Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

\~ 15.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 1037600 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01.11.2009 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 40000 доларів США, що підтверджується наявною розпискою. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 40000 доларів США та зобов*язався погасити суму боргу до 01.11.2014 року. Однак станом на теперішній час сума боргу не погашена, договірні зобов*язання не виконані. За таких обставин,посилаючись на положення статей\~526,\~530,\~610,\~1049 ЦК України\~ просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 1037600 грн., що є еквівалентом згідно офіційного курсу НБУ 40000 доларів США. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та вказував, що грошові кошти були передані в момент написання розписки, станом на теперішній час зобов*язання відповідача не виконані і кошти позивачу не повернуті. Також, повідомив, що розмір грошових коштів в сумі 1037600 грн., який просить стягнути з відповідача, визначений згідно офіційного курсу НБУ на момент подання позовної заяви. В судове засідання відповідач та його представник не з*явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та його представника, враховуючи і строки розгляду справи. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та оригінал розписки, перевіривши доводи, на яких ґрунтується позовна заява, проаналізувавши надані сторонами докази, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01 листопада 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики на суму 40000 доларів США, що підтверджується розпискою [PERSON] від 01.11.2009 року. Строк виконання умов договору позики визначено сторонами 01 листопада 2014 року. На підтвердження укладення між сторонами договору позики 01.11.2009 року до суду надана розписка відповідача [PERSON] від 01.11.2009 року про отримання від позивача [PERSON] грошових коштів - 40000 доларів США з визначенням строку повернення та зазначенням анкетних даних позичальника. В судовому засіданні оглянутий оригінал розписки від 01.11.2009 року та посвідчена його копія, яка знаходиться в матеріалах справи. (а.с. 5). Даних про скасування вищезазначеного договору, розписки або про визнання їх недійсними суду під час розгляду справи не надано. Посилання представника відповідача в заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 46-48) на невідповідність договору позики та розписки формі та змісту не є обґрунтованими та такими, що підтвердженими належними та допустимими доказами. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Під час розгляду даної справи, суд приходить до висновку, що розписка відповідача від 01.11.2009 року є документом, що підтверджує боргове зобовязання, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дату отримання грошових коштів, а тому доводи відповідача з цього приводу є необґрунтованими. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією ВСУ, викладеною під час розгляду справи №6-1967цс15 від 11.11.2015 року. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Також, вимогами ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання його умов сторонами. За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. І ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України, зобов*язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов*язки відповідно до договору. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. \~ Таким чином, факт передачі грошових коштів в розмірі 40000 доларів США підтверджується наданим до суду оригіналом договору позики грошових коштів від 01.11.2009 року та розпискою відповідача. Доказів на спростування зазначеного суду під час розгляду справи не надано. Також, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження повернення грошових коштів повністю або частково за договором позики. Оскільки суду під час розгляду справи доказів на спростування доводів позивача не надано, суд приходить до висновку. що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні та суд задовольняє їх в повному обсязі, як такі, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. При вирішенні питання щодо виду та розміру грошових коштів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України -\~гривні, згідно вимог ст. 524 ЦК України. За поясненнями представника позивача в судовому засіданні, позивач просить стягнути суму заборгованості у гривні за договором позики із розрахунку 40000 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату подання позовної заяви. Згідно відомостей НБУ курс долара США по відношенню до гривні станом на 15.02.2016 року (дата подання позову до суду) складав 2614,7430 грн. за 100 доларів США. Таким чином, заборгованість складає: 40000 доларів СШАх26,147430 грн. = 1045897,20 грн. Однак, враховуючи межі позовних вимог [PERSON] на суму 1037600 грн., суд задовольняє позов [PERSON] в межах позовних вимог про стягнення заборгованості на суму 1037600 грн. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 6890 грн.

Outcome: approved