Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

15.01.2021 року [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з дійсним позовом , згідно з яким просить визнати дійсним біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 146-Н від 26.04.2001 року, зареєстрований та укладений в Артемівській філії Донецької товарної біржі між продавцем Артемівською державною податковою інспекцією та покупцем [PERSON] , житлового будинку [ADDRESS] , з надвірними побудовами , та земельної ділянки площею 798,03 кв.м за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує, що 26.04.2001 р. між позивачем (покупець) та відповідачем(продавець) був укладений біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 146-Н. Згідно з умовами контракту до моменту укладення контракту сума у розмірі 1552,85 грн. позивачем була сплачена у повному обсязі. Продавець прийняв ці кошти, та передав позивачу правовстановлюючі документи та ключі від житлового будинку. Встотні умови договору були виконані сторонами в повному обсязі. Однак відповідач від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухилився, оскільки була можливість оформити договір на товарній біржі. 26.04.2001 року позивач зареєструвала право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] в органах БТІ, про що отримала відповідний документ. Однак, на даний час позивач не має можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку та здійснити його відчуження, оскільки під час укладання біржового контракту (договору купівлі-продажу) № 146-Н, вона не знала про те, що договір купівлі-продажу нерухомості необхідно укладати саме в нотаріальній формі. Більш того, діюче на той час законодавство не вимагало обов`язкового нотаріального посвідчення таких договорів. Також, в п.1.4 біржового контракту (договору купівлі-продажу) зазначено, що право власності на майно переходить з моменту реєстрації даного контракту в Артемівський філії ДТБ. Позивач вимушений звернутися до суду з приводу визнання дійсним біржового контракту (договору купівлі-продажу) у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу будинку підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. На підставі ч. 2ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 26.04.2001 року Артемівською філією Донецької товарної біржі між Артемівською ДПІ (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено в письмовій формі біржовий контракт № 146-Н (договір купівлі-продажу) житлового будинку, самановий обкладений цеглою, критий черепицею з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці розміром 798,03 кв.м . Пунктом 1.2 Контракту передбачено, що ціна продажу будинку складає 1552,85 грн. Пунктом 1.4 контракту визначено, що право власності на відчужуване майно переходить з моменту реєстрації даного контракту в Артемівській філії ДТБ. Цим контрактом підтверджується той факт, що розрахунки між позивачем та відповідачем проведені повністю, претензій вони не мають. Тобто, позивач повністю виконав умови домовленості за угодою: сплатив продавцю належну суму у розмірі 1552,85 грн. Згідно п.5.4 біржового контракту останній підлягав реєстрації в Артемівському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до реєстраційного посвідчення Артемівського БТІ від позивач здійснив реєстрацію будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). З матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу спірного будинку (біржовий контракт № 146-Н) від 26 квітня 2001 року, укладений між сторонами, та зареєстрований в Артемівській філії Донецької товарної біржі, нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірного будинку, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями105,114 ЦК). Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю,претензій до позивача (Покупця за контрактом) продавці не мали. Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізнався, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 07 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог стосовно вимог про визнання біржового контракту дійсним в частині купівлі-продажу спірного будинку . Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги позивача та визнає дійсним біржовий контракт № 146-Н від 26.04.2001 року (договір купівлі-продажу) житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved