Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

16 вересня 2015 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до Смирновської сільської ради Куйбишевського району, третя особа РС Куйбишевського РУЮ про визнання права власності на житловий будинок. В своїй заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Смирнове по вул. Смирнова,38 Куйбишевського району Запорізької області. Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 1981 року, укладеного між ним та радгоспом «40 Років Жовтня», йому належить житловий будинок, розташований по вул. Смирнова,38 в с. Смирнове Куйбишевського району Запорізької області. Однак в даному договорі відсутня печатка продавця та підпис уповноваженої особи, яка мала підписати даний договір. Через це позивач не може здійснити реєстрацію права власності на житловий будинок, так як правовстановлюючі документи на будинок не відповідають відповідним вимогам. Факт існування будинку [PERSON] в с. Смирнове по вул. Смирнова, 38 підтверджується технічним паспортом КП «Куйбишевське БТІ» та довідкою Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області. Реєстрація будинків в органах БТІ на той час не проводилась, оскільки Інструкцією від 31.01.1966 року комунального господарства Української РСР «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу української РСР» передбачався порядок реєстрації житлових будинків лише в містах та селищах міського типу, до яких не відносилось село Смирнове. Після вступу в дію Постанови Кабінету Міністрів України № 105 від 11.03.1985 року, якою встановлено обовязок проводити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості з 1988 року позивач [PERSON] свій будинок в органах БТІ не зареєстрував. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він від позову не відмовляється та підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві, просить справу розглянути без його участі. Представник Смирновської сільської ради в судове засідання не зявився, письмово повідомили судові про те, що позов визнають, зазначені у ньому обставини не оспорюють. Представник третьої особи РС Куйбишевського РУЮ до судового засідання не зявився,про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, заперечень проти позову не мають. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на законних підставах придбав у радгоспа «40 Років Жовтня» у власність житловий будинок, розташований по вул. Смирнова,38 в с.Смирнове Куйбишевського району Запорізької області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16 листопада 1981 року (а.с.6,7). Реєстрація будинків в органах БТІ на той час не проводилась, оскільки Інструкцією від 31 січня 1966 року комунального господарства Української РСР «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу української РСР» передбачався порядок реєстрації житлових будинків лише в містах та селищах міського типу, до яких не відносилось село Смирнове. Існування будинку [PERSON] в с. Смирнове по вул. Смирнова, 80 підтверджується технічним паспортом КП «Куйбишевське БТІ» від 20 липня 2015 року (а.с.10-12). Згідно довідки № 1107 від 20.08.2015 року, виданої виконкомом Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, згідно погосподарської книги № 2 за 1980-1982 роки., особовий рахунок № 148, головою домогосподарства по вулиці Смирнова, села Смирнове Куйбишевського району Запорізької області записаний [PERSON], [INFO]. Рік забудови житлового будинку-1980, земельна ділянка надана в користування становить 0,40 га в т.ч. під будівлями 0,01 га(а.с.8). Після вступу в дію Постанови Кабінету Міністрів України № 105 від 11.03.1985 року, якою встановлено обовязок проводити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості з 1988 року [PERSON] будинок в органах БТІ не зареєстрував. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. В інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України № 10-1387/0/4-12 від 27 березня 2012 розяснено, що право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно, набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою такого виникнення. Статтями 4, 101, 529, 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р. передбачено, що цивільні права і обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до цього цивільні права і обовязки виникають внаслідок подій, з якими закон повязує настання цивільно-правових наслідків. Оскільки правовстановлюючі документи на будинок (договір купівлі-продажу) не відповідають вимогам законодавства, позивач не може зареєструвати на даний час право-власності на будинок в РС Куйбишевського РУЮ. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 41 Конституції України ч.1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмеженим у його здійсненні. Право власності є непорушним. Визнання відповідачем предявленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved