Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

15 травня 2015 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про розірвання шлюбу, у якому зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 5 квітня 1991 року. Від спільного шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що протягом останніх років відносини між ними стали напруженими, відповідач дозволяє собі вільний спосіб життя, систематично вчиняє скандали, при зясуванні стосунків почав вдаватись до фізичного насилля. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки з грудня 2014 року відповідач утворив нову сімю. Розлучитися через органи ДРАЦС відповідач не бажає. У судове засідання позивач не зявилася, проте у заяві від 1.07.2015, позивач просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність суду не надав. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а тому, з огляду на згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 5 квітня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу ІІ-АМ № 406587 (а.с. 6). Діти, народжені від спільного шлюбу, є повнолітніми. Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Разом сторони не проживають, шлюбні відносини між ними припинились. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Оскільки судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн та витрати за правову допомогу в сумі 250 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved