Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

16.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], зареєстрованого 14.02.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції, актовий запис № 42, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння нім ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. На даний момент спільне господарство сторони не ведуть, та фактично з листопада 2015 року шлюбні стосунки припинені. Сім`я розпалася остаточно, бажання продовжувати шлюбні відносини відсутнє. Спір, щодо поділу сумісно нажитого майна, відсутній. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. Надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. У разі повторної неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує. Після розірвання шлюбу бажає залишити собі шлюбне прізвище «Чудайкіна». Відповідач [PERSON], повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, повторно у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Позивач згідно з наданою заявою не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги надану позивачем заяву, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 14.02.2003 року зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції було видано свідоцтво про укладення шлюбу, серії І-ЖД № 356026 та зроблено запис за № 42 (а.с. 4). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем, між сторонами досягнуто згоди про утримання спільної дитини на момент зверненя позивача до суду (а.с. 7). Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час (8 років) мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved