Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

16 червня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до обєднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначено, що 24 вересня 2016 року помер чоловік позивачки, [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лиманської (колишньої Яцківської сільської ради) міської ради, площею 7,8775 га кадастровий номер 1423087600:04:000:0148, які належали померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 128379, виданого Краснолиманською міською радою 12.05.2005 року. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], тобто на момент його смерті була зареєстрована та проживала разом з ним по вул. Свободи (колишня Дзержинського), 39, с. Яцьківка, Лиманського району. Після смерті [PERSON] позивачка є єдиною спадкоємицею, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які реалізували свої спадкові права, немає. Однак постановою від 26.05.2017 року № 467/02-31 державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку було відмовлено з тих підстав, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку. На сьогоднішній день оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, тобто правовстановлюючий документ на спадкове майно, не зберігся. В наявності є тільки ксерокопія з архівної копії посвідчена належним чином. Тобто на сьогоднішній день позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку - шляхом отримання нотаріального свідоцтва про право на спадщину за законом - оформити свої права на вказану земельну ділянку. Позивачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити(а.с.43). Представник відповідача обєднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності(а.с.41), належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи(а. с. 39), в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі уповноваженого представника, рішення просив ухвалити на розсуд суду(а.с.40). Дослідивши надані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], народилася 15 лютого 1957 року в с. Яцьківка Краснолиманського району Донецької області, зареєстрована за адресою: вул. Свободи (колишня Дзержинського), 39, с. Яцьківка, Лиманського району(а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.10) 06.09.1975 року позивачка уклала шлюб з [PERSON]Б.(а.с.10). Відповідно до копії рішення Краснолиманської міської ради від 15.09.2004 року №4/25-423 затверджено Проект землеустрою організації території земельних часток (паїв) володільцям сертифікатів на право на земельну долю (пай) із земель КСП «Дружба» Краснолиманського району(а.с.12-13). Відповідно до архівною копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 128379, виданого Краснолиманською міською радою 12.05.2005 року, [PERSON] був власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської (колишньої Яцківської сільської ради) міської ради, площею 7,8775 га кадастровий номер 1423087600:04:000:0148(а.с.14-15), яка згідно до звіту про експерту грошову оцінку станом на 14.06.2017 рік складає 212692,50 гривень(а.с.19-32). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON], помер 24 вересня 2016 року, про що Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій зроблено відповідний актовий запис № 799 від 27.09.2016 року(а.с.11). Після смерті [PERSON] спадкоємницею першої черги є позивачка по справі - дружина померлого спадкодавця, яка проживала зі спадкоємцем на момент його смерті(а.с.9,18). Постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори від 23.05.2017 року заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку(а.с.16-17). Згідно повідомлення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори від 23.06.2017 року, 09.11.2016 року на підставі заяви про прийняття спадщини за законом від імені [PERSON] та заяви про відмову від такої [PERSON], заведена спадкова справа № 559/2016 після помрелого 24 вересня 2016 року гр.[PERSON], з іншими заявами про прийняття спадщини або про відмову від такої до Лиманської державної нотаріальної контори ніхто не звертався(а.с.42). Статтею 3 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до\~\~інших\~\~осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. ст. 1217 та 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина 1 статті 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 5.1. Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах N 43 від 04.05.99 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за N 354/3647 (втратив чинність 23.08.2013 року) зазначалося, що при втраті (псуванні) державного акта на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат. До 01.01.2013 року основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку. З 01.01.2013 року нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Також з 01.01.2013 року набув чинності Закон України «Про державний земельний кадастр». відповідно до якого видання державних актів на право власності на земельну ділянку припиняється. Натомість документом, що посвідчує право власності, стало свідоцтво на право власності. У разі потреби, підтвердити своє право власності на земельну ділянку можна буде й витягом: з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або Державного земельного кадастру. Згідно ч. 1ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав та оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Згідно п. З п. 1 ст. 2 цього закону заявником є, зокрема, власник, інший право набувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Пунктами 6 (абзац 1) та 9 (абзаці 1) Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, визначено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 41 Конституції України проголошує «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю...; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом». Тобто на сьогоднішній день позивач позбавлена можливості в позасудовому порядку - шляхом отримання нотаріального свідоцтва про право на спадщину за законом - оформити свої права на вказане майно. \~\~\~З урахуванням викладеного, виходячи із фактичних обставин справи, вставлених під час дослідження матеріалів справи, суд прийшов до висновку щодо належності спірного спадкового майна спадкодавцю, у зв'язку з чим за позивачем як за спадкоємцем першої черги підлягає визнанню право власності в порядку спадкування на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лиманської (колишньої Яцківської сільської ради) міської ради, площею 7,8775 га кадастровий номер 1423087600:04:000:0148, які належали [PERSON], який помер 24.09.2016 року, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 128379, виданого Краснолиманською міською радою 12.05.2005 року. Враховуючи викладене та

Outcome: approved