Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

15.05.2019 року позивач звернувся до суду із позовом. Вимоги мотивував тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.12.2015 року розірваний шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою 05.06.2010 року. Від подружнього життя вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу близько півтора місяці проживав з відповідачкою, а потім перейшов проживати до позивача, де залишається проживати і на даний час. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2016 року місце проживання дитини визначено з відповідачкою, однак з 2016 року по травень 2019 року син проживав разом з ним, знаходився на повному утриманні позивача. Відповідачка припинила спілкуватися з дитиною, не телефонувала синові, не відвідувала його у школі, не приймала участі у його вихованні, не цікавилася станом його здоров`я та розвитку, не вітала зі святами, зокрема, з Днем народження, чим самоусунулася від виховання дитини. На переконання позивача дії відповідачки завдають шкоду його психічному здоров`ю дитини, оскільки він має усталене, явне та свідоме небажання проживати з матір`ю. Посилаючись на викладене, позивач просив змінити місце проживання [PERSON] , [INFO] , визначене рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2008 року, визначивши його місце проживання разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачка в судове засіданні не з`явилася, про дату час і місце судового засідання повідомлена за правилами ст. 128 ч. 11 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила. Правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалася. Представник відповідачки - адвокат ДІБРОВА К.Ю. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що сторона позивача таким чином намагається змінити рішення суду, яке фактично не виконано. Представник служби у справах дітей Охтирської міської ради ГМИРЯ В.П. та представник служби у справах дітей Охтирської районної державної адміністрації ЗАЙЦЕВА Н.Г. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ГОНЧАР Н.Б. в судовому засіданні, пояснила, що на даний час фактично залишається не виконаним рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2016 року, оскільки під час виконавчих дій дитина категорично не бажала бути переданою матері, від отриманого стресу дитині надавалася медична допомога. Крім того, відповідачка тривалий час перебуває за межами м. Охтирка, що унеможливлює виконання рішення суду. Суд проаналізував матеріали справи, дослідив письмові докази, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дійшов висновку про виникнення між сторонами спору з обумовленого ст. 161 Сімейного Кодексу України щодо визначення місця проживання малолітньої дитини у судовому порядку. Так, судом встановлено, що сторони з 05.06.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.12.2015 року /а.с.12/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 17 липня 2018 року виконкомом Височанської сільської ради Охтирського району Сумської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] . /а.с.11/. З народження і до [INFO] малолітній син сторін проживав разом з батьками та сестрою [PERSON] (дочкою позивачки від попереднього шлюбу) в будинку, який належить в порядку, передбаченому ч.5 ст.1268 ЦК України, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а з 01.09.2015 року відповідачка разом зі своїми дітьми виїхала з будинку та стала проживати у своєї матері - [PERSON] в [ADDRESS] . 13.10.2015 року позивач [PERSON] забрав сина до себе, і з цього часу малолітній [PERSON] проживає окремо від матері та сестри разом із батьком. Починаючи з 02 листопада 2015 року дитина переведена до Височанського НВК, де і продовжує навчання. 05.05.2016 року [PERSON] намагалася забрати сина зі школи с.Високе Охтирського району згідно рішення суду, яке вступило в законну силу, однак їй це не вдалося, оскільки дитина почала кричати, не бажаючи їхати з матір`ю, а учні разом із вчителькою [PERSON] перешкодили у цьому, забравши дитину із транспортного засобу позивачки, після чого одразу ж на виклик вчительки приїхав відповідач і відвіз дитину додому. З приводу спричинення малолітньому сину тілесних ушкоджень 05.05.2016 року [PERSON] 06.05.2016 року звернувся із заявою до Охтирського ВП ГУНП в Сумській області і у провадженні слідчого перебувають матеріали кримінального провадження, унесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016200060000372 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Зазначені обставини встановлені рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 14.04.2016 року, за яким місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено місце проживання його матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . /а.с.13-16, 22-23/. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року скасовано рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2016 року про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо відібрання [PERSON] , [INFO] , у батька [PERSON] та передання його матері [PERSON] та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено /а.с. 26-27/. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 583/1650/16-ц зазначене вище рішення апеляційного суду Сумської області від 06.09.2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не погоджуючись з висновками апеляційної інстанції вказує, що фактично після припинення сімейних стосунків подружжя [PERSON] , неповнолітній син сторін [PERSON] до жовтня 2015 року проживав разом із позивачем і своєю сестрою за адресою: [ADDRESS] . Дитина проживає з батьком за іншою адресою без згоди матері, що є підставою для висновку про те, що встановлене судом місце проживання дитини з матір`ю змінене без її згоди. Враховуючи позицію Верховного Суду 07 травня 2018 року апеляційним судом Сумської області постановлено залишити без змін рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2016 року. На підставі заяви відповідачки [PERSON] від 07 травня 2019 року старшим державним виконавцем Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ГОНЧАР Н.Б. 08 травня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 583/1650/16-ц про відібрання [PERSON] , [INFO] у батька [PERSON] та передання його матері [PERSON] . 08.05.2019 року старшим державним виконавцем Охтирського відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області на адресу позивача направлено вимогу про виконання, відповідно до якої [PERSON] [INFO] о 14 годині мав передати [PERSON] дитину [PERSON] , [INFO] /а.с.29/. В ході проведення зазначених вище виконавчих дій 10.05.2019 року у присутності представника органу опіки і піклування ЗАЙЦЕВОЇ Н.Г. у дитини [PERSON] стався нервовий зрив, він плакав, кричав, щоб мати від нього відійшла, що призвело до необхідності втручання медичного працівника. Після цього [PERSON] вийшла з будинку, залишивши Артура з учасниками виконавчих дій, під час проведення яких порушень громадського порядку сторонами у вигляді підбурювання не було. З даного приводу старшим державним виконавцем складено відповідний акт /а.с.30/. Матеріали виконавчого провадження містять письмові пояснення, надані учасниками виконавчих дій від 10.05.2019 року, які відповідають змісту вищезазначеного акту, зокрема пояснення [PERSON] , з яких вбачається, що їй був наданий доступ до сина, але вона його не забрала, оскільки дитина почала плакати, після чого вона вийшла з будинку. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні медичними довідками за 20.05.2019 року та за 31.05.2019 року, відповідно до яких [PERSON] , 2008 року народження, 10.05.2019 року надавалася медична допомога у зв`язку з гострою реакцією на стрес, в подальшому [PERSON] встановлено діагноз: астено-невротичний синдром на тлі стресової ситуації /а.с.85,86/. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що його син [PERSON] фактично проживає разом з ним, знаходиться на його утриманні, він одноособово займається вихованням сина, між ними установилися сталі сімейні відносини, натомість відповідачка не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться станом його здоров`я та успіхами у навчанні, не підтримує ніяких стосунків з сином, навіть не телефонує йому. Незважаючи на відсутність перепон у спілкуванні, відповідачка самоусунулася від виховання сина. Ставлення до матері у дитини залишилося незмінним і на даний час дитина бажає проживати разом з ним. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , пояснили, що були присутні під час виконавчих дій, коли [PERSON] намагалась забрати сина [PERSON] , спостерігали за негативною реакцією малолітньої дитини. Зазначили, що [PERSON] проживає разом з батьком, має охайний зовнішній вигляд, відвідує школу, доглянутий, задоволений, в той час як з рідною матір`ю ані спілкуватись, ані жити разом категорично заперечує, а тому проживання разом з батьком відповідає інтересам дитини. Вислуханий в судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що проживає разом з батьком, де почувається комфортно, має багато друзів, відвідує гуртки з дзюдо та фізпідготовки, готується стати кадетом, не бажає жити з матір`ю, має сумні спогади про життя та спілкування з нею. Спеціаліст [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала з класом, в якому навчається [PERSON] , зазначила, що останній має адекватну самооцінку, самостійно формує свою думку, комфортно почуває себе з батьком, матір дитини до адміністрації школи не зверталась, вважала, що в інтересах дитини визначити її місце проживання разом з батьком. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно приписів ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки і піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як вбачається з довідки № 145, виданої 13.05.2019 року Височанським старостинським округом виконавчого комітету Чернеччинської сільської ради [PERSON] , 1972 року народження проживає у [ADDRESS] разом з сином - [PERSON] , 2008 року народження. Згідно довідки-характеристики за місцем проживання характеризується позитивно /а.с.37, 38/. З 10.08.2018 року [PERSON] працює в Полтавському ВБР БУ «Укргазбуд» на посаді помічника бурильника 4 розряду ЦІТС, що підтверджується довідкою з місця роботи № 98-1330 від 21.05.2019 року та має стабільний дохід у виді заробітної плати, розмір якої за період з листопада 20918 року по квітень 2019 року склав 94036, 88 грн. /а.с.83,84/. Відповідно до сертифіката про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 17.07.2018 року серії 1ОААЕ № 212232 та сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду від 19.08.2019 року серії 2 [NUMBER] [PERSON] визнаний здоровим /а.с.36/. За обліками МВС [PERSON] ,, [INFO] на території України станом на 28.09.2018 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою серії ААА № 0426170, виданої Департаментом Інформації МВС України /а.с.82/. Крім того, з довідки Височанського навчально-виховного комплексу: загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - дошкільного навчального закладу Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 19.06.2019 року вбачається, що [PERSON] сам виховує сина [PERSON] - учня 4 класу. Мати, [PERSON] , не приймає участі у вихованні свого сина /а.с.84/. Відповідно до частин 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так з висновку органу опіки і піклування (виконавчого комітету) Охтирської міської ради № 01-22/2827 від 11.09.2019 слідує, що [PERSON] на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] із співмешканкою [PERSON] , її матір`ю [PERSON] та з сином [PERSON] у квартирі, яка належить [PERSON] , хоча успадкував частину житлового будинку після смерті своїх батьків, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Між батьком та сином склалися тісні та дружні стосунки. Дитина проживає з батьком останні три роки та до матері повертатися категорично не бажає, посилаючись на грубе до нього ставлення з боку останньої та його сестри. Батько повністю піклується про утримання, виховання та навчання дитини, у свою чергу [PERSON] виявляє бажання і надалі проживати з батьком. Разом з тим, [PERSON] на даний час офіційно працює у Польщі, де знаходиться зі своєю донькою Софією. Таким чином, за висновком органу опіки і піклування Охтирської міської ради визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] відповідатиме найкращим інтересам дитини /а.с.99-101/. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що мати дитини неналежно виконує батьківські права, а також приймаючи до уваги ту обставину, що малолітній [PERSON] звик до спілкування з позивачем, відчуває до них прихильність, у добровільному порядку вирішити питання щодо місця проживання дитини не вдалося можливим, тому з урахування висновку органу опіки і піклування, якими рекомендовано визначити місце проживання дитини з батьком, а також створення останнім належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, суд дійшов обґрунтованого висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] про залишення проживати з батьком малолітньої дитини, що відповідає найкращим інтересам останнього. Судом враховано, що протягом розгляду справи відповідачка не прибула в судове засідання, не подала будь-яких усних чи письмових заперечень на позовні вимоги, контакт з дитиною не налагодила. Суд вважає, що дитина не може бути заручником неприязних стосунків сторін по справі і останні повинні знайти підстави для унеможливлення психологічного травмування малолітньої дитини, яка повинна виховуватися у любові до близьких і відчувати цю любов від них. Доказів та доводів, які б спростовували встановлені у справі обставини та висновки суду, сторони не надали. Питання про судові витрати підлягає вирішенню на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved