Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

16 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовомдо відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, вказавши, що 06 жовтня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого він передав відповідачу в позику кошти у сумі 3 500,00 доларів США під умови 5 % за місяць від загальної суми, а саме: 175 доларів США, які відповідач повинен був повернути до 6 числа кожного місяця. Відповідач про отримання коштів надав позивачу письмову розписку. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути гроші, проте відповідач позику не повернув. У звязку з цим просив постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з відсотками за договором позики у розмірі 4025,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 99\~419,00 грн., а також судові витрати у сумі 994,17 грн., понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, проте надаючи пояснення у судових засіданнях пояснив, що позов не визнає, оскільки коштів не отримував та просить у позові відмовити. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що йому відомо те, що [PERSON] позичив кошти у [PERSON] у сумі 3\~500,00 доларів США, позивач кошти вчасно не отримав, відповідач не бажав зустрічі з позивачем, на телефонні дзвінки не відповідач, проте останній продавав автомобіль, позивач попросив його представитися покупцем машини та зустрітися з відповідачем, що й було зроблено, в результаті цієї зустрічі йому стало відомо про позику, під час зустрічі відповідач обіцяв позивачу повернути кошти. Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 06.10.2013 року відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] суму у розмірі 3 500,00 доларів США під умови 5 % місячних від загальної суми, а саме: 175 доларів США, про що свідчить копія розписки, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. 5), та оригінал зазначеної розписки, яка була оглянута судом у судовому засіданні. Позивач звертався до Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області з приводу неправомірних дій [PERSON]. (а.с. 6). Відповідач звертався з приводу погроз з боку позивача до Генеральної прокуратури України, Адміністрації Президента України, Служби безпеки України, Управління карного розшуку УМВС України в Івано-Франківській області, Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області, Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 20-36). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1047 Цивільного кодексу України, сторони мали право укласти договір позики у формі розписки, а позивач вправі посилатися на розписку в підтвердження договору позики. Судом встановлено, що кошти відповідачем позивачу не повернуті та до цього часу відповідач ухиляється від сплати боргу за договором позики. У відповідності з вимогами ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України розписка одночасно є документом, який підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику та укладення договору позики. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про неотримання від позивача позики, оскільки вони обєктивно не підтверджуються жодними доказами по справі, відповідачем не надано суду доказів, в тому числі письмових, які б достовірно свідчили про неотримання від позивача позики, а також відповідачем договір позики не був оспорений на тій підставі, що грошові кошти не були одержані ним від позивача. Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем суду не надано, тому у суду відсутні підстави вважати позику за розпискою від 06 жовтня 2013 року повернутою. Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню і з відповідача має бути стягнуто на користь позивача заборгованість за договором позики від 03.10.2013 року у сумі 3\~500,00 доларів США та проценти у сумі 175,00 доларів США, усього на загальну суму 4\~025,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України на дату подання позову до суду (на 16 квітня 2015 року) складає 87\~664,50 грн. У відповідності з ч. 1 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у сумі 994,17 грн. (а.с. 1) також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved