Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

15.08.2014 року Орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради Донецької області звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Красноармійської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], мати якого [PERSON] померла [INFO]. [PERSON] веде аморальний спосіб життя: ніде не працює, ухиляється від виконання батьківських обов'язків у відношенні своєї дитини, зловживає алкогольними напоями, не забезпечує належних умов для охорони здоров'я, навчання, виховання дитини. Поганий життєвий приклад [PERSON] стає на перешкоді прав його дитини на належне батьківське виховання. Дитина мешкала разом з матір'ю, а з моменту хвороби та смерті матері по теперішній час неповнолітній [PERSON] перебуває у Центрі допомоги дітям «Отчий дім» за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] за весь цей час долею дитини не цікавиться, проживає окремо, не відвідує дитину, не цікавиться її здоров'ям, розвитком і вихованням, продовжує всіляко ухилятися від виховання дитини і не проявляє до дитини батьківських почуттів та передав сина на виховання до Благодійної організації «Центр допомоги дітям «Отчий дім», тому Орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради Донецької області просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього [PERSON] та передати останнього органу опіки та піклування виконкому Крансоармійської міської ради для подальшого влаштування. В судовому засіданні представник позивача органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради на своїх позовних вимогах наполягав, представник третьої особи служби у справах дітей Красноармійської міської ради та прокурор Красноармійської міжрайонної прокуратури підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] (а.с.3), мати якого [PERSON] (а.с.3) померла [INFO] (а.с.5). [PERSON] веде аморальний спосіб життя , ніде не працює, ухиляється від виконання батьківських обов'язків у відношенні свого сина, зловживає спритними напоями та передав сина на виховання до Благодійної організації «Центр допомоги дітям «Отчий дім», якого жодного разу не відвідав, матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, тому орган опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради дійшов до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON], оскільки він не виконує батьківські обов'язки з утримання та виховання неповнолітнього сина (а.с.8). Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 1 ч. 2, 3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (учинено у м. Страсбург 25 січня 1996 року, реєстраційний код 37216/2006) предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосується дітей, визначається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов'язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей та доступу до них. Статтею 2 глави 1 зазначеної Конвенції визначено термін «Суб'єкти батьківської відповідальності» - батьки та інші особи чи органи, які мають здійснювати частково або повністю батьківську відповідальність. Відповідно до ст.ст. 3, 7, 8, 18, 19 Конвенції про права дитини (ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-х11 від 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків, мала громадянство. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого та брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] порушує обов'язки, які покладаються на батьків Конституцією України та Сімейним законодавством, не приймає участі у вихованні сина, не забезпечує умови для нормального розвитку, тому суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] батьківських прав. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved