Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

17.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до до [PERSON], по якому просив: - стягнути з [PERSON] заподіяну [PERSON] шкоду в сумі 32 543 ( тридцять дві тисячі п'ятсот сорок три) гривні 00 копійок. - стягнути з [PERSON] витрати на проведення оцінки вартості шкоди в сумі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень 00 копійок. - стягнути з [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок. При цьому посилаючись на те, що 01 червня 2016 року сталося залиття квартири [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності. Актом від 01 червня 2016 року, складеного та підписаного комісією майстрів дільниці №8 комунального підприємства житлово-комунального господарства «Порто-Франківський» (далі житлово-комунальне господарство) в складі [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося в результаті прориву труби індивідуального опалення в квартирі [ADDRESS], яка знаходиться вище поверхом та належить відповідачу. Згідно зі звітом від 25 липня 2016 року, вартість шкоди від заливу частини трьохкімнатної квартири [ADDRESS] площею 32,6 квадратних метри, розташованої на першому поверсі 4-х поверхового будинку за адресою [ADDRESS], складеного суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON], відновувальна вартість шкоди від заливу складає 32 543 (тридцять дві тисячі п'ятсот сорок три гривні). Тобто, позивач вважає, що має право на відшкодування шкоди завданої його майну відповідачем у повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, заяв та клопотань про розгляд справи за її відсутності до суду не надавала. Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01 червня 2016 року сталося залиття квартири [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності. За змістом п. 2.3.6 Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 17 травня 2005 року, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. Актом від 01 червня 2016 року, складеного та підписаного комісією майстрів дільниці №8 комунального підприємства житлово-комунального господарства «Порто- Франківський» (далі житлово-комунальне господарство) у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] сталося в результаті прорива труби індивідуального опалення в квартирі № [ADDRESS], яка знаходиться вище поверхом та належить відповідачу. З копії вищезазначеного акту вбачається, що за результатами обстеження квартири [ADDRESS] комісією житлово-комунального господарства було встановлено: в кухні квартири [ADDRESS] площею 11 квадратних метри на стелі спостерігається замокання гіпсокартону у вигляді жовтих плям площею 5,00 кв. м., на стіні кухні спостерігається вздутя та відставання шпалер площею 1,50 кв. м.; у ванній кімнаті площею 4 кв. м. спостерігаються мокрі коричневі плями площею 0,20 кв. м.; двері з кухні до ванної кімнати не зачиняються, двірна коробка розбухла; у туалеті площею 2,50 кв. м. спостерігається мокра стеля площею 2,00 кв. м., двері не зачиняються. Заявок на несправність сантехнічних приборів до дільниці № 8 КП ЖКС «Порто- Франківський» не надходило. Згідно з наданим позивачем звітом від 25 липня 2016 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON], відновлювальна вартість шкоди від заливу частини трьохкімнатної квартири [ADDRESS] площею 32,6 кв. м., розташованої на першому поверсі 4-х поверхового будинку за адресою [ADDRESS], складає 32 543 (тридцять дві тисячі п'ятсот сорок три) гривні 00 копійок. Частиною 3ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч. 1ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, тобто відповідача. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача діючим законодавством покладено обов'язок доведення відсутності її вини в завданні шкоди позивачу. В той же час законом передбачено, що позивач лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14, які, згідно зі ст. 3607 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом. З аналізу положень п.п. 4, 6, 8 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» слідує, що власник зобов'язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою KM України від 8.10.1992 р. N 572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. Таким чином, постійне проживання, володіння та експлуатація помешкання створили для відповідача певні зобов'язання щодо забезпечення його схоронності, належного догляду, справності всіх мереж та комунікацій. Отже, обов'язок збереження системи індивідуального опалення в квартирі [ADDRESS] покладено на власника квартири, тобто відповідача. Утім, цього не було вчинено, оскільки самовільні дії, пов'язані із функціонуванням цього майна, спричинили виникнення негативних майнових наслідків для позивача та його сфери законних інтересів. Подібне тлумачення свідчить про наявність як винних дій відповідача, що полягали в даній ситуації у протиправній бездіяльності, так і причинного зв'язку з його поведінкою та негативними наслідками, що настали. Суд звертає увагу на те, що відповідачем, як заподіювачем шкоди, не надано доказів своєї невинуватості, що покладено саме на неї у зв'язку з деліктними зобов'язаннями, та вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У зв'язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 32 543 (тридцять дві тисячі п'ятсот сорок три) гривні 00 копійок. Вартість послуг оцінювача відповідно до копії квитанції № 250716-1 від 25 липня 2016 року становить 1500,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, звіт про вартість шкоди від заливу частини трикімнатної квартири [ADDRESS] площею 32,6 кв. м., розміщеної на першому поверсі 4-х поверхового жилого будинку за адресою: [ADDRESS] від 25 липня 2016 року стосується визначення розміру збитків, завданих [PERSON] та містить інформацію, яка прямо стосується предмету доказування. Оцінювач [PERSON], яка безпосередньо проводила дослідження по оцінці вартості розміру матеріального збитку, має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача № 10527 від 29.08.2013 року за напрямом оцінки майна: «Оцінка об'єктів у матеріальній формі» та спеціалізаціями у межах напрямку: «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок та майнових прав на них», посвідчення підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 654-ПК від 23.01.2015 року та Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 15998/14 від 04 лютого 2014 року, виданого Фондом державного майна України. Суд вбачає, що складений ним звіт від 25 липня 2016 року відповідає вимогам ст. 4, 5, 6, 12, 15, 18, 22 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». З наведеного вбачається, що оцінка була проведена компетентним та уповноваженим на це суб'єктом, з дотриманням рекомендованої нормативною і методологічною літературою процедури. З огляду на вищевикладене суд вбачає підстави для відшкодування витрат [PERSON] за проведену оцінку в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень 00 копійок. Так, за змістом ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Закріплений в ст. 78 ЦПК України принцип допустимості доказів визначає, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Також, суд присуджує з другої сторони понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень 00 коп., сплачений ним при зверненні до суду згідно квитанції № 0.0. 807531835.1 від 17.07.2017 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved