Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

16.09.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 12.05.2006 року у розмірі 49 590 грн. 92 коп., стягнути судовий збір 1378 грн. В своїх доводах посилається на те, що 09.11.2012 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 2044 грн. зі сплатою за користування кредитом 0,25,08% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, однак умов договору не виконує. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначив, що строки позовної давності не пройшли, оскільки загальна позовна давність відраховується назад з дня звернення до суду і складає три роки, а пеня стягується за рік з дня звернення до суду. Банк не звертався з позовом раніше, оскільки відповідачу надалася можливість добровільно погасити кредитну заборгованість. Представник відповідача позов не визнала повністю, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності. Зазначила, що кредит брався на купівлю мобільного телефону, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з 15.05.2007 року, однак банк звернувся до суду лише у вересні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до кредитного договору №DNH4TP29970200 від 12.05.2006 року укладеного між ЗАТ КБ «Приват» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON], банк надав позичальникові строковий кредит у розмірі 2044 грн. 00 коп. на придбання товару зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,09% у місяць на строк 12 місяців до 14.05.2007 року, з урахуванням Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Згідно з умовами кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен сплачувати щомісячний платіж у сумі 194,70 грн. для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. Відповідно до умов кредитного договору рот порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно з п. 5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань позичальник зобовязується сплачувати банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день простачки платежу. Відповідно до п. 5.5 Умов термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки встановлюється тривалістю 5 років. Як вбачається з умов кредитного договору погашення кредиту здійснюється позичальником частинами щомісячними платежами (в період сплати з 21 по 28 число кожного місяця), а повернути кредит повністю позичальник повинен до 14.05.2007 року. Як вбачається з долученої до позову довідки про розрахунок кредитної заборгованості, відповідач за вказаним кредитним договором не здійснив жодного платежу. Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п. 5.5 Умов сторони збільшили строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки до 5 років. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, тобто з 29 числа кожного місяця, а щодо повного повернення кредиту з 15.05.2007 року. Таким чином, враховуючи, що строк кінцевого повернення кредиту встановлено до 14.05.2007 року, відповідач жодного платежу на погашення заборгованості не зробив, що свідчить про відсутність підстав для переривання строку позовної давності, при цьому позивач звернувся до суду лише 16.09.2016 року, то 14.05.2012 року сплив 5-тирічний строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, відповідач не посилається на припинення кредитного зобовязання, а посилається на пропуск позовної давності, що є різними підставами для відмови у задоволенні позову. Поважних причин пропуску строку позовної давності представником позивача не наведено, оскільки поважні причини - це такі обставини, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, а сподівання банку на погашення кредитної заборгованості відповідачем у добровільному порядку не є поважними причинами для Банку. Посилання представника позивача на те, що строк позовної давності повинен відраховуватися останніми трьома роками перед зверненням до суду, є необґрунтованими, оскільки початок перебігу позовної давності починається з моменту виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, а таке право у банку щодо стягнення кредиту у повному розмірі виникло з 15.05.2007 року. На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNH4TP29970200 від 12.05.2006 року у розмірі 49590 грн. 92 коп. станом на 28.07.2016 року - задоволенню не підлягають у звязку зі спливом строку позовної давності. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір у розмірі 1378 грн. стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає. Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed