Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

17.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про зняття з реєстрації особи яка втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог вказує, що їй на праві особистої приватної власності належить будинок, що розташований по [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована вона та відповідач - [PERSON] Відповідач був її чоловіком, але згідно рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11.07.2013 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, а шлюбні відносини припинено. Однак, фактично відповідач не проживає за даною адресою з квітня 2013 року. Всі спроби вмовити відповідача добровільно знятися з реєстраційного обліку ні до чого не призвели. В зв'язку з чим просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в зазначеному житловому приміщенні. В судове засідання позивач не з'явилася, про день місце та час проведення судового засідання сповіщена належним чином. Письмово просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином, про що мається повідомлення. Про причини своєї неявки суд не повідомляв. В судове засідання представник третьої особи Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровської області не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Письмово просив справу розглядати за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] на праві особистої приватної власності належить будинок, який розташований по [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно та копією технічного паспорту (а.с.4, 10-13). Згідно довідки про зареєстрованих осіб від 09.10.2014 року, виданої Виконавчим комітетом Васильківської селищної ради №3278, у будинку [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON].(а.с.8). Відповідач був чоловіком позивачки, але згідно рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11.07.2013 року шлюб між ними було розірвано, а шлюбні відносини припинено (а.с.5-6). Однак, фактично відповідач не проживає за даною адресою з квітня 2013 року. В підтвердження того, що [PERSON] не мешкає у вказаному будинку, позивач надав акт депутата Васильківської селищної ради Дніпропетровської області Буц М.І. від 26.09.2014року, про те, що в будинку по [ADDRESS], зареєстрований але не проживає з 22 квітня 2013 року [PERSON].(а.с.7). На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. Згідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Член сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом не встановлено наявності між сторонами угод про порядок користування жилим приміщенням. Згідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником житлового будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним житловим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік, не надав суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали йому користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом, в зв'язку з чим, вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Позовна вимога щодо зобов'язання Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області, про зняття відповідача з реєстраційного обліку, не підлягає задоволенню, оскільки Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області не є стороною по справі, відповідно до ст. 30 ЦПК України, управління є третьою особою без самостійних вимог, тому до нього не можуть бути пред'явлені позовні вимоги. Лише в разі відмови компетентного органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому КАС України. Вирішуючи вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 200,00 грн., суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивач підлягають стягненню судові витрати в розмірі 443грн.60коп.

Outcome: partial