Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

15.01.2018 року [PERSON] звернулася др. суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] внаслідок систематичного вчинення психологічного та фізичного домашнього насильства, заінтересовані особи [PERSON], Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON]/[PERSON] вказала, що вона з 22.03.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого [INFO] року у них народилася дочка [PERSON]. Після народження дочки, їх стосунки з чоловіком погіршились. З боку чоловіка по відношенню до неї, а також по відношенню до їх дитини мали місце факти непередбачуваної та агресивної поведінки інколи з застосуванням грубої фізичної сили та образливих висловлювань. Мали місце факти зловживання алкогольними напоям, що негативно впливало на відношення в сім»ї і як наслідок морально психологічний стан їхньої малолітньої дочки. Такий стан речей в їх сімейному житті став підставою для прийняття нею рішення про припинення спільного проживання з чоловіком та розірвання шлюбу. З січня місяця 2016 року вона з дочкою проживають окремо від [PERSON], фактично припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Вона вживала належних заходів щодо підтримання стосунків дитини з батьком [PERSON], останній неодноразово приходив до квартири де вона проживала з малолітньою дочкою. [PERSON] не міг змиритися з тим, що вони стали проживати окремо і вона мала намір розлучитися з ним, а тому з цього приводу між ними неодноразово виникали сварки за ініціативи [PERSON]. Під час сварки, що відбулася 25.05.2016 року у квартирі за місцем її проживання з дочкою, [PERSON] застосував щодо неї фізичне насильство з нанесенням тілесних ушкоджень, що мало місце у присутності їх малолітньої дочки. За її заявою було відкрито досудове кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 08.04.2017 року за № 12017100010002813 від 08.04.2017 року за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України, нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинили фізичний біль. Під час досудового кримінального розслідування були допитані свідки [PERSON] та [PERSON]. Зокрема свідок [PERSON] зазначив, що 01.12.2016 року, приблизно о 20 00 год., за адресою м. Київ, вул. Метрологічна, буд. №113, біля входу в «Мінімаркет», бачив, як наглядно знайома йому [PERSON] розмовляла з невідомим йому чоловіком, який тримав на руках дитину. Коли [PERSON] дістала мобільний телефон і почала розмовляти, то чоловік, схопив мобільний телефон у [PERSON] і викинув за двохметровий паркан стоянки. Свідок [PERSON] зазначила, що 25.05.2016 року, приблизно о 21 00 год. знаходилася у своєї подруги за адресою - [ADDRESS], а коли вийшла за двері, то перебуваючи на третьому поверсі, чула, як кричала про допомогу, знайома їй [PERSON], яка проживає на першому поверсі цього ж будинку. Приблизно менше хвилини на вказаному місці було чути шум схожий на конфлікт. У постанові слідчого про закриття кримінального провадження, що була прийнята 06.12.2017 року зазначено, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення за статтею 173-2 КУпАП з приводу чого було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] Крім того, після факту насильства з боку [PERSON] по відношенню до неї у присутності малолітньої дитини, що мало місце 25.05.2016 року вона 26.05.2016 року звернулася за допомогою до Центру служби для сім»ї, дітей та молоді, для отримання психологічної допомоги внаслідок фізичного та психологічного насильства з боку [PERSON], а дочку було залучено до відвідувань консультацій психолога цього ж Центру з метою визначення емоційної прив»язаності дитини до одного з батьків. За даними висновку психолога Центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді від 23.01.2017 року - дитиною батько сприймається формально, його поведінка для [PERSON] є лякаючою, підсвідомо дитина відчуває небезпеку з боку представників чоловічої статі, бо її відносини із значущим батьком носять для неї загрозливий характер; дитина [PERSON], має емоційну прив»язаність до матері [PERSON] з якою фактично проживає. Протиправна поведінка [PERSON] по відношенню до неї, що мала місце у присутності їх малолітньої дочки стала причиною погіршення її сну, а тому вона зверталася за медичною допомогою до психолога лікувально-діагностичного центру «Добробут» в м. Києві та отримала рекомендації - обмежити спілкування з батьком, враховуючи стан дитини після такого спілкування та до стабілізації стосунків батьків, уникаючи негативного впливу нагального стану відносин на психіку дитини; дитячу психотерапію для подолання страху, нав»язаного батьком. 29.12.2016 року [PERSON] перешкоджав їй потрапити до власного авто з приводу чого вона зверталася до правоохоронних органів, останніми було проведено профілактичну бесіду з [PERSON] Всі неправомірні, насильницькі дії з боку [PERSON] вчинялися останнім з метою пригнічення її, як жінки\\матері та з метою здійснення морально\\психологічного тиску перед та під час судового процесу за його ж позовом до неї про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею. Такі дії [PERSON] вчиняв свідомо, оскільки йому було відомо про погіршення психічного стану, як дитини так і її внаслідок таких негативних дій з його боку. Також заявниця стверджувала, що морально\\психологічний тиск відбувався за участю членів громадського об»єднання «Батько має право» на чолі з його головою [PERSON], оскільки у квітні 2017 року [PERSON] привів до її приватного помешкання ініціативну групу цього ж об»єднання в кількості близько 10 чоловік чоловічої статі, які перед вікнами вигукували непристойні речі за чим спостерігали її сусіди, а в соціальній мережі «Фейсбук» були викладені фотоматеріали подій біля її будинку та коментарі, зміст яких принижує її честь та гідність, а також ділову репутацію,оскільки вона є нотаріусом. Такі візити [PERSON] до її помешкання нібито з метою встановлення нормальних стосунків з нею особисто та відновлення спілкування з дитиною відбуваються майже щотижня, супроводжуються викликом патрульної поліції, постійного психологічного тиску на неї, перебуваючи біля її приватного житла, що прямо негативно впливає на психічний стан її особисто так і їх спільної дитини [PERSON]. Вважає, що зазначені нею факти насильства з боку [PERSON] мають ознаки фізичного та психологічного домашнього насильства, що може призвести до непередбачуваних негативних наслідків по відношенню до неї особисто так і негативно впливає на морально-психологічний стан їхньої дитини, є втручанням у її приватне життя. З метою запобігання насильству, яке чинить [PERSON] відносно неї, просила винести строком на шість місяців обмежувальний припис [PERSON], яким: обмежити йому спілкування з постраждалою дитиною [PERSON], шляхом заздалегідь узгодженого та встановленого графіку і в обов»язковій присутності матері [PERSON]; заборонити [PERSON] та членам громадського об»єднання «Батько має право», наближатися на визначену відстань, до місця проживання [PERSON] та дитини [PERSON] в ЖК «Кришталеві Джерела» за адресою - [ADDRESS], а також з»являтися чи наближатися до приватного дитячого садочка «КЛАУД» за адресою - [ADDRESS]; заборонити особисто [PERSON] і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб [PERSON] та [PERSON], якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику [PERSON], переслідувати їх у будь-який спосіб. Про видачу обмежувального припису кривднику [PERSON] у встановлений законом строк проінформувати уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи, а саме Голосіївське УП ГУНП в м. Києві за адресою - [ADDRESS], для взяття кривдника на профілактичний облік. У судовому засіданні заявниця [PERSON] повідомила суду, що вона 16.05.2017 року змінила своє попереднє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Заявлені вимоги щодо видачі обмежувального припису з зазначених у заяві підстав підтримала, просила видати обмежувальний припис, яким обмежити [PERSON] спілкування з дитиною [PERSON] поза графіком участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дочки встановленого рішенням суду від 24.01.2018 року, заборонити [PERSON] та членам громадського об»єднання «Батько має право» наближатися до прибудинкової території її та їх дитини місця проживання, а також з»являтися чи наближатися до території приватного дитячого садочка, який відвідує дочка, а також розшукувати її та дитину, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому [PERSON]. [PERSON] у судовому засіданні наполягала, що з боку [PERSON] відносно неї та малолітньої дочки мала місце агресивна поведінка за наслідками якої вони страждали від фізичного та психологічного насильства. Агресивна поведінка [PERSON] виникала на грунті вживання ним алкогольних напоїв та наркотичних засобів. Стверджувала, що фізичне насильство проявлялося в тому, що [PERSON] дозволяв собі штовхати її та дитину. Крім того, безпосередньо їй завдавав тілесних ушкоджень, які мали сліди легких тілесних ушкоджень, а також завдавав ударів по частинах тіла, які не залишали слідів, однак супроводжувалися фізичним болем. Мали місце випадки, коли [PERSON] із застосуванням фізичної сили перешкоджав їй сісти до свого автомобіля і їхати у своїх справах, вирвав з її рук телефон і викинув, коли вона розмовляла. У період часу, коли вона припинила годувати їх дочку груддю, дитина була дуже неспокійна під час нічного сну і в один із таких випадків, ще коли вони перебували у шлюбі з [PERSON], останній її душив у присутності маленької дитини. Протиправна поведінка [PERSON] також супроводжувалася образами на її адресу, а тому негативно впливала на їх психологічний стан, особливо була психотравмуючою для їхньої спільної дочки. [PERSON] також вказала суду, що [PERSON] відвідуючи її помешкання з метою зустрітися з дочкою залучає до цього членів громадського об»єднання «Батько має право», які разом із ним приходять до її будинку, як правило в пізній час, створюють галас, телефонують їй, викликають працівників поліції, знімають все на відео, розміщують свої коментарі та фотоматеріали в соціальній мережі Фейсбук. Такі дії [PERSON] та залучених ним активістів є психологічним насильством з приводу чого вона зверталася до [PERSON] і просила приходити на зустрічі самостійно та без застосування відео зйомок. [PERSON] у судовому засіданні наполягала на тому, що дитина лякається коли до будинку приходить багато чоловіків. [PERSON] нав'язує їй своє спілкування, контролює її своїми постійними візитами та дзвінками, втручається в її приватне життя. Погоджується з графіком зустрічей [PERSON] з їх спільною дочкою та порядком, який встановлений судовим рішенням від 24.01.2018 року, повідомила, що зазначене рішення суду оскаржувати в апеляційному порядку не буде. Заінтересована особа [PERSON] та його представники, заявлені вимоги про видачу обмежувального припису щодо спілкування [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] заперечили. [PERSON] категорично заперечив застосування ним щодо заявниці [PERSON] та їх малолітньої дочки фізичного насильства так само, як і психологічного. [PERSON] також пояснив, шо ніколи не завдавав тілесних ушкоджень заявниці, він не висловлювався образливо на її адресу, не виривав у неї з рук телефон, не перешкоджав їй сідати до автомобіля, а звернення останньої з цього приводу до поліції були безпідставними. Стверджував, що після розірвання їх шлюбу, заявниця чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою і всі її дії спрямовані на те, щоб не допустити його спілкування з їх спільною дочкою і в подальшому. Саме, тому, що заявниця чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, а він бажає спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні, то кожного разу , коли він приходить до квартири в якій проживає його малолітня дочка, то він спочатку телефонує заявниці і повідомляє, що прийде для зустрічі з дочкою, відсилає СММ повідомлення, коли його не допускають до дочки він кожного разу викликає поліцію. На зустрічі з дочкою він приходить у супроводі своїх знайомих, яких запрошує, як свідків щоб засвідчити свій візит та здійснити відеозапис з метою запобігти будь-яким звинуваченням на його адресу зі сторони матері дитини. Його поведінка, а також запрошених ним свідків завжди є коректною, ніяких незручностей не створює. Звинувачення заявниці щодо його агресивної поведінки на грунті вживання ним алкоголю та наркотичних засобів є безпідставними. Визнав, що у розмові з заявницею повідомив їй, що виживав наркотичні засоби у далекій юності, однак ніякої залежності не мав і не має, а алкогольні напої вживає тільки в силу звичаїв. Крім того, [PERSON] пояснював суду, що рішення суду, яким суд встановив графік та порядок його зустрічей з дочкою порушує його право на участь у вихованні ним дочки, він ще не визначився, чи буде оскаржувати ухвалене судом рішення до апеляційного суду, визнав, що він і поза межами встановленого судом графіку буде намагатися зустрічатися з дочкою для чого залучатиме свідків, з метою уникнути будь-яких звинувачень. Представник [PERSON] - [PERSON] пояснив суду, що рішення суду від 24.01.2018 року, яким суд встановив графік та порядок зустрічей [PERSON] з дочкою є дискримінаційним по відношенню, як до батька так і до дочки, яка з радістю спілкується зі своїм батьком. Заявниця чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дочкою, не виконує судове рішення, яким суд зобов»язав її не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з дочкою. Надані заявницею суду докази на підтвердження заявлених нею вимог є неналежними та недопустимими, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. Також звертав увагу суду на те, що Закон України « Про запобігання та протидію домашньому насильству не може бути застосований до правовідносин, які мають місце між учасниками справи, оскільки не має зворотної дії у часі. [PERSON], перешкоджаючи [PERSON] спілкуватися зі своєю дочкою та приймати участь у її вихованні, вона повністю ізолює дитину від батька, налаштовує дитину проти нього, чим вчиняє злочин. У той же час, представник [PERSON] - [PERSON] підтвердив суду, що він є головою громадського об»єднання «Батько має право», яке не має учасників. Активісти цього об»єднання це такі самі батьки, як і [PERSON], який бажає спілкуватися та займатися своєю дочкою, однак мати дитини в цьому йому перешкоджає, а тому вони супроводжують [PERSON], коли він відвідує дочку, в чому і він особисто приймав участь. З метою уникнення будь-яких проблем, вони по телефону повідомляють заявницю про свої наміри, приходять до будинку де проживає дитина знову телефонують, стукають у двері і після того, як двері не відчиняють, то вони викликають працівників поліції і всі ці події фіксують відеозаписом. При цьому всі вони поводять себе чемно, ніякого тиску по відношенню до будь-кого, в тому числі і заявниці, або ж малолітньої дитини не застосовують. Представники заінтересованої особи служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, будучи присутніми в судовому засіданні 02.02.2018 року, просили заявлені [PERSON] вимоги вирішити на розсуд суду. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що він разом із [PERSON] приходили до квартири його колишньої дружини, де остання проживає з дочкою. Він супроводжував [PERSON] для того, щоб засвідчити, як відбуваються зустрічі та задокументувати все на відео. Підтвердив, що під час кожного відвідування [PERSON] перебував у тверезому стані, поводив себе чемно, мав подарунки для дитини, а його колишня дружина двері квартири не відкривала, або ж повідомляла, що не надасть йому можливості поспілкуватися з дочкою. Після того, як [PERSON] викликав поліцію мати дитини і на вимогу працівників поліції не дозволяла батьку спілкуватися з дочкою. При таких зустрічах він був присутнім 05,08,12,13,14 січня 2018 року. Також був свідком і знімав на відео, як [PERSON] зустрічався з дочкою 16.01.2018 року в присутності матері дитини та соціального працівника. Зустріч відбувалася у торговому центрі Гулівер, мати дитини одразу ж взяла дитину в обійми і на цьому зустріч закінчилася. Як відреагувала дитина на появу батька не бачив і відповідно не зафіксував. Заслухавши учасників справи, допитавши свідка, дослідивши письмові та електронні докази, суд прийшов до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що учасники справи, а саме заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 22.03.2013 року перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дочку [PERSON], яка народилася [INFO] року, шлюб розірвано 25.07.2016 року (а.с.23-24). Рішенням суду від 24.02.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] року аліменти в розмірі 1\\4 частки від усіх видів заробітку (доходів), визначено місцем проживання малолітньої [PERSON], [INFO] місце проживання її матері [PERSON] (а.с.36-38). 20.02.2017 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва було відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею (а.с.32). 15.01.2018 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису в стосовно [PERSON] внаслідок систематичного вчинення психологічного та фізичного домашнього насильства. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьків (мати, батько) і дитину (дітей). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім»їт чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім»єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров»ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON], заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство. Так, судом встановлено, що учасники справи є колишнім подружжям, мають спільну дочку, проживають окремо, місцем проживання дитини є місце проживання матері, батьки дитини мають спір щодо участі кожного із них у вихованні дочки [PERSON], яка має вік повних чотири роки і п»ять місяців, з цього приводу колишнє подружжя ініціювало спори, які були предметом вирішення в судах. Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню,, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом; вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов»язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дії чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За результатами вирішення судом спору за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON], судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено відсутність жорсткого поводження відповідача з дочкою, вчинення щодо неї насильства. Заявлені [PERSON] позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав були залишені без задоволення, ухвалені судами за цими позовними вимогами судові рішення набрали законної сили 27.06.2017 року (а.с.60-68). Як видно зі змісту судових рішень, ухвалених за позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, зазначені заявницею підстави для заявлених вимог щодо психологічного та фізичного насильства, що мало місце з боку [PERSON] по відношенню до їх спільної дитини, а саме агресивної поведінки, що проявлялася у - штовханні, стусанах, завданні фізичного болю, нанесенні тілесних ушкоджень 25.05.2016 року, протиправної поведінки 01. та 29.12.2016 року щодо неї у присутності дочки були предметом перевірки та отримали оцінку судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалені судові рішення набрали законної сили, а тому є обов»язковими для суду, що вирішує вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису в тому числі й з цих же підстав. Крім того, звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису, заявниця на підтвердження обставин, щодо вчинення насильства фізичного та психологічного характеру [PERSON] посилалася на те, що 17.06.2016 року відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, однак не надала суду судового рішення, ухваленого за результатами розгляду цього ж протоколу про адміністративне правопорушення. У той ж час, судом встановлено наявність обставин, якими заявниця обґрунтувала факт психологічного насильства [PERSON] щодо неї та малолітньої дочки, які не заявлялися нею в обґрунтування позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав останнього відносно їх спільної дочки [PERSON] та не мали оцінки в судових рішеннях, які набрали законної сили, це - відвідування [PERSON] дочки за місцем її проживання з залученням до цього сторонніх чоловіків, телефонні дзвінки, виклики поліції та застосування відеозапису під час цих всіх подій, розміщення коментарів з приводу цих зустрічей в соціальній мережі «Фейсбук», нехтування [PERSON] її вимоги прийти на зустріч з дитиною без залучення сторонніх осіб та застосування відеозапису їх зустрічі. Судом також встановлено, що рішенням суду від 24.01.2018 року вирішено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, яким - усунуто [PERSON] перешкоди у спілкуванні та вихованні з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], шляхом визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні доньки шляхом систематичних побачень. Визначено способи участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO] наступним чином: кожної середи з 16 00 год. до 19 00 год., кожної суботи з 10 00 год. до 17 год. 30 хв., протягом перших двох місяців зустрічі проводи в присутності матері та фахівця із соціальної роботи в рекреаційних зонах та місцях дитячого дозвілля та протягом зазначеного періоду [PERSON] відвідувати консультації психолога Голосіївського Центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді. В подальшому, без присутності матері та фахівця (а.с. 76-81). Зазначене рішення суду, станом на час вирішення судом вимог [PERSON] про видачу обмежувального припису не набрало законної сили, однак заявниця підтвердила, що вона не буде оскаржувати його в апеляційному порядку, просила видати обмежувальний припис з урахуванням визначеного судом графіку зустрічей батька з дитиною. Так, у судовому зсіданні , під час розгляду вимог [PERSON], щодо видачі обмежувального припису [PERSON], останній та його представник [PERSON], який є головою громадського об»єднання «Батько має право», визнали, що [PERSON] у супроводі активістів громадського об»єднання «Батько має право» 05., 08, 12, 13, 14 січня 2018 року приходив до помешкання де проживає [PERSON] разом із малолітньою дочкою [PERSON] за адресою - [ADDRESS] з метою зустрітися з дочкою [PERSON]. Кожного разу, перед такими відвідинами дочки [PERSON] телефонує матері дитини [PERSON], надсилає СМС повідомлення, у супроводі сторонніх чоловіків прибуває до помешкання заявниці, знову телефонує, стукає в двері квартири, викликає поліцію, фіксує всі події на відеокамеру. У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] визнав, що 02.01.2018 року мав зустріч з дочкою у присутності матері, що відбулася у закладі харчування «МакДональдз». Підтвердив, що на передодні зустрічі [PERSON] просила його прийти на зустріч без сторонніх осіб, однак він не виконав побажання останньої і прийшов на цю зустріч зі сторонньою особою, яка непомітно для [PERSON] проводила відео запис цієї зустрічі. [PERSON], при зверненні до суду з вимогою про видачу обмежувального припису, а також у судовому засіданні наполягала на тому, що такі дії [PERSON] є психологічним тиском на неї та дитину, оскільки лякають дитину, щодо неї є приниженням її честі та гідності, а також ділової репутації, як нотаріуса, її репутації серед сусідів, безпорадність запобігти цьому пригнічує її. На думку суду, відвідування [PERSON] помешкання де проживає заявниця разом із малолітньою дочкою, з залученням для цього сторонніх чоловіків, телефонні дзвінки та СМС повідомлення перед відвідуванням, застосування відеозапису таких відвідувань, виклики поліції є психологічним насильством з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] та малолітньої [PERSON]. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні вказав суду, що буде оскаржувати рішення суду від 24.01.2018 року яким вирішено його позовні вимоги до [PERSON] про усунення перешкод у вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а також має намір і у подальшому домагатися регулярних зустрічей з дочкою з залученням свідків для фіксування цих зустрічей з метою уникнення будь-яких звинувачень зі сторони [PERSON] щодо його протиправної поведінки та підтвердження перешкод зі сторони [PERSON] його зустрічам з дочкою та його участі у вихованні дитини. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності психологічного насильства, яке чинить [PERSON] щодо [PERSON] та малолітньої дочки, а також наміри останнього, незважаючи на рішення суду, яким встановлено чіткий графік та порядок його зустрічей з дочкою [PERSON], вживати заходи для зустрічей з дочкою поза межами встановленого судом графіку, суд вважає, що заявниця та її дочка, як жертви такого насильства потребують захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. З метою запобігання та протидію психологічному насильству, що має місце з боку [PERSON] по відношенню до заявниці та їх спільної дочки, суд приходить до висновку про відсутність необхідності задоволення вимог [PERSON] у спосіб обмеження [PERSON] спілкування з дочкою [PERSON] поза часом, який встановлений йому для спілкування з дочкою рішенням суду, що було ухвалено судом 24.01.2018 року та з урахуванням можливих змін за результатами його перегляду судом апеляційної інстанції, оскільки є обов»язковим дотриманням встановленого судом порядку таких зустрічей, однак заборонити залучати до зустрічей сторонніх чоловіків. Питання щодо профілактичних заходів відносно [PERSON]. встановлено зазначеним рішенням суду, яким вирішено спір щодо участі [PERSON] у вихованні дочки та спілкуванні з нею. Однак, при видачі обмежувального припису, суд вважає за необхідне встановити обмеження [PERSON] та залученим ним стороннім чоловікам наближатися до прибудинкової території будинку [ADDRESS] оскільки зазначеним вище рішенням суду, встановлено, що місцем зустрічей [PERSON] з дитиною можуть бути тільки рекреаційні зони та місця дитячого дозвілля. Заявлені [PERSON] вимоги щодо заборони особисто [PERSON] і через третіх осіб розшукувати постраждалих [PERSON] та дитину [PERSON], якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому кривднику [PERSON] та переслідувати їх у будь-який спосіб не підлягають самостійному вирішенню, оскільки обмеження наближатися до помешкання заявниці та дитини, а також дитячого садочку, а також рішення суду, яким встановлено графік спілкування [PERSON] з дочкою усувають вжиття [PERSON] заходів і щодо розшуку потерпілих та їх переслідування. Понесені заявницею судові витрати по сплаті судового збору, при зверненні до суду з заявленими вимогами, які за висновками суду знайшли своє підтвердження, підлягають відшкодуванню заінтересованою особою [PERSON] у порядку передбаченому правилами ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial