Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

16.02.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на ? частину квартири [ADDRESS], житловою площею 28,6 кв.м., загальною площею 50,8 кв.м., придбана на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2000 року, в період шлюбу. Як на підставу позову посилається на те, що з 27.02.1998 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення суду від 22.03.2013 року було розірвано. 25.02.2000 року вона уклала зі своєю матірю договір купівлі-продажу квартиру належну їй ? частину спірної квартири, це було зроблено в рахунок повернення матірю, отриманих від неї 11.10.1995 року на придбання матірю іншої квартири грошових сум. Від підприємницької діяльності вона мала достатні доходи, що підтверджується відповідними довідками, квитанціями, та на прохання матері надала їй в борг 4000 грн. Отже, вона купила ? частку спірної квартири за свої особисті кошти, отримані від підприємницької діяльності, яку здійснювала та заробила кошти в 1995 році до шлюбу з відповідачем. Ця нерухомість є її особистою власністю, що була придбана в період шлюбу, за кошти, одержані нею до шлюбу та належали їй особисто. Ухвалою суду від 20.02.2018 позовну заяву залишено без руху, позивачем вказані недоліки усунуто. Ухвалою суду від 27.02.2018 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 05.09.2018 клопотання позивача задоволено; залучено до участі у цій справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON], [PERSON], [PERSON] У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги про визнання права особистої власності на майно, придбане в період шлюбу, визнав в повному обсязі відповідно до ст. 206 ЦПК України. Просив справу розглядати у його відсутність. В судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача не зявився, надав відзив на позов, у якому позов визнав в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутність. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали та просили їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 27.02.1998 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (актовий запис №122), який на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.03.2013 року (справа №2012/9936/2012) було розірвано. Згідно зі свідоцтвом про право власності від 30.10.1997 року квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності на підставі приватизації належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частини квартири від 25.02.2000 року за №762, позивачка [PERSON] купила за 3371 грн. у [PERSON] (своєї матері) ? ідеальних часток квартири [ADDRESS], загальною площею квартири 50,8 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м. Отже, позивачка 25.02.2000 року купила ? частку спірної квартири в період шлюбу з відповідачем. Як вбачається зі свідоцтва про державну реєстрацію ФОП, розпоряджень, квитанцій, довідок, позивачка [PERSON] з січня 1994 року зареєстрована як ФОП та здійснювала торгівельно-підприємницьку діяльність, мала дохід та сплачувала відповідні внески до Пенсійного фонду. Згідно з договором купівлі-продажу від 11.10.1995 року, [PERSON] (мати позивачки) купила квартиру №7 секція «А» по вул. Героїв Праці, 25/71, у м. Харкові. Позивачка посилається на те, що вона позичила в борг матері на придбання 11.10.1995 року вказаної квартири 4000 грн., а мати в свою чергу 25.02.2000 року, уклавши договір купівлі-продажу ? частки спірної квартири, фактично мати розрахувалась з нею (за кошти отримані в жовтні 1995 року). Третя особа [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, фактично підтвердивши вказані позивачкою обставини. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 22 КпШС (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до п. 23, п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Аналогічні положення закріплені в п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, згідно з якими особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, судом встановлено, що ? частка спірної квартири, хоча і придбана 25.02.2000 року в період шлюбу з відповідачем, однак вказана частка була придбана позивачкою за її особисті кошти, зароблені нею до шлюбу з відповідачем. Таким чином, встановлено, що ? частка спірної квартири не є спільною сумісною власністю подружжя, а придбана нею хоча за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. На підставі викладеного, також враховуючи визнання відповідачем позову, позовні вимоги [PERSON] про визнання права особистої власності на ? частку спірної квартири, придбаної в період шлюбу, підлягають задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved