Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

15.02.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, зазначивши підстави позову ст.ст. 75,84,104,105,110,112,180-183,191 СК України, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України (а.с. 2-5). Позиція позивача викладена в позовній заяві і у вступному слові, полягає в такому. 25.08.2012 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем та від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем неможливе. Спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини. Відповідач також ухиляється від утримання позивачки, як дружини, з якою проживає дитина до досягнення трьох років. Ухвалою суду від 19.02.2018 року відкрито загальне позовне провадження та розпочате підготовче провадження по справі. Ухвалою суду роз'яснено відповідачу, право подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.12). Ухвалою суду від 05.04.2018 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с.45). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Відповідачем у строки, передбачені ухвалою суду від 19.02.2018 року, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] визнає частково, а саме: вимоги щодо розірвання шлюбу просить задовольнити повністю, вимоги щодо стягнення аліментів на дитину та дружину визнає частково у розмірі 1/4 частини та у розмірі 1/8 частини відповідно (а.с.26-27). В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У судовому засіданні зазначила, що з 25.08.2012 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Мешкали разом до грудня 2017 року. на даний час відповідач матеріальної допомоги не надає. Лише одного разу купив дитині босоніжки, шапку та іграшку. Позивачка не працює, так як перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, отримує допомогу на дитину у розмірі 860 грн.. На даний час вона мешкає у м. Підгороднє та винаймає там будинок, батьки їй матеріально допомагають. У січні 2018 року на її рахунок відповідач перерахував 2500 грн., більше грошей він не перераховував. Відповідач [PERSON] також був присутній в судовому засіданні, підтвердив всі обставини, які були викладені в позовній заяві, визнав позов [PERSON] частково, а саме в частині розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Аліменти на дружину також визнає частково у розмірі 1/8 частини, пояснивши, що має постійне місце роботи та отримує зарплатню, разом з цим винаймає житло та сплачує за нього 4 600 грн. та надав Договір субаренди житлового приміщення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі з 25.08.2012 року року підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25.08.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 270 (а.с. 6). Судом було також встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Судом також було встановлено, що сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства з грудня 2017 року. Згідно із ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду та виходячи зі змісту ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Враховуючи обставини, що сторони подружні стосунки не підтримують, сторони не мають наміру на збереження шлюбу, оскільки це суперечить їх інтересам та інтересам дитини, суд приходить до висновку про те, що сім'ю зберегти немає можливості, тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] просила суд залишити їй прізвище - «[PERSON]». Тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище - «[PERSON]». Відповідно до ст. 51 Конституції України, положень Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У ст. 6 Європейської Конвенції закріплено обов'язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення прав дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. [PERSON] повинен, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Як було встановлено в судовому засіданні відповідач офіційно працевлаштований, працює в ТОВ «Епіцентр К» в.о. начальника відділу, вказане було зазначено в позові та підтверджено відповідачем в судовому засіданні. Згідно вимог ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» вбачається, що прожитковий мінімум з розрахунку на 1 місяць на дітей віком до 6 років з 01.01.2018 року складає - 1492,00 грн. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до вимог ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що розмір аліментів на утримання дитини, який був визначений позивачкою (в судових дебатах), а саме 1/4 частина заробітку (доходу) відповідача але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтований та такий, що відповідає вимогам Сімейного Кодексу України, принципам справедливості та моральним засадам суспільства. У судовому засіданні було встановлено, що дитина - [PERSON] проживає з позивачкою окремо від відповідача. Стаття 75 СК України визначає, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Крім того, відповідно до частини 2 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як було вказано позивачкою, на даний час вона перебуває у відпусті по догляду за дитиною - сином [PERSON], [INFO], а тому можливості працювати та отримувати дохід не має можливості. З огляду на те, що дитина, якій не виповнилося трьох років проживає з матір'ю, а відповідач не надає матеріальної допомоги матері на утримання дитини добровільно, платник аліментів є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я, а тому суд приходить до висновку про можливість відповідача надати матеріальну допомогу дружині. Суд не враховує за належний доказ, Договір суборенди, так як до Договору субаренди житлового приміщення (а.с.54) не додано документів, які б підтверджували можливість Орендаря надавати такі послуги (відрахування податків по договору, тощо). У відповідності з вищевикладеним, суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 1/6 частини із усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1409,60 грн. (2 х 704,80 грн. - за дві вимоги немайнового характеру). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial