Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~16 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що у січні 2020 року між ним та [PERSON] було укладено в усній формі договір позики, згідно якого позивач (позикодавець) передасть у власність відповідачу (позичальникові) грошові кошти у розмірі до 5000 000,00 грн. на строк до шести місяців. 15 січня 2020 року позивач у присутності свідка [PERSON] передав у власність другій стороні ( позичальникові) [PERSON] грошові кошти у розмірі 455\~000, 00 грн. із зобов`язанням повернути зазначені грошові кошти у строк до 01 липня 2020 року, та сплатити пеню у розмірі одного відсотка від суми не повернутих коштів за кожен день прострочення. \~ \~ \~ \~Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, тому позивач, посилаючись на положення ст.ст. 15, 16, 207, 625, 1047, 1049, ЦК України, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості у розмірі 455\~000, 00 грн. (чотириста п`ятдесят тисяч гривень), та пеню у розмірі 282\~100,00 грн. (чотириста п`ятдесят три тисячі гривень), а всього 737\~100,00 грн. (сімсот тридцять сім тисяч сто гривень.) Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі. До судового засідання представник позивача [PERSON] подала письмову заяву, в якій вона просить розглядати справу без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання повідомлені належним чином (арк.. справи 14). Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши подані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 15 січня 2020 року відповідач [PERSON] власноруч написав розписку, відповідно до якої він того ж дня позичив у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 455000 гривень, і зобов`язався повернути зазначені грошові кошти в строк до 01 липня 2020 року, у разі недотримання цього зобов`язання виплатити пеню у розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочення (а.с. 7). Зазначений договір, відповідно до вимог ч.1 ст. 1047 ЦК України, є таким, що укладений в письмовій формі, оскільки його сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-63цс13 від 18.09.2013 року, № 6-1967цс15 від 11.11.20165 року та № 6-1103цс16 від 08.06.2016 року. Судом встановлено, не спростовано сторонами, що на момент розгляду справи судом зобов`язання щодо повернення боргу за договором позики відповідачем не виконано. Таким чином суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в розмірі 455000 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення пені суд керується наступними нормами закону. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як зазначено судом вище [PERSON] зобов`язався повернути зазначені грошові кошти в строк до 01 липня 2020 року, а у разі недотримання цього зобов`язання виплатити пеню у розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочення. З моменту виникнення прострочення зобов`язання (01 липня 2020 року) до моменту пред`явлення позову відповідачем позову 31 серпня 2020 року, відповідачем порушено умови виконання зобов`язання на 62 дні, а тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 282100 грн. (455000/100 (1%)*62 дні = 282100 гривень). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладеного, ст.ст. 12,76-82,89,141,263,265,280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved