Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

16.08.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що дитина проживає разом з нею, перебуває на повному утриманні матері, однак відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Ухвалою суду від 02.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 01.10.2019 року судове засідання було відкладене у зв`язку із неявкою відповідача. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач до судового засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному вебсайті Судової влади). Відзив на позов не надано. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 28.07.2011 року, однак фактично шлюбні відносини припинені та вони проживають окремо. Відповідно до копії свідоцтва про народження, сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] Малолітня дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані у рівному ступені утримувати дітей до досягнення їх повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст.182, 184 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків та інші обставини, які мають істотне значення. Згідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням зазначеного, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими. На підставі викладеного та

Outcome: approved