Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

15 травня 2019 року Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по оплаті за навчання в сумі 6209 (шість тисяч двісті дев`ять) грн. 27 коп. Позов мотивований тим, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ (далі - ХНУВС) від 21.10.2013 № 494 Відповідача з 01.11.2013 прикріплено до кафедри ХНУВС для підготовки аспіранта заочної форми навчання, що працюватиме над дисертацією поза аспірантурою за спеціальністю 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних та правових учень на платній основі. Вартість навчання в аспірантурі за один рік встановлено у розмірі 4383 грн. 02 коп., та затверджено калькуляцією вартості навчання в аспірантурі на 2013 рік. Протоколом № 12 Вченої ради ХНУВС від 24 грудня 2013 року аспіранту [PERSON] затвердили тему дисертації. За період навчання з 21.10.2013 по 21.10.2014 відповідачем проведено оплату у сумі 4383 (чотири тисячі триста вісімдесят три) гривень 02 коп. У подальшому оплата за навчання не здійснювалась, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Наказом ХНУВС від 07.04.2016 № 211 Відповідача відраховано у зв`язку з несплатою за навчання згідно з Положенням про підготовку науково - педагогічних та наукових кадрів, затвердженим постановою КМУ від 01 березня 1999 року № 309. Згідно Довідки-розрахунку оплати за навчання в аспірантурі ХНУВС від 26.02.2019 № 4/170д загальна сума заборгованості на день відрахування Відповідача становить 6209 (шість тисяч двісті дев`ять) грн. 27 коп. Відповідачу направлено Претензію від 15.08.2016 № 7/173 про необхідність здійснення оплати, що підтверджується реєстром на відправку кореспонденції № 180 від 19 серпня 2016 року, однак така оплата проведена не була. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просив суд провести судове засідання без участі представника, позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 21.10.2013 року № 494 [PERSON] з 01.11.2013 року зараховано до аспірантури наказом Харківського національного університету внутрішніх справ за заочною формою навчання, спеціальність 12.00.01 - теорія та історія держави і права; історія політичних та правових учень (а.с.4). Протоколом № 12 Вченої ради Харківського національного університету внутрішніх справ від 24.12.2013 року аспіранту [PERSON] затверджено тему дисертаційного дослідження, призначено наукового керівника (а.с.6). Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 07.04.2016 № 211 [PERSON] відраховано з 08.04.2016 року з числа аспірантів денної та заочної форми навчання як таку, що не сплатила за навчання (а.с.7). Позивачем додано до позову Претензію від 15.08.2016 № 7/173 про необхідність здійснення оплати, адресовану [PERSON] (а.с.9-11). Суд критично ставиться до тверджень позивача про відправлення претензії на адресу відповідача у справі 19 серпня 2016 року, оскільки вказана адреса [PERSON] в м.Донецьк, проте згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті Укрпошти, тимчасово призупинено відправлення пошти до м.Донецьк з 27.11.2014 року. Згідно з частинами 1, 2 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем повідомлено суд, що примірник договору про навчання [PERSON] в аспірантурі втрачений під час аудиту у 2016 році (а.с.23). При цьому саме договором, підписаним сторонами, має бути підтверджена узгоджена сторонами вартість надання освітньої послуги, умови надання послуг Харківським національним університетом внутрішніх справ [PERSON], права та обов`язки сторін договору, відповідальність за порушення умов виконання зобов`язання. Позивач посилається, як на докази визначення вартості навчання [PERSON] , на калькуляцію вартості навчання одного аспіранта, термін навчання 4 роки, набір 2013 рік, довідку-розрахунок оплати за навчання у аспірантурі за період з 21.10.2013 року по 07.04.2016 року (а.с.5,8). Вказані документи складені та підписані самим позивачем. Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 12, частини 1,5 ст.81 ЦПК України). Тобто нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Відповідно до частин 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України). Також ЦПК України передбачено можливість для позивача заявити клопотання про витребування доказів у разі неможливості самостійно надати докази відповідно до статті 84 ЦПК України. Позивачем не заявлено клопотань про витребування доказів. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Невчинення позивачем необхідних процесуальних дій унеможливлює встановлення обставин справи, перевірки їх доказами, в той час як суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, що визначено в частині 7 ст.81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності саме Харківський національний університет внутрішніх справ, як позивач у справі та особа, яка стверджує про порушення відповідачем зобов`язань за договором щодо неоплати вартості навчання, мав довести ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог - встановлена сторонами договору вартість навчання. При вирішенні позовних вимог суд в порушення принципу змагальності не може визнати встановленою вартість навчання, що не підтверджена належними та допустимими доказами, та використати концепцію негативного доказу, яка сама по собі порушує принцип змагальності. Аналогічна позиція щодо застосування норм процесуального права викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у Справі № 917/1307/18. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed