Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

16.11.2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про усунення перешкод у користуванні власністю квартирою № 51 в будинку 13 по вул. Волковича в м. Чернігові шляхом виселення відповідача з цієї квартири без надання йому іншого жилого приміщення з підстав, встановлених статтею 391 Цивільного кодексу України та статтею 116 Житлового кодексу Української РСР. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем в одній квартирі, тому що останній систематично порушує правила співжиття, а застосовані до нього заходи запобігання виявилися безрезультатними. У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримала і наполягала на задоволенні. Вона пояснила, що відповідач зловживає алкогольними напоями, ніде не працює. За характером відповідач є дуже агресивною людиною, майже щоденно ображає її та її матір із застосуванням нецензурної лексики, застосовує фізичне насильство, що змушувало її неодноразово звертатися до правоохоронних органів. Утім, застосовані до відповідача заходи впливу є безрезультатними і не впливають на поведінку відповідача. В звязку з цим, вона разом із матірю покинула квартиру і натепер проживає на дачі, оскільки спільне проживання з відповідачем є небезпечним для життя. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. За згодою позивача судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору довічного утримання від 25.02.2008 року (а.с. 6-13, далі Квартира). Як убачається з довідки Обєднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова від 06.10.2017 № 5592 (а.с. 20), за вказаною адресою зареєстровані та проживають: позивач, відповідач, який є сином позивача, та матір позивача [PERSON] (бабуся відповідача). Як убачається з показань допитаних судом свідків [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (знайома позивача) та [PERSON] (співмешканець позивача), відповідач ніде не працює, зловживає спиртними напоями, постійно вимагає у позивача грошові кошти, тому як не бажає працювати. За характером відповідач є дуже агресивною особою і має садистські схильності. Він майже щоденно ображає позивача та її матір нецензурною лайкою, застосовує до них фізичне насильство, погрожує вбивством. Останнім часом, під час сварок, відповідач почав кидатися на матір позивача із ножем. В звязку з неможливістю спільного проживання з відповідачем в одному жилому приміщенні через небезпеку для життя, позивач разом із матірю були змушені покинути Квартиру і вже понад 2 місяці проживають на дачі. Як випливає з матеріалів справи (а.с. 21-25, 28-30) до відповідача органами національної поліції неодноразово застосовувалися заходи впливу, проводилися профілактичні бесіди про недопустимість застосування фізичного насильства в сімї. Крім того, Деснянським районним судом м. Чернігова відповідача 29.06.2016 року і 16.03.2017 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 1732 КУпАП (вчинення насильства в сімї) і накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт (а.с. 25, 26). Утім, відповідач свою поведінку не змінив і продовжує вчиняти протиправні дії відносно членів своєї сімї, що робить неможливим спільне проживання з ним в Квартири і змусило позивача та її матір покинути Квартиру та проживати на дачі. Мешканці будинку № 13 по вул. Волковича в м. Чернігові склали акт, яким також підтверджується негідна поведінка відповідача в сімї та неможливість спільного проживання з ним не лише в Квартирі, але й в одному багатоквартирному будинку (а.с. 31). Таким чином, досліджені судом докази, які повністю узгоджуються між собою, в сукупності підтверджують, що відповідач за місцем свого проживання систематично порушує громадський порядок і своїми протиправними діями робить неможливим спільне проживання з ним позивача в Квартирі, а застосовані до відповідача заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. В силу положень статті 116 Житлового кодексу Української РСР зазначене є підставою для виселення відповідача з Квартири без надання йому іншого жилого приміщення. Суд вважає, що виселення відповідача з Квартири не порушує його житлових прав, оскільки відповідач має у власності житловий будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: с. Павлівка Чернігівського району Чернігівської області, провул. Зарічний, 3, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 14). За таких обставин, предявлений позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved