Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 31.10.2017 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до[PERSON] до [PERSON], третя особа: Відділ громадянства, реєстрації і іміграції фізичних осіб Святошинського РУГУ МВС України, Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок того, що тривалий час відсутня та зняття її з реєстрації. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що на підставі ордеру на житлове приміщення [NUMBER], від 12 січня 1983 року, покійний чоловік позивача - [PERSON], отримав однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Після смерті чоловіка, розпорядженням № 599 від 29 грудня 2001 року, внесені зміни в матеріали подані Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства з питань внесення змін в договір найму житлового приміщення та згідно ст.106 Житлового Кодексу України, - враховуючи, що [PERSON] [INFO], одинока, проживає у однокімнатній квартирі [ADDRESS], внесені зміни в договір найму житлового приміщення на [PERSON], з чоловіка [PERSON], в зв'язку зі смертю останнього. В цілому квартира складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 17.00 кв м., загальною площею 35.90 кв.м. На сьогоднішній час в квартирі зареєстровані: [PERSON], син позивача -[PERSON] та онук [PERSON]. Позивач зазначила, що 14.12.2004 року, зареєструвала за вище вказаною адресою відповідача по справі [PERSON], який обіцяв допомагати по господарству, частково сплачувати комунальні послуги, робити поточний ремонт в квартирі та підтримувати квартиру у належному стані. Своїх обіцянок відповідач не виконує. З моменту реєстрації і по сьогоднішній день в квартирі не проживає, комунальні послуги за квартиру не сплачує, япозивач сплачує особисто. Відповідач забезпечений житлом, він проживає в місті Києві [ADDRESS]. Позивач зазначила, що неодноразово зверталася до відповідача, щоб він добровільно знявся з реєстрації або надав письмово завірену згоду на зняття з реєстрації з квартири [ADDRESS]. Однак, ні якої позитивної відповіді, не отримала, а тільки брудну лайку та погрози на моє життя. 24 жовтня 2017 р., Позивач змушена звернулася до Начальника «ЖЕД - 3» [PERSON], щоб зафіксувати в акті, що відповідач [PERSON] [INFO], зареєстрований в [ADDRESS], за адресою не проживає з першого дня реєстрації. Позивач зазначила, що якщо відсутність особи перевищує шість місяців, наймач вправі пред'явити позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON], не проживає в квартирі понад тринадцять років за комунальні послуги не сплачує поточних ремонтів не здійснює, тому позивач просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 27.11.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. В судовому засіданні позивач, позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі ордеру на житлове приміщення [NUMBER], від 12 січня 1983 року, покійний чоловік позивача - [PERSON], отримав однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Після смерті чоловіка, розпорядженням № 599 від 29 грудня 2001 року, внесені зміни в матеріали подані Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства з питань внесення змін в договір найму житлового приміщення та згідно ст.106 Житлового Кодексу України, - враховуючи, що [PERSON] [INFO], одинока, проживає у однокімнатній квартирі [ADDRESS], внесені зміни в договір найму житлового приміщення на [PERSON], з чоловіка [PERSON], в зв'язку зі смертю останнього. Судом встановлено, що14.12.2004 року, зареєструвала за вище вказаною адресою відповідача по справі [PERSON], який обіцяв допомагати по господарству, частково сплачувати комунальні послуги, робити поточний ремонт в квартирі та підтримувати квартиру у належному стані. Судом встановлено, що Відповідач [PERSON], не проживає в квартирі понад тринадцять років за комунальні послуги не сплачує поточних ремонтів не здійснює. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO], зареєстрований в [ADDRESS], за адресою не проживає з першого дня реєстрації. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог щодо зняття відповідача з реєстрації слід відмовити, оскільки на час розгляду відсутній спір. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн. 00 коп., які сплачено позивачкою за подання позову до суду. Враховуючи наведене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 405 ЦК України та

Outcome: partial