Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

17.04.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача стягнення сум належних при звільненні розмірі 6878,22 грн. та витрати на правничу допомогу на суму 2800 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 23 лютого 2015 року по 22 липня 2017 року працювала у відповідача на посаді касира торгової зали ТОВ «Рітейл Менеджмент Трейд». Після її звільнення із нею не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. Згідно з довідкою №4 від 14.08.2015 року ТОВ «Рітейл Менеджмент Трейд» за липень 2015 року її нарахували, але не виплатили заробітною плату в сумі 1 266,09 грн.. 05.05.2016 року Шевченківський районний суд м.Львова було видано судовий наказ про стягнення з ТОВ «Рітейл Менеджмент Трейд» на її користь 1 266,09 грн. 20.10.2018 року вона отримала дані кошти на свій банківський рахунок. Оскільки відповідач з власної вини не виплатив її заборгованості з заробітної плати у день звільнення, то вона звернулась з позовом про стягнення середнього заробітку за період з 22.07.2015 року по 12.10.2016 року. 13.03.2018 року Апеляційного суду Львівської області виніс постанову у справі №466/9758/16-ц, якою було стягнуто ТОВ «Рітейл Менеджмент Трейд» на її користь середній заробіток за період з 22.07.2015 року по 12.10.2016 року в сумі 23\~181,30 грн. Проте, судом було встановлено, що середній заробіток за період з 22.07.2015 року по 12.10.2016 року становить 30 059,52 грн. Вважає, що вона має право на стягнення решти суми, яка її належить за законом, а саме 6878,22 грн. Тому з метою захисту свого права та інтересу змушена звертається до суду за захистом таких. Просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, та пояснив, що позивачем строк звернення до суду з позовом пропущений, доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду не надано, просить такий строк застосувати. Крім цього, вважає, що така кий позов є безпідставний. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що [PERSON] 22.07.2015р. звільнена з посади касира торгової зали ТОВ «Рітейл Менеджмент Трейд»\~\~на підставі\~ст. 36 КЗпП України\~за згодою сторін. Однак повного розрахунку із позивачкою відповідач не здійснив. При звільнені [PERSON] була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 1 266,09 грн. 05.05.2016 року Шевченківський районний суд м.Львова видав судовий наказ про стягнення з ТОВ «Рітейл Менеджмент Трейд» на користь [PERSON] 1 266,09 грн. На виконання судового наказу боржником сплачено заборгованість в повному обсязі згідно платіжного доручення № 1378 від 12.10.2016 року. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно із ч. 1 ст.\~117\~КЗпП України разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 13.03.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 07 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Менеджмент Трейд» про стягнення заробітної плати задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Менеджмент Трейд» на користь [PERSON] 23 181 грн. 30 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Менеджмент Трейд» судовий збір у розмірі 1157 грн. 52 коп. в дохід держави. Згідно з ч. 4 cт. 82\~ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Проте, судом у вищевказаному рішенні було встановлено, що середній заробіток за період з 22.07.2015 року по 12.10.2016 року (309 робочих днів) складає 30 059,52 грн. (97,28 х 309=30 059,52 грн.). Тому позивач звернулась до суду і про стягнення решти суми, яка її належить за законом, а саме 6878,22 гривень. Відповідно до ч. ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права .\~Судове рішення\~має відповідати\~завданню цивільного\~судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В свою чергу, у ч. 1 ст.\~233\~КЗпП України передбачено. що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Із п.20. постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що суди вирішуючи питання щодо підстав та розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно їм врахувати усі обставини справи, які стали передумовою такої невиплати, а саме зясування того чи була у відповідача можливість виплатити належні позивачу суми вже після його звільнення, термін звернення позивача до суду та інші. Надаючи офіційне тлумачення положень ст. 233 КЗпП України\~у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу, Конституційний Суд України у рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року розтлумачив, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Згідно ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, суд вважає, що покликання відповідача щодо застосування строку позовної давності є помилковою, оскільки позивачем такий строк не пропущено так як вона звернулась із позовом до Шевченківського районного суду м.Львова в межах строку позовної давності після виплати її грошових коштів та дізналась про виплату коштів у розмірі 6878,22 грн. після винесення постанови Апеляційного суду Львівської області від 13.03.2018 року, а тому суд вважає, що позивач вчасно звернувся також із даним позовом, в межах строку позовної давності. Виходячи з наданих сторонами доказів та встановлених обставин, кошти які позивач має права на стягнення становлять у розмірі 6878,22 грн., а тому суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на корить позивача кошти у розмірі 6878(шість тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 22 коп.. Відповідно до положень\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~\~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Проте, в порушенням вимог зазначеної норми Закону стороною позивача не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що не дає суду підстав для вирішення питання про розподіл даних витрат позивача між сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) . Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до\~ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ч. 1\~ст. 246 ЦПК України\~якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Що стосується заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, то в цій частині заявлені вимога є необгрунтованою, оскільки позивач в порушення вимог ч. 1\~ст. 246 ЦПК України\~ не вказав про поважність причин неподання зазначених доказів до закінчення судових дебатів. А тому дана вимога не може бути задоволена судом. Відтак, суд вважає, що у задоволення вимоги [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. Крімц цього, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: partial