Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

16 травня 2017 року позивачі звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що вони є співзасновниками ТОВ «МБК «Сінергія». 30.04.2017 року, 02.05.2017 року та 04.05.2017 року на персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» відповідач поширив неправдиву інформацію про позивачів, а саме: «Учредители ООО «МСК «Синергия», неоднократно замечены в сотрудничестве и пособничестве руководству, так называемой «ДНР»!»; «Также учредители ООО «МСК «Синергия», неоднократно замечены в сотрудничестве и пособничестве руководству, так называемой «ДНР»!»; «Но и с фактическими собственниками компании ООО «МСК «Синергия», не все в порядке. Есть информация, что они имеют отношение к [PERSON], лидеру так называемой «ДНР». Поширена інформація є неправдивою, заподіяла шкоду честі, гідності та діловій репутації позивачів. Викладені обставини стали причиною звернення позивачів до суду з позовом про визнання вказаної інформації недостовірною, зобовязання відповідача спростувати цю інформації у такий же спосіб, у якій вона була поширена, відшкодування моральної шкоди в сумі 50\~000,00 грн. на користь кожного з позивачів, а також судових витрат (а.с.а.с. 2 7). 17 травня 2017 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А. своєю ухвалою заявив самовідвід. Справу було передано у провадження судді Ткаченко Н.А. (а.с.а.с. 24, 25). 18 травня 2017 року суддя Ткаченко Н.А. постановила ухвалу, якою також заявила самовідвід. Справу було передано у провадження судді Ходаківського М.П. (а.с.а.с. 28, 29). 19 травня 2017 року суддя Ходаківський М.П. своєю ухвалою заявив самовідвід, після чого справу за підсудністю було передано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.а.с. 30, 31, 33, 34). 22 червня 2017 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю. постановила ухвалу, якою також заявила самовідвід. Справу було передано у провадження судді Шевцової Т.В. (а.с.а.с. 46 48). Того ж дня суддя Шевцова Т.В. своєю ухвалою заявила самовідвід. Справу було передано у провадження судді Литвиненка І.Ю. (а.с.а.с. 49 51). 26 червня 2017 року суддя Литвиненко І.Ю. постановив ухвалу, якою також заявив самовідвід. Справу було передано у провадження судді Женеску Е.В. (а.с.а.с. 52 54). 19 липня 2017 року суддя Женеску Е.В. своєю ухвалою заявила самовідвід, після чого справу за підсудністю було передано до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.а.с. 55, 56, 58, 59). 06 листопада 2017 року суд постановив ухвалу про залучення до участі у справі в якості третіх осіб Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Управління Служби безпеки України у Донецькій області, Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, ТОВ «МБК «Сінергія», ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго». Представники позивачів у судовому засіданні позов підтримали, пояснивши, що їх довірителі не мають жодних взаємин ані з терористичним угрупуванням «ДНР», ані з його ватажком. Відповідач у своїх постах прямо звинуватив позивачів у співпраці із вказаними особами, не навівши відповідних доказів. Такі звинувачення принизили честь, гідність і ділову репутацію позивачів. Відповідач, його представник у судовому засіданні, яке відбулося 06.11.2017 року, заперечував проти задоволення заявленого позову. У судове засідання 12.02.2018 року ані відповідач, ані його представник не зявилися, були повідомлені належним чином. 08.02.2018 року представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, пославшись на зайнятість в іншому процесі в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська. Між тим, таку зайнятість представник відповідача не підтвердив належними доказами (судова повістка тощо). При цьому відповідач взагалі не повідомив суд про причину своєї неявки. Представниця ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Представники решти третіх осіб до суду не зявилися, звернувшись із заявами про розгляд справи за їх відсутності (а.с.а.с. 107, 108, 110, 111, 113, 114, 125 127, 137, 141, 142, 146). Суд, заслухавши пояснення представників позивачів, третьої особи, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивачі є співзасновниками ТОВ «МБК «Сінергія» (а.с.а.с. 16 19). 30 квітня 2017 року, 02.05.2017 року та 04.05.2017 року на персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» відповідач поширив наступну інформацію про позивачів (російською мовою): «Учредители ООО «МСК «Синергия», неоднократно замечены в сотрудничестве и пособничестве руководству, так называемой «ДНР»!»; «Также учредители ООО «МСК «Синергия», неоднократно замечены в сотрудничестве и пособничестве руководству, так называемой «ДНР»!»; «Но и с фактическими собственниками компании ООО «МСК «Синергия», не все в порядке. Есть информация, что они имеют отношение к [PERSON], лидеру так называемой «ДНР» (а.с.а.с. 20 23). Відповідно до статей 3, 32 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Беручи до уваги приведені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У відповідності з частиною 1 статті 277 Цивільного кодексу України (далі ЦК) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). За правилами, встановленими частиною 3 статті 277 ЦК, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Аналіз приведених норм у контексті спірних правовідносин дає суду підстави дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Так, інформацію було доведено до відома невизначеного кола осіб у повідомленнях відповідача на його персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook». Поширена інформація стосувалася конкретних фізичних осіб позива чів, і ця інформація є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності, порушила їхні особисті немайнові права, тобто завдала шкоди відповідним особистим немайновим благам позивачів. При цьому недостовірною ця інформація є, оскільки не відповідає дійсності, тобто містить відомості про обставини, яких не існувало. Такий висновок суду насамперед ґрунтується на тому, що відповідач, який поширив інформацію, з огляду на презумпцію добропорядності, не довів ані під час її поширення, ані згодом (у тому числі, у суді), протилежного. Так, за клопотанням відповідача суд витребував у третіх осіб інформацію щодо укладення ТОВ «МБК «Сінергія» договорів та виконання ним робіт на території України, тимчасово окупованій Російською Федерацією, але останні повідомили про відсутність таких відомостей (а.с.а.с. 111, 113, 114, 129, 130, 141, 142). При цьому суд не вбачає у поширеній відповідачем інформації ознак оціночних суджень з огляду на таке. Частиною 1, абзацом першим частини 2 статті 30 Закону України від 02.10.1992 року №2657-ХІІ «Про інформацію» встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Утім, аналіз диспозиції приведеної норми у контексті встановлених судом фактів свідчить про те, що повідомлення, які поширив відповідач, безумовно, містили фактичні дані, критику, а також оцінку дій фігурантів таких повідомлень. Викладення фактичних даних полягає у повідомленні відповідачем про конкретних осіб, що брали участь у конкретних подіях, їх ідентифікаційні ознаки (належність до числа засновників конкретної юридичної особи) тощо. Повідомлення відповідача також містили критику та оцінку, які полягали у наділенні осіб-фігурантів повідомлень та їх дій конкретними характеристиками, що підкреслювали негативні властивості цих осіб та їх дій через твердження про їхній звязок з терористичним угрупуванням «ДНР» та його ватажком. При цьому у своїх повідомленнях відповідач не використовував ані гіпербол, ані алегорій, ані елементів сатири. Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині визнання поширеної відповідачем відносно позивачів інформації недостовірною та зобовязання спростувати її у такий саме спосіб, у якій її було поширено. Вирішуючи справу в частині відшкодування заподіяної позивачам моральної шкоди, суд виходить з такого. За змістом частин 1, пункту 4 частини 2, частини 3 статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судом було встановлено факт порушення відповідачем немайнових прав позивачів, яке полягає у поширенні недостовірної інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів, отже позов у частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим. При цьому суд бере до уваги спосіб, у якій було поширено інформацію. Так, її було поширено шляхом опублікування постів у соціальній мережі Facebook до відома необмеженого кола осіб. Отже, такий спосіб поширення інформації, безумовно, збільшив відповідну аудиторію та змусив частину громадськості повірити у справжність змісту повідомлень. Між тим, ураховуючи характер протиправних дій відповідача, ступінь моральних страждань позивачів та інші обставини, передбачені приведеною нормою, суд вважає такі позовні вимоги значно перебільшеними. На думку суду, вказана вимога підлягає задоволенню частково у сумі 3\~000,00 грн. на користь кожного з позивачів. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь кожного з позивачів також підлягає стягненню компенсація їх судових витрат (по 2\~880,00 грн.) (а.с.а.с. 8, 9).

Outcome: partial