Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

15.08.2019 [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд визнати його колишню дружину [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказував, що він є власником вказаного житлового будинку, в якому окрім нього зареєстрована його колишня дружина та неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . З січня 2017 [PERSON] припинила спільне проживання з ним у вказаному будинку, а рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2018 шлюб між ними розірвано. Дитина залишилася проживати з ним, у даному будинку та перебуває на його утриманні. Відповідач з січня 2017 року в будинку не проживає, витрати на його утримання та сплату комунальних послуг не несе, що створює позивачу, як власнику будинку, перешкоди в повноцінному володінні та користуванні власністю. Відповідач добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою не бажає, домовленість щодо збереження за нею житла - відсутня. Позивач, посилаючись на ч.1 ст. 71, 72 ЖК УРСР, 391 ЦК України, просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 26). Відповідач [PERSON] будучи повідомленою про місце, дату та час судового засідання, за зареєстрованою адресою та шляхом оголошення на офіційному сайті суду, до суду повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила (а.с. 23, 30, 32, 33-34). Відзиву та заяв з процесуальних питань не надала. Третя особа - Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у розгляді справи не забезпечила. В матеріалах справи наявна заява про розгляду справи за відсутності представника (а.с. 35). Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. Зі згоди позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст. 223, 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.03.1995 [PERSON] набув право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 12). 01.10.2008 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від якого в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Шлюб між подружжям розірвано за заявою [PERSON] , на підставі рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2018, що підтверджується копією рішення суду та копією свідоцтво про народження дитини (а.с. 10, 13). Відповідач зареєстрована у будинку позивача, але з 2017 року в ньому фактично не проживає, змінивши місце проживання, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с. 17), актом про не проживання від 11.06.2019 (а.с. 14), а також змістом рішення суду про розірвання шлюбу, згідно якого [PERSON] в ході розгляду справи підтверджувала факт не проживання з [PERSON] з 2017 року (а.с. 13). Право відповідача на проживання у вище вказаному житловому приміщенні, пов`язано з належністю до членів сім`ї власника, оскільки на день вселення та реєстрації місця проживання у вказаному будинку вона перебувала з власником у шлюбі, що узгоджується з положеннями ст. 64, 156 ЖК України. Відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім`ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні з 2017 року відповідач у належному позивачу будинку не проживає, участі у сплаті комунальних платежів не приймає, при цьому добровільно знятися з реєстрації не бажає. Будь-яких домовленостей щодо збереження за відповідачем права на користування житловою площею на час її відсутності між ними не досягнуто. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки в судовому засіданні доведено факт не проживання [PERSON] , більше 1 року, у будинку належному [PERSON] на праві власності, будь-яких даних про створення їй перешкод у такому проживанні судом не встановлено, реєстрація відповідача у будинку позивача порушує його права як власника будинку, позбавляючи можливості вільно реалізувати своє право власності та змушуючи нести додатковий тягар сплати комунальних послуг, які нараховуються на відповідача, тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги [PERSON] та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . Норми ст. 71, 72 ЖК УРСР, на які посилався позивач, суд не застосовує, оскільки спірні правовідносини врегульовано ст. 405 ЦК України, беручи до уваги той факт, що будинок належить позивачу на праві приватної власності. Оскільки рішення суду ухвалюється на користь позивача, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений ним при поданні позову (а.с.1).

Outcome: approved