Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

16 вересня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання незаконним набуття та скасування права власності на земельну ділянку площею 1,9520 га (кадастровий № [NUMBER]) (а.с. 2-4). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно рішення Теофіпольської районної ради Хмельницької області від 17 серпня 2001 року № 4 для ведення селянського/фермерського господарства йому було надано в постійне користування земельну ділянку площею 19,0 га на території Бережинецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, на підставі чого видано державний акт на право постійного користування землею [NUMBER], який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 82. Разом з тим, в червні 2016 року позивачу стало відомо, що земельну ділянку, яка знаходиться в його постійному користуванні, з невідомих причин в публічній кадастровій карті перенесено з території Теофіпольського району на територію Білогірського району, розподілено на декілька окремих ділянок та передано у власність іншим громадянам для ведення особистого селянського господарства, зокрема, із наданої йому у постійне користування земельної ділянки виділено земельну ділянку площею 1,9520 га (кадастровий № [NUMBER]) та передано у власність відповідачу [PERSON] Зазначає, що згідно усіх паперових карт та технічного звіту Хмельницького філіалу Інституту землеустрою Української академії аграрних наук по встановленню в натурі меж земельної ділянки та виготовлення державного акту на право постійного користування землею [PERSON], дана земельна ділянка площею 19,0 га відноситься до земель запасу Бережинецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області. При цьому вказує, що жодних рішень уповноважених органів про вилучення у нього наданої земельної ділянки площею 19,0 га на території Бережинецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області на підставі державного акта на право постійного користування землею [NUMBER] не приймалось, зазначена земельна ділянка із його користування у встановленому порядку не вилучалась. Вважає, що в зв'язку з набуттям [PERSON] права власності на земельну ділянку, яка перебуває в його постійному користуванні, суттєво порушені його права на належне користування землею, які підлягають захисту в судовому порядку. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, підтримали повністю, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, стосовно задоволення позову не заперечував. Пояснив, що дійсно після отримання у власність, як учасником АТО, земельної ділянки площею 1,952 га йому стало відомо, що надана йому земельна ділянка знаходиться на території Бережинецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області та у відповідності до оформленої документації перебуває в постійному користуванні жителя с.Бережинці Теофіпольського району [PERSON] Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Теофіпольської районної ради Хмельницької області від 17 серпня 2001 року № 4 позивачу [PERSON] для ведення селянського/фермерського господарства на території Бережинецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області було надано в постійне користування земельну ділянку площею 19,0 га, на підставі чого було видано державний акт на право постійного користування землею [NUMBER], який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 27 вересня 2001 року за № 82 (а.с. 6-35). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 04 липня 2016 року № 62627296 вбачається, що у відповідності до наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 02 червня 2016 року № 22-13838-СГ відповідачу [PERSON] затверджено документацію із землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 1,952 га (кадастровий № [NUMBER]) для ведення особистого селянського господарства (рішення про державну реєстрацію від 24 червня 2016 року № 30188874) (а.с. 45). З повідомлень Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 12 серпня 2016 року, відділу Держгеокадастру у Білогірському районі Хмельницької області від 08 серпня 2016 року № 31-28-0.4-1469/15-16 та від 20 вересня 2016 року № 09-28/16 слідує, що індексна (кадастрова) карта не відповідає наявним у відділі картографічним матеріалам у паперовому вигляді, які використовувалися до введення Національної кадастрової системи, а тому при наданні земельних ділянок учасникам АТО використано публічну кадастрову карту, на якій земельна ділянка площею 19,0 га, що перебуває в постійному користуванні [PERSON], з невідомих причин знаходиться на території Білогірського району, хоча фактично це територія Теофіпольського району Хмельницької області (а.с. 42-44). Згідно із ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, набуття права власності на земельну ділянку, яка на законних підставах перебуває в постійному користуванні іншої особи, є прямим порушенням прав такої особи на належне користування землею. Таким чином, суд вважає, що в результаті набуття відповідачем [PERSON] права власності на земельну ділянку, яка на законних підставах перебуває в постійному користуванні позивача [PERSON], за відсутності підстав та рішень уповноважених органів на припинення користування чи вилучення земельної ділянки, були порушені права [PERSON] на належне користування земельною ділянкою, тому з цих підстав позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, суд бере до уваги і позицію самого відповідача [PERSON], який позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч. 4 ст. 174 ЦК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. При цьому судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved