overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

15 березня 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 березня 1993 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Новоолександрівською сільською радою Згурівського району Київської області, актовий запис № 4, від якого мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Майнового спору не мають. Протягом року вони не підтримують шлюбних відносин, він проживає із іншою жінкою, яка чекає від нього дитину, тому просить шлюб між ними розірвати. В судове засідання сторони повторно не з'явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, направили суду письмові заяви з клопотанням розглянути справу за їхньої відсутності, позивач позов підтримує повністю, просить не стягувати із відповідача судові витрати, відповідач позов визнає повністю, після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]». Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 20 березня 1993 року, який зареєстрований Новоолександрівською сільською радою Згурівського району Київської області, актовий запис № 4 (а.с.22 - свідоцтво про укладення шлюбу), від якого мають одну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.23 - копія свідоцтва про народження). Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з 2015 року, позивач проживає із іншою жінкою, яка чекає від нього дитину, примирення не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Відповідач після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]». Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. За клопотанням позивача судові витрати покласти на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

15 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 01 жовтня 1993 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання не з'явився, просив справу розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явилася подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 жовтня 1993 року, актовий запис № 2122 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а/с 7). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

15 березня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 10 вересня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який на даний момент проживає разом з нею. Спільне життя з відповідачем не склалось у звязку із втратою почуття поваги, довіри, підтримки та розуміння один одного. Шлюбні відносини припинили в грудні 2015 року з того часу спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Спору щодо поділу майна не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в ньому, та просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Пояснила, що з вересня 2015 року між нею та відповідачем погіршились стосунки, а з грудня 2015 року шлюбні відносини між ними остаточно припинені та з того часу спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавав, про причини неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст.\~224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 вересня 2010 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за №\~351 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 6). 18 жовтня 2011 року у сторін від шлюбу народився син [PERSON] (а.с. 9). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через втрату почуття поваги, довіри, підтримки та розуміння один одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені у вересні 2015 року, з того часу спільне господарство вони не та проживають окремо. В позовній заяві позивач наполягала на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст.\~110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

15 березня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 20 вересня 2013 року у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 130, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], також зазначила, що брачно-сімейні відносини припинили з червня 2014 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20 вересня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 130, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.3). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.4). З червня 2014 року сторони мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

15 березня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 24 листопада 2012 року у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 176, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], також зазначила, що брачно-сімейні відносини припинили з січня 2016 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, з'ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 листопада 2012 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 176, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.3). Сторони від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.4). З січня 2016 року сторони мешкають окремо, брачно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

15 березня 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що з 26 травня 2012 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, який рішенням Камінь-Каширського районного суду від 20 квітня 2015 року було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач [INFO] народила дочку [PERSON], яка на даний час знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, офіційно не працює, однак регулярно виїжджає до Республіки Білорусь на сезонні роботи по будівництву, де отримує значні кошти. Самостійно забезпечити дитині належні умови життя вона не має можливості. У зв'язку з наведеним просить стягнути із [PERSON] в свою користь аліменти на утримання дочки в розмірі 500 грн. з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути із нього судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що отримав травму і в даний час проходить лікування, а тому спроможний сплачувати аліменти в межах 200 грн., оскільки сплачує за рішенням суду аліменти в розмірі 500 грн. на першу дитину. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьком [PERSON], [INFO], є відповідач, що стверджено її свідоцтвом про народження (а.с. 5), а перебуває вона на утримані позивача, про що відповідач не заперечує. Згідно ст. 182 ч. 2 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» № 928-VІI від 25.12.2015 року передбачено, що для дітей віком до 6 років з 1 січня 2016 року прожитковий мінімум становить 1167 грн., що 30 % становитиме 350 грн. 10 коп. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, відповідача, який хворіє, що стверджується випискою №169 нейрохірургічного відділення Волинської обласної клінічної лікарні, крім дочки [PERSON] має дочку [PERSON], на утримання якої, згідно рішення Камінь-Каширського районного суду від 08 жовтня 2014 року, зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно, не працює, суд у відповідності до вимог ст. 184 ч. 1 СК України, визначає аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 352 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання і суд стягує із відповідача в користь держави судовий збір та в користь позивача понесені витрати за надання правової допомоги (а.с. 9).

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

15 березня 2016 року позивач звернулася до суду з названим позовом до відповідача з вимогою розірвати шлюб, зареєстрований 11 листопада 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області згідно актового запису № 352, від якого дітей не має, однак відповідач не бажає розірвати шлюбу в органах РАГСу. У судове засідання позивач не з'явилася за наявності клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, завчасно подавши до суду заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності, позов визнає і просить його задовольнити, копію рішення направити на його адресу. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами згідно правил ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження [PERSON], який народився [INFO] в м. Красноярськ-26, Російська Федерація, громадянин Росії і [PERSON], яка народилася в м. Овруч Житомирської області, Україна, громадянка України, одружились 11 листопада 1999 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 352. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON]; дружини [PERSON]. Місце реєстрації: відділ реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За правилом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначено у позовній заяві, внаслідок відсутності взаєморозуміння з листопада 2015 року подружжям припинено ведення спільного господарства та спільне проживання, фактично шлюб вже розпався. Такі взаємовідносини не притаманні сім'ї і не відповідають її інтересам. Можливості відновлення нормальних сімейних відносин та збереження шлюбу за обставин, зазначених у позовній заяві, немає. За цих обставин справи суд вважає, що позов достатньо обгрунтований і підлягає задоволенню. Підстав для зміни прізвища дружини після розірвання шлюбу немає. За правилами ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір на суму 551 гривня 20 копійок, від сплати якого за подання позовної заяви до суду позивач звільнена відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

15 березня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 20.10.2007 року, від якого мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 20.10.2007 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Примирення між сторонами з боку позивача не можливе. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

15 березня 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на їхню користь аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, як повнолітніх, які продовжують навчання. В судове засідання позивачі не з'явилися, направили до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, розглянути справу у їх відсутність (а.с.37, 38). Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмір зазначеному у позовній заяві (а. с. 39). Третя особа в судове засідання не з'явилася, подала до канцелярії суду заяву, в якій не заперечувала проти проведення судового засідання за її відсутності, заперечень проти позову не подала. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачів [PERSON], [PERSON], відповідно до свідоцтв про народження (а.с. 5, 6), позивачі є повнолітніми особами, яким не виповнилося 23 роки (а.с. 5, 6, 7, 8), [PERSON] закінчив школу та продовжує навчання Полтавському професійному ліцеї, термін навчання з 01 вересня 2013 року по 22 червня 2016 року (а.с. 15), [PERSON] закінчив школу та продовжує навчання в Полтавському нафтово-геологорозвідувальному технікуму Полтавського національного технічного університету імені [PERSON], термін навчання з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року (а.с. 16). Згідно ст. ст. 199, 200 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідач погодився сплачувати аліменти на період навчання своєї дочки в тому розмірі, в якому просила позивачка, а отже позов підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь держави на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

15 березня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що з 14.05.2015 року вони перебувають у шлюбі зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №38.Дітей від шлюбу не мають. Спільне господарство не ведеться. Через те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними постійно виникали конфліктні ситуації. Сім`я розпалась, сторони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, разом не проживають. У судове засідання від позивача надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провадити розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання також подав заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить провадити розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до наданого суду свідоцтва про шлюб 14.05.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції, актовий запис №38. Після реєстрації шлюбу подружжя обирало спільного прізвище «Тупкаленко»(а.с.5) За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові та поваги одне до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сімї на думку сторін стало неможливим. Спільне господарство не ведеться. Спір стосовно розподілу майна наразі відсутній. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявляла клопотання про зміну прізвища тому суд вважає за можливе змінити прізвище позивачки на дошлюбне «Суркова». Згідно ст.105 ч.3 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього ж Кодексу.

Outcome: approved