Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

17.08.2017 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сторін по справі: доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення позивача до суду, а також покласти на відповідача витрати на правову допомогу, яка надавалася та була оплачена позивачем у розмірі 500,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що сторони з 05.09.2009 року до 24.10.2016 року перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину, яка мешкає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечити, відповідач від виконання свого обов'язку по утриманню дитини ухиляється. На момент звернення до суду згоди між сторонами по справі щодо способу виконання відповідачем свого обов'язку з утримання дитини не досягнуто. У судове засідання позивач не з`явилася, проте надала суду заяву від 01.02.2018 року, в якій, по-перше, просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.19). Відповідач у судове засідання також не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, проте надав суду заяву від 19.02.2018 року, в якій просив суд слухати справу без його участі, позовні вимоги визнач частково у розмірі 700,00 грн., пославшись на те, що він доходу взагалі немає, оскільки офіційно не має місця праці (а.с.20). Вказану заяву в частині визнання позову суд та розгляду справи без участі відповідача, суд приймає, в іншій частині, вказану заяву суд відхиляє, оскільки вона подана як відзив поза строками для надання такого документу та її копії не була направлена позивачу відповідно до норм ст.191 ЦПК України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, надавши згоду на розгляд справи у їх відсутність відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, при цьому відповідач визнав позовні вимоги частково і його заява в цій частині не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі сторін та без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 24.10.2016 року по справі №622/744/16-ц, яке 04.11.2016 року набрало законної сили, був розірваним шлюб між сторонами по справі, зареєстрований 17.02.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції Харківської області (актовий запис №12)(а.с.8). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області (актовий запис №61 від 16.07.2015 року)(а.с.7). Малолітня [PERSON] зареєстрована разом з позивачем по справі, що підтверджується довідкою депутата по округу №8 Золочівської селищної ради Борох М.М. та завіреною печаткою Золочівської селищної ради Харківської області (а.с.9). Відповідач по справі в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини на момент пред`явлення позову не надає. При цьому суд виходить з того, що обов'язок по доказуванню надання допомоги на дітей держава покладає в такій категорії справ саме на відповідача, який жодних доказів надання такої допомоги суду не надав, а тому суд вважає, що відповідач належним чином свої батьківські обов'язки в цій частині не виконує, у зв'язку з чим позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. 17.05.2017 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, і яким було змінено філософію стягнення аліментів та розширено права одержувача аліментів як щодо зміни способу стягнення аліментів, так і щодо спрощення процедур такого стягнення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. На підставі ч.1 та ч.5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи із вказаної диспозиції статті суд в будь-якому випадку повинен встановити мінімальний розмір аліментів на дитини у відсотках від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, навіть якщо про це позивач не зазначила у своїй позовній заяві. Щодо основних вимог позивача суд зазначає, що при визначенні розміру аліментів керуються нормами ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» щодо визначення прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, який з 01.01.2018 року складає 1492,00 грн., а оскільки обов'язок утримувати дитину є обопільним обов'язком батьків, то з відповідача на користь позивача слід стягнути половину вказаної суми, що становить 750,00 грн., і що не позбавляє позивача в майбутньому звернутися до суду із відповідною заявою в разі збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи при цьому на те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації та відповідно до попереднього абзацу завжди у своєму мінімумі буде складати 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо максимального розміру аліментів, які можуть стягуватися з відповідача, то вказана обставини жодних обмежень прав відповідача не несе, оскільки він в будь-який час може пред'явити відповідний позов про зменшення розміру аліментів, якщо сума платежів з його боку складе більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Тому вимоги позивача в частині визначеній та уточненій судом, є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та принципу справедливості та розумності. Вирішуючи питання стягнення витрат на правову допомогу, які заявлені позивачем, то в даній частині суд вважає за необхідне позивачу у задоволенні його вимог в цій частині відмовити на підставі ч.3 ст.137 ЦПК України, оскільки для визначення розміру витрат на правничу допомогу при розподілі судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, однієї квитанції та договору про надання адвокатських послуг, наданих позивачем для стягнення вказаних витрат замало (а.с.10,11), для підтвердження вимог в цій частині суду повинен бути наданий детальний розрахунок щодо виконаних робіт (що робилося, в які часові проміжки та коли, що включає в себе гонорар адвоката (виключно складання позовної заяви, чи додатково консультацію та вивчення документів, тощо). Відсутність вказаного опису є безумовною підставою для відмови у задоволенні вимог щодо компенсування витрати на правову допомогу. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ. До цього часу вказаний порядок КМУ не прийнятий, у зв'язку з чим судові витрати по справі, які складаються із несплаченого судового збору, слід компенсувати за рахунок держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial