Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

17.01.2018 року до Кодимського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради Одеської області, [PERSON], за участю третьої особи: відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Одеської області, про визнання недійсним та скасування рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку, яку згідно розпорядження №33/18 від 13.03.2018 року відповідно до ч. 4 ст. 31 ЦПК України було передано на розгляд до Балтського районного суду Одеської області. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона являється власником житлового будинку з надвірними спорудами, згідно Свідоцтва про право на спадщину ВЕМ 747155 від 17.01.2007 року, зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 25.01.2007 року, реєстраційний номер 17456411, що знаходиться за адресою в м. Кодима, вул.. Тургенєва. буд 1 кв. Дане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці розміром 1141 кв. метрів. На вказаній земельній ділянці розташований цегляний, вкритий шифером житловий будинок, загальною площею 139.3 кв. м. житловою площею 77.3 кв. метрів, зазначений в плані під літерою «А» та під літерами «Б, В, Г, Д» сараї, «1» споруди. У 2014 році [PERSON], рішенням [PERSON] міської ради, було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для отримання правовстановлюючої документації на земельну ділянку та її подальшу приватизацію. Під час проведення робіт із землеустрою та виготовлення відповідної документації, стало відомо про порушення прав позивачки, а саме, частина земельної ділянки, на якій розташована одна із будівель, що належить їй на праві власності, перейшла у приватну власність сусіда [PERSON] [PERSON] міської ради 03.08.2015 року № К-277 на її запит, їй стало відомо про порушення її прав із-за прийняття [PERSON] міською радою рішення № 198 від 28.03.2007 року «Про затвердження технічної документації гр.. [PERSON] на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0957 га за адресою: вул. Тургенєва, 1», яким було затверджено та передано земельну ділянку у приватну власність та видано Державний акт зареєстрований у Відділі Держкомзему у [PERSON] районі. Під час виготовлення вищезазначеної технічної документації на земельну ділянку гр.. [PERSON], межі земельних ділянок з позивачкою не погоджувалися, що в свою чергу свідчить про невідповідність зазначеної технічної документації вимогам законодавства і вказує на незаконність прийнятого [PERSON] міською радою рішення № 198 від 28.03.2007 року про її затвердження та в свою чергу і незаконність Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] і зареєстрований у відділі Держкомзему у [PERSON] районі Одеської області. В подальшому гр.. [PERSON] було продано своє нерухоме майно, що знаходилось на приватизованій, на підставі протиправного рішення, земельній ділянці [PERSON], який користується правовстановлюючою документацією на земельну ділянку, що було видано [PERSON], тому його залучено до справи в якості співвідповідача. Висновком експертизи від 10.09.2017 року встановлено, що частина належного на праві власності [PERSON] сараю розташована на земельній ділянці [PERSON], і земля за рішенням [PERSON] міської ради виділялася без врахування перебування будинку у спільній власності, що є ознакою порушення прав позивачки. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, проте надали заяви, в яких просили розгляд справи провести без їх участі. На час винесення судом рішення повноваження представника позивача закінчилися, іншої довіреності до суду надано не було. Представник [PERSON] міської ради Одеської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності, рішення винести на розсуд суду. Відповідач [PERSON]В в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в позовних вимогах в повному обсязі, посилаючись на те, що підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено. Тому немає ніяких законних підстав і сенсу скасовувати рішення [PERSON] міської ради №198 від 28.03.2007 року, яким прийнято рішення про видачу державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], яка померла 24.04.2014 року, а право власності на вказану земельну ділянку по цивільно-правовим угодам перейшло спочатку до [PERSON], а потім до відповідача. Також повідомляв, що земельна ділянка площею 0,0957 га, на яку виданий державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] включає в себе не тільки 2/3 площу земельної ділянки, на якій був побудований будинок на дві квартири більшого та меншого розміру з відповідними їх господарськими будівлями та спорудами до 1980 року, а ще і додаткова земельна ділянка площею приблизно 0,0197 га, розташована на протилежній стороні вулиці Тургенєва, як продовження земельної ділянки, яку використовували подружжя [PERSON] впродовж багатьох років і ніхто інший на неї не висував вимог, тому і був включений в державний акт в межах норми 0,10 га на домогосподарство. Тобто 2/3 початкової площі земельної ділянки, на якій було розташовано 2/3 будинку з господарськими будівлями, спорудами та присадибною ділянкою складала не 0,0957 га, а лише 0,0957 га відняти 0,0197 га додаткової ділянки, що складе 0,0760 га, що і становить 2/3 від загальної площі 0,1141 га. А у копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Тургенєва, 1, виготовлений станом на 11.01.2006 року на імя [PERSON] є відмітка такого змісту: «загальна земельна площа 380,3 (1/3 двору)». Третя особа начальник Відділу у\~[PERSON] районі\~Головного управління\~Держгеокадастру в\~Одеській області в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку для обслуговування [ADDRESS], межі земельної ділянки були узгоджені з [PERSON] Експерт [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що частина сараю [PERSON] розташована на земельній ділянці [PERSON] При оформленні права власності на земельну ділянку [PERSON] не забезпечено вихід (виїзд) на вулицю. А також зазначила, що за адресою вул. Тургенєва, 1 винесено два рішення щодо передачі у приватну власність земельної ділянки. При цьому не враховано, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходиться у спільній частковій власності співвласників. На запитання відповідача пояснила, що вимірювання нею проводились лазерним дальноміром та компарірованою рулеткою у присутності [PERSON] та [PERSON] Лінія в державному акті повинна бути накреслена зігзагом, а вона пряма. Дослідивши наявні докази по справі, заслухавши пояснення учасників процесу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в м. Кодима Одеської області за адресою: вул. Тургенєва, 1, знаходиться житловий будинок, який перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] [PERSON] володіє 1/3 частиною будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕМ 747155 від 17.01.2007 року, зареєстрованого в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.01.2007 року за реєстраційним номером № 17456411, [PERSON] володіє 2/3 частинами спірного будинку, та земельною ділянкою площею 0,0957 га, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд від 08.10.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Одеської області 08.10.2013 року та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 08.10.2013 року. Документальні дані про земельну ділянку, яка виділялася для обслуговування 1/3 частини будинку, відсутні, однак в матеріалах справи знаходиться технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], виготовлений 11.01.2006 року, в якому на титульній сторінці зазначена загальна площа земельної ділянки 1/3 двору в розмірі 380,3 кв. м. Також встановлено, що рішенням [PERSON] міської ради № 1154-VI від 30.04.2014 року надано дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі загальною площею 409 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Рішенням [PERSON] міської ради № 1742-VI від 15.09.2015 року «Про затвердження схеми загального підїзду до житлових будинків в м. Кодима по вул. Тургенєва, №1 та № 3» затверджено схему загального підїзду до спірного будинку. Рішенням [PERSON] міської ради Одеської області № 198 від 28 березня 2007 року «Про затвердження технічної документації та передачу у власність безоплатно громадянам України земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), межі яких визначені в натурі (на місцевості) і перебувають у їхньому користуванні на території [PERSON] міської ради Одеської області затверджено технічну документацію та передано у власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0957 га. за адресою: Одеська обл., м. Кодима, вул. Тургенєва, 1. На підставі вказаного рішення [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 5122510100:02:004:0139. На підставі договору дарування від 24.01.2012 року земельна ділянка за кадастровим номером 5122510100:02:004:0139 та квартира № 2 адресою м. Кодима, вул. Тургенєва, 1 перейшли у власність [PERSON], яка 08.10.2013 року продала частину будинку та земельну ділянку для її обслуговування [PERSON] [PERSON] померла 24.04.2014 року, а земельна ділянка, що розташована за адресою: Одеська обл., м. Кодима, вул. Тургенєва, 1 за кадастровим номером 5122510100:02:004:0139, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0957 га на праві приватної власності на даний час належить [PERSON], про що свідчать [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 10483108 від 08.10.2013 року та № 10480803 від 08.10.2013 року, наданими [PERSON] Згідно висновку № 13-2017 від 10.09.2017 року частина сараю літ «Б» лінійними розмірами 2.48мх4,50м, що належить [PERSON], розташована на земельній ділянці по вул. Тургенєва, 1, в м. Кодима Одеської області, що знаходиться у власності [PERSON]; земельна ділянка, що належить [PERSON], розташована у глибині двору по вул. Тургенєва, 1. При оформленні права власності на земельну ділянку, що знаходиться у власності [PERSON] не забезпечено вихід (виїзд) на вулицю, що порушує вимоги «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна», затвердженої Наказом №55 від 18.06.2017 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України. Також зазначено, що рішенням [PERSON] міської ради № 198 від 28.03.2007 року [PERSON] (правонаступник [PERSON] надано дозвіл на виготовлення державного акту на земельну ділянку площею 0.0957 га по вул. Тургенєва, 1 в м. Кодима Одеської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а рішенням [PERSON] міської ради №1154-VI від 30.04.2014 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0.0409 га по вул. Тургенєва, 1 в м. Кодима Одеської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Отже, за адресою «вул. Тургенєва, 1» винесено два рішення щодо передачі у приватну власність земельної ділянки. При цьому не враховано, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Тургенєва, 1 в м. Кодима знаходиться у спільній частковій власності співвласників: - власнику [PERSON] при спільній частковій власності з часткою 1/3 частина житлового будинку вул. Тургенєва, 1 в м. Кодима надана у приватну власність земельна ділянка з часткою «1»; - власнику [PERSON] при спільній частковій власності з часткою 2/3 частини житлового будинку по вул. Тургенєва, 1 в м. Кодима надано у приватну власність земельну ділянку з часткою «1». Ч. 2\~ст. 158 ЗК України\~передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У\~ст. 155 ч. 1 ЗК України\~закріплено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.\~\~ За змістом ст. ст.\~116\~ч. ч. 1, 2,\~118,\~125\~ч. 1,\~126\~ч. 1\~ЗК України,\~громадяни набувають право власності на земельну\~ділянку із земель державної або комунальної власності\~за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування\~у межах їх повноважень. Відповідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Як вбачається із п. 18 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати\~ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі\~\~та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до\~ст. 120 ЗК України\~на підставі цивільно правових угод,\~\~а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі\~ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін\~\~до\~\~ст. 120 ЗК України\~- і згідно зі\~ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право\~\~на\~\~земельну\~\~ділянку,\~\~де\~\~вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула\~\~ право\~\~ власності\~\~ на\~\~ житловий\~\~ будинок (крім багатоквартирного), будівлю\~\~або\~\~споруду,\~\~переходить\~\~право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах,\~\~\~\~встановлених\~\~\~\~для\~\~\~\~попереднього\~\~ землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України\~і\~ст. 120 ЗК України. Аналіз змісту норм\~ст. 120 ЗК України\~у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на житловий будинок, будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на житловий будинок, будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При застосуванні положень\~ст. 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~ст. 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість. За нормою\~ст. 87 ЗК України\~право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Відповідно до ч. 4\~ст. 88 ЗК України\~учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. У випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. При цьому, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди. Отже, позивач [PERSON], згідно закону має право на визнання за нею права власності на присадибну земельну ділянку до житлового будинку № 1 по вул. Тургенєва в м. Кодима Одеської області пропорційно до його частки у праві власності на даний житловий будинок та господарські будівлі і споруди до нього. В той самий час, частка відповідача [PERSON] у праві власності на присадибну земельну ділянку також повинна бути пропорційною до його частки у праві власності на житловий будинок № 1 по вул. Тургенєва в м. Кодима Одеської області та господарські будівлі і споруди до нього. Тобто, відповідач, маючи у власності 2/3 частини житлового будинку № 1 по вул. Тургенєва в м. Кодима Одеської області з господарськими будівлями і споруди до нього, може бути власником частини присадибної ділянки, яка пропорційна його частці в житловому будинку, а саме 2/3 ідеальних частин. Відповідно до ч.1\~ст. 155 ЗК України\~- у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку і право на землю є похідним від права власності та те, що висновком експертизи встановлено, що частина належного на праві власності [PERSON] сараю розташована на земельній ділянці [PERSON], і земля за рішенням ради виділялася без врахування перебування будинку у спільній власності, що є ознакою порушення прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved