Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

16.02.2018 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 18.07.1992 року. У даному шлюбі у них народилась двоє синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось через різні погляди на шлюб та сім»ю, у зв»язку з чим у них часто виникали сварки. Разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сім»я існує лише формально, примирення між ними неможливе. Тому просить позов задовольнити. 28.02.2018 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. 17.05.2018 року провадження у справі зупинено, надано сторонам строк два місяці для примирення. 06.08.2018 року поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Сторони у судове засідання не з'явилися. 24.09.2018 року до суду надійшла письмова заява відповідача про розгляд справи у його відсутності, просить прийняти рішення про розірвання шлюбу. Позивачка через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій зазначила, що позов підтримує, просить справу розглянути у її відсутності. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. Розглянувши заяви сторін. Оцінивши докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.07.1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом ЗАГС Червоноградського міськвиконкому Львівської області. Від спільного подружнього життя у сторін є син [PERSON], [INFO], який досягнув повноліття та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження Серії [NUMBER]. За визначенням ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Виходячи з обставин, встановлених в судовому засіданні, умов проживання сторін та взаємовідносин у шлюбі, небажання позивача продовжувати шлюб, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідача у користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved