Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

16.11.2015року ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект Капітал» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект Капітал» заборгованість за кредитним договором в сумі 124579,06гривень, судовий збір в розмірі 1868,69гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29 вересня 2008року між [PERSON] та ВАТ «Електронбанк», який переіменовано на ПАТ «Фольксбанк», який згодом переіменовано на ПАТ «ВіЕс Банк» був укладений кредитний договір №KF52655, відповідно до якого банк надає [PERSON] кредит в сумі 23810доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором, але не пізніше 29 вересня 2015року. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі. 23 лютого 2012року ПАТ «Фольксбанк» та ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №23/02-12, згідно якого, відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором між ПАТ «Фольксбанк» та [PERSON] В ході виконання кредитного договору [PERSON] не проводив сплату кредитних ресурсів, а тому станом на 12.11.2015року, виникла заборгованість на загальну суму 124579,06гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився та подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги, просить суд розглядати справу у його відсутності та проти винесення в справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, зіславшись на доводи, які викладені в долученій до справи письмовій заяві. Заслухавши пояснення відповідача, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2008року між [PERSON] та ВАТ «Електронбанк», який переіменовано на ПАТ «Фольксбанк», який згодом переіменовано на ПАТ «ВіЕс Банк» був укладений кредитний договір №KF52655, відповідно до якого банк надає [PERSON] кредит в сумі 23810доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором, але не пізніше 29 вересня 2015року. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 2012року ПАТ «Фольксбанк» та ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №23/02-12, згідно якого, відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором між ПАТ «Фольксбанк» та [PERSON] В ході виконання кредитного договору [PERSON] не проводив сплату кредитних ресурсів, а тому станом на 12.11.2015року, виникла заборгованість на загальну суму 124579,06гривень. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Дані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача даними в судовому засіданні та долученими до письмовими доказами. Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Жодних дій що свідчили б про визнання відповідачем боргу, як це передбачено ч.1 ст.264 ЦК України, ним не вчинялось. Поважності підстав пропуску строку позовної давності позивачем не доведено. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.31 Постанови Пленуму ВСС України №5 від 30.03.2012року, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за спливом строку позовної давності, в силу дії ч.4 ст.267 ЦК України.

Outcome: approved