Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

16 серпня 2017 року позивач звернулася до суду з названим позовом з вимогою стягнути з відповідачки матеріальну шкоду на суму 25200,00 грн. та судові витрати на суму 640,00 грн.. В обґрунтування позову зазначала, що відповідачка 12 травня 2017 року була прийнята нею на роботу на посаду фармацевта в аптечний пункт № 1 в м. Чернігові і нею було підписано договір про колективну матеріальну відповідальність. Під час виконання нею трудових обовязків було виявлено нестачу грошових коштів на загальну суму 25200,00 грн. за 26 та 27 липня 2017 року, про що складено відповідний акт. 28 та 29 липня 2017 року відповідач не вийшла на роботу, у звязку з чим була звільнена на прогули. Відповідач пояснила нестачу грошей тим, що вони були викрадені сторонньою особою. Однак в аптечному пункті знаходиться сейф, який не пошкоджено, а також не виявлено будь-яких слідів злому на робочому місці. У звязку з цим вона повинна нести повну матеріальну відповідальність за завдану шкоду згідно з нормами статей 130- 135-3 КЗпП України. Відповідачем подано заперечення, де вона просить відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю, посилаючись на те, що позивачем не було створено необхідних умов для збереження грошей, тому крадіжка грошей сталася не з її вини. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив задовольнити, посилаючись на укладений договір про матеріальну відповідальність та вину відповідачки у тому, що вона не забезпечила збереження грошей під час виконання трудових обовязків. Відповідачка позов не визнала і просила відмовити у його задоволенні, пояснивши суду, що 27 липня 2017 року близько 17 години вона виходила в туалет хвилин на десять і коли повернулась, то виявила, що з сейфа зникла виручка за два дні на загальну суму близько 25200,00 грн.. При цьому ключі від сейфа залишалися на тому місці, де вона їх залишила, двері залишалися замкнутими і ніяких слідів злому не було. Про зникнення грошей вона по телефону повідомила завідуючу аптечним пунктом і позивачку, після чого, незважаючи на заперечення останньої, викликала поліцію, яка провела огляд. Припускає, що гроші міг вилучити чоловік позивачки, який мав ключі та доступ до приміщення і сейфу та фактично розпоряджався аптечним пунктом з метою перешкодити її звільненню з роботи, оскільки вона знайшла роботу в м. Славутичі і мала намір найближчим часом звільнитися, про що знав чоловік позивачки, який був проти її звільнення і навідь обіцяв підвищити їй зарплату. У звязку з цією подією, порадившись з батьками, вона вирішила більше не виходити на роботу через недовіру до нього, щоб уникнути повторення подібного і була звільнена позивачкою за прогули. Представник відповідача позов не визнав і просив відмовити у його задоволенні, пославшись на те, що позивачем не було створено належних умов для зберігання грошей, не було засобів охорони приміщення і це сприяло вчиненню крадіжки. Особу, яка вчинила крадіжку, поліцією не встановлено і провадження у справі було закрито. Тому вина відповідачки у виникненні шкоди відсутня і вона не повинна нести матеріальної відповідальності. Вислухавши пояснення та дослідивши надані письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 11 травня 2017 року між ФОП [PERSON] (Фізична особа) та [PERSON] (Працівник) було укладено трудовий договір на невизначений строк, за яким Працівник зобовязаний виконувати приймання товару, його розподіл по місцях зберігання, забезпечувати умови зберігання лікарських засобів і виробів медичного призначення відповідно до їх фізико-хімічних властивостей і діючих правил зберігання, здійснює контроль якості лікарських засобів на стадіях транспортування, зберігання і реалізації, здійснює відпуск готових лікарських засобів і виробів медичного призначення, забезпечує дотримання фармацевтичного порядку і санітарно-гігієнічного режиму на робочому місці, а Фізична особа зобовязується оплачувати працю Працівника у розмірі встановленої тарифної системи оплати праці виходячи з мінімальної заробітної плати згідно законодавства 3297,05 грн., забезпечити безпечні і нешкідливі умови праці для виконання прийнятих Працівником зобовязань, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці, надавати необхідний інвентар, робочий одяг (а.с.13-14). Згідно наказу ФОП [PERSON] № 6 від 11 травня 2017 року [PERSON] прийнята на роботу з 12 травня 2017 року на посаду фармацевта (а.с. 15, 62). 12 травня 2017 року [PERSON] було підписано договір про колективну матеріальну відповідальність, укладений 17 лютого 2017 року між ФОП [PERSON] (Роботодавець) та членами колективу аптечного пункту № 1 (Колектив) в особі завідуючої [PERSON] (а.с.16-17). Згідно акту від 27.07.2017 р., підписаного ФОП [PERSON], завідуючою аптечним пунктом № 1 «Аптеки № 1» [PERSON], фармацевтом [PERSON], виявлено нестачу грошових коштів в розмірі 25220,00 грн. загальна виручка за 26.07.2017 р. на суму 11120,00 та за 27.07.2017 р. на суму 14100,00 грн., яка була інкасована в 17:59 фармацевтом [PERSON], що підтверджується Z-звітами № 118 та № 119 та службовими чеками № 16810 та № 16820 (а.с.18, 19, 20). Згідно пояснювальної записки [PERSON] від 31.07.2017 р. під час її зміни 27.07.2017 р. сталася крадіжка в розмірі 25225,45 грн. (а.с.21). В іншій пояснювальній записці від 31.07.2017 р. [PERSON] пояснила, що не вийшла на роботу 28.07.2017 р. і 29.07.2017 р. у звязку з крадіжкою грошей на її зміні 27.07.2017 р. (а.с. 22). Листом т.в.о. начальника ГУНП в Чернігівській області від 11.09.2017 р. № 07/П-51 аз на адресу адвоката [PERSON] повідомлено, що 27 липня 2017 року до чергової частини Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області надійшла заява [PERSON] щодо крадіжки грошових коштів з аптечного пункту по вул. Волковича 25 м. Чернігова. Вказана заява була зареєстрована в журналі Єдиного обліку під № 40579. 27 липня 2017 року слідчим відділом Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області відомості за даним фактом внесені до ЄРДР за № 12017270010006289 за ознаками злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України. Під час розслідування особи, які викрали грошові кошти, не встановлені. За результатами розслідування 8 серпня 2017 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність складу кримінального правопорушення) (а.с.60-61). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків (частина перша). При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (частина друга). За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності (частина третя). Відповідно до статті 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна (частина перша). Працівники зобовязані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (частина друга). Згідно пункту 1 частини 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей. Відповідно до статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади пбо виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно статті 135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, звязаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність (частина перша). Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади) (частина друга). Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових обєднань України та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення (частина третя). Перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджені постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі Перелік). Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, а також Типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність затверджені наказом Міністерства праці України № 43 від 12.05.1996 р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 червня 1996 року за № 286/1311. З аналізу та системного тлумачення наведених правових норм, які регулюють спірні відносини в межах предмету позову, випливає, що загальною підставою матеріальної відповідальності працівника є трудове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обовязків, внаслідок чого підприємству, установі, організації була завдана майнова шкода. Загальними умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний звязок між протиправною поведінкою і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Крім того, необхідною умовою настання повної індивідуальної матеріальної відповідальності є укладення між підприємством, установою, організацією та працівником договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за затвердженою формою Типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Проте судом не встановлено як загальних підстав і умов матеріальної відповідальності, так і спеціальних умов повної матеріальної відповідальності відповідачки у справі. На відміну від принципу презумпції вини у деліктних зобовязаннях, що виникають у цивільно-правових відносинах при заподіянні шкоди, у трудових правовідносинах діє презумпція відсутності вини працівника у заподіянні шкоди, поки підприємство, установа, організація не доведе наявності його вини. Стороною позивача не надано доказів невиконання чи неналежного виконання відповідачкою конкретних трудових обовязків фармацевта, які передбачені укладеним між ними трудовим договором, наявності її вини у крадіжці виручки та причинного звязку між її діями як працівника та заподіянням шкоди роботодавцю. Крім того, з нею не було укладено договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідно до вимог законодавства. Посилання сторони позивача на наданий договір про колективну матеріальну відповідальність, який підписала відповідачка після прийняття на роботу, як на договір про її повну індивідуальну матеріальну відповідальність є безпідставним. Наданий договір укладений у довільній формі, яка не відповідає Типовому договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затвердженому постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24. Крім того, укладений договір про колективну матеріальну відповідальність не передбачає повної індивідуальної матеріальної відповідальності кожного члена колективу, а встановлює їх колективну матеріальну відповідальність. Крім того, наданий договір укладений шляхом приєднання відповідачки до раніше укладеного договору, що не передбачено трудовим законодавством. Крім того, сама по собі наявність договору про колективну матеріальну відповідальність виключає застосування індивідуальної матеріальної відповідальності до одного з членів колективу. Тому наданий договір про колективну матеріальну відповідальність, на підставі якого предявлено позов, є нікчемним для мети застосування повної індивідуальної матеріальної відповідальності відповідачки і не створює правових наслідків. Одним з принципів цивільного судочинства, закріпленим у статті 10 ЦПК України, є змагальність сторін. За правилами статті 60 ЦПК України згідно принципу змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Свого процесуального обовязку сторона позивача не довела, що є підставою для відмови у задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю. Згідно правил статті 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Outcome: dismissed