Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

17.10.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартири [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку за даною адресою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 24.12.2015 року він уклав усний договір з відповідачами про те, що він надасть відповідачам тимчасову реєстрацію у своїй квартирі на 6 місяців, щоб відповідачі мали можливість оформити та отримати посвідку на проживання в Україні. Після спливу вказаного терміну відповідачі зобов'язалися добровільно знятися з реєстрації, однак умов договору не виконали. Відповідачі в спірній квартирі жодного разу не знаходилися, комунальними послугами не користувалися, особистих чи інших їх речей в квартирі ніколи не було, жодну поштову кореспонденцію за цією адресою відповідачі не виписували та не отримували, ключів від квартири не мали. Реєстрація місця проживання відповідача в спірній квартирі перешкоджає йому, як власнику вільно користуватися квартирою, він вимушений сплачувати за відповідачів комунальні послуги. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Відповідачі не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Представник Відділу реєстрації місця проживання у Київському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації ХМР не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з нотаріально посвідченого договору дарування від 28.10.2011 року, квартира [ADDRESS] на праві власності належить позивачу [PERSON] Відповідно до довідок КП «Жилкомсервіс» від 10.05.2016 та 15.08.2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] з 24.12.2015 року, [PERSON] зареєстрований з 18.12.2015 року. Згідно з ч. 1 ст. 158 Житлового кодексу Української РСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням з підстав відсутності понад шість місяців у цьому житловому приміщенні, якщо вони були відсутні протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору. Позивач посилається на те, що відповідачі комунальними послугами не користувались, особистих чи інших його речей в квартирі ніколи не було, жодну поштову кореспонденцію за цією адресою відповідачі не виписували та не отримували, ключів від квартири не мали. Вимогами статей 60, 59 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Однак, в ході судового розгляду справи позивачем не надано жодних належних, достатніх та достовірних доказів не проживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин понад 6 місяців, оскільки, крім особистих пояснень позивача, доказів надано до суду не було. Позивачем не заявлялись клопотання про витребування доказів, виклик свідків тощо. Поважні причини ненадання суду таких доказів відсутні. Крім того, згідно з відомостями адресно-довідкового бюро підрозділу ГУДМС, УДМС України від 25.10.2016 року, [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], не значиться (а.с. 12). Тобто, фактично позивач не надав доказів порушення відповідачем прав позивача, тому відповідно, відсутні підстави для задоволення позову. Позивач також посилається на те, що відповідачі ніколи не проживали у спірній квартирі. Однак, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житлом, у разі проживання у спірній квартири. Особа не може втратити право проживання, не набувши його. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінивши належність, допустимість, достатність доказів, вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] - задоволенню не підлягають. Позовні вимоги щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є похідними від втрати права користування житлом, тому ці вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ст.ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року реєстрація місця проживання чи місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням не задоволені, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це не є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, то вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади. У суду не має підстав для задоволення вимог щодо зняття з реєстрації відповідачів. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: dismissed