Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

16 грудня 2016 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська звернувся позивач [PERSON] з вищевказаним позовом, посилаючись на слідуючи обставини. 29 квітня 2014 року [PERSON] позичила у нього грошові кошти у сумі 114 250 грн. та 1 200 євро, про що власноруч склала відповідну розписку про отримання вказаних сум із зобовязанням повернути до 29 квітня 2015 року. Вподальшому відповідачка порушила умови договору позики. Так, з порушенням обумовленого річного строку вона лише частково повернула борг, а саме в період до 23 червня 2015 року повернула 93\~000 грн., а потім 27 листопада 2015 року додатково повернула ще 10\~000 грн. Таким чином, станом на день звернення до суду заборгованість відповідачки за договором позики в національній валюті складає 11 250 грн., а заборгованість в іноземній валюті в розмірі 1\~200 євро залишається не сплачено. У звязку з наведеним, позивач звернувся до суду і просив стягнути на його користь з відповідачки загальну заборгованість за договором позики 44\~130 грн., яка складається із заборгованості в національній валюті 11\~250 грн. та в іноземній валюті 1\~200 євро, що за курсом НБ України на день подання позову 27 грн. 40 коп. за 1 євро складає 1\~200 х 27,40 = 32\~880 грн. В судовому засіданні позовні вимоги підтримані позивачем та його представником в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що позивачем не надано суду належних доказів отримання у нього відповідачкою вказаних грошових сум, аргументуючи це тим, що в борговій розписці від 29 квітня 2014 року відповідачкою не и відсутні дані про позикодавця. Суд, заслухав учасників процесу, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, визнав позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Стаття 1046 ЦК України встановлює, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позивач надав суду копію розписки (а.с.4), оригінал якої знаходиться у позивача і який оглянутий в судовому засіданні, відповідно до якої відповідачка [PERSON], що проживає за адресою [INFO], отримала суму 114\~250 грн. та 1\~200 євро на відкриття хлібобулочного цеху строком на один рік, до 29 квітня 2015 року. Розписка датована 29 квітня 2014 року, в ній є підпис позичальника та прізвище позичальника- «[PERSON]Д.». В судовому засіданні представник відповідачки не заперечувала, що вказана розписка дійсно виконана відповідачкою, однак представник відповідачки не підтвердила сам факт отримання грошей відповідно до умов, викладений відповідачкою в розписці. Суд, у звязку з вказаним, в процесі розгляду справи суд, у відповідності до п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України ухвалив визнання потрібним, щоб відповідачка дала особисті пояснення в суді. Відповідачка в суд не зявилась, особистих пояснень, заяв, окремо суду не направила. Сторона позивача вподальшому в процесі розгляду справи просила розглядати справу по суті за відсутності відповідачки, вважаючи, що суду надано позивачем достатніх доказів отримання відповідачкою саме у позивача вказаних в борговій розписці грошей. Представником відповідачки підтверджено згоду з розглядом справи по суті за відсутності відповідачки. З урахуванням позиції учасників процесу суд погодився з можливістю розгляду справи за відсутності відповідачки. Суд, навіть за відсутністю відповідачки, прийшов однозначно до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, які повністю підтверджують його позов. Стороною відповідача не заперечується факт написання боргової розписки від 29 квітня 2014 року саме відповідачкою. В судовому засіданні 13 березня 2017 року позивач був допитаний за його ж ініціативою в якості свідка, він був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань, приведений до присяги (а.с.36). В суді він наполягав, що на прохання відповідачки, яка працювала у нього менеджером, 29 квітня 2014 року він позичив їй вказану суму грошей, відповідно до боргової розписки від 29 квітня 2014 року. Гроші вона отримала у нього для ведення бізнесу (для відкриття хлібобулочних виробів), при укладанні договору позики, передачі грошей був присутній в тому ж приміщенні офісу громадянин [PERSON], якому було відомо про прохання відповідачки отримати вказані гроші за договором позики і що вподальшому відповідачка сплатила лише частку боргу. Стосовно відсутності прізвища позикодавця в борговій розписці від 29 квітня 2014 року позивач, при допиті в якості свідка логічно і аргументовано пояснив, що таке сталось не з його вини, що він повністю довіряв позичальниці [PERSON], вважав її добросовісною особою, і не надав значення щодо не написання нею його прізвища як позикодавця в розписці. Суд визнає такі пояснення достатньо логічними, правдивими, у суду немає підстав не довіряти позивачу. Більш того, відсутні також підстави не довіряти поясненням допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який дотепно і аргументовано розяснив, що це саме відповідачка просила у співробітників в офісі, де працює і свідок, гроші в борг, для відкриття хлібобулочного цеху, просила в тому числі і у нього ([PERSON]В.). Згоду надати відповідачці гроші в борг дав саме позивач. Свідок підтвердив, що він був присутнім в офісі і бачив, як сторони домовились про укладений договору позики, який вони оформили відповідною борговою розпискою, він бачив, що відповідачка при цьому отримала від позивача велику кількість грошей. Але вподальшому позивач постійно був стурбований тим, що відповідачка ухилялась від повернення грошей, повернула йому лише частину боргу. Пояснення свідка [PERSON] суд також визнає належними доказами, які підтверджують, що відповідачка отримала гроші в борг саме у позивача. Суд визнає аргументованою позицію сторони позивача, що незважаючи на те, що відповідачка у борговій розписці не вказала прізвище позикодавця, факт укладання саме сторонами вказаного договору позики повністю підтверджений. Зокрема приймаються до уваги як вірні посилання сторони позивача на те, що вказана боргова розписка знаходиться саме у позивача, також є доказом того, що саме у позивача отримала борг відповідачка. Приймаються до уваги і посилання сторони позивача на те, що відповідачкою не заперечується, що відносно неї були здійснені дії щодо шахрайства з використання боргової розписки від 29 квітня 2014 року, що вона не зверталась з такого приводу до правоохоронних органів, відкриття кримінального провадження нею не ініціювалось і таких проваджень не існує. Звертається увага і на те, що відповідачка не оспорює даного договору позики у відповідності до ст. 1051 ЦК України, що також свідчить про вимушеність відповідачки дотримуватись вибраної неї позиції, направленої на не визнання позову, із затягуванням строків повернення отриманого боргу. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За змістом ч.2 цієї норми при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може грунтуватись на свідченнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч.2 ст.58, ст.59 ЦПК). В борговій розписці не заперечується позичальником факт отримання грошей з вказівкою строку повернення боргу. Визнається, що підписання розписки позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики. Належним чином підписаний договір є доказом передання грошей від позикодавця до позичальника. Таким чином, факт підписання відповідачем договору позики є доказом отримання нею від позикодавця позивача [PERSON] позики у вказаній сумі. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази від\-повідно до вимог стст.57-60 ЦПК. Обставини, визнані сторонами, згідно із ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Дане положення кореспондується із ст.525 ЦК України у відповідності до якої одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Таким чином, відповідачка зобов`язана повернути позивачу не повернуту частину боргу. Розрахунок суми неповернутого боргу визнається вірним, зокрема враховується дійсний курс євро по відношенню до гривні станом на момент звернення до суду (а.с.20), а тому загальна сума, яка підлягає стягненню складає 44\~130 грн., яка складається із заборгованості в національній валюті 11\~250 грн. та в іноземній валюті 1\~200 євро, що за курсом НБ України на день подання позову 27 грн. 40 коп. за 1 євро складає 1\~200 х 27,40 = 32\~880 грн. відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., що підтверджено квитанцією від 16 грудня 2016 року (а.с.1) і вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved