Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

15 вересня 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із зазначеними вимогами. 29.12.2015 позивач подала заяву про уточнення позовних вимог із розрахунками. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно наказу про прийняття на роботу № 4-К від 17.03.2014 працювала на посаді фахівця з інформаційних технологій в ТОВ «Системи інформаційної безпеки» (далі відповідач). Наказом № 4-К від 18.05.2015 була звільнена з роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач зареєструвалась в Чернігівському міському центрі зайнятості та отримала статус безробітного. В центрі зайнятості закінчила курси «Підприємець-початківець», написала та розрахувала проект для отримання разової допомоги для відкриття власної справи. Проте, до захисту позивача так і не було допущено через те, що Печерський центр зайнятості не зміг зробити акт звірки по виплаті заробітної плати по запиту від Чернігівського міського центру зайнятості. Оскільки датою звільнення є 18.05.2015, а заробітна плата позивачу виплачена по жовтень 2014. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 6502,25 грн.; компенсацію за щорічну невикористану відпустку за 12 календарних днів в сумі 755,04 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5285,28 грн.; моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Позивач у судове засідання не зявилася, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згодна на заочний розгляд справи /а.с. 39/. Відповідач в судове засідання не з'явився, на адресу суду були повернуті конверти з повідомленням про повернення за закінченням терміну зберігання. Згідно ч. 5\~ст. 74 ЦПК України\~судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи в його відсутність, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ст. 58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В ході судового розгляду встановлено, що згідно наказу про прийняття на роботу № 4-К від 17.03.2014 [PERSON] була прийнята на посаду фахівця з інформаційних технологій з 17.03.2014 /а.с. 9/. На підставі наказу про звільнення з роботи № 4-К від 18.05.2015 [PERSON] звільнено з посади фахівця інформаційних технологій з 18.05.2015 за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України /а.с. 10/. В порушення ст. 116 КЗпП України, при звільнені [PERSON] 18.05.2015 не було здійснено відповідний розрахунок по заробітній платі, відповідачем. У відповідності до ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в терміни, що встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. В зв'язку з наведеним, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні в сумі 6502,25 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Зважаючи на те, що відповідачем не проведений розрахунок з позивачем, з нього на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто в межах заявлених вимог за період з 19 травня 2015 року по 16 вересня 2015 року, що відповідає 84 дням. Згідно довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7-з /а.с. 8/, середньоденна заробітна плата позивача складає 1300 грн., в зв'язку з чим, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить 5285 грн. 28 коп. (= 62,92 грн. х 84 дні). В зв'язку з наведеним, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 травня 2015 року по 16 вересня 2015 року в сумі 5285 грн. 28 коп. підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з відповідними змінами) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до п. 7 вищезазначеного Порядку, нарахування компенсації за невикористані відпустки розраховується в календарних днях шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. При звільненні у позивача залишилось 12 днів невикористаної щорічної відпустки за шість повних робочих місяці. Таким чином, грошова компенсація становить 755,04 грн. (62,92 середньоденна заробітна плата х 12 календарних днів відпустки. В зв'язку з наведеним, позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за не використані дні щорічної відпустки в сумі 755,04 грн. підлягають задоволенню. Щодо відшкодування моральної шкоди суд дійшов до наступного. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування морального збитку працівникові провадиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом встановлено, що відповідач при звільненні позивача не виплатив позивачу нараховану заробітну плату та компенсацію за невикористані дні відпустки. Даний факт свідчить про порушення законних прав позивача. Суд вважає, що протиправне позбавлення позивача його доходу у виді невиплаченої заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки, змусило позивача вживати додаткових зусиль для організації свого життя та членів сім`ї, що призвело до моральних страждань. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, характеру та обсягу страждань суд оцінює моральну шкоду завдану позивачу у сумі 1000 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 974,40 грн. Також на підставі п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 922 грн. 90 коп.

Outcome: partial