Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

17.07.2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що в продовж одного року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від яких вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час відповідач проживає окремо та не приймає участі у вихованні та утриманні малолітнього сина, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Однак, вона не має можливості в повній мірі забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який у будь - якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, оскільки на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що не досягла трьох років, тому батько, який є здоровим та працездатним зможе сплачувати аліменти у розмірі 2500,00 грн. Тому, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, з дати подання позову до суду і до повноліття дитини. Також, просила стягнути з відповідача на свою користь кошти на особисте утримання в розмірі 2200,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи тим, що вона має на утриманні спільну з відповідачем малолітню дитину,яка проживає з нею, станом на даний час не має можливості працювати, тому має право на отримання кошів на своє утримання за рахунок відповідача до досягнення сином трирічного віку. Відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним і стан його здоров`я дозволяє працювати, тому він має можливість сплачувати вказаний розмір аліментів. У зв`язку з тим, що вона не має спеціальних знань в області права вона змушена була звертатися за професійною юридичною допомогою та за надані послуги сплатила 6500,00 грн., які просить стягнути з відповідача на свою користь. 03.09.2020 року, після усунення позивачем недоліків позову, судом постановлено ухвалу, про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. В порядку ст. 280 ЦПК України, суд постановив вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ( а.с. 9-14,43). Позивач разом із сином зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 48,49). З індивідуальних відомостей про застраховану особу ( Форма ОК-5) стосовно [PERSON] ( а.с. 45) вбачається, що позивач в період з жовтня 2019 року по липень 2020 року отримувала дохід в розмірі 4173,00 грн. щомісячно (страхувальник - Управління соціального захисту населення Білоцерківської РДА) та у березні 2020 року - 1576,02 грн. ( страхувальник з ТОВ «МІ50»), з серпня 2020 року доходів не має. Згідно із довідкою Управління соціального захисту населення Білоцерківської РДА від 25.08.2020 року № 1297/02-14 ( а.с.46), [PERSON] знаходиться на обліку у вказаному управлінні, отримала одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 10320,00 грн. та їй призначена щомісячна державна допомога в розмірі 860,00 грн. Згідно довідки Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради від 25.08.2020 року за № 1216/10 (а.с. 47), позивач не перебуває на обліку в даному управлінні та згідно довідки Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості від 25.08.2020 року за № 2244 ( а.с. 48) на обліку, як безробітна, також не перебуває. Також, встановлено, що відповідач - [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.23), здорова та за віком працездатна особа, інших осіб на утриманні не має, відзив на позов не подав, отже не заперечує проти стягнення аліментів на сина. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд критично оцінює доводи позивача в підтвердження вимог про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, оскільки до суду не надано доказів в підтвердження заявленого розміру аліментів, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а зазначені обставини про те, що син потребує додаткових витрат на розвиток здібностей можуть бути підставою для відшкодування таких витрат відповідачем в порядку ст. 185 СК України (той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Також, до суду не надано жодних доказів в підтвердження матеріального становища платника аліментів, наявність у нього інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, та до суду не подано клопотання про витребування відповідних доказів у випадку неможливості самостійного їх тримання, в порядку ст. 84 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років встановлено: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Отже, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку на час розгляду справи становить 929,50 грн., для присудження аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в розмірі 1859,00 грн. до суду не надано доказів майнового стану та розміру заробітку (доходу) відповідача, дитина перебуває на утриманні матері, яка не працює та не має можливості забезпечити сина усім необхідним, а відповідач за віком працездатна особа в добровільному порядку ухиляється від утримання сина, суд, максимально враховуючи інтереси дитини,

Outcome: approved