Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~16 березня 2021 року суддя Деснянського районного суду м.Києва розглянувши матеріали позовної заяви [PERSON] прийняла в провадження справу та призначила до підготовчого засідання з викликом сторін. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 06\~липня 2019\~року Позивач\~-\~ [PERSON] \~звернувся до\~Відповідача -\~AT\~«Держаний ощадний\~банк» із\~заявою про\~приєднання №2134515/060417\~до Договору\~комплексного банківського обслуговування\~фізичних осіб\~та відкриття\~поточного рахунку\~з використанням\~електронного платіжного\~засобу на\~умовах тарифного\~пакету «Мій\~комфорт».\~На підставі\~зазначеної заяви\~Позивач отримав\~кредит у\~розмірі 80\~000,\~00\~грн.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~платіжну картку\~№ [NUMBER] . Через місяць\~користування кредитною\~карткою Відповідачем\~з Позивача\~було розпочато\~стягнення коштів\~за користування\~зазначеною карткою,\~що як\~з`ясувалось із\~відповідей Відповідача\~за зверненнями\~Позивача є\~комісією за\~обслуговування кредиту\~та становить\~3,2\~%\~від використаної\~частини кредиту,\~щомісячний платіж\~по кредиту\~5\~%\~від суми\~використаних коштів,\~процентною ставкою\~0,001\~%\~річних. Оскільки,\~Позивач звертаючись\~до банку\~за отриманням\~кредитної картки\~не розраховував\~на зобов`язання\~по сплаті\~зазначених платежів,\~та будучи\~військовослужбовцем -\~на необхідність\~сплати процентів\~за користуванням\~кредиту,\~звернувся до\~Відповідача з\~проханням надати\~договір комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осіб\~та відкриття\~поточного чого\~отримав заяву\~про приєднання\~№ 2134515/060417\~до Договору\~комплексного банківського\~обслуговування фізичних\~осіб та\~відкриття поточного\~рахунку з\~використанням електронного\~платіжного засобу,\~проте вже\~на умовах\~тарифного плану\~«INSTANT»,\~з якими\~Позивач не\~був ознайомлений\~та не\~погодився б\~з огляду\~на тягар\~їх сплати. Від так,\~Позивач просив\~Відповідача здійснити\~перерахунок боргу\~за кредитною\~карткою,\~з метою\~припинення кредитних\~відносин між\~сторонами,\~проте отримав\~відмову,\~через що\~змушений звернутись\~до суду.\~Станом на\~20\~лютого 2021\~борг Позивача\~згідно розрахунків Відповідача складає 82 185, 60 грн., та продовжується його збільшення Відповідачем. \~ \~ \~ \~Посилаючись на викладене Позивач просить суд зобов`язати Відповідача - АТ «ОЩАДБАНК» здійснити перерахунок заборгованості за платіжною карткою [NUMBER] шляхом зарахування в рахунок погашення основної суми боргу сплачену [PERSON] суму комісії за обслуговування кредиту, щомісячного платежу по кредиту від суми використаних коштів та процентної ставки. \~ \~ \~ \~Протягом розгляду справи в підготовчому провадженні стороною позивача позовні вимоги підтримано та просили призначити справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Представник відповідача АТ «ОЩАДБАНК» до розгляду справи в підготовчому провадженні не з`являвся, Відзив на позовну заяву або будь-яких заяв чи клопотань не надходило. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 22 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом сторін. \~ \~ \~ \~22 грудня 2021 року представником позивача було подано до суду заяву, в якій просили проводити розгляд розгляд справи без участі сторони позивача, проти заочного рішення суду не заперечили. \~ \~ \~ \~Представник відповідача АТ «ОЩАДБАНК» до розгляду справи в судові засідання не з`являвся, будь-яких заяв чи клопотань не надходило. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що сторони будучи повідомлені належним чином про день та час судового засідання, не з`являлись в судове засідання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи та \~позивач не\~заперечує проти\~такого вирішення\~справи суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст.\~211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд,\~дослідивши письмові\~докази,\~з`ясувавши\~фактичні обставини,\~об`єктивно\~оцінивши докази,\~які мають\~значення для\~розгляду справи\~і вирішення\~спору по\~суті,\~застосувавши до\~спірних правовідносин\~відповідні норми\~матеріального та\~процесуального права, прийшов таких висновків. \~ \~ \~ \~Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами\~ст.10 ЦПК України\~передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст.\~55, ст.\~124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі\~статтею 9 Конституції України\~є складовою національного законодавства. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи згідно копії заяви про приєднання №2134515/060417\~до Договору\~комплексногобанківського обслуговування\~фізичних осіб\~та відкриття\~поточного рахунку\~з використанням\~електронного платіжного\~засобу на\~умовах тарифного\~пакету «Мій\~комфорт» від\~06\~липня 2019\~рокуз\~якою звернувся\~Позивач - [PERSON] до Відповідача - AT «Держаний ощадний банк», на підставі якої Позивач отримав кредит у розмірі 80 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] . Згідно копії Довідки № 7/к-547 від 29.09.2020 року [PERSON] проходить військову службу у військовій частині з 22.05.1998 року. Позивачем було надіслано Претензію до Відповідача, в якій він просив зробити перерахунок заборгованості та припинити нарахування відсотків, комісій та інших сум за користування кредитом. З матеріалів справи встановлено, що Відповідачем неоднарозово відмовлено Позивачу щодо перерахунку боргу за кредитною карткою № [NUMBER] . Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~ \~ \~ \~За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором\~є домовленість\~двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними j умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до і звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж , товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за і законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Відповідно до частин п`ятої,\~восьмої статті\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи діну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Рішенням Конституційного\~Суду України\~від 10\~листопада 2011року№\~15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11. частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42\~Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем)за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і виконання такого договору. Згідно з частиною третьою статті 55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління\~Національного банку\~України від\~10\~травня 2007\~року №\~168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено законом. відповідно, вимоги Відповідача про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, комісії, щомісячного платежу за користування кредитною карткою є безпідставними, оскільки підписуючи анкету-заяву, Позивач не погоджувався на приєднання до таких Умов та правил надання банківських послуг Відповідачем. Згідно з п. 4\~ст. 129 Конституції України\~однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами;\~\~висновками експертів;\~\~показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів) акти, довідки, виписки або витяги з них, належним чином засвідченні їх копії (в тому числі їх електронні копії), що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Статтею 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1\~статті 6\~Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial