Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

17.05.2016 року [PERSON] звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу як чоловіка та дружини, в якій вона зазначила про те, що з 1970 року вона [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Вони проживали в [INFO]. Від шлюбу народилась донька [PERSON], [INFO]. Однак, в подальшому 12.10.1975 року її чоловік помер, у звязку з чим вона переїхала проживати до своїх батьків у село Кияниця Сумського району Сумської області. В 1976 році вона познайомилась з [PERSON], який на той час працював агрономом на цукровому заводі в селі Кияниця та був неодружений. Протягом декількох місяців вони підтримували дружні стосунки. Наприкінці 1976 року вона почала працювати в м. Суми, у звязку з чим, разом з донькою, переїхала до міста та стала проживати в гуртожитку по вул. Ахтирська, 17. Але, зважаючи на взаємні почуття, враховуючи, що її доньці від першого шлюбу була необхідна батьківська любов та турбота, відтак, починаючи з 1977 року, вона та [PERSON] почати проживати однією сімєю як чоловік та дружина. Оскільки [PERSON] не мав власного житла в м. Суми, тому спільне життя почалося за вказаною адресою. В подальшому, у 1983 році, нею була отримана малосімейна квартира № 67 по вул. Котляревського в будинку № 2/2 м. Суми, до якої й переїхала їхня родина. Під час спільного проживання, зароблені ними грошові кошти йшли для потреб сімї, а саме: для придбання продуктів харчування, речей побутового призначення і таке інше. Всі питання щодо ведення спільного господарства, витрачання зароблених спільно грошових коштів, вирішувались ними спільно. Відносини між ними будувались на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Вони мали один до одного спільні права та обовязки, хоча шлюб між ними зареєстровано не було. Водночас, [PERSON] брав участь у вихованні її доньки від першого шлюбу. В подальшому, у 1986 році, нею була отримана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], до якої вони переїхали як родина. У 1988 році донька вийшла заміж та вже разом з зятем продовжили проживати з ними. У 1989 році народилась онука Анна, якою [PERSON] також опікувався та займався її вихованням. Протягом тривалого часу спільного проживання, вони спільно відзначали сімейні свята, відвідували сімейні свята знайомих, родичів, разом планували та проводили відпуски і таке інше. [PERSON] познайомив її, як дружину зі своєю родиною, до якої вони неодноразово навідувались у гості до Полтавської області. У 1995 році, [PERSON] отримав квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], до якої, після проведення ремонту вона разом з ним переїхали проживати. Протягом усього часу спільного проживання вони разом вирішували всі побутові проблеми, дбали один про одного. Факт проживання однією сімєю підтверджується великою кількістю сімейних фотознімків, відеозаписів. [PERSON] мав цілу низку хвороб, які потребували постійного лікування (гіпертонія, цукровий діабет і таке інше) . Протягом тривалого часу він лікувався майже у всіх лікувальних установах м. Суми. Деякий час [PERSON] знаходився на лікуванні в спеціалізованих інститутах міст Харкова та Києва. Весь цей час вона знаходилась біля нього, готувала їжу, доглядала його. Однак, 18.01.2016 року [PERSON] помер. Нею здійснювались витрати на ритуальні послуги, а також на перевезення тіла покійного для поховання на його батьківщину в село Удовиченки Зінківського району Полтавської області. Після його смерті відкрилась спадщина. Рідною сестрою [PERSON] є [PERSON], на яку померлим було складено заповіт. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка) . [PERSON] є пенсіонером за віком, тому має право на обовязкову частку у спадщині. За приписами п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Ст. 3 СК України зазначається, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживали. У звязку з вищевикладеним,

Outcome: partial