Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

16 червня 2021 року [PERSON] звернулась з позовною заявою до [PERSON] , про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] .В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що вона є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 17 січня 2020 року. У вказаному будинку зареєстрований, окрім позивача та її матері, відповідач [PERSON] , який більше року не проживає за вказаною адресою. Формальна реєстрація відповідача у квартирі позивача порушує її права як власника майна, з огляду на що вона вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2021 року позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 00 хвилин 23 липня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 23 липня 2021 року ухвалою суду судове засідання відкладено на 08 годину 30 хвилин 18 серпня 2021 року, у зв`язку з неявкою відповідача. 18 серпня 2021 року судове засідання відкладено до 08 години 30 хвилин 18 серпня 2021 року через відсутність електропостачання у суді. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись належним чином у відповідності до статті 128 ЦПК України. 23 липня 2021 року на адресу суду позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилися за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 січня 2020 року (а.с. 6-8), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 196728632 від 17 січня 2020 року (а.с. 9) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 18 серпня 2021 року за № 271082954 (а.с. 33-34). З довідки № 806 від 08 червня 2021 року, виданої ОСББ «Ювілейна, 20», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована позивач, її мати [PERSON] та відповідач [PERSON] - з 05 березня 2008 року (а.с. 10). Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника та членів його сім`ї такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останніх з реєстрації. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач був зареєстрований у спірній квартирі ще задовго до її придбання позивачем, але впродовж тривалого часу не користується житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , при цьому не є членом сім`ї власника вказаної квартири, і тому у відповідності до норм статті 71 ЖК УРСР за ним не зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі без поважних на те причин знайшов своє підтвердження при розгляді справи, у зв`язку з чим за [PERSON] не може бути збережено право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved