Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

16.12.2015 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В направленому на адресу суду позові позивач [PERSON] зазначив, що 01 січня 2015 року він надав у борг відповідачеві [PERSON] 10000 грн., що підтверджується наданою відповідачем розпискою і зобовязувався даний борг повернути до 01 лютого 2015 року. Відповідачем не виконано свої зобовязання, у визначений в розписці строк суму боргу не повернуто. Зважаючи на невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики він набув право на отримання суми боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та на отримання 3% річних від простроченої суми. Також він набув право на отримання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до положень ст. 1048 ЦК України. В цілому просить суд стягнути з відповідача на його користь 16479,35 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив його задовольнити, як законний та обґрунтований. Відповідач [PERSON] про день та час судового розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог ст. 74 ч.9 ЦПК України через оголошення в пресі. В судове засідання не зявився. Відповідно до положень ст. ст. 77; 225 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] 01.01.2015 року передав в борг [PERSON] 10000 грн. Відповідач зобовязувався повернути борг до 01.02.2015 року, але своїх зобовязань не виконав, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 5). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки норми ЦК України не містять жодного винятку як субєктного складу. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність оригіналу розписки у позивача, підтверджує той факт, що відповідачем грошові кошти за договором позики не повернуто. Отже сума боргу відповідача перед позивачем складає 10000 грн. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на вище викладене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] боргу з врахуванням інфляційних витрат в сумі 13961,53 грн. підлягають до задоволення. При цьому суд погоджується з розрахунками позивача наведеними в позові. Стосовно вимоги позивача про стягнення на його користь 3% річних в сумі 294 грн. 04 коп., то позов в даній частині підлягає до часткового задоволення, оскільки 3% річних за період розрахований позивачем буде становити 249,04 грн., зважаючи на що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України. Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-36цс14 від 2 липня 2014 року). Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд погоджується з розрахунком процентів наведеним позивачем в позові. Зважаючи на вище викладене позов [PERSON] і в даній частині підлягає до задоволення, оскільки суд, встановив відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 1048 ЦК України, за яких договір позики вважається безпроцентним, виходить із того, що з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню проценти від суми позики, які у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначаються на рівні облікової ставки Національного банку України. Витрати по оплаті судового збору підлягають до стягнення на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України. Вимоги про стягнення витрат по оплаті правової допомоги адвоката підлягають до часткового задоволення з врахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Адвокат приймав участь в двох судових засіданнях, які в цілому тривали 32 хвилини. Отже, у відповідності з вимогами вище зазначеного закону, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на правову допомогу -293 грн. 76 коп.

Outcome: partial