Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

16 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, мотивуючи тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 липня 2017 року. У даному шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Зазначає, що відповідач не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, коштів на утримання дитини не надає. Вказує, що донька відвідує заняття з англійської мови, які є платними. Крім того, у дитини складний далекозорий астигматизм обох очей, що потребує постійного лікування, а відтак і фінансових витрат. Також доньці потрібен належний відпочинок та відвідування танцювальних гуртків, які позивач самостійно не може забезпечити. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмір 1/3 усіх видів його доходів та додаткові витрати у розмірі 2 000 грн. Ухвалою суду від 17 липня 2019 року відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задоволити. Не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов, повідомлення про поважні причини неявки чи заяви про розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою позивача, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу слухати у заочному порядку. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28 вересня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] /а.с. 5/. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2010 року, який було розірвано рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 липня 2017 року. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « [PERSON] » /а.с. 4/. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , зареєстрована за адресою місця проживання матері - [PERSON] /а.с. 9/. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працює на посаді продавця у ФОП [PERSON] та її дохід за період з 01 липня 2018 року по 30 червень 2019 року склав 47550,00 грн. /а.с. 10/. Позивач зазначає, що дочка перебуває на її утриманні, відповідач не цікавиться життям дитини, матеріально не допомагає. За правилами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Також суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Суд враховує положення сімейного законодавства, яким визначено, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження (що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на одну дитину). Суд враховує положення закону щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний розмір аліментів є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дитини має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. З огляду на це суд вважає, що з відповідача належить стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу). Враховуючи, що суду не надано доказів про матеріальний стан відповідача, суд вважає, що стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини, не порушить прав сторін. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі (як просить позивач), виходячи з того, що позивач не довела наявності будь-яких обставин, які б заслуговували у цьому сенсі на увагу і вимагали б стягнення аліментів у більшому (1/3) розмірі. Зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити необхідний і достатній рівень для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 липня 2019 року (з дня пред`явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Щодо вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, щодо передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язанні брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страджає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний огляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. З огляду на вказані вище вимоги Закону, позивачем мають бути доведені особливі обставини, які спонукали її до додаткових витрат на дитину. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів понесених або майбутніх витрат на дитину, які обумовлюють в розмірі 2000 грн. на місяць. Суд вважає, що додані копії консультацій офтальмолога, не є належним доказом додаткових щомісячних витрат у розмірі про який зазначає позивач. Суду не надано доказів переліку та вартості витрат на лікування дитини, розрахунку додаткових витрат, які повинні бути понесені у майбутньому. Інші, докази на підтвердження додаткових витрат на утримання та виховання доньки позивачем не надано. Разом з тим, з урахуванням положень ст. 185 СК України витрати на відпочинок та дозвілля, інші витрати, не можуть бути віднесені до додаткових витрат, оскільки вони не викликані особливими обставинами. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимог про стягнення додаткових витрат не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial