Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

16.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій вона просить: визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок № 24, житловою площею - 35,9 кв.м. з надвірними спорудами, що знаходяться у м. Харкові по вул. Чкалова на земельній ділянці площею 600 кв.м. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що нажите майно у період шлюбу сторони поділили у добровільному порядку, однак у період шлюбу позивачем було придбано оспорюваний житловий будинок, проте позивач вважає, що цей будинок не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він був придбаний виключно за її особисті грошові кошти, подаровані їй матір'ю - [PERSON], а не за спільні кошти. На підтвердження вищевказаного позивач зазначила, що відповідач за час перебування у шлюбі з [PERSON] ніде не працював, не мав доходу, майна. Позивач також мала незначні доходи, тому придбати спірний будинок за кошти сімейного бюджету не могла. Оскільки кошти на придбання приміщення були отримані від продажу її особистої власності - [ADDRESS], яка у свою чергу була придбана на подаровані їй матірю кошти, які остання отримала від продажу своєї особистої квартири [ADDRESS]. Враховуючи викладене, позивач просила визнати за нею право приватної власності на спірний будинок. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала, надала пояснення відповідно до викладених в позові вимог та надала суду нотаріально посвідчену заяву [PERSON], який позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення не заперечував, справу просив слухати за його відсутності. [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, 18 березня 2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №113. /а.с.4/ Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2002 року АЕК №794467, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було продано [ADDRESS]. /а.с. 5/ Згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.07.2002 року, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], [PERSON] було продано [ADDRESS]. /а.с. 6/ За договором купівлі-продажу від 23.07.2004 року, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], [PERSON] було продано [ADDRESS]. /а.с. 7/ Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] спірний будинок придбала за грошові кошти, які були отримані внаслідок продажу квартири, що була її приватною власністю, а також грошових коштів, що були подаровані їй матір'ю. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина 1 ст. 60 ЦПК України). Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 липня 2015 року № 6-612цс15. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на майно, набуте за час шлюбу, а саме спірне житлове приміщення - підлягають задоволенню. Враховуючи, що позов задоволений, то з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 3307 грн. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved