Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

16.05.2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського РУЮ Харківської області, актовий запис №221. В обґрунтування позову зазначила, що від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. З грудня 2016 року сторони припинили шлюбні відносини та мешкають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені. Збереження сім'ї є неможливим. Дочка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Спору з приводу поділу майна подружжя не має. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Від позову відмови не заявляла. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу. Справу просив розглядати за його відсутності, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається зі Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], 07.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом РАЦС Зміївського РУЮ Харківської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 221. (а.с. 5) Сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], актовий запис № 6. (а.с. 6) Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, примирення та збереження шлюбу неможливе, відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що спору між сторонами про спільне майно та місце проживання дітей немає, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Дочка [PERSON] після розірвання шлюбу проживатиме разом із матір'ю [PERSON] Відповідно до положень ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, [PERSON] належить повернути з державного бюджету 352 грн. 40 коп., що складає 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути 352 грн. 40 коп. на відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved