Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

16 березня 2017 р. ПАТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], яким просили стягнути з відповідачки на його користь заборгованість у розмірі 27 195 грн. 26 коп. за кредитним договором № б/н від 15.01.2015 р., а також судовий збір. Вказували, що 15.01.2015 р. відповідач отримала кредит в розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідно до умов договору відповідач зобов'язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, встановленому кредитним договором. Проте, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, в зв'язку з чим , станом на 13.11.2016 р., утворилась заборгованість за кредитом. 31.03.2017 року Ухвалою суду було відкрито провадження у справі. 30.05.2017 року Ухвалою суду було зупинено розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості до розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] 18.06.2018 року Ухвалою суду було поновлено провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з?явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином. Відповідно до ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, з'ясувавши фактичні взаємовідносини, суд при вирішені справи виходить з такого. 15.01.2015 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» був укладений Договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його використання в розмірі 34,80 % на рік на залишок заборгованості, а також зобов'язувалась сплачувати інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Позивач в позовній заяві зазначив, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду анкета-заява, яка засвідчила факт укладення даного договору. Згода відповідача підтверджується його підписом. На основі укладеного між позивачем та відповідачем договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносини між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Згідно п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт зобов'язувався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перерахунком платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що відносини за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором. Відповідно до наданого позивачем [PERSON], станом на 13.11.2016 р., заборгованість відповідачки складає 27 195 грн. 26 коп., а саме: 4 976 грн. 02 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 18 596 грн. 04 коп. - заборгованість за відсотками, 1 852 грн. 00 коп. - заборгованість з комісії та пені, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1 271 грн. 20 коп. - штраф (процентна складова). Згідно із частинами 1,2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). З наданого позивачем [PERSON] вбачається, що Банком в односторонньому порядку за час дії Договору збільшувалась процентна ставка, з 01.04.2015 року - 46,80 % річних. Проте, відповідно до п. 5.5 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 зазначалось, що боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа (повідомлення) про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові. Проте, Умови та Правила надання банківських послуг, що діяли на час підписання анкети-заяви, та надані позивачем на підтвердження своїх вимог, зокрема, підпункти 6.3 та 6.4 зазначають певну процедуру повідомлення позичальника про зміну тарифу за кредитним договором. Між тим, позивач не надав відповідних доказів за правилами ст. 81 ЦПК України на підтвердження виконання такої процедури повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки. Анкета-заява, яку підписав позичальник не містить будь-яких умов щодо процентної ставки. На час підписання договору процентна ставка була визначена тарифами банку, які як зазначено в анкеті-заяві були надані відповідачу в письмовому вигляді, проте, цей витяг не містить підпису позичальника. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів у розмірі визначеному в розрахунку не підлягають задоволенню. Натомість, відсотки за користування кредитом мають бути стягнуті в розмірі, розрахованому за первинною процентною ставкою за наступною формулою: С х В : Р х Д + П - Н, де Д - кількість днів в періоді - 625 (період прострочення кредиту - з 28.02.2015 року до 13.11.2016 року); Р - кількість днів в році при розрахунку процентів - 360; С - сума заборгованості за кредитом 4976,02 грн. (згідно розрахунку); В - відсоткова ставка - 38,40%; П - загальна заборгованість за відсотками (1 285,58 грн.); Н - остання сума погашення боргу за наданим кредитом (98 грн.). Тобто, заборгованість відповідача за відсотками по кредиту складає 4 504 грн. 92 грн. ( 4976,02 грн. х 38,40 % : 360 днів х 625 днів + 1285,58 грн. - 98 грн.). Відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, несвоєчасно погашав заборгованість перед банком за кредитом і відсотками, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка згідно з розрахунками становить: 4976грн. 02 коп. заборгованості за кредитом, 18 595 грн. 04 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом. Разом з тим, відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг у випадку порушення клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених чинним договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. 00 коп. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Відповідно до тарифів банку пеня за не своєчасне погашення кредиту або відсотків нараховується 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 30 грн. за кожний прострочений платіж. За таких обставин є підстави для застосування передбаченого Умовами виду цивільно-правової відповідальності штрафу. Отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф у розмірі 500 грн. 00 коп. - фіксована частина та 474 грн. 04 коп. - процентна складова (5% від 9480 грн. 94 коп.). У позовній заяві зазначена вимога банку про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в сумі 1852 грн. 00 коп. Вказана вимога позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, в постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17 і має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Крім того, заявлена банком вимога про стягнення пені не може бути задоволена у зв'язку з тим, що відповідно до змісту позовної заяви та доданого до неї розрахунку сума 1852 грн. 00 коп. вказана одночасно як пеня та комісія, без уточнення її складових, тобто відсутнє розмежування пені та комісії, в зв'язку з чим не можливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач та спосіб її нарахування, а також неможливо визначити розмір комісії, яку просить стягнути позивач. Згідно із вказаним розрахунком пеня нараховувалася щомісячно в однаковому розмірі 100 грн., що суперечить умовам кредитного договору, наведеним у довідці про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», в яких передбачена формула нарахування пені. Однак банк у розрахунках заборгованості таку формулу не застосовував. Тому розрахунки позивача в частині нарахування пені не можуть бути покладені в основу рішення суду. Інших розрахунків банк суду не надав. Отже, загальна сума заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку, становить 10 454 грн. 98 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту 4 976 грн. 02 коп., заборгованість по відсотках 4 504 грн. 92., штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 474 грн. 04 коп. За таких обставин суд доходить висновку про часткове задоволення позову з підстав, зазначених вище. Разом з тим з документів, долучених за клопотанням відповідача, до справи, вбачається, що відповідач в січні 2015 року дізналась, що внаслідок шахрайських дії при оформлені кредиту на покупку мобільного телефону, було викрадено її кредитну карту, та телефон із сім картою. По факту крадіжки грошових коштів були відкрите кримінальні провадження та встановлено особу [PERSON], який скориставшись кодом доступу до кредитної картки [PERSON] зняв із кредитного рахунку грошові кошти, чим заподіяв шкоду приблизно в розмірі 5000 грн. 00 коп. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України . Потерпілою у кримінальному проваджені - [PERSON], було заявлено цивільний позов до [PERSON] про стягнення заподіяних матеріальних та моральних збитків, який задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], в рахунок відшкодування матеріальних збитків 1000 грн. 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 500 грн. 00 коп. Проте, посилання відповідача стосовно відсутності її обов'язку зі сплати нарахованої заборгованості за кредитом через шахрайські дії винної особи, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на таке. Відповідно до п.8.3. Правил утримувач картки несе відповідальність за операції, що здійснюються з картками. У випадку, якщо утримувач дає згоду на здійснення операцій з картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу. Згідно п. 8.4. «Умов та правил надання банківських послуг» утримувач несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви утримувача про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ Платіжної системи. Відповідно до п. 6.11. «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт зобов'язаний інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу або отримання звістки про їх незаконне використання. В триденний термін, після усної заяви про втрату картки, ПІНа, надати письмову заяву в Банк, яка повинна містити докладний виклад обставин. Згідно п. 6 розділу VI Положення № 705 «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити Банк про складену ситуацію. До моменту повідомлення користувачем Банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Доказів того, що відповідачем було негайного повідомлено банк про втрату кредитної картки, та вчинялись дії щодо блокування картки, суду не надано. Натомість визнання відповідача потерпілою у кримінальному провадженні не є підставою для звільнення її від виконання кредитних зобов'язань по сплаті кредитної заборгованості позивачу, а тому це не вливає на цивільні права та обов'язки між сторонами. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги обґрунтовані проте підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial