Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

16 травня 2016 року із Крижопільського районного суду Вінницької області в порядку ст. 116 ЦПК України до Томашпільського районного суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] до Крижопільської селищної ради, треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Крижопільської РДА, [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання рішення виконкому протиправним і його скасування та визнання недійсним ордеру на жиле приміщення. Позивач [PERSON], посилається на те, що 30 грудня 1991 року згідно ордеру № 336, виданого виконавчим комітетом Крижопільської селищної ради [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була надана квартира [ADDRESS]. З 3 червня 1999 року по 2014 рік позивач перебувала в шлюбі із [PERSON], від якого у них [INFO] нардився син - [PERSON] 13 вересня 2001 року [PERSON] знявся з реєстрації у вищевказаній квартирі та переїхав на постійне місце проживання в м. Київ. В 2003 році позивач вирішила приватизувати квартиру, в якій проживала разом із сином, про що повідомила [PERSON], проте останній вказав, що не має наміру приймати участь в приватизації, оскільки хоче отримати житло по місцю своєї роботи в м. Київ. Після чого, вона зібрала всі необхідні документи для приватизації та подала їх до виконавчого комітету Крижопільської селищної ради. Рішенням виконавчого комітету Крижопільської селищної ради № 132 від 29 травня 2003 року дана квартира в рівних долях була приватизована позивачем та її неповнолітнім сином. 11 липня 2003 року позивачу було видане свідоцтво про право власності на житло, а 14 липня 2003 року право власності на квартиру було зареєстровано за позивачем та сином в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. В липні 2008 року відповідач [PERSON] повернувся з м. Києва та став проживати разом з позивачем та сином, а 31 липня 2008 року була проведена реєстрація його місця проживання у даній квартирі. Однак подружнє життя не склалося і рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу, в жовтні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Крижопільського районного суду із позовом про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Крижопільської селищної ради про приватизацію квартири та скасування свідоцтва про право власності на квартиру. Рішенням Крижопільського районного суду від 24 грудня 2014 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Крижопільської селищної ради про приватизацію квартири та скасування свідоцтва про право власності на квартиру відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2016 року частково задоволено апеляційну скаргу позивача, скасовано рішення Крижопільського районного суду від 24 грудня 2014 року та ухвалено нове рішення, яким вирішено позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Крижопільської селищної ради № 132 від 29 травня 2003 року в частині про безоплатну передачу [PERSON] квартири [ADDRESS]. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 11 липня 2003 року, видане виконавчим комітетом Крижопільської селищної ради, яке посвідчує, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та члену її сім'ї [PERSON] в рівних частинах. В позові [PERSON] про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Крижопільської селищної ради про приватизацію квартири та скасування свідоцтва про право власності на квартиру відмовлено. 08 вересня 2015 року [PERSON] знову звернулася до виконавчого комітету Крижопільської селищної ради з заявою, в якій просила передати їй та [PERSON] у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS], однак рішенням виконавчого комітету Крижопільської селищної ради № 79 від 23 вересня 2015 року вирішено «Відмовити [PERSON] в задоволенні заяви про передачу у спільну часткову власність квартири [ADDRESS] [PERSON] та її сину [PERSON] через відсутність правових підстав». Однак, при винесенні рішення виконавчий комітет Крижопільської селищної ради не врахував, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2015 року скасоване рішення виконавчого комітету Крижопільської селищної ради Вінницької області № 132 від 29 травня 2003 року в частині про безоплатну передачу позивачу та її сину квартири за вищевказаною адресою лише з тих підстав, що «багатоквартирний будинок [ADDRESS] був переданий у комунальну власність селищній раді розпорядженням Фонду державного майна України у Вінницькій області від 07 грудня 2007 року за № 1153/1 на підтаві рішення Крижопільської селищної ради 6 сесії 5 скликання від 28 грудня 2006 року «Про надання згоди на прийняття в комунальну власність об'єктів соціальної інфраструктури». Тобто, рішення виконавчого комітету про надання їй спірної квартири у власність було скасоване лише з тих підстав, що на час приватизації позивачем спірної квартири даний будинок ще не був переданий у комунальну власність Крижопільської селищної ради. В зв'язку з чим позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Крижопільської селищної ради № 79 від 23 вересня 2015 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини зазначеній в ній. Представник відповідача - Крижопільської селищної ради в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги не визнають. Крім того, надіслав на адресу суду письмові заперечення, в яких просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Представник служби у справах дітей Крижопільської РДА в судове засідання не з'явився, однак начальник служби надіслав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника служби у справах дітей. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, про час та місце розгляду справи його було повідомлено завчасно та належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду-це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до вимог п. 1 ст. 2 даного Закону до об»єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно вимог п. 2 ст. 2 вказаного Закону не підлягають приватизації: квартири-музеї, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам»яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов»язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім»ї та додатково 10 квадратних метрів на сім»ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Частиною 9 статті 8 зазначеного Закону встановлено, що державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 6 листопада 1995 року №891 затверджено Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] з червня 1999 року по 2014 рік перебувала в шлюбі із [PERSON], від якого у них [INFO] народився син - [PERSON]Подружжя проживало в квартирі [ADDRESS].Після розлучння [PERSON] із сином залишилася проживати в зазначеній квартирі. Рішенням виконавчого комітету Крижопільської селищної ради № 132 від 29 травня 2003 року квартира [ADDRESS] в рівних долях була приватизована позивачем та її неповнолітнім сином. 27 січня 2015 року дане рішення було скасоване Апеляційним судом Вінницької області. В вересні 2015 року [PERSON] звернулася до виконавчого комітету Крижопільської селищної ради із заявою, в якій просила передати їй та [PERSON] у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Крижопільської селищної ради Крижопільського району Вінницької області № 79 від 23 вересня 2015 року «Про розгляд заяви [PERSON] від 08 вересня 2015 року про передачу в спільну часткову власність квартири [ADDRESS] [PERSON] та її сину [PERSON]» вирішено, відмовити [PERSON] в задоволенні заяви про передачу у спільну часткову власність квартири [ADDRESS] [PERSON] та її сину [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається з оскаржуваного рішення, позивачу було відмовлено в приватизації в зв»язку з тим, що Апеляційним судом Вінницької області від 27 січня 2015 року визнано незаконним та скасовано попереднє рішення виконавчого комітету Крижопільської селищної ради Вінницької області № 132 від 29 травня 2003 року, в частині про безоплатну передачу [PERSON] квартири [ADDRESS]. Тобто єдиною підставою для відмови [PERSON] у приватизації квартири вказано рішення Апеляційного суд Вінницької області від 27 січня 2015 року. Так, вищевказаним рішенням було скасоване рішення виконавчого комітету Крижопільської селищної ради Вінницької області № 132 від 29 травня 2003 року в частині про безоплатну передачу позивачу та її сину квартири, проте лише з тих підстав, що «багатоквартирний будинок [ADDRESS] був переданий у комунальну власність селищній раді розпорядженням Фонду державного майна України у Вінницькій області від 07 грудня 2007 року за № 1153/1 на підтаві рішення Крижопільської селищної ради 6 сесії 5 скликання від 28 грудня 2006 року «Про надання згоди наприйняття в комунальну власність об'єктів соціальної інфраструктури». Тобто на час (2003 рік) приватизації позивачем спірної квартири, даний будинок ще не був переданий у комунальну власність Крижопільської селищної ради. Отже Крижопільська селищна рада, у вересні 2015 року відмовляючи [PERSON] у приватизації квартири, мала усі повноваження для надання такого дозволу, оскільки будинок, в якому розташована спірна квартира, переданий у комунальну власність селищній раді розпорядженням Фонду державного майна України у Вінницькій області від 07.12.2007 року за № 1153/1 на підставі рішення Крижопільської селищної ради 6 сесії 5 скликання від 28.12.2006 року «Про надання згоди на прийняття в комунальну власність об'єктів соціальної інфраструктури».(а.с.60-61.) Крім того, рішенням виконавчого комітету Крижопільської селищної ради № 40 від 29 травня 2015 року вирішено визнати право комунальної власності за територіальною громадою смт. Крижопіль в особі Крижопільської селищної ради на квартиру [ADDRESS] загальною площею- 68,6 кв.м.; житловою площею - 44,21 кв.м. Видати свідоцтво про право комунальної власності на житло згідно п.1. Замовити технічний паспорт на квартиру за рахунок заінтересованої особи [PERSON]. Копію рішення надати в Тульчинське МБТІ (а.с. 74). Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого 06 жовтня 2015 року реєстраційною службою Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Крижопільської селищної ради. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність та допустимість і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи та приймаючи до уваги те, що квартира [ADDRESS] не відноситься до житла, що не підлягає приватизації, а тому відмова виконавчого комітету Крижопільської селищної ради щодо передачі у спільну часткову власність квартири [ADDRESS] [PERSON] та її сину [PERSON] є безпідставною, тому суд приходить до виснову про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved