Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

16 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служби у справах дітей виконавчого комітету Шосткинської міської ради про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, а саме: квартирою № 44 у будинку № 13 по вул. Робоча у м. Шостка Сумської області. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачі більше 4 років в спірній квартирі не проживають, реєстрація відповідачів створює перешкоди позивачу у реалізації права власності житлом, вона змушена\~ сплачувати щомісячні поточні комунальні рахунки з урахуванням непроживаючих зареєстрованих осіб, не може отримати державну житлову субсидію, а тому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також наполягає на задоволенні позову. Відповідачі в судове засідання не зявились. [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи без їхньої участі, також зазначила, що позов вона визнає та не заперечує проти виселення з квартири [ADDRESS] її та її неповнолітнього сина. Представник органу опіки та піклування Шосткинської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. Позивач є власником квартири [ADDRESS] /а.с. 6/. Право власності було набуто нею на підставі договору купівлі-продажу від 25.09.1997р. Згідно з довідкою, виданою ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» від 25.01.2018р. у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с.11/. З акту про підтвердження проживання (не проживання) громадян від 29.01.2018р. вбачається, що відповідачі по справі не проживають у [INFO] з 30 серпня 2014 року /а.с. 10/. Вказану обставину [PERSON] визнала у своїй заяві по суті справи, у якій підтвердила, що не проживає за місцем реєстрації. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить наведеним вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення вимог позивача. Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання залишити судові витрати по справі за нею, суд залишає судові витрати за фактично понесеними.

Outcome: approved