Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

17.03.2020 року представник позивача [PERSON] , яка вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] - [PERSON] звернувся в суд з позовною завою до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування цією квартирою через не проживання у ній. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначав, що позивач згідно нотаріально посвідченого 22.11.2019 року договору купівлі-продажу є власником спірної квартири, яку придбала, в тому числі, і у відповідача [PERSON] , представником якого при вчиненні цього правочину була [PERSON] , відповідач [PERSON] є колишнім власником цієї квартири та зареєстрований в квартирі згідно адресної картки з 02.08.2013 року, але не проживає в цій квартирі, згідно змісту договору він є громадянином Російської Федерації та проживає в Ямало-Ненецькому автономному округу Російської Федерації. Посилаючись на те, що перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю мають бути усунені, представник позивача просив позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет та його представник [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу від 22.11.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Кучеровою Г.А., одним із продавців нерухомого майна був відповідач [PERSON] і на час придбання квартири за цією адресою було зареєстровано з 02.08.2013 року його місце проживання. Згідно вказаного договору (п.13) сторони домовилися, що продавець [PERSON] зобов`язується знятися з реєстрації місця проживання у строк до 01.12.2019 року. В даному випадку позивач бажає вирішити наслідки дій відповідачів по реєстрації їх місця проживання, що мали місце до набуття ним права власності на квартиру. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Підставою позовних вимог стосовно відповідача позивач вказав загальні положення цивільного законодавства про те, що припинення права власності на квартиру колишнього власника має наслідком припинення права користування ним і осіб, яким таке право було надано цією особою шляхом реєстрації їх місце проживання. В зазначеному спорі належну позивачу квартиру слід оцінювати як об`єкт права власності, захист якого провадиться у відповідності з Главою 29 ЦК України. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58-59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно зі статтею 60 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови в його задоволенні. Позивач належним та допустимим доказом: адресною карткою особи щодо реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] довів порушення свого права власності в частині наявності перешкод користування квартирою через дії відповідача, який не проживає у належній йому квартирі, відмовляється добровільно знятися з реєстрації. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог за наявності доказів на підтвердження обставин, які є підставою позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим.

Outcome: approved