overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

15 березня 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 вересня 2013 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однак, сімейне життя не склалося, тому позивачка вважає, що його сімя розпалась, відновлювати стосунки з відповідачем не бажає. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] зареєстрований 28 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 243. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що сімейне життя між ними не склалося, з 19 лютого 2016 року проживають окремо, просить шлюб розірвати. Відповідач проти позову заперечував, суду пояснив, що з 19 лютого 2016 року проживають окремо, примирення не наступило. Суд проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2013 року (а.с.4). Від спільного життя неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 5). 23 березня 2016 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області сторонам надано строк для примирення два місяці, однак примирення не наступило, про що сторони підтвердили в суді. Відповідно до ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Однією із підстав припинення шлюбу відповідно до ст. 104 СК України є його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В даному випадку суд вважає, що подальше збереження шлюбу не сприятиме збереженню сім'ї, оскільки сторони стали чужими людьми, почуття любові між ними втрачено, з 19 лютого 2016 року проживають окремо, тому суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати в розмірі 551, 20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

15 березня 2016 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ним повноліття. Позивачка вказує на те, що з 22.11.2002 року по 02.09.2015 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати сина належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З 22 листопада 2002 року по 02 вересня 2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня ухвалення рішення суду і до йогоповноліття. Відповідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

15 березня 2016 року позивачка звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, як повнолітньої дитини відповідача, яка продовжує навчання. В судове засідання позивачка не зявилася, направила до суду заяву, в яких позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу у її відсутність (а.с. 29). Відповідач в судове засідання не зявився, подав до канцелярії суду заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмір зазначеному у позовній заяві (а. с. 31). Третя особа в судове засідання не зявилася, подала до канцелярії суду заяву, в якій не заперечувала проти проведення судового засідання за її відсутності, заперечень проти позову не подала (а.с. 30). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 5), позивачка є повнолітньою особою, якій не виповнилося 23 роки (а.с. 4, 5), [PERSON] закінчила школу та продовжує навчання Кременчуцькому професійному ліцеї сфери послуг, термін навчання з 02 вересня 2013 року по 30 червня 2016 року (а.с. 7). Згідно ст. ст. 199, 200 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідач погодився сплачувати аліменти на період навчання своєї дочки в тому розмірі, в якому просила позивачка, між тим суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше мінімальної суми, встановленої законодавством. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

15 березня 2016 року позивач ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що під час технічної перевірки, яка проводилась 20.07.2015 року у відповідача за адресою [ADDRESS], було виявлено порушення ст. 48 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.1999 № 1357, та ст. 27 Закону України «Про електроенергетику», а саме: розкрадання електричної енергії за допомогою самовільного підключення до електричної мережі власника будинку після відключення, поза приладом обліку з порушенням схеми обліку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

15 березня 2016 року рішенням Васильківського міськрайонного суду по цивільної справі № 362/270/16-ц був задоволений цивільний позов до [PERSON] про стягнення аліментів. Проте, судом не ухвалено рішення в частині стягнення на одного з дітей. Розглянувши заяву та матеріали справи, суд вважає, що в ухвалені у винесені додаткового судового рішення необхідно відмовити з наступних підстав. Положеннями ст.220 ЦПК України визначені умови ухвалення додаткового рішення. У зв'язку з наведеним, на думку суду, в рішенні від 15.03.2016 року недоліки, що є підставами для винесення додаткового судового рішення, відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

15 березня 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що 25 серпня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем. Позивач просить шлюб розірвати та відновити дошлюбне прізвище, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя, ведення господарства. З травня 2016 року однією сім'єю позивач та відповідач не проживають, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим. У судове засідання позивач не з'явилася, проте від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 5). Від спільного шлюбу у сторін дітей немає. Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя, ведення господарства. Збереження шлюбу між ними неможливе. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, з огляду на те, що судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

15 березня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 04 серпня 1990 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом (бюро) запису актів громадянського стану Ленінського району міста Донецька, актовий запис №518. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з січня 2014 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 04 серпня 1990 року. Шлюб зареєстровано відділом (бюро) запису актів громадянського стану Ленінського району міста Донецька, актовий запис №518. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають . Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з січня 2014 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

15 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, яку обґрунтовує тим, що в рішенні суду від 01 грудня 2012 року не вирішено питання про розподіл судових витрат. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення по справі з огляду на наступне. 01 грудня 2016 року рішенням Ковельського міськрайонного суду задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В резолютивній частині рішення суду не вирішено питання про розподіл судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовної якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно зі ч. 3, ч. 4 статті 215 ЦПК України рішення суду складається з мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався. Згідно зі ч. 4 статті 215 ЦПК України рішення суду складається з резолютивної частини із зазначенням: висновку суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням суду законної сили та його оскарження. Як вбачається зі змісту рішення Ковельського міськрайонного суду від 01 грудня 2016 року по цивільній справі № 159/2765/16-ц резолютивна частина не містить висновку про розподіл суми судових витрат на користь позивачки за звернення до суду з відповідною позовною заявою. З урахуванням вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

15 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трирічного віку. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні у позивача. Відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає. Доходів позивача в теперішній час не достатньо для свого самостійного утримання, оскільки позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач уточнила свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трирічного віку . Відповідач визнав уточнені позовні вимоги. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Матеріальну допомогу на утримання дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює - [PERSON] не надає. Доходів позивача в теперішній час не достатньо для свого самостійного утримання, оскільки позивач на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Позивач інших доходів немає. Відповідач є працездатним. У відповідності до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

15 березня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 800 грн., щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

15 березня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 16 листопада 2001 року з відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO]. Нормальні подружні стосунки між ними не склалися. В них різні погляди на життя та сімейні обов'язки. Відсутнє взаєморозуміння, взаємоповага. Відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення між ними спільного господарства припинено. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. З грудня 2016 року вони припинили фактичні шлюбні відносини. Відповідач залишив сім'ю, проживає окремо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам її, відповідача та дитини. Примирення між ними є неможливим. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 24.04.2017 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 24.04.2017 року, якою позов визнав повністю, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 листопада 2001 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 152, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.03.2017 року. Від спільного сумісного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. \~ Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. \~

Outcome: approved