Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

16 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку Донецької області про визнання відмови неправомірною, витребування належно оформленої трудової книжки, довідки про роботу, про суму заборгованості по заробітній платі, про нараховані суми і належні при звільненні, про заробітну плату за шість місяців перед звільненням, табелів обліку робочого часу з липня 2014 року по листопад 2014 року, про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати, витребування наказу про звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, вихідної допомоги, моральної шкоди, визнання відсутності на роботі як простій, зобовязання провести оплату цього часу простою, зобовязання провести фінансування видатків на проведення необхідних виплат. Згідно ухвали Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2015 року зазначена цивільна справа направлена за підсудністю до Словянського міськрайонного суду Донецької області. Справа надійшла на розгляд 23 листопада 2015 року і прийнята у провадження суду. Позивачка не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, посилаючись на виїзд для проживання у Львівську область, подала письмове клопотання від 21 грудня 2015 року про підтримку позовних вимог та про проведення розгляду справи у її відсутність.(т.2 а.с.65-66) Про час та місце судового розгляду вона належним чином повідомлена, тому суд вважає можливим провести розгляд справи по суті у відсутність позивачки. ( т.2 а.с.78,81,92,94,99,102,126 ) Після звернення до суду із позовом [PERSON] неодноразово уточнювала заявлені позовні вимоги, які остаточно нею викладені у тексті позовної заяви від 08 квітня 2015 року. ( т.1а.с.167-181) У цій позовній заяві нею було зазначено про те, що вона працювала на посаді головного спеціаліста юридичного сектора у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку Донецької області з 10.07.2006 року. Зазначене відділення виконавчої дирекції Фонду відповідно до Положення про відділення, затвердженого наказом управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області від 11.05.2011 року № 284, здійснює на території м. Харцизька, м. Зугреса, м. Іловайська Донецької області державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування від нещасних випадків це некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням. Управління Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснюється на паритетній основі державою, представниками застрахованих осіб і роботодавців. Безпосереднє управління Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснюють його правління та виконавча дирекція. Згідно з вимогами абзацу четвертого ст. 18 Закону робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах та містах обласного значення. Управління виконавчої дирекцій Фонду є підзвітними керівництву виконавчої дирекції Фонду. Правління Національного банку України постановою від 06.04.2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій» зобовязало банки України, небанківські установи та національного оператора поштового звязку, які є учасниками платіжних систем, призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою. За даними Державної казначейської служби України (далі- ДКСУ ) управління ДКСУ в м. Харцизьк Донецької області відключене з липня 2014 року від Інформаційно-телекомунікаційної системи ДКСУ ( далі- ІТС ДКСУ ). Виконавча дирекція Фонду проводить фінансування видатків на рахунки безпосередньо відділень виконавчої дирекції Фонду у Донецькій області тільки в тих населених пунктах, які контролюються українською владою та в яких працюють управління ДКСУ, які підключені до ІТС ДКСУ. З початку проведення антитерористичної операції на території Донецької області ( далі-АТО ) до 17.10.2014 року позивачка продовжувала виконувати свої функціональні обовязки у відділенні виконавчої дирекції Фонду у м. Харцизьку, залишалася на цій території та намагалася зберегти трудові відносини з роботодавцем. Згідно зі ст. 34 КЗпП України простоєм вважається призупинення роботи, викликане не тільки відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, але й невідворотною силою або іншими обставинами. Вважає, що події, що відбуваються в зоні АТО, є невідворотними (непереборними )повязані з веденням бойових дій, не залежать від волі працівників і зумовлюють призупинення роботи на підприємстві заради збереження їх життя та здоровя та навколишнього середовища. Стаття 113 КЗпП України не передбачає обовязку працівника попереджати роботодавця про початок простою, якщо він оголошується на всьому підприємстві (структурному підрозділі ).У такому випадку роботодавець зобовязаний вжити заходів щодо видання відповідного наказу та ознайомлення з ним усіх працівників. Відсутність наказу роботодавця про початок простою та тривала невиплата заробітної плати, що є порушенням статті 1 Закону України « Про оплату праці», змусили позивачку прийняти рішення про необхідність її переведення на роботу у відділення ВД Фонду соціального страхування у м. Димитрово Донецької області, яке знаходиться на території підконтрольній українській владі (де вона змогла б отримувати заробітну плату ), а у подальшому і про звільнення, оскільки при таких порушеннях виконання трудових обовязків стало неможливим, і іншого виходу, крім як звільнення, вона не мала. 08.10.2014 року позивачка звернулася до роботодавця з письмовою заявою про переведення її на роботу у відділення ВД Фонду соціального страхування у м. Димитрово Донецької області, яке знаходиться на території підконтрольній українській владі. Дана заява про переведення була зареєстрована в канцелярії відділення ВД Фонду у м. Харцизьку Донецької області за № 01-05/03-2535 від 08.10.2014р. з відповідною позначкою на її копії, погоджена з начальником відділення ВД Фонду у м. Харцизьку Донецької області [PERSON] та передана ним особисто до управління ВД Фонду в Донецькій області до м. Маріуполя Донецької області. Однак роботодавець проігнорував її заяву, не давши на неї ніякої відповіді. Тому, у звязку з тривалим неотриманням заробітної плати та знаходженням у скрутному становищі вона вимушена була 14.10.2014 року відкликати свою вищезазначену заяву про переведення та написати заяву про звільнення з роботи на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку на підставі статті 44 КЗпП України та розділу І пункту 8 колективного договору та визначила строк розірвання трудового договору як 17.10.2014 року. В заяві про звільнення з роботи вона також просила письмово повідомити її про нараховані суми, які належать їй при звільненні, та виплатити їх в день звільнення відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України. Заява про звільнення з роботи була погоджена з начальником відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Харцизьку Донецької області, в якому позивачка безпосередньо працює, та передана ним особисто до м. Маріуполя Донецької області, про що є відмітка в журналі реєстрації вихідних документів відділення під № 01-05/03-2552 від 14.10.2014 року. Обидві заяви ( про переведення та звільнення) підлягали направленню до міста Маріуполя, бо Управління ВД Фонду в Донецькій області власним наказом від 08.08.2014 року № 310 перевело частину апарату управління на роботу до цього міста, посилаючись в тексті наказу, як на підставу його видання, на Розпорядження Голови Донецької облдержадміністрації від 29.07.2014 року № 590 « Про організацію роботи Донецької облдержадміністрації та її структурних підрозділів в умовах проведення АТО», незважаючи на те, що управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області не є структурним підрозділом Донецької облдержадміністрації. В наказі управління від 08.08.2014 року № 310 «Про організацію роботи управління ВД Фонду в умовах проведення АТО» роботодавець не конкретизує яка саме частина апарату управління переводиться до м. Маріуполя (з якими саме функціями), взагалі відсутня інформація про організацію роботи відділень виконавчої дирекції Фонду, працівники яких залишаються виконувати свої трудові обовязки в небезпечних для життя та здоровя умовах, питання оплати їх праці. У цьому наказі лише чітко прописана поштова адреса нового місця перебування частини апарату управління та електронна адреса для відправки відділеннями сканованих листів. У звязку з виниклими у позивачки питаннями щодо оформлення її звільнення з роботи, ознайомлення з наказом, місця зберігання трудової книжки, виплати заборгованості по заробітній платі в період з 14.10.2014 року по 17.10.2014 року вона неодноразово намагалася дізнатися про це від керівництва відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Харцизьку та управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області, але належної відповіді не отримала. Крім того, спілкування з працівниками управління було ускладнено тим, що відбувалося в умовах, коли у відділенні виконавчої дирекції Фонду у м. Харцизьку були відключені міжміський звязок, електронна пошта та існували інші негативні явища бойових дій. Саме ці обставини змісили її звернутися на Урядову «гарячу лінію» за безкоштовним мобільним номером 0-800-507-309, щоб отримати допомогу у вирішенні питання належного оформлення роботодавцем її звільнення з роботи, отримання від нього трудової книжки, заборгованості по заробітній платі, щоб якомога скоріше покинути зону АТО і працевлаштуватися на іншій території України, підконтрольній українській владі. Її звернення були зареєстровані 09.10.2014 року під № СА-2591114 та 17.10.2014 року під № СА-2615291 та направлені на розгляд до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Також 16.10.2014 року позивачка звернулася з письмовою заявою до начальника відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Харцизьку про видачу їй на підставі статей 49, 116 КЗпП України довідок про суму заборгованості по заробітній платі, суму, належну їй при звільненні з роботи, та заробітну плату за шість місяців перед звільненням з роботи. Вищезазначена заява була зареєстрована в журналі реєстрації внутрішніх документів відділення під № 295 від 16.10.2014 року. У відповідь на її прохання надати всі необхідні довідки про заробітну плату начальник відділення листом під № 01-03/15-2580 від 16.10.2014 року повідомив про те, що у звязку з відсутністю бухгалтера у відділенні всі довідки про заробітну плату їй будуть видані в управлінні в день звільнення 17.10.2014 року. Окрім того, 16.10.2014 року начальником відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Харцизьку був виданий наказ під № 92 про направлення позивачки 17.10.2014 року до управління до м. Донецька для отримання трудової книжки у звязку із звільненням з роботи. На підставі цього наказу у відділенні їй був виданий маршрутний лист № 47, в якому зазначена дата та мета її поїздки до управління. 17.10.2014 року о 8-40 годині ранку, відмітившись у журналі реєстрації залишення службового приміщення відділення, позивачка направилася рейсовим автобусом до управління до м. Донецька, про що має фіскальний чек автостанції м. Харцизька № 113120.По прибуттю до управління на її вимоги про видачу наказу про звільнення, трудової книжки та довідок про заробітну плату перший заступник начальника управління [PERSON] повідомив, що йому невідомо про існування наказу про її звільнення, у звязку з чим бухгалтерія управління не може видати їй довідки про заробітну плату, а керівництвом управління всі трудові книжки працівників вивезені до м. Маріуполя. На її запитання щодо підстав вивезення трудових книжок працівників за межі місця зберігання в період бойових дій через декілька блокпостів без оформлення наказу, попередження працівників, отримання їх письмової згоди [PERSON] відповіді їй не надав. Також вона була позбавлена можливості отримати в управлінні завірену роботодавцем копію трудової книжки відповідно до п. 2.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом [PERSON] праці України, [PERSON] юстиції України, [PERSON] соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58. В кінці робочого дня 17.10.2014 року роботодавець усно повідомив позивачку про те, що ним не встановлено будь-яких порушень трудового договору або колективного договору, тому немає підстав для її звільнення з роботи за частиною 3 статті 38 КЗпП України, а в тім, що позивачка чотири місяці не отримує заробітну плату є провина відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Харцизьку Донецької області, яким не вжито будь-яких заходів щодо цього питання. Їй було рекомендовано подати нову заяву про звільнення за іншою правовою підставою за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Переписувати заяву на звільнення позивачка відмовилася і відповідно до проїзного документу, а саме фіскального чеку № 195519 автовокзалу Південний м. Донецька в 16 годин 50 хвилин вона виїхала до м. Харцизька ( в день звільнення 17.10.2014 року вона перебувала у приміщенні управління виконавчої дирекції з 10 години ранку та до кінця робочого дня пятниці - до 16-00 години, факт її перебування в управлінні засвідчений в маршрутному листі № 47 особистим підписом першого заступника начальника управління [PERSON]О.). Вважає, що в день звільнення з роботи 17.10.2014 року роботодавець безпідставно та незаконно в порушення вимог ст. ст. 44, 47, 49, 116 КЗпП України не видав їй належно оформлену трудову книжку, не провів з нею розрахунок, не видав на її запити довідки про заробітну плату, та застосував до неї психологічний тиск, рекомендуючи подати заяву про звільнення за іншою правовою підставою, а заперечення роботодавця проти звільнення її з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України є незаконними. Підтвердженням того, що відповідачі не проявили належної дбайливості щодо виплати заробітної плати впродовж чотирьох місяців і не розрахувалися з нею при звільненні є копія листа Виконавчої дирекції Фонду під № 63-С-03-1 від 24.10.2014 року. Крім того, Ощадний банк України, в якому відкриті розрахункові рахунки працівників відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Харцизьку, постійно працював і не припиняв роботу під час АТО. Однак Виконавчою дирекцією Фонду разом з керівництвом управління в Донецькій області з липня 2014 року по жовтень 2014 року не було опрацьоване питання щодо погашення заборгованості по заробітній платі працівників відділення у м. Харцизьку через робочі органи виконавчої дирекції Фонду у Донецькій області, які обслуговуються управліннями ДКС, що підключені до інформаційно-телекомунікаційної системи ДКСУ. Під час розгляду судом справи позивачкою [PERSON] 18 та 24 лютого 2016 року електронною поштою на адресу суду були надіслані письмові доповнення до позовної заяви від 04 та 23 лютого 2016 року відповідно, згідно яких нею було зазначено про те, що роботодавець Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області достатнім чином було проінформовано про її добровільний намір на розірвання трудового договору по заяві від 14 жовтня 2014 року, бо: нею було подано відповідну письмову заяву про це, яка була розглянута начальником Відділення виконавчої дирекції фонду [PERSON], про що свідчить його резолюція «не заперечую..», ця заява у порядку виконання наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області від 08 серпня 2014 року № 310 була надіслана на адресу роботодавця за порядком, існуючим на той час - шляхом направлення електронного листа на адресу роботодавця; 17 жовтня 2014 року при особистому прибутті до адміністративної будівлі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, яке розташоване у місті Донецьку, їй не було повідомлено про відсутність оригіналу її заяви. Крім того, особисто привезти заяву на звільнення від 14 жовтня 2014 року до відділу кадрів вона не мала змоги, бо місце розташування такого відділу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області їй було невідомо, враховуючи те, що у наказі Управління виконавчої дирекції Фонду № 310 від 08 серпня 2014 року це не було обумовлено, також вона не мала грошей на проїзд, а пересування до міст Донецька або Маріуполя у жовтні 2014 року було небезпечним з урахуванням проведення АТО. Звернення начальника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку Донецької області 14 жовтня 2014 року з листом до начальника Управління з питання надання допомоги у підрахунку сум виплат звільненим працівникам також є доказом інформованості роботодавця про її бажання звільнитися, а надана Добропільському міськрайонному суду скан-копія її заяви від 14 жовтня 2014 року про звільнення засвідчена записом «Згідно з оригіналом» та засвідчена печаткою Управління, що свідчить про наявність у роботодавця оригіналу такої заяви.( т.2 а.с.116-118, 128-130) Посилаючись на положення Конституції України, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», статті 2,34,38,44,47-49,113,115-117, 233,235 та 237-1 КЗпП України, статті 15,16 та 23 ЦК України позивачка просила суд: 1) визнати відмову роботодавця - Управління виконавчої дирекції Фонду звільнити 17.10.2014 року працівника [PERSON] неправомірною; 2) витребувати у Відділенні виконавчої дирекції Фонду довідку про роботу, про суму заборгованості по заробітній платі, про нараховані суми, належні їй при звільненні, про заробітну плату за шість місяців перед звільненням для центру зайнятості, табелі обліку робочого часу з липня 2014 року по листопад 2014 року; 3) стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду суму компенсації за затримку виплати заробітної плати у сумі 290,78 гривень; 4) витребувати із Управління виконавчої дирекції Фонду наказ про її звільнення з роботи за ч.3 ст. 38 КЗпП України і вважати днем звільнення з роботи день ухвалення рішення суду; 5) витребувати із Управління виконавчої дирекції Фонду належно оформлену трудову книжку; 6) стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду середній заробіток за весь час затримки розрахунку і видачі трудової книжки, починаючи з 17.10.2014 року по день ухвалення рішення суду у сумі 19 112,52 гривень; 7) стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду суму вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України у сумі 9869,58 гривень; 8) стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду завдану моральну шкоду у сумі 113400,00 гривень; 9) кваліфікувати її відсутність на роботі у звязку з активною фазою антитерористичної операції у період з 18 серпня 2014 року по 03 жовтня 2014 року як простій і зобовязати Управління виконавчої дирекції Фонду оплатити час простою в розмірі середнього заробітку відповідно до вимог ч.3 ст. 113 КЗпП України у сумі 5326,44 гривень; 10) зобовязати Виконавчу дирекцію Фонду провести фінансування видатків на виплату їй компенсації за затримку виплати заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку і видачі трудової книжки, вихідної допомоги, середнього заробітку за час простою, суми моральної шкоди. Представники Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ( далі-Виконавчої дирекції фонду), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області (далі-Управління виконавчої дирекції фонду), Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку Донецької області ( далі-відділення виконавчої дирекції фонду) [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі довіреностей, у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, на обгрунтування яких послалися на письмові заперечення, які були раніше надані суду( т.2 а.с.73,74,75,87,88,89, т.1 а.с. 86-91, 149-151 ). Представниками відповідачів було зазначено про те, що Виконавчою дирекцією Фонду не визнаються вимоги щодо покладання зобовязання провести фінансування видатків на виплату [PERSON] компенсації за затримку виплати заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку і видачі трудової книжки, вихідної допомоги, середнього заробітку за час простою, суми моральної шкоди, бо робочими органами Виконавчої дирекції Фонду, згідно положень Закону України №1105-XIV від 23.09.1999 р. « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Ці робочі органи є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Гербу України та своїм найменуванням. Таким чином, Виконавча дирекція Фонду не є роботодавцем для [PERSON], немає жодних зобовязань перед нею, не порушувала та не могла порушити прав та законних інтересів позивачки, а відповідно не може зазнавати правових наслідків за не виконання неіснуючих зобовязань. Позивачка [PERSON] з 10.07.2006 року перебуває у трудових відносинах з Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Харцизьку Донецької області і по цей час працює на посаді головного спеціаліста юридичного сектора цього відділення і її не звільнено у звязку з відсутністю її належно оформленої письмової заяви про звільнення. Відсутність такої заяви на звільнення і є підставою для неможливості винесення наказу про її звільнення з займаної посади. Визнають, що позивачкою 14.10.2014 р. подавалася заява про звільнення, але така заява надійшла до Управління виконавчої дирекції фонду у вигляді сканованої копії, без електронного цифрового підпису, тому начальником Управління і накладено резолюцію на ній, що заява підлягає розгляду після надходження заяви за відповідною формою. Враховуючи те, що за станом на 17.10.2014 р. до Управління виконавчої дирекції фонду не надійшло оригіналу такої заяви [PERSON], тому не було законних підстав для винесення наказу про звільнення позивачки. Після 17.10.2014 р. начальник Управління виконавчої дирекції фонду повідомив про те, що [PERSON] з 20.10.2014 р. не зявляється на роботу, на телефоні дзвінки не відповідає, за місцем проживання її не виявлено. На весь час проведення АТО Відділення виконавчої дирекції фонду у м. Харцизьку продовжувало працювати і простій не оголошувався, а позивачка, які і інші працівники відділення про початок простою Управління виконавчої дирекції фонду не повідомляли, тому є незаконними вимоги позивачки щодо кваліфікації її відсутності на робочому місці з 18.08.2014р. по 03.10.2014 р. як простій та покладання зобовязання провести оплату такого часу у сумі 5\~326,44 грн. Відсутність законних підстав для видання наказу про звільнення [PERSON] з роботи і було підставою для невидачі їй трудової книжки, яка видається тільки у разі звільнення, не проведення відповідних записів про підстави її звільнення, не проведення остаточного розрахунку з нею, не виплати вихідної допомоги. У порядку виконання [PERSON] соціальної політики України від 08.07.2014 р. « Про збереження місця роботи працівників, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції або залишаються у таких районах», Управлінням виконавчої дирекції фонду видано наказ про збереження робочого місця працівникам, які не мають змогу вийти на роботу у звязку з проведенням АТО і такі працівники не можуть бути звільнені за прогул. Саме тому, відносно позивачки у табелях обліку робочого часу з 20.10.2014 року зазначається позначка «і» - інші причини неявки, її не звільнено за прогул та не нараховано заробітну плату з цієї дати. У січні 2015 року на її картку було погашено заборгованість по заробітній платі з липня 2014року по жовтень (за 10 робочих днів у цьому місяці) 2014 року у сумі 1956 грн., які нею були отримані у лютому 2015 року. Проведення таких дій стало можливим лише тоді, коли [PERSON] було надано довідку переселенця. Представники відповідачів не заперечували про необхідність надання довідки про заробітну плату за 6 місяців для центру зайнятості, як не заперечували і проти видачі довідок про її роботу, про суму заборгованості та табелів обліку робочого часу з липня по листопад 2014 року, зазначивши, що ці документи ними уже були надані суду. Враховуючи те, що не було законних підстав для винесення наказу про звільнення [PERSON], то просили відмовити у задоволенні її позовних вимог щодо: визнання відмови звільнити неправомірною, витребування належним чином оформленої трудової книжки, витребування наказу про її звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, видачі довідки про нараховані при звільненні суми до виплати, стягнення на її користь середнього заробітку, компенсації, вихідної допомоги. Вважають, що законні права та інтереси [PERSON] не були порушені, їй не могла бути завдана моральна шкода, тому у цій частині позовних вимог також просили відмовити. Вислухавши пояснення представників відповідачів, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно наказу № 396-к від 05.07.2006 року позивачка [PERSON],[INFO], призначена провідним спеціалістом юридичного сектору Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку Донецької області, а згідно наказу № 898-к від 30.12.2008 року переведена головним спеціалістом юридичного сектора цього самого відділення у звязку зі змінами у штатному розписі відділення. ( т.1 а.с.63, 102-107). Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області №310 від 08 серпня 2014 року у звязку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції на період проведення АТО визначено місце роботи частини апарату управління в м. Маріуполь Донецької області. Визначено тимчасово офіційною адресою управління ВД Фонду: для отримання поштової кореспонденції: м. Маріуполь, Комсомольський бульвар,74; та зазначено електронну адресу для отримання електронної пошти. Запроваджено листування між управлінням та відділеннями Фонду, розробку та узгодження проектів наказів начальника управління в електронному порядку шляхом направлення листа у сканованому вигляді із відображенням підпису, дати, номера та печатки ( у разі необхідності). Зобовязано начальників відділень щодо направлення працівників для роботи в місце тимчасового перебування управління.(т.1 а.с.59-60, т.2 а.с. 127) Відповідно до Положення про Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, затвердженого наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 203 від 21.03.2011року та Положення про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області, затвердженого наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області №284 від 11.05.2011 року, призначення на посаду та звільнення з посади працівників відділення здійснюється начальником управління на підставі подання начальника відділення ( т.1 а.с.32-40). 08 жовтня 2014 року [PERSON] на імя начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, з посиланням на політичну ситуацію, подана заява про переведення її на роботу у відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Димитров Донецької області. Зазначена заява була зареєстрована за вхідним номером 01-05/03-2535 та погоджена з начальником Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Харцизьку Донецької області, про що свідчить відповідна резолюція від 08.10.2014 року. ( т.1а.с. 41-42) 14 жовтня 2014 року [PERSON] на імя начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області було подано письмову заяву про відкликання цієї заяви, з причини її ігнорування і як свідчить резолюція на заяві вона була прийнята начальником Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харцизьку Донецької області [PERSON] та зареєстрована по вхідному № 01-05/03-2554. ( т.1 а.с.43) У цей же день, 14 жовтня 2014 року [PERSON] на імя начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області було подано письмову заяву про звільнення її з займаної посади за ч.3 ст. 38 КЗпП України з 17 жовтня 2014 року у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору щодо строків виплати заробітної плати. Заява зареєстрована за вхідним № 01-05/03-2552 та погоджена з начальником Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харцизьку Донецької області [PERSON], що підтверджується відповідною резолюцією від 14.10.2014 року.( т.1а.с. 44-46). Ці заяви [PERSON] від 14 жовтня 2014 року були надіслані електронною поштою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, що підтверджується матеріалами справи, а саме витягом з журналу вихідної кореспонденції Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харцизьку Донецької області та було визнано представниками відповідачів у судовому засіданні.( т.1а.с.47-48). 16 жовтня 2014 року [PERSON] подано письмову заяву до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харцизьку Донецької області , з посиланням на положення статей 49 та 116 КЗпП України, на видачу їй довідок: про суму заборгованості по заробітній платі та належну їй при звільненні, про заробітну плату за шість місяців перед звільненням для центру зайнятості, суми вихідної допомоги. Зазначена заява була зареєстрована за вхідним №295 та начальником відділення накладено резолюцію про необхідність надання відповіді. ( т.1а.с.49,50-51). Як свідчать відомості із матеріалів справи, зазначена заява була розглянута і заявнику розяснено, що керівництво Відділення виконавчої дирекції фонду звернулося до Управління виконавчої дирекції фонду з проханням проведення кваліфікованого розрахунку по довідкам , бо у відділенні відсутні спеціалісти сектору бухгалтерського обліку.( т.1а.с.52, т.2 а.с. 115) Згідно копії наказу начальника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харцизьку Донецької області № 92 від 16.10.2014 р. [PERSON] була направлена 17 жовтня 2014 року в Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області для отримання трудової книжки у звязку із звільненням 17 жовтня 2014 року, і маршрутний лист та копії проїзних квитків свідчать про її перебування у цьому Управлінні у місті Донецьку( т.1а.с.53, 54,55, 61-62) Судом під час судового розгляду було встановлено про відсутність будь-яких письмових документів щодо письмової відмови [PERSON] у її бажанні звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, що було визнано відповідачами у письмових запереченнях на позов та особистих поясненнях представників у судовому засіданні. Із тексту рукописної заяви [PERSON] від 14 жовтня 2014 року убачається про її бажання звільнення саме з цієї правової підстави, з причин невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору щодо строків виплати заробітної плати. Подальші дії по цій заяві: письмове погодження її з начальником відділення [PERSON], надіслання цієї заяви електронною поштою на електронну пошту Управління виконавчої дирекції фонду, письмове звернення начальника відділення [PERSON] до Управління 14 жовтня 2014 року з питання проведення працівниками бухгалтерії Управління остаточного розрахунку належних [PERSON] сум при звільненні, видання наказу про її відрядження до Управління ( м. Донецьк) саме з метою отримання нею трудової книжки при звільненні, оформлення відділенням та Управлінням маршрутного листа за день такого відрядження [PERSON], на думку суду, у сукупності свідчить про те, що начальником відділення [PERSON] було здійснено усі необхідні дії щодо зясування у останньої добровільності її наміру на розірвання трудового договору. Відсутність подання начальника відділення на звільнення [PERSON], як це передбачено Положенням про Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, затвердженого наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 203 від 21.03.2011року та Положенням про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області, затвердженого наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області №284 від 11.05.2011 року, не є підставою для відмови у такому звільненні, бо звільнення було погоджено з начальником відділення, про що свідчить його резолюція на заяві, тобто було дотримано процедуру звільнення. Доводи представників відповідачів про те, що позивачка [PERSON] зверталася з питання свого звільнення не по встановленій формі, тому відсутні підстави для її звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України, не приймаються судом до уваги з наступних підстав. Із заяви [PERSON] від 14 жовтня 2014 року вбачається, що підставою для свого звільнення з ч.3 ст.38 КЗпП України вона зазначила порушення роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору щодо строків виплати заробітної плати. Із матеріалів справи вбачається, що з боку роботодавця мало місце порушення умов виплати заробітної плати за період з липня 2014 року та станом на17 жовтня 2014 року заборгованість по заробітній платі складає 1956,62 грн., яка була перерахована на картковий рахунок позивачки платіжним дорученням №20 від 20 лютого 2015 року. Даний факт підтверджується матеріалами справи, а саме бухгалтерською довідкою та копією платіжного доручення. ( т.1 а.с.85,121,124,125) Відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Частиною 2 статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За таких обставин, суд приходить до висновку про встановлення факту того, що мало місце порушення з боку роботодавця умов трудового договору відносно [PERSON], що за заявою працівника є підставою для його звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України. Доводи представників відповідачів про те, що не доведено позивачкою факт належного подання відповідної заяви не приймається судом до уваги, бо спростовується фактичними обставинами по справі. Так, із матеріалів справи убачається, що 14 жовтня 2014 року відповідна заява на імя начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області була подана до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області, погоджена з його начальником, що підтверджується його відповідною резолюцією на вказаній заяві та електронною поштою направлено на адресу управління. Посилання представників відповідачів на те, що надіслана електронною поштою у сканованому вигляді заява про звільнення не може прийматися до розгляду по суті і не може бути врахована, не є слушними і не приймаються судом до уваги з наступних підстав. Згідно наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області №310 від 08 серпня 2014 року у зв`язку з проведенням АТО на території міста Донецька, було запроваджено листування між управлінням та відділеннями Фонду, розробку та узгодження проектів наказів начальника управління в електронному вигляді шляхом направлення листа у сканованому вигляді із відображенням підпису, дати, номера та печатки ( у разі необхідності).( т.1 а.с. 59-60, т.2 а.с.127). Згідно письмових інформацій щодо існуючого на жовтень 2014 року порядку листування між Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області та відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку Донецької області суду повідомлено про те, що згідно наказу Управління № 310 від 08.08.2014 року було визначено спрощену систему обміну інформацією між начальниками відділень та управлінням , яким було встановлено порядок листування між управлінням та начальниками відділень і який застосовувався для внутрішнього документообігу, а не працівників. Порядок організації діловодства у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку Донецької області, затверджений наказом відділення від 01.03.2013 р. № 20, оригінал якого на даний час знаходиться на непідконтрольній українській владі території відділення, що виключає можливість його надання суду. ( т.2 а.с.105,120,121) Згідно положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідженні та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що за станом на жовтень 2014 року згідно наказу Управління № 310 від 08.08.2014 року, між Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області та відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку Донецької області була запроваджена система електронного документообігу і саме таким порядком надіслання заяви [PERSON] від 14 жовтня 2014 року про її бажання звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, скористалося керівництво цього відділення, і в цьому не має провини працівника [PERSON] Суд вважає такими, що заслуговують уваги, як такі, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані відповідачами по справі, доводи позивачки [PERSON] про те, що 17 жовтня 2014 року при особистому прибутті до адміністративної будівлі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, яке розташоване у місті Донецьку, їй не було повідомлено про відсутність оригіналу її заяви. Крім того, особисто привезти заяву на звільнення від 14 жовтня 2014 року до відділу кадрів вона не мала змоги, бо місце розташування такого відділу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області їй було невідомо, враховуючи те, що у наказі Управління виконавчої дирекції Фонду № 310 від 08 серпня 2014 року це не було обумовлено, також вона не мала грошей на проїзд, а пересування до міст Донецька або Маріуполя у жовтні 2014 року було небезпечним з урахуванням проведення АТО. Незважаючи на те, що електронна копія заяви від 17 жовтня 2014 року не замінює її оригіналу, відповідачами не було надано суду будь-яких доказів того, що [PERSON] повідомлялася Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області у будь-якому способі про те, що її заява про звільнення може бути розглянута по суті лише після надання оригіналу такої заяви, у порядку виконання резолюції начальника цього Управління на копії заяви [PERSON] ( т.2 а.с.111-112) Під час судового розгляду не знайшов свого об`єктивного підтвердження довід позивачки [PERSON] про те, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області має оригінал її заяви від 17 жовтня 2014 року, тому і надало засвідчену печаткою копії такої заяви до Добропільського міськрайсуду Донецької області, по цій справі. ( т.1 а.с.163-165) Згідно пояснень представника відповідачів [PERSON] у судових засіданнях, ця копія заяви було зроблена з її копії, яка надійшла електронною поштою до Управління і враховуючи необхідність надання її до суду, копія була засвідчена печаткою Управління. Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі,оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], з урахуванням перебування у зоні АТО, було дотримано вимог щодо процедури та форми подання нею письмової заяви про своє звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області. Судом не приймаються до уваги доводи представників відповідачів щодо відсутності підстав для звільнення [PERSON] за ч.3 ст. 38 КЗпП України через відсутність вини роботодавця в порушенні умов трудового договору, оскільки згідно розяснень, викладених у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-34цс 13 від 22 травня 2013 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосуваннями судами під час розгляду справ, для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність причини такого порушення та його істотність. За таких обставин відмова роботодавця у звільненні працівника є неправомірною, тому позовні вимоги [PERSON] у цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи те, що на час вирішення спору судом позивачка [PERSON] не звільнена з роботи, тобто трудовий договір між сторонами не розірвано, то заявлені позивачкою позовні вимоги про витребування від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області: наказу про її звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України та зазначення днем її звільнення- день ухвалення судового рішення, належним чином оформленої її трудової книжки з відповідним записом, довідки про нараховані та належні їй при звільненні суми, довідки про заробітну плату за шість місяців перед звільненням для центру зайнятості, стягнення вихідної допомоги при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 9869,58 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки, починаючи з 17.10.2014 р. по день ухвалення рішення суду у сумі 19\~112,52 грн. є передчасними і не підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] і в частині кваліфікувати її відсутність на роботі у звязку з активною фазою антитерористичної операції у період з 18 серпня 2014 року по 03 жовтня 2014 року як простій та зобовязати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області оплатити час простою в розмірі середнього заробітку відповідно до вимог ч.3 ст. 113 КЗпП України у сумі 5326,44 гривень. Згідно положень частини 1 статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Із матеріалів справи убачається, що відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Харцизьку Донецької області у період з 18 серпня 2014 року по 03 жовтня 2014 року працювало, про що свідчать відомості табелів обліку використання робочого часу, в якому відображена відсутність [PERSON] з іншої причини (застосована позначка «і» ), і [PERSON] не попереджала про початок простою, наказ про простій не видавався, тому підстав для покладання зобовязання на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області провести оплату зазначеного періоду як простою, не вбачається.( т.1а.с. 127-129) Враховуючи те, що викладені у пункті 2 уточненої заяви від 08 квітня 2015 року як позовні вимоги [PERSON] фактично є клопотанням про витребування необхідних для вирішення справи доказів: довідки про роботу, про суму заборгованості по заробітній платі, табелів обліку робочого часу з липня 2014 року по листопад 2014 року, у цій частині прийняття судом рішення не потребується. Виходячи з того, що [PERSON] заявлені позовні вимоги про стягнення компенсації у звязку порушенням термінів виплати заробітної плати до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, а не до Відділення виконавчої дирекції Фонду, яке несвоєчасно провело виплату заробітної плати та згідно Положенню про відділення розпоряджається коштами, враховуючи положення статті 11 ЦПК України, підстав для стягнення такої компенсації з Управління не має, що не виключає права позивачки на звернення до суду з цими вимогами до належного відповідача. На обгрунтування заявлених на підставі положень статті 237-1 КЗпП України позовних вимог до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області про відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 113\~400 грн., [PERSON] зазначила про те, що у звязку із вчиненням відповідачами протиправних дій (бездіяльності ), невиконання умов трудового та колективного договорів і безпідставного систематичного порушення її прав, було завдано моральну шкоду, яка полягає в ігноруванні факту небезпеки для життя і здоровя працівників, які виконують трудові обовязки в зоні проведення активної фази антитерористичної операції, і не оголошення у звязку з цим простою в організації і невиплаті середнього заробітку за час простою відповідно до ч.3 ст. 113 КЗпП України ; в нехтуванні законних прав на заробітну плату з липня 2014 року, на звільнення з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, на отримання вихідної допомоги у звязку із звільненням за ч.3 ст. 38 КЗпП України; в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень роботодавця, що передували невиконанню ним своїх обовязків; у використанні відповідачами свого домінуючого положення, що призведе до вчинення ними протиправних дій ( бездіяльності ), які вони дозволяють собі здійснювати, з метою використання своїх можливостей для задоволення їх власних потреб; у спричиненому їй тяжкого психологічного шоку у момент, коли вона дізналась про відсутність наказу про звільнення, про невидачу трудової книжки, про вивезення трудової книжки до м. Маріуполя без законних підстав, про неможливість отримання копії трудової книжки, про відмову у видачі необхідних довідок про роботу і заробітну плату, про невидачу письмового повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні, і відмову їх виплатити. Дії відповідачів щодо порушення її прав у сфері трудових відносин принизили позивачку як людину, завдали моральної шкоди та призвели до моральних страждань та інших негативних наслідків. Поновлення прав вимагає від неї додаткових, раніше непередбачуваних зусиль по організації свого життя, для того, щоб гідно існувати. Порушенням прав завдано душевних страждань, вона постійно знаходиться в пригніченому стані, втратила спокій, її самопочуття та психологічний стан погіршився; вона вимушена витрачати час на те, щоб поновити свої порушені права. Через невидачу трудової книжки, необхідних довідок про заробітну плату, невиплату заробітної плати вона не має змоги покинути зону АТО, влаштуватися на роботу або хоча б стати на облік у центр зайнятості як безробітна на території, підконтрольній українській владі. Відповідачі своїми діями ( бездіяльністю) створили життєві умови, розраховані на повне фізичне та моральне знищення її як людини, принижена її професійна гідність. Вона позбавлена будь-яких засобів для власного існування, оскільки є людиною, в сімї якої немає інших працівників з самостійним заробітком та має на утриманні неповнолітню дитину. Відповідно до положень статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Особа, відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини факту порушення відповідачем трудових прав позивачки по справі, необхідність звернення їх за захистом порушених своїх прав до суду, суд визнає, що ці порушення трудових прав зумовили порушення нормальних життєвих звязків [PERSON], негативно відбилися на її психічному стані, змусили змінити спосіб життя та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином їй завдана моральна шкода. Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, і будь- яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд приймає до уваги конкретні обставини, ступінь порушених життєвих стосунків і характер додаткових зусиль для організації життя позивачки, характер та тривалість її моральних страждань у звязку з порушенням її прав, тому виходячи з принципів розумності та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, визначає розмір моральної шкоди на користь позивачки у сумі 500 грн., та вважає, що зазначена сума буде належною сатисфакцією завданої моральної шкоди. Таким чином заявлені позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню. З урахуванням п.11 Положення про Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області, затвердженого наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецької області №284 від 11.05.2011 року, яке передбачає, що відділення є юридичною особою, та часткового задоволення судом позовних вимог [PERSON], суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог позивачки у частині покладання зобовязання на Виконавчу дирекцію Фонду провести фінансування видатків на виплату їй компенсації за затримку виплати заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку і видачі трудової книжки, вихідної допомоги, середнього заробітку за час простою, суми моральної шкоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до статті 88 ЦПК України та Закону України « Про судовий збір» ( у редакції на час виникнення спірних правовідносин), якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial