Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

17.06.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: 1) стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 1000 грн.; 2) стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1500 грн.; 3) стягнути з відповідача судові витрати на загальну суму 6740,8 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 20.01.2020 року транспортний засіб ВАЗ LADA 2113, д/н [NUMBER] , яким користувався відповідач та який був припаркований біля відділення поліції у м. Зеленодольськ по вул. Святкова, внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху, а саме - транспортний засіб не був встановлений на ручне гальмо та самовільно покотився, було пошкоджено автомобіль позивача AUDI A6, д/н [NUMBER] . В зв`язку з визнанням відповідачем своєї вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди сторони скористалися своїм правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме - Європротокол, при цьому сторони дійшли згоди щодо вини відповідача у даній ДТП. Стосовно автомобіля, яким користувався відповідач, був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1533663 від 07.08.2019 року з АТ «ПРОСТО-страхування», при цьому розмір франшизи за вказаним договором складає 1000 грн. Листом від 30.03.2020 року АТ «ПРОСТО-страхування» повідомило позивача про прийняття рішення щодо виплати йому страхового відшкодування у розмірі 1605 грн. з відрахуванням франшизи, яку зобов`язаний сплатити відповідач. Позивач двічі звертався до відповідача з питання відшкодування йому збитків в розмірі 1000 грн., на що отримав негативну відповідь, що стало підставою для направлення відповідачу претензії, а потім - для звернення до суду з даним позовом. Враховуючи неправомірну поведінку відповідача, завдання шкоди автомобілю, невжиття відповідачем жодних заходів для відшкодування вищевказаного розміру збитків, позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінив в розмірі 1500 грн. та яку просить стягнути з відповідача. Також позивач просить стягнути понесені ним витрати на сплату судового збору та професійну правничу допомогу в розмірі 6740,8 грн. 19.06.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 21.07.2020 року до участі у справі у якості представника відповідача допущено адвоката Лантуха О.О. У визначений судом строк відзив на позовну заяву стороною відповідача не надано. У судовому засіданні представник позивача адвокат Нагорна В.С. позов підтримала з підстав, зазначених у позові, та додатково пояснила, що до цього часу завдані позивачу збитки не відшкодовано. Представник відповідача адвокат Лантух О.О. позов не визнав та пояснив, що дійсно 20.01.2020 року сталася ДТП з вини відповідача, внаслідок чого відповідачем було пошкоджено автомобіль позивача. Відповідач сплатив позивачу 1000 грн. за завдані збитки, але документів, що підтверджують здійснення вказаної оплати, відповідач не може надати. Просить відмовити у задоволенні вказаної вимоги в зв`язку з відшкодуванням збитків в добровільному порядку. В частині вимог про стягнення моральної шкоди також просить відмовити позивачу, оскільки позивачем та його представником не доведено факту завдання моральної шкоди та її розміру. Витрати на правничу допомогу, виходячи з ціни позову, вважає завищеними, відтак, просить відмовити у їх стягненні. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши надані вказаними учасниками справи докази, встановив наступне. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 20.01.2020 року в цей день о 15-05 год. сталася дорожньо-транспортна пригода в м. Зеленодольськ по вул. Святкова за участю транспортних засобів: AUDI A6, д/н [NUMBER] , водій та страхувальник [PERSON] , та ВАЗ LADA 2113, д/н [NUMBER] , водій [PERSON] , страхувальник [PERSON] , страхова компанія «ПРО100-страхування», номер полісу 1533663. Згідно вказаного повідомлення автомобіль, який перебував у користуванні відповідача, стояв на нерівній поверхні, в автомобілі вибило передачу та автомобіль покотився, а автомобіль, належний позивачу, був запаркований поруч. Внаслідок ДТП було пошкоджено ліву сторону заднього бампера автомобіля, що належить позивачу. Вказане повідомлення підписано обома учасниками ДТП без зауважень та учасники ДТП погодилися з наявністю вини у скоєнні даної ДТП в діях водія [PERSON] . При складанні вказаного повідомлення сторони керувалися приписами п.33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-УІ), відповідно до якого у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Вина відповідача [PERSON] у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнана представником відповідача в судовому засіданні та не оспорювалася відповідачем, тому вказана обставина не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України. Згідно повідомлення АТ «ПРОСТО-страхування» від 30.03.2020 року, направленого на адресу позивача, 07.08.2019 року між [PERSON]. та вказаним товариством було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1533663 відносно транспортного засобу «ВАЗ», н/з [NUMBER] . Розмір франшизи за вказаним полісом складає 1000 грн., яка не відшкодовується страховиком та має бути відшкодована заподіювачем шкоди відповідно до ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв`язку з чим виплата страхового відшкодування позивачу зменшена на розмір франшизи в сумі 1000 грн. та її розмір становить 1605 грн. Відповідно до ст.12 Закону № 1961-УІ розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Отже, страхувальником правомірно відмовлено позивачу у зменшенні страхового відшкодування на розмір франшизи в сумі 1000 грн. Згідно п.36.6 ст.36 Закону № 1961-УІ страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відтак, враховуючи вину відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було завдано збитки майну позивача, а саме - пошкоджено належний позивачу автомобіль, та приписи п.36.6 ст.36 Закону № 1961-УІ суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача збитків в розмірі 1000 грн., що складає розмір франшизи. Заперечення представника відповідача адвоката Лантуха О.О. в даній частині вимог суд відхиляє як безпідставні, оскільки в порушення вимог статей 12,13,81 ЦПК України стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту відшкодування завданої позивачу шкоди. Позивачем також заявлено вимоги щодо стягнення на його користь завданої йому моральної шкоди. Вирішуючи вказані позовні вимоги, суд виходить з наступного. За правилами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. П.3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до приписів ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що діями водія [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода, оскільки майно позивача було пошкоджене, при цьому відповідач, не зважаючи на визнання своєї вини у скоєнні ДТП, з часу його скоєння - 20.01.2020 року до дня ухвалення судового рішення не вжив жодного заходу для відшкодування завданих збитків, що змусило позивача 17.04.2020 року звернутися з претензією до відповідача, а в подальшому - звернутися за захистом своїх прав до суду. Відтак, внаслідок пошкодження майна під час дорожньо-транспортної пригоди та невжиття відповідачем заходів до відшкодування завданих збитків позивач зазнав негативних переживань, тобто такі дії відповідача спричинили моральну шкоду позивачу. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є підставною, однак, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до переконання, що розмір такої позивачем завищений, а тому, із врахуванням обставин справи вважає, що достатнім та справедливим є стягнення моральної шкоди на користь позивача у розмірі 500 грн. Згідно ст.264 ЦПК України суд повинен при ухваленні рішення вирішити питання як розподілити між сторонами судові витрати. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 545,93 грн. відповідно до розміру задоволених позовних вимог та витрати на правничу допомогу в розмірі 4500 грн., виходячи з наступного. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою та другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі № 723/3193/19-ц від 23.11.2020 року). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі № 734/2313/17 від 19.11.2020 року). На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, позивачем надано належним чином завірену копію договору, укладеного між адвокатом Нагорною В.С. та [PERSON] від 30 квітня 2020 року про надання правової допомоги, копії квитанцій до прибуткового касового ордера: № 13 від 07.04.2020 року про прийняття адвокатом Нагорною В.С. від [PERSON] коштів в сумі 600 грн. за послуги: аналіз документів, збір доказів, № 15 від 17.04.2020 року про прийняття адвокатом Нагорною В.С. від [PERSON] коштів в сумі 400 грн. за послуги: підготовка та направлення претензії, № 16 від 01.06.2020 року про прийняття адвокатом Нагорною В.С. від [PERSON] коштів в сумі 1100 грн. за послуги: складання позовної заяви з відшкодування шкоди внаслідок ДТП, № 17 від 01.06.2020 року про прийняття адвокатом Нагорною В.С. від [PERSON] коштів в сумі 3600 грн. за послуги: участь у судових засіданнях, орієнтовно 3 засідання, всього на суму 5700 грн., а також акти наданих послуг від 07 та 17 квітня, 01 червня 2020 року, зі змісту яких вбачається, що адвокатом Нагорною В.С. надано послуги, а клієнтом [PERSON] прийнято наступні послуги з правової допомоги: аналіз документів та надання усної консультації, збір доказів, підготовка та направлення претензії, складання позовної заяви про відшкодування частини матеріальних збитків та моральної шкоди, заданих ДТП. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню в розмірі 4500 грн. (600 грн.+ 400 грн. + 1100 грн. + 2400 грн.), оскільки наявними в матеріалах справи вищевказаними доказами доведено факт надання вищевказаних послуг позивачу, розмір витрат на правову допомогу доведений та документально обґрунтований і відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Разом з тим суд вважає за необхідне стягнути витрати на правову допомогу за участь представника позивача в судових засіданнях в розмірі 2400 грн., а не 3600 грн., оскільки вказаний представник брала участь у двох судових засіданнях.

Outcome: partial