Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

15 лютого 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого до довічного позбавлення волі та просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 1000 грн., завданої йому внаслідок порушення права на таємницю кореспонденції з Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.06.2016 р. № 585/2487/12930/2016, адресованої на його ім`я. Свої вимоги мотивує тим, що він засуджений до довічного позбавлення волі, з 04.05.2005 р. відбуває покарання у Роменській ВК № 56. 29.06.2016 р. відповідач вручив йому лист Роменського суду від 15.06.2018 р. щодо направлення на його адресу копії ухвали від 15.06.2016, що був зареєстрований у Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 29.06.2016 р. № 3793. Цей лист було вручено йому у відкритому вигляді, про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним номером на цьому листі, чим було порушено його право на таємницю кореспонденції із суду. Зазначає, що такі незаконні дії відповідача завдали йому моральної шкоди, конфлікт з відповідачем викликав у нього нервове потрясіння та тривалу нервову напругу, порушили нормальний хід його життя, призвели до відчаю та посилили душевні страждання. Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, заперечення мотивував тим, що 29.06.2016 р. працівником канцелярії був отриманий лист за вх. № 3793 з Роменського міськрайонного суду від 15.06.2016 за № 585/2487/16/12930/2016. Оскільки вказаний лист надійшов без помітки - «для [PERSON] » або «особисто», він був зареєстрований в журналі вхідної кореспонденції державної установи «Роменська ВК (№ 56). Вказаний лист був адресований [PERSON] та вручений йому 30.06.2016 р. Тому їх дії в даному випадку є законними. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, вважає, що підстави для її стягнення на користь позивача, відсутні, оскільки позивач не надав належних доказів про спричинення йому діями відповідача моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] , який приймав участь в розгляді справи в режимі відеконференції позов підтримав і просив задоволити. Суду пояснив, що відповідач вручив йому кореспонденцію з суду від 15 червня 2016 року у відкритому виді. В даному випадку він визначив моральну шкоду в сумі 1000 грн. тому, що вважає, що даний розмір не суттєвий, є символічним і не завдасть шкоди відповідачу, оскільки протягом останніх років суди постановили 26 рішень на його користь, але відповідач продовжує порушувати його права. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала відзив на позов та зазначені обґрунтування, пояснила що 29 червня 2016 року до канцелярії ВК надійшов лист з суду, в подальшому з`ясувалося, що даний лист надійшов від суду без конверта, нарочним, оскільки є розписка. Те, що повідомлення суду надійшло на руки не листом, свідчить і сама ця справа, в якій маються заперечення колонії, що теж підтверджує, що кореспонденція з суду вручалася нарочним. Вважає дії відповідача законними, так як в діях державної установи відсутні будь-які порушення. Позивач не надав суду доказів щодо настання моральної шкоди. Хто саме в 2016 році доставив кореспонденцію з суду до установи вона не знає. На рекомендованому повідомленні немає штрихкода, який має бути на повідомленні, якщо воно йшло поштою. Судом встановлено,[PERSON] засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання в Роменській виправній колонії № 56 Державного департаменту України з виконання покарань в Сумській області (а.с. 7). 30.06.2016 р. [PERSON] від адміністрації ВК № 56 отримав лист Роменського міськрайонного суду Сумської області за вих. № 585/2487/16/13930/2016 від 15.06.2016р. року про направлення на його адресу копії ухвали суду від 15.06.2019р. про залишення позовної заяви без руху для відома. Цей лист 29.06.2016 р. відповідач зареєстрував в журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі, за вх. № 3793, про що свідчить штемпель колонії , та передав позивачу (а.с.5). Вказана обставина підтверджується і витягом з Журналу № 1195 обліку вхідної кореспонденції, наданим відповідачем на запит суду (а.с. 30-31). В матеріалах оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 585/2487/16-ц мається розписка про те, що адресатом відправлення, яким є «ухвала без руху від 15.06.2016» зазначена «Роменська ВК (56) для вручення [PERSON] » Вказане відправлення отримано 17.06.16 р., про що є відповідна відмітка, вручене особисто та мається підпис (а.10 справи 585/2487/16-ц). Копія цього повідомлення залучена до матеріалів цієї справи (а.с. 46) Крім того в матеріалах оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 585/2487/16-ц мається і супровідний лист Роменської ВК про повернення на адресу суду розписки про вручення засудженому [PERSON] копії ухвали суду від 15.06.2016 р. по справі № 585/2487/16-ц та відповідно сама розписка засудженого [PERSON] про те, що ухвалу суду від 15.06.2016 р. по справі 585/2487/16-ц він отримав «01 липня 2016 р.» Відповідно листа ДУ «Роменська ВК (№ 56)» в даний час встановити місцезнаходження оригіналу поштового конверта, в якому Роменським міськрайонним судом було надіслано [PERSON] лист від 15.06.2016 р. № 585/2487/16/12930/2016 не можливо у зв`язку з відсутністю особової справи засудженого, яка направлена Роменському міськрайонного суду для огляду в судовому засіданні по справі 585/492/19 (а.с. 29). Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції і при його вирішенні, суд застосовує норми матеріального права, на які посилаються сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятками можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо. В ч. 1, ч.2 ст. 270 ЦК України зазначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Частинами 1, 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Частинами 3, 4 ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України (з змінами та доповненнями внесеними законом від 08.04.2014 року) визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду. Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», прийнятого 8.04.2014 року, яким було унесені зміни до ч.4 ст.113 КВК України було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом та забезпечити перегляд і скасування центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону. Вищезазначений Закону України набрав чинності з 07.05.2014 року. Згідно п.4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах» від 02.07.2013 року № 1304/5 відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» і статей 8, 113 Кримінально-виконавчого кодексу України скарги, заяви, клопотання і листи (кореспонденція) осіб, узятих під варту, та засуджених, які відбувають покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягають перегляду, за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту. Кореспонденція, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені та особи, взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Натомість частина 7 статті 130 ЦПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, що якщо учасник справи перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються йому під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цього учасника справи до суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази зібрані у справі, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає. Такий висновок суду ґрунтується на наступному: в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, хто був зазначений на конверті, що надійшов до установи, адресатом. З огляду на те, що в рекомендованому повідомленні адресатом вказана лише Роменська ВК, можна припустити думку, що кореспонденція надійшла з суду на адресу саме установи, без зазначення, що дана кореспонденція надіслана для вручення особисто [PERSON] . В той же час, через відсутність належних і допустимих доказів, щодо даної обставини, будь який висновок суду щодо цього, буде припущенням, яке не ґрунтується на досліджених судом доказах, а випливає з міркувань та припущень тієї чи іншої сторони; з огляду на попередній висновок суду, відсутні беззаперечні підстави вважати, що відповідач порушив право позивача на таємницю кореспонденції, відкривши адресовану йому кореспонденцію, оскільки неможливо беззаперечно встановити хто саме був зазначений адресатом на конверті в якому надійшла кореспонденція; з часу виникнення обставин, які на думку позивача, потягли настання моральної шкоди, до часу звернення в суд пройшло 2 роки 8 місяців, після настання даних обставин, протягом цього часу позивач неодноразово звертався до суду з питання стягнення моральної шкоди за порушення його права на таємницю кореспонденції з приводу інших аналогічних випадків, так, зокрема і у рішенні, на яке посилається сам позивач, підставою для настання моральної шкоди стало вручення позивачу кореспонденції 17 січня 2017 року. Також позивач вже звертався про стягнення моральної шкоди саме по даному випадку, але залишив позов без розгляду(справа 585/3794/17). Тому суд вважає, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, станом на час його звернення до суду в даній справі, оскільки суд вважає, що в даному випадку моральна шкода нівельована прийнятими рішеннями на користь позивача з аналогічних підстав. Окремо суд відмічає, що справа, письмова кореспонденція в якій виступила підставою для заявленого позову, розглядалася за правилами ЦПК України, який визначав, що розписка та інші судові документи вручаються особі, що бере участь у справі, адміністрацією установи, а відповідно вручення кореспонденції особі, яка перебуває під вартою і приймає участь у розгляді цивільної справи, адміністрацією установи, у відкритому вигляді ЦПК України не заборонено. В даному випадку суд вважає ЦПК України спеціальною нормою відносно КВК України, за правилами якого засуджений відбуває покарання. Позивач [PERSON] ухвалою Роменського міськрайонного суду від 20.02 2019 року звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, витрати зі сплати судового збору в даній справі необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed