Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

15.09.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб, який був зареєстрований між [PERSON] та [PERSON], актовий запис про шлюб № 101 від 10 вересня 2005 року складений Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області; - залишити неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] на виховання Позивачу; - судові витрати покласти на відповідача. 15.09.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 22.09.2016 року Кагарлицьким районним судом було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 03.10.2016 року. 03.10.2016 року слухання справи було відкладено на 13.10.2016 року в зв»язку з неявкою відповідача, - [PERSON] 13.10.2016 року слухання справи булор відкладено на 25.10.2016 року в зв»язку з неявкою відповідача [PERSON] В судове засідання, яке відбулося 25.10.2016 року, позивачка [PERSON] не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивачки, в якій вона позов уточнила, - відмовилася від стягнення з відповідача судових витрат, бажає після розірвання шлюбу мати прізвище «[PERSON]», примиритися категорично не бажає. В судове засідання, яке відбулося 25.10.2016 року, відповідач [PERSON] не з»явився вдруге, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, про що містяться відповідні відмітки в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Проте, згідно ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, або якщо він не може за станом здоров»я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь - кого з них. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, паспорту громадянина України [NUMBER], виданого 18 січня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, позивачка [PERSON] зареєстрована з 18 січня 2000 року за адресою: [INFO], відповідно, дана справа на підставі ч. 2 ст. 110 ЦПК України підсудна Кагарлицькому районному суду як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. 10 вересня 2005 року позивачка по справі, - [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане (повторно) 13 вересня 2016 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець смт. Білогір»я Хмельницької області, Україна, громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка село Стави Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 10 вересня 2005 року, про що 10 вересня 2005 року складено відповідний актовий запис за № 101. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: Чоловіка - [PERSON]. Дружини - [PERSON]. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину, - [PERSON], 2006 року народження. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Стави Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації народжень 18 січня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 95. В графі «батько» зазначений відповідач - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка - [PERSON]. Як встановлено судом під час судового засідання, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] взагалі не підтримують шлюбних відносин тривалий час, - з початку травня місяця 2016 року, проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, окрім того, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, майнових спорів у них немає, спору щодо місця проживання спільної неповнолітньої дитини немає, відповідно, сторони стосунків взагалі не підтримують. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді. Примирення між сторонами неможливе, так як в заяві позивачки [PERSON], яку вона подала до матеріав справи, зазначено, що вона категорично примиритися не бажає, так як сім»ї взагалі немає. Що ж стосується застосування норм матеріального права, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як інтересам позивачки, так і інтересам відповідача, тому шлюб має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу. Що стосується зміни прізвища, то суд керувався положенням ст. 113 СК України. Так, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, проте, позивачка під час реєстрації шлюбу прізвище не змінювала, тому їй слід залишити прізвище «[PERSON]». Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, враховуючи ту обставину, що позивачка позов уточнила, шляхом відмови від стягнення судових витрат з відповідача, відповідно, суд залишає судові витрати за позивачкою [PERSON] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved