Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

17.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Новоданилівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю, в якій посилаючись на те, що 22.11.2003 року добросовісно заволоділа житловим будинком [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, просила визнати за нею право власності на житловий будинок за [ADDRESS] Казанківського району Миколаївської області за набувальною давністю. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені вимоги і просила їх задовольнити. Представник відповідача Новоданилівської сільської ради Казанківського району в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи в його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе до висновку. Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кдексом. Отже, за змістом цієї норми необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Диспозиція зазначеної норми не містить визначення поняття «добросовісність», проте в контексті статті 344 ЦК поняття добросовісності в деякій мірі виходить за межі поняття правомірності (частина 2 статті 328 ЦК) або загальних правил добросовісності, як принципу цивільного права та презумпції поведінки особи (статті 3,12 ЦК), а також умов добросовісності набуття за змістом статті 388 ЦК. Системний аналіз умов набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК у порівнянні з умовами набуття права власності у іншій спосіб (наприклад, за договором, за іншим правочином або на безхазяйне майно, відумерлу спадщину тощо) дає підстави вважати, що позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. У володільця немає іншої правової підстави володіти майном, в тому числі і за договором. Відсутні інші правовідносини між ним та зацікавленими особами, в тому числі і щодо безхазяйного майна або відумерлої спадщини, стосовно якої не було вчинено дій по переходу її у власність територіальної громади (розділ 6 «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ». Верховний суд України. 2013). Всі ці обставини мають правове значення саме на момент заволодіння майном. Матеріалами справи встановлено, що згідно по господарської книги №6 за 1986-1990 роки, житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON]. Згідно актового запису про смерть №01 від 27 квітня 2006 року [PERSON] померла [INFO]. З інформаційної довідки із Спадкового реєстру №36937002 від 20.03.2014 року вбачається, що інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], що мало місце 23.04.2006 року, відсутня. Згідно довідки Новоданилівської сільської ради Казанківського району від 12.03.2014 року [PERSON] по день смерті, що мало місце 23.04.2006 року, була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] зареєстрована за даною адресою з 31.01.2007 року, як голова господарства, за місцем реєстрації з'являється періодично, тому що працює за межами території сільської ради. Відповідно до розписки від 19 вересня 2006 року [PERSON], отримала від [PERSON] (батька позивача) 5000 грн. за передачу в користування будинку, розташованого по [ADDRESS], який належав її покійній матері [PERSON] Встановлені обставини дають підстави вважати, що [PERSON] поселилась у житловий будинок на підставі домовленості (угоди) з спадкоємицею [PERSON] (представник позивача відмовилась заявити клопотання про залучення зазначеної особи до участі у справі в якості співвідповідача). Отже, відсутній критерій, визначений статтею 344 ЦК - «заволодіння майном». Крім того, володіння житловим будинком позивачем не можна вважати добросовісним в розумінні вимог частини 1 ст. 344 ЦК України. За таких обставин, суд приходить висновку щодо необґрунтованості заявлених вимог позивачки [PERSON], тому відмовляє в задоволенні її позову. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed