Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

15.04.2015 [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу позовом до Публічного акціонерного товариства«Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір-заява №305835/42460/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 3 місяці в національній валюті від 05.12.2014 на суму 60000 грн. за ставкою 22,50% річних на строк до 05.03.2015. Позивач неодноразово зверталася до банку про повернення коштів за вкладом та нарахованих відсотків, проте відповідач зобов'язання не виконав. Тому, позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь суму вкладу у розмірі 60000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив надав письмові заперечення на позовну заяву, які обґрунтував тим, що позивач надаючи банку письмову вимогу про повернення коштів не зазначила спосіб отримання грошових коштів (готівкою чи на рахунок), вважає, що позивач не скористалася наданим правом отримання у готівковій формі затребуваної суми вкладу, відтак прострочення виконання зобов'язання банком не сталося, а звернення до суду з позовом є передчасним. Оскільки, позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановляє ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Перевіряючи матеріали справи, судом встановлено, що 05 грудня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» відділення № 9 Криворізької філії було укладено Договір-заяву №305835/42460/3-14 банківського строкового вкладу (депозит) «Стандарт» на суму 60000 грн., за умовами якого позивач внесла, а відповідач прийняв грошові кошти строком з 05.12.2014 по 05.03.2015 із відсотковою ставкою - 22,50 % річних у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови), які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою www.fcbank.com.ua (п.1 Договору-заяви) (а.с. 9). Відповідно до Договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) №305835/42460/3-14 від 05.12.2014 вкладник доручає банку всі нараховані проценти, що підлягають виплаті по депозитному вкладу перераховувати на картковий рахунок [NUMBER] у АТ «Банк «Фінанси та кредит» (а.с. 9). Умовами п.6 Договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п 5.2 Основних умов. Сторони домовились та визначили в п.7 Договору-заяви, що строк розміщення Вкладу може бути продовжено в порядку, у строки та на умовах, визначених положеннями п. 5.2 Основних умов. Як зазначено в п.п. 8 та 9 Договору-заяви, Вкладник підписанням цього Договору-заяви підтверджує, що він ознайомлений та згідний з умовами банківського вкладу «Стандарт»; усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з цим Договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами. Також Вкладник підписанням цього Договору-заяви підтверджує факт ознайомлення з Основними умовами, чинними на дату підписання Банком та Вкладником цього Договору-заяви, погоджується з положеннями Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені Основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати. Як вбачається з матеріалів справи, Договір-заява підписана сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. Як вбачається з меморіального ордеру №39349889 від 05.12.2014 року позивач свої зобов'язання виконав, перерахувавши на рахунок відповідача грошові кошти банківського в сумі - 60000 грн. (а.с. 12), але відповідач свої зобов'язання щодо повернення належних позивачу грошових коштів не виконує та продовжує користуватись ними. Судом встановлено, що позивач 05.03.2015, 12.03.2015, 05.03.2015, 02.04.2015 зверталася до відповідача з заявою про повернення суми вкладу (а.с. 4, 5, 6, 7), але кошти за її заявою відповідачем повернуто не було. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Судом у судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав вимоги позивача щодо повернення коштів, чим допустив порушення його прав як вкладника. Враховуючи, що з діючих норм законодавства вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст. 1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимог позивача та не повернув суми вкладу, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу за вказаним договором. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання по Договору-заявою №305835/42460/3-14 від 05.12.2014 банківського строкового вкладу (депозит) «Стандарт» і не повертає позивачу належні йому кошти, внаслідок чого, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем, а саме заборгованості по вкладу в розмірі - 60000 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі - 600 грн.

Outcome: approved