Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

16.08.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «Полтавамолпрод» про стягнення заборгованої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, що з 01 жовтня 2013 року по 03 квітня 2017 року працював сторожем в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», в автоколоні № 2 с. Лутовинівка Козельщинського району Полтавської області, після чого був звільнений з роботи у порядку переведення в Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавамолпрод», де пропрацював сторожем з 04 квітня 2017 року по 01 листопада 2017 року. Відповідач порушуючи трудове законодавство вчасно йому не виплачував заробітну плату, а тому 01 листопада 2017 року за власним бажанням звільнився з роботи. Далі позивач зазначив, що відповідач постійно затримував та не виплачував йому нараховану заробітну плату, чим порушував його трудові права, ставив у скрутне матеріальне становище в умовах сьогодення та постійного росту цін на продукти харчування, ліки, комунальні послуги. Також, відповідач в день звільнення не виплатив йому всіх сум, що належать до виплати в сумі 15\~824,49 грн. Відповідно до\~ст. 117 КЗпП України,\~його середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати з 01 січня 2018 року по 15 серпня 2018 року включно становить 31\~645,50 грн. В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що відповідач своїми неправомірними діями позбавив його особисто та його родину засобів для існування. Відповідач змусив його докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини, а тому просить суд, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 11\~169,00 грн. Згідно ухвали суду від 22.08.2018 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не зявився, але направив заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином за місцем реєстрації юридичної особи був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. За письмовою заявою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів\~у цивільних\~справах не\~є обовязком\~суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Судом встановлено, що позивач з 01 жовтня 2013 року по 03 квітня 2017 року працював сторожем в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», в автоколоні № 2 с. Лутовинівка Козельщинського району Полтавської області, після чого був звільнений з роботи у порядку переведення в Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавамолпрод», де пропрацював сторожем з 04 квітня 2017 року по 01 листопада 2017 року. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 01 листопада 2017 року позивач, згідно ст. 38 КЗпП України, звільнився з роботи за власним бажанням. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» вбачається, що заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України вбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно інформації з Управління державної праці у Полтавській області вбачається, що станом на 01.01.2018 року відповідач заборгував позивачу заробітну плату в сумі 15\~824,49 грн. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню в сумі 15\~824,49 грн., оскільки відповідач в порушення норм трудового законодавства своєчасно позивачу не виплачував нараховану заробітну плату. Ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд, приймає до уваги те, що судом вжито всі необхідні заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також надано можливість відповідачу надати до суду відзив на позовну заяву позивача. Судом двічі направлялося відповідачу почтове повідомлення разом з позовною заявою та додатками до неї за місцем реєстрації юридичної особи, які поверталися до суду за закінченням терміном зберігання, а тому суд приймає до уваги розрахунок позивача про його середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати з 01\~січня 2018\~року по\~15\~серпня 2018\~року включностановить ((8,5 місяців х 3723 грн. (мінімальна заробітна плата))=31\~645,50 грн. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати з 01 січня 2018 року по 15 серпня 2018 року включно підлягає задоволенню в сумі 31\~645,50 грн., оскільки відповідачем не виконано обовязку щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~\~Суд, надавши оцінку письмовим доказам в частині вирішення спору про відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу, погіршення здібностей позивача та позбавлення можливості їх реалізації. \~Також, суд приймає до уваги й ті обставини, які мають суттєве значення та впливають на задоволення вимог відшкодування моральної шкоди, а саме те, що невиплата заборгованості по заробітній платі сталася з вини відповідача, тобто при наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. Згідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, суд бере до уваги період невиплати заробітної плати, а саме те, що на протязі тривалого часу починаючи з 01.11.2017 року по день звернення позивача до суду із позовом заборгованість по заробітній платі відповідачем позивачу не виплачена. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних душевних страждань позивача, ступень вини відповідача, характер вчиненого та виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 6\~000,00 грн., при цьому визнаючи такий розмір достатнім для сатисфакції та відшкодування душевних страждань позивача. Отже, вимога позивача про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 6\~000,00 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави стягнути судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704,80 грн., оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від його сплати при зверненні до суду із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку. Згідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати щодо сплати судового збору за розгляд позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 391,11 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial