Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

15.08.2014 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступне. [INFO] помер їхній батько [PERSON]. 22 серпня 1997 року на ім'я останнього, за період життя, [PERSON], яка померла [INFO], був укладений заповіт, яким передбачено, що все своє майно, де б воно не було та з чого воно не складалося, і взагалі все те що їй буде належати на день смерті і на що за Законом буде мати право заповідає [PERSON]. Після смерті [PERSON], [PERSON] прийняв спадщину шляхом подачі у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини до Герцаївської державної нотаріальної контори. Заповідачка постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] по день смерті. За її останнім місцем проживання залишилось спадкове майно, яке складається з наступного домоволодіння: житлового будинку літер «А» загальною площею 64,20 кв.м., у т.ч. житловою - 41,30 кв.м., підсобною - 22,90 кв.м., та господарських будівель і споруд: сараю літер «Б» площею 24,70 кв.м. та погрібу літер «ПГ» площею 17,10 кв.м., що вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок [ADDRESS], вартістю в цінах 2014 року 69 104 (шістдесят дев'ять тисяч сто чотири) гривні. [PERSON] за період життя не оформив право власності на відповідний житловий будинок як спадкоємець по заповіту. Після смерті останнього єдиними спадкоємцями які прийняли спадщину являються позивачі по справі. Інших спадкоємці за заповітом, за законом та таких що мають обов'язкову частку у спадщині немає. При зверненні позивачів до Герцаївської державної нотаріальної контори з заявами про видачу їм свідоцтва про право власності на спадщину на вищезазначене домоволодіння їм було відмовлено у зв'язку з відсутністюоригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок, а також у зв'язку з тим, що у вищевказаному заповіті, прізвище заповідача записано «[PERSON]», а у її свідоцтві про смерть [NUMBER] виданого 14 лютого 2003 року відділом РАЦС Герцаївського РУЮ Чернівецької області у графіті «прізвище» записано «[PERSON]», що не може бути підтвердженням і доказом належності вищевказаного заповіту-заповідачу(спадкодавцю) [PERSON], чому й змушені були звернутися в суд за захистом їх порушених прав з вимогою визнати за ними право приватної власності на вищезазначене домоволодіння. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи, однак від них надійшли до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності та просили суд задовольнити позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні дав показання з підстав наведених у позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач - Герцаївська міська рада в судове засідання свого представника не направила, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, однак до суду надійшла заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Також зазначили що підтримують позовні вимоги та проти їх задоволення не заперечують. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що вони проживали і наданий час живуть по сусідству з домоволодінням [ADDRESS]. У даному домоволодінні проживали як подружжя [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON], [PERSON] проживала там же до самої смерті. Інших сімей по зазначеній вулиці з прізвищем «[PERSON]», окрім даної не було. Їхню фамілію вимовляли як «[PERSON]», «[PERSON]», «[PERSON]», і всі знали хто вони такі тому що з такою фамілією вони були єдиними в м.Герца. Суд, дослідивши матеріали спадкових справ та інші документи по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] про що в книзі реєстрації смертей 20 вересня 2005 року був зроблений актовий запис №18, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки. Згідно матеріалів спадкової справи №136 Герцаївської державної нотаріальної контори встановлено, що єдиними спадкоємцями першої черги які прийняли спадщину після смерті [PERSON] являються позивачі по справі - його рідні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Мати покійного - [PERSON], [INFO], відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України, відмовилась від частки у спадщині. Інших спадкоємців першої черги за законом або заповітом та які б мали право на обов'язкову часту у спадщині немає. 22 серпня 1997 року на ім'я [PERSON], за період життя, [PERSON], яка померла [INFO] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], був укладений заповіт, яким передбачено, що все своє майно, де б воно не було та з чого воно не складалося, і взагалі все те що їй буде належати на день смерті і на що за законом буде мати право заповідає [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно ч.3 цієї ж статті, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Виходячи з вищевказаних норм закону, на момент відкриття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], відносини спадкування регулювалися нормами ЦК УРСР від 18.07.1963 року (надалі - ЦК УРСР), який діяв в період відкриття спадщини, а тому для регулювання відповідних відносин підлягають застосуванню норми цього кодексу. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийняття спадщини визначається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця. Ст.549 ЦК УРСР визначає 2 способи прийняття спадщини: 1)шляхом подачі заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, та 2) шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні були вчинятись протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №23 заведеної 20.02.2003 року на покійну [PERSON], встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину як спадкоємець по заповіту шляхом подачі у встановлений ст.549 ЦК УРСР термін заяви про прийняття спадщини в Герцаївську державну нотаріальну контору. Спадкоємців які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1ст. 17 ЦК УРСР місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Згідно довідки Герцаївської міської ради № 51 від 07.02.2014 року [PERSON], постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] по день смерті - [INFO] За останнім місцем проживання покійної [PERSON] залишилось спадкове майно яке складається з наступного домоволодіння: житлового будинку літер «А» загальною площею 64,20 кв.м., у т.ч. житловою - 41,30 кв.м., підсобною - 22,90 кв.м., та господарських будівель і споруд: сараю літер «Б» площею 24,70 кв.м. та погрібу літер «ПГ» площею 17,10 кв.м., що вбачається з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок [ADDRESS] Згідно висновку про вартість майна від 02 квітня 2014 року, ринкова вартість відповідного домоволодіння складає 69 104 (шістдесят дев'ять тисяч сто чотири) гривні. Відповідне домоволодіння було куплене чоловіком [PERSON] - покійним [PERSON], та цей факт підтверджується рішенням виконкому Герцаївської міської Ради депутатів трудящих №15/5 від 27.03.1957р., відповідно до якого громадянину [PERSON], проживаючому [ADDRESS] продовжено строк виплати затвердженої суми за придбаний ним будинок по [ADDRESS] на шість місяців, до 1 вересня 1957 року, та з негайною виплатою 20% від вартості будинку і 100% вартості технічної документації. Надалі назва вулиці та номерів будинків була перейменована на підставі рішення Герцаївської міської ради депутатів трудящих №44/13 від 17 липня 1957 року з «[ADDRESS]» на « [ADDRESS]». Згідно довідки Герцаївської міської ради Чернівецької області №60 від 12.02.2014 року, вулиця « [ADDRESS]» перейменована на вулицю «[ADDRESS]» на підставі рішення міської ради від 30.01.1991 року, а номер будинку змінено з «[ADDRESS]» на «[ADDRESS]», що відповідає останньому місцю проживанню покійної [PERSON] та її покійного чоловіка [PERSON] Факт приналежності будинку [PERSON] на праві особистої власності також підтверджується страховими свідоцтвами по обов'язковому окладному страхуванню Інспекції державного страхування Глибоцького району Чернівецької області Головного управління держаного страхування УРСР: №141 від 09.03.1963р.; №57 від 15.01.1964 року; №102 від 20.01.1972р.; №102 від 21.01.1973р.; №153 від 20.01.1975р.; №153 від 15.01.1978 року; №153 від 05.03.1979 року. Відповідні страхові свідоцтва надавалися страхувальнику - власнику застрахованого майна, а саме покійному гр. [PERSON], який на підставі Закону СРСР від 4 квітня 1940 року «Про обов'язкове окладне страхування» вносив на рахунок інспекції державного страхування страхові платежі, що також підтверджується платіжними квитанціями №73241 від 12.11.1973 року, №913132 від 09.08.1971 року, №865568 від 11.04.1964 року та №988214 від 20.05.1963 року, чим застрахував будівлю яка належала йому на праві особистої власності на випадок загибелі або пошкодження від вогню, удару блискавки, вибуху, попоні, землетрусу, бур, ураганів,злив, граду, обвалів і зсувів. Відповідного до даного закону, страхувальником міг бути лише власник застрахованого майна. У зазначених вище документах прізвище власника вказано як [PERSON], а у свідоцтві про смерть його прізвище записано як [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] являється однією і тією ж особою, та відповідний факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні виходячи з наступного: у свідоцтві про народження його сина - [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 12 червня 2009 року виданого повторно відділом РАЦС Герцаївського РУЮ, прізвище його батьків зазначене як [PERSON] та [PERSON]; випискою Герцаївського районного відділу РАЦС записа акта про шлюб №27 від 19 листопада 1955 року встановлено, що шлюб був укладений між [PERSON] та [PERSON], де їхні прізвища значаться як «[PERSON]»; постійним місцем проживання [PERSON], відповідно до Запису акта про смерть№9 від 06.08.1986 року Герцаївського райвідділу РАЦС, являлося [ADDRESS], що збігається з адресою купленого ним будинку; фактом прийняття після смерті [PERSON] його дружиною [PERSON] спадщини; фактом постійного проживання останньої за тією ж самою адресою що й її чоловік-[PERSON]; рішенням Герцаївського районного суду №2-о-13/2010 року, в мотивувальній частині якої згідно показів свідків [PERSON], [PERSON], рідного сина - [PERSON] та матеріалів справи, з яких вбачається, що [PERSON] являється покійним батьком останнього, в місті їхнє прізвище вимовляли як [PERSON], [PERSON], різниці не було, і всі знали хто вони, бо такими прізвищами вони були єдиними в місті Герца; також показами свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні показали, що вони проживали і наданий час живуть по сусідству з домоволодінням [ADDRESS]. У даному домоволодінні проживали як подружжя [PERSON] та [PERSON], яких дуже добре знали. Після смерті [PERSON], [PERSON] проживала там же до самої смерті. Інших людей та сімей по зазначеній вулиці з їхнім прізвищем, окрім останніх не було. Їхню фамілію вимовляли як «[PERSON]», «[PERSON]», «[PERSON]», і всі знали хто вони такі тому що з такою фамілією вони були єдиними в м.Герца. Як вбачається з довідки Герцаївської міської ради №288 від 23 липня 2014 року, [PERSON] та [PERSON], останнє місце проживання якого значиться [ADDRESS], являється однією і тією ж особою та чоловіком покійної [PERSON], [INFO]. Виходячи з рішення Герцаївської міської ради депутатів трудящих ся №15/5 від 27.03.1957 року, [PERSON] купив домоволодіння в 1957 року. На той період відносини щодо права власності, купівлі-продажу регулювалися Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадян і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти, як у місті так і поза містом. Таким чином, з моменту купівлі даного будинку [PERSON] набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 ЦК УРСР 1922 року, який діяв на період придбання будинку по [ADDRESS], він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядженням цим майном. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт купівлі відповідного домоволодіння з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час володіння спадкодавцями домоволодінням, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК УРСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Та навпаки, ст.128 ЦК УРСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Зазначені вище документи свідчать про належне володіння спадкодавцем майном, яке було придбано на законних підставах, не є самочинним будівництвом та документи були зареєстровані відповідно до законодавства, яке діяло на момент придбання цього майна. Статтею 101 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що у подружжя, яке проживає спільно може бути тільки один житловий будинок (або його частка), що належить на праві власності одному з них, або є в їх спільній власності. Право власності одного або кількох громадян на частину будинку з числа зазначених не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку. Згідно ст. 125 Кодекс законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 30 травня 1926 р. який діяв на момент придбання домоволодіння в [ADDRESS] та укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], майно, придбане подружжям спільною працею в період зареєстрованого шлюбу вважається таким, що належить обом із подружжя на правах спільної власності в рівних частках (ст.61-65 ЦК УРСР). Відповідно до ст.22 Кодексу по шлюб та сім'ю від 20.06.1969 року, який діяв в період проживання останніх у шлюбі, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки вищезазначений житловий будинок [PERSON] був куплений в період проживання у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], житловий будинок [ADDRESS] належав обом на праві спільної сумісної власності подружжя. Після смерті [PERSON], з заявами про прийняття спадщини у встановлений 6-місячний термін ніхто зі спадкоємців не звертався, та спадкова справа не заводилася, що підтверджується довідкою Державної нотаріальної контори Чернівецької області №231/01-16 від 27.07.2014 року. Відповідно до довідки Герцаївської міської ради №119 від 18 березня 2014 року, [PERSON], [INFO] своєчасно прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння майном після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO], так як на час його смерті постійно проживала разом із ним та по день своєї смерті - 18.09.2002 року в будинку [ADDRESS]. Вона була єдиною спадкоємицею яка прийняла спадщину у встановленому Законом порядку. Померлий [PERSON], після смерті [PERSON], прийняв спадщину у встановлений законом термін, але не звернувся до нотаріальної контори з приводу одержання свідоцтва про право власності на спадщину, та для оформлення право власності на вищевказане домоволодіння. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування, права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вказаних норм, до позивачів по справі перейшло право їхнього покійного батька на звернення до відповідних органів державної влади для оформлення права приватної власності та державної реєстрації вищевказаного спадкового майна. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 13.02.2014 року, позивачі по справі звернулися до Герцаївської державної нотаріальної контори з заявами про видачу нам свідоцтва про право власності на спадщину на житловий будинок [ADDRESS]. Згідно постанови державного нотаріуса від 13.02.2014 року, нотаріус відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, а також у зв'язку з тим, що у вищевказаному заповіті, прізвище заповідача записано «[PERSON]», а у її свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданого 14 лютого 2003 року відділом РАЦС Герцаївського РУЮ Чернівецької області у графіті «прізвище» записано «[PERSON]», вказуючи, що це не може бути підтвердженням і доказом належності вищевказаного заповіту-заповідачу(спадкодавцю) [PERSON]. Заочним рішенням Герцаївського районного суду № 2-о-13 від 2010 року встановлено, що померла 18.09.2002 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] була однією і тією ж особою, що і є підтвердженням і доказом належності вищевказаного заповіту-заповідачу(спадкодавцю) [PERSON]. Доказом належності заповіту заповідачу також підтверджується рішенням Герцаївського районного суду №2-9/2012 року та матеріалами відповідної справи, якими оспарювалося дійсність заповіту укладеного саме [PERSON]. Враховуючи наведене, факт належності заповіту заповідачу не підлягає підтвердженню. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачам слід визнати право власності на вищезазначений житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами. Водночас, суд приймає визнання позову відповідачем Герцаївською міською радою, оскільки це не суперечить законові, а також правам та інтересам сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного, та

Outcome: approved