Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

17.04.2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в остаточній редакції якого просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 17 жовтня 2011 року, що утворилася станом на 07 серпня 2015 року у вигляді неповернутої відповідачами позики в сумі, еквівалентній 17 500 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, трьох процентів річних від простроченої позики за період прострочення з 18 жовтня 2014 року по 07 серпня 2015 року в сумі, еквівалентній 421 долару США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а всього - суму, еквівалентну 17 921 долару США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 17 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] в письмовій формі укладено Договір позики, відповідно до умов якого, відповідач отримала від позивача грошові кошти у сумі 140 000 гривень, що за згодою сторін на момент укладення договору, становило суму еквівалентну 17 500 доларам США. Сторони договору встановили обовязок відповідача повернути таку ж саму суму грошових коштів не пізніше 17 жовтня 2014 року. [PERSON] так і не приступила до виконання умов Договору позики від 17 жовтня 2011 року, і неповернутими позивачу залишилися кошти в сумі 17 500 доларів США. Оскільки свої обов'язки з повернення боргу відповідач свідомо не виконала і позичені кошти не повернула, позивач змушений звернутися до суду із позовом за захистом своїх порушення прав та охоронюваних законом інтересів. Повернення відповідачем боргу призначене сторонами до 17 жовтня 2014 року так і не було здійснене [PERSON] Вона є такою, що прострочила виконання своїх зобовязань з наступного дня - тобто, з 18 жовтня 2014 року. Отже, прострочення виконання [PERSON] її зобовязань з повернення [PERSON] боргу становить період часу з 18 жовтня 2014 по день звернення до суду 07 серпня 2015 року, що складає 293 дні. Отже, сума трьох процентів річних за весь час простроченні виконання її зобовязань з повернення боргу за договором позики в період: 18 жовтня 2014 року по 07 серпня 2015 року складає 421 долар США. Загальний розмір заборгованості складається з: 17 500 доларів США (неповернута Відповідачем 1 Позивачеві сума боргу) +421 долар США (три проценти річних від простроченої суми боргу) і дорівнює: 17\~921 долар США. [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Останній, письмовою заявою від 17 жовтня 2011 року надав згоду на укладення його дружиною договору позики [PERSON] Надана згода чоловіка позичальника підтверджує спільність дій відповідачів [PERSON] та [PERSON] та свідчать про те, що відповідачі спільно уклали договір позики та використали кошти на потреби сім'ї, відтак укладений договір позики створює обовязки для кожного з подружжя, оскільки договір укладено за час шлюбу, а кошти використані на потреби сімї. У останнє судове засідання представник позивача та позивач не зявилися, від них надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідачі та представник [PERSON] у останнє судове засідання не зявилися, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про час і місце розгляду справи, кореспонденція, яка направлялася на їхню адресу повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача , виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 17 жовтня 2011року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 140000 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 17500 доларам США, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у термін до 17.10.2014 р. (а.с. 8). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вказаний Договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2726. Пунктом 5 Договору передбачено, право позикодавця пред'явити Договір до стягнення у разі, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю грошові кошти. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми закону зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Однак, відповідач в порушення зазначених норм закону та умов договору позики щодо своєчасного повернення грошових коштів в строк, передбачений договором, не повернула суму грошових коштів, наданих їй за договором, у зв'язку з чим станом на 11.08.2015 року має заборгованість перед [PERSON], з урахуванням офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 07.08.2015 року у розмірі 375900 грн.. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ч.1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту договору позики вбачається, що відповідачеві надавалася позика до 17.10.2014 року. Прострочення виконання [PERSON] зобов'язань з повернення позивачу боргу складає період часу з 18.10.2014 року по 11.08.2015 року складає 297 днів. Тобто три відсотки річних від простроченої суми 375900 складає 9176,07 грн. (375900*3*297)/365/100). Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно відомостей, які надані позивачем, які містяться на офіційному сайті Національного Банку України станом на 07.08 2015 року 100 доларів США становить 2148,4096 гривень, у зв'язку з чим суд стягує гривневий еквівалент основної заборгованості за договором позики від 17.10.2011 року у розмірі 17500 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 07.08.2015 року складає 375900 грн. (17500 доларів США*21,48 грн.). Стосовно стягнення з відповідача [PERSON] суми боргу, то суд не вбачає підстав покладання на нього такого зобовязання, оскільки договір поруки із ним не укладався, а заява від 17.10.2011 р., у якій він дає згоду своїй дружині на укладання договору позики грошей, не дає підстави вважати, що він є поручителем за договором позики. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо часткового задоволення вимог позивача та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 375900 грн. 00 коп., та 3 % річних 9176,07 грн., суми визначеної на час звернення до суду з уточненим позовними вимогами, а не ухвалення рішення. Питання про судові витрати вирішені на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial