Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

16 січня 2019 року позивач звернулась в суд з цим позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на її користь з фіксованої суми в розмірі 500 (п'ятсот) грн. на дитину згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.03.2012, на частку від доходу в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Стислий виклад позицій позивача та заперечень відповідача. Позивач вказала, що з відповідачем по справі мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 07.03.2012 з відповідача на її користь присуджено до стягнення аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 27.01.2012 і до повноліття дитини. На даний час дитина ходить до школи, відвідує гуртки, займається в репетиторів, крім того, дитина потребує належного харчування відповідно до вікових норм, гардеробу. Усі ці витрати є чималими, а сума аліментів мізерною. Зазначила, що вона сама чим може допомагає сину, офіційно працюючи та отримуючи мінімальну заробітну плату, на її утриманні є ще один син [PERSON], [INFO]. Син [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується відповідною довідкою. Наскільки їй відомо відповідач сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини від іншого шлюбу, проте стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, батьки на його утриманні не перебувають. Від спільних знайомих їй стало відомо, що відповідач працює офіційно в ДП «Компанія Заповіт» в м. Києві, розмір його доходів ї й невідомий. В зв'язку з вищевикладеним вважає, що відповідач, який за станом здоров'я є здоровим та працездатним має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку. Відзиву відповідача на позовну заяву не надходило. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 17.01.2019 ухвалою судді відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз'яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз'яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Як вбачається з поштових повідомлень, які повернулись на адресу суду, позивач [PERSON] 23.01.2019, відповідач [PERSON] 28.01.2019 отримали копію ухвали про відкриття провадження. Відповідач також отримав копію позовної заяви разом з копіями доданих документів. У визначений судом строк сторони клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі частини 5 статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO] (а.с.3). Як вбачається з копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.03.2012 з [PERSON] на користь [PERSON] присуджені до стягнення аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 27.01.2012 до досягнення сином повноліття (а.с.6). Згідно довідки про склад сім'ї від 02.01.2019 виданої КП «Жмеринкакомунсервіс» до складу сім'ї [PERSON] входять: син [PERSON] [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 04.01.2019 [PERSON], [INFO], зареєстрований [ADDRESS] (а.с.8), за тією ж адресою зареєстрована і позивач [PERSON] (а.с.9). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. З досліджених в судовому зсіданні доказів вбачається, що розмір аліментів, які були присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини за рішенням суду від 07.03.2012, є значно меншими від встановленого мінімального розміру, визначеного розміру аліментів не достатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини. З час присудження аліментів змінився матеріальний та сімейний стан, у позивача народилась ще одна дитина 915.04.2012), згідно позовної заяви відповідач влаштувався на роботу, на що заперечень до суду не надходило. До вказаних правовідносин застосовуються норми права, визначені Сімейним кодексом України. Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першою статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, з 01.01.2019 дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Тобто розмір аліментів, який стягується з відповідача на корить позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.03.2012, не відповідає мінімальному розміру, встановленому статтею 182 СК України. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такої висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом статті 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. На аналогічні норми законодавства послалася і позивачка у своєму позові. Відповідно до статей 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх досліджені, за умови відсутності підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дітей, приходить висновку про задоволення позову, адже розмір аліментів присуджений за рішенням суду від 07.03.2012, є недостатній для забезпечення належних умов життя та гармонійного розвитку дитини. Що стосується вимоги позивача щодо негайного виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць, оскільки це не відповідає вимогам ст. 430 ЦПК України її слід залишити без задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами. З урахуванням задоволення позову відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved