Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

17.08.2020 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої позивач вказує, що їй на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS] . У належному їй будинку зареєстровані вона і відповідач, який є її сином та який фактично не проживає у будинку з 2013 року. Його подальша реєстрація за вказаною адресою обмежує та звужує її права власника нерухомого майна. Ухвалою від 02.09.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою від 06.10.2020 розгляд справи було відкладено на 18.11.2020 в зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про розгляд справи та для виклику заявлених у позовній заяві свідків. Відповідач у судове засідання 18.11.2020 повторно не з`явився, судова повістка про виклик, направлена на адресу його реєстрації, повернута суду з відміткою про причини невручення: адресат не проживає. Згідно з положеннями ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи. Зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти, що мають значення для справи і відповідні їм правовідносини. Відповідно до Договору від 20.01.1987 позивач [PERSON] купила саманний обкладений цеглою жилий будинок жилою площею 32 кв.м та сарай в [ADDRESS] під чергою тридцять дев`ять, розташований на земельній ділянці радгоспу «Горняк». Зазначений договір посвідчено державним нотаріусом Шостої Криворізької нотаріальної контори 20 січня 1987 року (копія, а.с.4). Згідно з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №31529054 від 24.12.2014, виданого Реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області Романович Катерині Артемівні належить на праві приватної власності житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] загальною площею 32 кв.м (копія, а.с.5). Відповідач [PERSON] зареєстрований у даному будинку з 31.01.1987, про що свідчить довідка Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради вих.№6770 від 14.08.2020 (копія, а.с.6). Проте відповідач [PERSON] не проживає у будинку позивача з вересня 2013 по теперішній час і його особистих речей в будинку немає, що підтверджується актом від 13.08.2020 (копія, а.с.7). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , повідомила, що син позивачки [PERSON] років 10 назад поїхав невідомо куди і про причини його від`їзду свідок не знає. [PERSON] за адресою його реєстрації свідок дуже давно не бачила. Свідок [PERSON] зазначив, що сина позивачки [PERSON] бачив останній раз років 10 тому, тоді він казав свідку про свій намір одружитися. На даний час свідок не знає, де проживає відповідач, і він свою матір не відвідує. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Після дослідження та оцінки доказів у справі вони вважаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми згідно зі ст. ст.77, 78, 79, 80 ЦПК України та свідчать про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, так як він без поважних причин понад рік у ньому не проживає за відсутності між позивачем і відповідачем домовленості про це і відсутністю причин, передбачених законом, які вважаються поважними. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved