Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

16 вересня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду, до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також просила суд стягнути з відповідача понесені нею додаткові витрати на дитину, пов'язані з лікуванням доньки, у сумі 1364,71 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 09 жовтня 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 березня 2016 року шлюб між ними було розірвано. На даний час з відповідачем спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, дитина знаходяться на повному її утриманні. Батько малолітньої матеріальної допомоги на її утримання в повному обсязі не надає, у зв'язку з чим [PERSON] вирішила узаконити процедуру сплати аліментів. Додатково вказала, що дитина дуже часто хворіє, періодично знаходиться на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділенні медичного закладу, останні рази позивачкою на лікування доньки було витрачено багато коштів, які вона просить стягнути з відповідача в рахунок додаткових витрат, викликаних особливими обставинами. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Наполягала на стягненні з відповідача аліментів та додаткових витрат, витрати, пов'язані з наданням їй правової допомоги просила залишити за нею. Відповідач не заперечував проти часткового задоволення позову, вказав, що згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 400 гривень на місяць, оскільки не має постійного доходу. У стягненні з нього додаткових витрат на утримання дитини просив відмовити, оскільки здійснені позивачкою, нібито самостійно, витрати на лікування дитини (придбання ліків, медичних препаратів, надання медичних зборів і т.д.) в дійсності були понесені обома батьками, до того ж в період шлюбу, що підтверджується наданими документами (копіями представлених чеків, виписками із медичної картки хворої, тощо). Представники сторін у судове засідання не прибули. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, вони є батьками [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з матір'ю. Вказані обставини підтверджуються: - рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 березня 2016 року, яким було розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 09 жовтня 2010 року у Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №441; - свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], Серії [NUMBER], виданим 15 березня 2011 року, актовий запис №302, зареєстрований 15 березня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області; - довідкою (випискою із домової книги про склад сім'ї та прописку), виданою ЖБК «Перемога» 08 червня 2016 року, відповідно до якої [PERSON] зареєстрована разом із донькою [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.60 Цивільного кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.180, ст.182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За положеннями ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно зі ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, з урахуванням того, що відповідачем не надано належне обґрунтування запропонованої ним грошової суми, яку він згоден щомісячно сплачувати, суд приходить до висновку щодо доцільності стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Вирішуючи питання щодо стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можуть бути притягнуті лише батьки. У цих випадках мова йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому вони визначаються у твердій грошовій сумі. Позивачка, як на підставу своїх вимог посилалася на те, що у зв'язку із хворобою доньки, перебування останньої на Д-обліку, знаходженні на стаціонарному лікуванні у Педіатричному відділенні №2 міста Маріуполя, а також на санаторно-курортному відпочинку, нею самостійно були понесені витрати у сумі 2729,42 гривень. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1709-357, складеної зав.відділенням Азарховою С.М., [PERSON], [INFO], перебувала на стаціонарному лікуванні в Педіатричному відділенні №2 міста Маріуполя і період з 23.02.2016 року по березень 2016 року. Відповідно до призначень лікаря позивачкою купувались ліки, що підтверджується фіскальними та товарними чеками із різних аптечних пунктів. При цьому, суд відзначає, що надані позивачкою платіжні документі датовані 02 місяцем (лютень) 2016 року, що узгоджується із твердженням відповідача про те, що придбання медичних препаратів здійснювалося в період шлюбу за спільні кошти подружжя. Перебування ж дитини на санаторно-курортному відпочинку в період з 11.10.2016 року по 09.11.2016 року було забезпечене наданою КЛПУ «Обласний дитячий кістково-туберкульозний санаторій міста Маріуполя» безкоштовною путівкою. Беручи до уваги, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження того, що нею самостійно, а не за рахунок спільних коштів подружжя, в період перебування у шлюбі, були понесені додаткові витрати на дитину, які викликані особливими обставинами, позовні вимоги є необґрунтованими, у зв'язку із чим суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 гривень.

Outcome: partial