути підставою для зменшення розміру стягнутих рішенням суду аліментів Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано за рішенням суду 05.08.2014. Від шлюбу позивач та відповідач мають дитину [PERSON], [INFO]. 20.06.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу позивач та [PERSON] мають дитину [PERSON], [INFO]. Згідно довідки №4794 від 09.12.2016, виданої управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Голопристанської міської ради, [PERSON] ([PERSON]О.) отримує допомогу при народжені дитини. Згідно довідки №1100 від 09.12.2016 позивач [PERSON] працює на посаді співробітника головного управління національної поліції в Херсонській області та протягом січня листопада 2016 року отримав заробітну плату у розмірі 61609,54 грн. Сплачено аліментів на утримання дитини 16682,29 грн. В судовому засіданні встановлено, що підтверджено поясненнями позивача та представника відповідача [PERSON], яка є матірю відповідачки, що дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з [PERSON], оскільки відповідачка [PERSON] мати дитини, працює за кордоном, в Турецькій Республіці, систематично відвідує Україну, приймає участь у вихованні дитини, забезпечує дитину необхідним для її нормального розвитку, матеріально забезпечує. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Так, представники відповідача на підтвердження своїх доводів надали копію паспорту громадянина України [PERSON], для виїзду за кордон з відмітками про систематичний вїзд та виїзд відповідачки за кордон для підтвердження її роботи в Турецькій Республіці; довідку про відвідування дитиною дошкільного закладу на підтвердження того, що дитина часто не відвідувала дитячий заклад у звязку із хворобою, медичні документи, що підтверджують наявність у дитини вродженого вивиху стегна та інформацію про норми харчування дітей відповідного віку. Дані докази підтверджують посилання на те, що дитина часто хворіє та потребує витрат на лікування. Натомість, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] надано переконливі докази зміни його матеріального та сімейного стану, що є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання старшої доньки. Враховуючи те, що дружина позивача [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною, єдиним джерелом існування сімї є грошове утримання позивача, який, перебуваючи на державній службі, не має (та не може мати) інших доходів, сплата аліментів в розмірі 35% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання старшої доньки [PERSON], ставить у нерівне становище його молодшу доньку [PERSON], яка внаслідок цього не може отримувати гідне матеріальне забезпечення, що суперечить засадам рівності та справедливості. Суд у даному випадку вбачає підстави, визначені у статті 192 СК України, для зміни розміру аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved