Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

15.07.2016 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] « Про позбавлення батьківських прав » вказавши про те, що вона з 2011 року по 2015 рік перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від яких мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після народження дитини сторони припинили фактичні шлюбні відносини, мешкають окремо та сумісного господарства не ведуть. Дитина мешкає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, його долею не цікавиться, участі в вихованні не приймає, аліменти стягненні за рішенням суду не сплачує, тим самим не виконує покладені на нього законодавством обов'язки по вихованню та утриманню малолітнього сина. Вона, як мати малолітньої дитини, сумлінно виконує свої батьківські обов'язки у відношення сина, забезпечує його матеріально, піклується що до його здоров'я, навчання та розвитку. Через те, що відповідач не виконує покладені на нього законодавством обов'язки по вихованню та утриманню дитини, її долею не цікавиться, позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав у відношенні малолітнього сина. В судовому засіданні позивач [PERSON], яка за її клопотанням була допитана, у відповідності до вимог ст. 62 ЦПК України, в якості свідка та її представники [PERSON] і [PERSON], які діють на підставі відповідної довіреності та договору про надання правової допомоги ( а.с.а.с. 20-21, 44-45 ), заявлені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, з підстав на які позивач посилається в своєї позовної заяві, наголошуючи на тому, що після припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем, їх син мешкає разом з позивачем. Утримання, виховання, навчання дитини потребує значних матеріальних витрат, які відповідач не надає, долею дитини не цікавиться. При цьому зазначили, що відповідач веде нормальний спосіб життя, однак самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того, позивач зазначила, що після набрання чинності рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх сина, вона отриманий виконавчий лист для примусового виконання у ВДВС не надавала, причини своєї бездіяльності суду пояснити не може. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. ( а.с.а.с. 17, 42, 72, 75 ). При таких обставинах, суд враховуючи позицію позивача [PERSON], інших учасників судового засідання та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача [PERSON], на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухваливши рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради [PERSON], яка діє на підстав відповідної довіреності ( а.с. 43 ), в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснив, що орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], який не виконує свої батьківські обов'язки. Питання щодо надання висновку по вказаній цивільній справі було розглянуто опікунською радою за відсутності відповідача. Свідки [PERSON], яка є матір'ю позивача, [PERSON], яка є подругою позивача та підтримує дружні стосунки з останньою, у судовому засіданні пояснили, що відповідач утриманням і вихованням дитини не займався та займається, її долею не цікавиться, дитину виховує матір. Відповідач веде нормальний спосіб життя, спиртні напої та наркотичні засоби не вживає, працює, щодо матері та сина жорстокого поводження не допускав. Позивач з приводу примусового стягнення аліментів з відповідача на її користь до ВДВС не зверталась. При цьому свідок [PERSON] зазначила, що на теперішній час її дочка підтримує відносини з чоловіком, який має намір в майбутньому усиновити дитину дочки, що і є однією з причин звернення дочки з вказаним позовом. Крім того, наявність батьківства відповідача є перешкодою для виїзду дочки разом з дитиною за межі України, так як для цього на теперішній час необхідна згода батька, що є однією з важливих причин звернення дочки з зазначеним позовом до суду. Однак з цього приводу дочка з відповідачем не спілкувалась, тому його думка її невідома. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача, представника третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ч. 2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особо, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов'язки у відношенні своїх дітей. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.ст. 150, 151 СК України батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їхнє здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, готувати їх до самостійного життя. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть однакову відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п. п. 15. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Судом встановлено, що сторони з 2011 року по 2015 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією загальногромадянського паспорту позивача та копією свідоцтва про народження дитини, в якому батьками малолітньої дитини записані : мати - позивач [PERSON] та батько - відповідач [PERSON]. ( актовий запис № 435 від 23.04.2015, складений Дзержинським ВДРАЦС реєстраційної служби Харківського МУЮ ). (а.с.а.с. 6-7, 8 ). З копії рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 04.04.2016 вбачається, що з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. ( а.с. 9 ). Відповідно до довідки, наданої АДП ГУДМС, УДМС України в (у) Х\\О відповідач [PERSON], [INFO], народжений у м. Харкові, з 11.10.2005 зареєстрований за адресою : [ADDRESS] ( а.с. 17 ). З акту обстеження житлово - побутових умов № 7 від 25.01.2017 складеного представниками органу опіки та піклування, вбачається, що за місцем мешкання позивача створені нормальні умови для життя та розвитку малолітнього сина. ( а.с. 51 ). З інформації наданої установами за місцем праці позивача, перебування дитини під лікарняним наглядом, дитячої установи розвитку дітей, вбачається, що позивач працевлаштована, однак на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, виховання, утримання та розвиток малолітнього сина здійснює позивач [PERSON], відповідач вказані заклади не відвідував. ( а.с.а.с. 10, 11, 12, 29, 30, 31, 32. 33 ). Суд не приймає до уваги зазначену інформацію, так як остання свідчить лише про те, що позивач, перебуваючи у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, займається вихованням та розвитком малолітнього сина, в той же час інформація щодо батька відсутня. З дослідженого в судовому засіданні висновку, наданого Департаментом праці та соціальної політики управління служб у справах дітей Харківської міської ради від 17.10.2016 за № 614, орган опіки та піклування, на підставі вивчення відповідних документів, дійшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON], так як він не виконує свої батьківські обов'язки. ( а.с. 38 ). Згідно зі ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до положень ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що зазначений висновок органу опіки та піклування ґрунтується лише на заяві матері дитини - позивача [PERSON] та наданих нею довідках, які об'єктивно не можуть бути належними доказами для підтвердженням факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, який при розгляді вказаного питання не був присутнім. З висновку не вбачається чи запрошувався відповідач для надання пояснень стосовно спірного питання, чи взагалі він був повідомлений про те, що буде вирішуватися питання про позбавлення його батьківських прав. За таких обставин, суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина. Крім того, в судовому засіданні з пояснень позивача та свідків вбачається, що позивач після народження дитини та припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем, разом з дитиною залишивши квартиру, в якої мешкала з відповідачем переїхала до матері в інше місто, а згодом повернулась в м. Харків, де почала орендувати квартиру. Також в судовому засіданні вказані особи зазначили, що після набрання чинності рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина сторін, позивач отриманий виконавчий лист для примусового виконання у ВДВС не надавала. Вказана обставина спростовує ствердження позивача з приводу того, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, а відповідач ухиляється від матеріального утримання їх сумісної дитини. Крім того, як зазначали у судовому засіданні як позивач, так і допитані свідки відповідач веде нормальний спосіб життя, спиртні напої та наркотичні засоби не вживає, працює, щодо позивача та сина жорстокого поводження не допускав. У судовому засіданні зазначені свідок [PERSON] наголошувала на тому, що на теперішній час позивач підтримує відносини з чоловіком, який має намір в майбутньому усиновити дитину дочку, що і є однією з причин звернення дочки з вказаним позовом. Крім того, наявність батьківства відповідача є перешкодою для виїзду дочки разом з дитиною за межі України, так як для цього на теперішній час необхідна згода батька, що є однією з важливих причин звернення дочки з зазначеним позовом до суду. Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що зазначені обставини, в тому числі зміна місця мешкання позивача та наявність відносин з іншим чоловіком, є відповідною об'єктивною непереборною перешкодою, яка позбавляє відповідача можливості належним чином виконувати батьківські обов'язки відносно свого сина. Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем не доведено саме винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, що могло бути підставою для позбавлення його батьківських прав на підставі п. 2 ч.1 ст.164 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed