Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

16 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Україна» про визнання правочину дійсним, вказуючи на те, що 03 листопада 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. За цим договором позивач, як покупець придбав, а відповідач, як продавець продав, йому будівлі комори, трьох складських приміщень та обладнання ДКУ. Нерухоме майно, яке є об'єктом цього договору, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Купівлю-продаж вчинено за такою ціною: комора дерев'яна - 360 грн.; складські приміщення (2 шт.) - 300 грн.; складське приміщення - 5070 грн.; ДКУ - 4850 грн. Повна ціна придбаного майна позивачем того ж дня внесена готівкою до каси продавця одним платежем. Предмет договору фактично був продавцем переданий в день укладення договору. Уже на час укладення договору частина придбаного [PERSON] майна, а саме - два складські приміщення, оцінені продавцем у 300 грн., були зруйновані і не придатні для використання. Відповідачем була поставлена перед позивачем вимога оплати їх вартості як умова для продажу іншого майна, у придбанні якого останній був зацікавлений. Земельна ділянка, на якій знаходиться придбане нерухоме майно, перебуває у власності Зеленополянської сільської ради, рішенням цього органу місцевого самоврядування № 281-88-VI від 15.01.2015 позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки площею 0,25 га у його власність. При укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна сторонами не було дотримано вимоги про обов'язкове нотаріальне посвідчення такого виду договору, передбачене ст.ст. 209, 657 ЦК України. Таке порушення допущене з вини продавця, в розпорядженні якого на час укладення договору були відсутні належні правовстановлюючі документи на об'єкти нерухомості, що стали предметом договору. Зокрема, в розпорядженні продавця був відсутній документ про реєстрацію предмету договору в органах технічної реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України при недодержанні сторонами договору вимоги закону про обов'язкове нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У даному випадку між позивачем та відповідачем укладений письмовий договір купівлі-продажу у вигляді квитанції до прибуткового договору і накладної про передачу товару, яким передбачені всі його істотні умови, тобто сторонами досягнуто повної домовленості, цей договір повністю виконаний - продавець фактично передав покупцеві товар, а він у свою чергу повністю оплатив його вартість. Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 03.11.2014 року між ним як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» як продавцем, в частині придбання позивачем будівель комори та складського приміщення, які знаходяться по [ADDRESS] А також визнати за ним право власності на нерухоме майно - виробничі будинки комори та складського приміщення по [ADDRESS] площею 246,5 кв.м. та 252,3 кв.м. Представник позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно. Через канцелярію суду подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить справу слухати без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Дослідивши надані докази по справі суд прийшов до наступного. Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу у вигляді квитанції до прибуткового договору № 1 і накладної про передачу товару № 1 від 03.11.2014 року, відповідно до якого ТОВ «Україна» продала будівлі комори та складського приміщення, які знаходяться по [ADDRESS], за 10 880 грн. Вказані кошти позивач сплатив у той же день одним платежем. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно ст.. 657 ЦПК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, Житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. За таких умов, договір купівлі-продажу комори та складського приміщення потребує обов'язкового нотаріального посвідчення та з 01.01.2013 року не потребує обов'язкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, внаслідок недотримання сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна вимог лише щодо його нотаріального посвідчення, такий договір може вважатися укладеним в силу норм ч. 3 ст. 640 ЦК України. В свою чергу правила ч. 2 ст. 220 ЦК України вказують, що передбачена можливість визнання договору дійсним у разі, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Відповідно до п. 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаний правочин між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» є таким, що породжує для сторін права та обов'язки, наявні підстави для визнання письмового договору у вигляді квитанції до прибуткового договору і накладної про передачу товару від 03.11.2014 року дійсним в порядку ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно - виробничі будинки комори та складського приміщення по [ADDRESS] площею 246,5 кв.м. та 252,3 кв.м. , тому суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Судові витрати позивач згоден нести самостійно. На підставі викладеного,

Outcome: approved