Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

15 травня 2020 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Дніпровської міської ради до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва Ганна Олегівна, [PERSON] , про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, витребування земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проведення службового розслідування на виконання розпорядження міського голови від 22.01.2020 № 2-22/1-рк було виявлено наявність ряду підробних рішень Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, зокрема й рішення від 19.03.1998 № 540, яким надано приватному підприємцю [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,2704 га у приватну власність для будівництва багатоповерхового житлового будинку. Так, підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] стало рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року №540, який не мав повноважень на виділення земельних ділянок та прямо суперечить нормам чинного на момент його прийняття законодавства. Відповідно до протоколу № 3 засідання виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 540 від 19.03.1998 року мало назву «Про надання міському державному комунальному експлуатаційному підприємству «Дніпроміськелектротранс» питання щодо надання земельної ділянки у приватну власність [PERSON] не вирішувалося взагалі. Право приватної власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за [PERSON] на підставі підробного рішення ВК ДМР від 19.03.1998 року, номер запису про право власності: 33677755 та згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:04:186:0298 була відчужена на користь [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу № 180 від 21.02.2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , номер запису про право власності: 35614271, державний реєстратор - приватний нотаріус ДМНО Кейтельгіссер О.М. Таким чином, спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності з порушенням чинного законодавства поза волею Дніпровської міської ради, шляхом вчинення незаконних дій осіб, якими було підроблено рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року № 540, документація із землеустрою спірної земельної ділянки не була погоджена у встановленому законодавством порядку, Дніпропетровською міською радою дозвіл на розроблення такої документації не надавався. За викладених обставин, позивач просить: визнати недійсним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року № 540 «Про надання приватному підприємцю [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , земельної ділянки по [ADDRESS] у приватну власність для будівництва багатоповерхового житлового будинку»; витребувати від [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0, 2704 га, кадастровий номер 1210100000:04:186:0298, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1937242412101; припинити право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер 1210100000:04:186:0298, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1937242412101 та скасувати в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про державну реєстрацію права власності: за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), на підставі рішення ВК ДМР від 19.03.1998 № 540, номер запису про право власності: 33677755, державний реєстратор - приватний нотаріус ДМНО Андрєєва Ганна Олегівна; за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), на підставі договору купівлі- продажу № 180 від 21.02.2020, номер запису про право власності: 35614271, державний реєстратор - приватний нотаріус ДМНО Кейтельгіссер О.М.; визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер 1210100000:04:186:0298, у Державному земельному кадастрі, виключивши відомості щодо кадастрового номеру 1210100000:04:186:0298 з Державного земельного кадастру про права власності та речові права на земельну ділянку. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2020 року, для розгляду справи визначено суддю Мачуського О.М. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 15 липня 2020 року представником позивача було усунуто недоліки та ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 15 липня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального провадження. 25 серпня 2020 року до суду від представника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Божко В.В. надійшов відзив на позовну заяву в якій зазначено, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:186:0298, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , була здійснена 18.09.2019 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, до якої було долучено електронний документ, розробником якої є ФОП [PERSON] . Таким чином, замовником та розробником було введено в оману та подано документи, які не мали достовірну інформацію про розпорядче рішення, на підставі яких здійснено державну реєстрацію земельної ділянки. Також представ відповідача зазначила, що за таких обставин, позов є необґрунтованим, а тому просить відмовити у його задоволенні. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву та будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надала. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Треті особи представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва Г.О., [PERSON] в судове засідання в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі або відкладення розгляду справи не подавали. Суд, заслухавши думку учасників, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Статтями 1,2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави. У ст. 3 ЦК України\~передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України \~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дніпровська міська рада, відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (пункт 34 частини першої статті 26), органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Дніпровська міська рада вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин. Судом встановлено, що Розпорядженням Дніпровського міського голови № 2-22/1-рк від 22 січня 2020 року «Про проведення службового розслідування», визначено необхідність та порядок проведення службового розслідування стосовно незаконного вибуття земельних ділянок із комунальної власності територіальної громади міста з 22.01.2020 року у термін до двох місяців та створено склад відповідної комісії з проведення службового розслідування (а.с. 64 т. 1). Встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 540 від 19.03.98, приватному підприємцю [PERSON] , ІПН [NUMBER] надано земельну ділянку [ADDRESS] , загальною площею 0.2704 га, згідно з планом земельної ділянки у приватну власність за рахунок земель загального користування для проектування та будівництва багатоповерхового житлового будинку. Присвоєно відведеній земельній ділянці поштову адресу: [ADDRESS] . Згідно з Договором купівлі-продажу від 21 лютого 2020 року [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , від імені якого на підставі довіреності діє [PERSON] , продав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , земельну ділянку площею 0,2704 га, в межах згідно плану, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.43 т. 1) Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:04:186:0298, за адресою [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, зареєстровано та внесено відповідні записи: 15 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Андрєєвою Ганною Олегівною, на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 540 від 19.03.1998 року, за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; 21 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кейтельгіссер Олександрою Михайлівною, договору купівлі-продажу № 180 від 21 лютого 2020 року, виданого ПНДМНО Кейтельгіссер О.М., за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 36-38 т. 1) Відповідно до норм Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, чинного на момент надання земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 0,2704 га у власність приватному підприємцю [PERSON] , власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. У державній власності перебували всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськосподарських підприємств. Право на отримання земельної ділянки у власність із земель державної власності мали лише громадяни: безоплатно - для ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), для садівництва, дачного і гаражного будівництва; за плату передавалися у власність громадян для ведення селянського (фермерського) господарства земельні ділянки, розмір яких перевищує середню земельну частку. Згідно статті 67 Земельного кодексу України, (чинного на момент прийняття оспорюваного рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради), громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] стало рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 №540, яким передано земельну ділянку у приватну власність під будівництво багатоповерхового житлового будинку. Статтею 10 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XII (чинного на момент прийняття рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 № 540) встановлено, що до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить зокрема передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди. Статтею 17 Земельного кодексу України (чинного на момент прийняття рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 № 540) встановлено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Згідно статті 23 Земельного кодексу України, що діяв станом на надання земельної ділянки у приватну власність, право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Отже, рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 № 540 «Про надання приватному підприємцю [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] у приватну власність для будівництва багатоповерхового житлового будинку» прямо суперечить нормам чинного, на момент його прийняття, законодавства. Так, відповідно до висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державно реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції від 15 липня 2020 року, розглянувши скаргу Дніпровської міської ради від 31.01.2020 року № 1/11-95 на рішення від 15.10.2019 року № 49172606, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:186:0298, рекомендовано задовольнити скаргу ДМР частково та скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 15.10.2019 року № 49172606. Встановлено, що у 1998 році до повноважень виконавчого органу Дніпровської міської ради не входило право розпорядження землями комунальної власності, у зв`язку з чим приватним нотаріусом не встановлено відповідність поданих документів законодавству, яке діяло на момент їх прийняття (а.с.80-81 т. 2) Наказом міністерства юстиції України № 3315/5 від 24 вересня 2020 року про задоволення скарги, відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та на підставі висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державно реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції від 15 липня 2020 року, задоволено частково скаргу Дніпровської міської ради від 31.01.2020 року № 1/11-95 та скасовано рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 15.10.2019 року № 49172606, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною. (а.с. 79 т. 2) При цьому, лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Дніпровської міської ради, можливе розпорядження спірною земельною ділянкою, однак у даному випадку, підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] стало саме рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 №540. Крім того, відповідно до протоколу №3 засідання виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року (а.с.65-111 т. 1), питання щодо передачі [PERSON] земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] не вирішувалось та відповідне рішення не приймалось. Таким чином, рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради не приймалось, через що визнавати неіснуючий правовий акт недійсним не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та її витребування з чужого незаконного володіння. Суд зазначає, що лише державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі неіснуючого рішення, може бути визнаний недійсним, як такий, що виданий всупереч встановленому порядку. Однак, у жодному із правочинів, відповідно до яких відбувалась реєстрація спірної земельної ділянки, відсутні будь-які посилання про наявність державного акту на спірну земельну ділянку, що вказує на те, що такий акт не видавався та свідчить про відсутність волевиявлення розпорядника земельної ділянки на передачу ділянки. За таких\~обставин,\~судом встановлено,\~що в\~результаті набуття\~ [PERSON] \~права власності на вищевказану земельну ділянку порушено інтереси територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради На час розгляду справи власником спірного нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:186:0298, за адресою [ADDRESS] є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Відповідно до ст. 318 ЦК України одним з суб`єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду (ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно з вимогами статті 328 Цивільного кодексу Украйни право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 3 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові (ст.ст. 321, 319, 658 Цивільного кодексу України). У разі спростування презумпції правомірності договору (в даному випадку, реєстрації права власності на підставі недійсного документу) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, не можуть здійснюватись та породжувати будь-які правові наслідки. Таким чином, здійснення реєстрації права власності на підставі неіснуючого (підробленого) документу усуває презумпцію правомірності укладених в подальшому договорів купівлі-продажу щодо цього майна. Факт незаконності набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку виключає саму можливість відчуження права власності на цю ділянку іншій особі на законних підставах. Зважаючи на те, що договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладений з [PERSON] спрямований на протиправне відчуження об`єкта права власності українського народу - земель, вказаний правочин є таким, що порушує публічний порядок, тобто є нікчемним та таким, що не створює юридичних наслідків. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі\~статтею 388 ЦК України\~залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя\~статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя\~статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади означає, що держава як власник волю на відчуження цієї ділянки не виявляла, а тому така ділянка вибула з володіння власника поза його волею. Така позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка вибула безоплатно з володіння позивача без його волі та в подальшому була відчужена за договором купівлі-продажу [PERSON] , яка відповідно до вимог чинного законодавства, є добросовісним набувачем. Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача, щодо витребування спірної земельної ділянки у [PERSON] , як останнього набувача, на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Суд зазначає, що такий спосіб захисту, в даному випадку, спрямований на поновлення порушених прав держави та повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав або нотаріусу, заяву та рішення суду, що набрало законної сили. Рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч. 6 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Відповідно до Порядку ведення Державного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 державна реєстрація земельної ділянки - внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або- уповноваженої нею особи; Відповідно до ч. 9 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки-їй присвоюється кадастровий номер. Відповідно ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки та закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Згідно пункту 13 статті 791 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Відповідно до пункту 10 статті 24 ЗУ «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Оскільки земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер 1210100000:04:186:0298, вибула із власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради поза волею власника, документація із землеустрою спірної земельної ділянки не була погоджена у встановленому законодавством порядку, Дніпропетровською міською радою дозвіл на розроблення такої документації не надавався, є підстави для припинення права власності з одночасним скасуванням в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про державну реєстрацію права власності: за [PERSON] , та за [PERSON] . Крім того, з огляду на невиконання вимог законодавства при здійсненні державної реєстрації спільної ділянки, а також прямий зв`язок даної реєстрації з порушенням прав позивача, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог щодо визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер 1210100000:04:186:0298, у Державному земельному кадастрі, виключивши відомості щодо кадастрового номеру 1210100000:04:186:0298 з Державного земельного кадастру про права власності та речові права на земельну ділянку. Враховуючи, викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Дніпровської міської ради підлягають частковому задоволенню, в частині витребування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер 1210100000:04:186:0298, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1937242412101, припинення права власності на дану земельну ділянку, з одночасним скасуванням записів про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та за [PERSON] , а також визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Outcome: partial