Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

16.09.2019 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на повнолітню дитину, в якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною 23 років за умови продовження навчання до вказаного віку дитини. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 2001 по 2002 рік і розлучились 17.01.2002 року. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2002 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини до досягнення повноліття у розмірі ј частини від всіх видів заробітку відповідача. 23.08.2019 року дитині виповнилось 18 років і стягнення аліментів на її утримання припинилось. При цьому, дочка сторін навчається з 2017 року в Київському медичному коледжі на відділенні Сестринська справа. Строк навчання 4 роки, на теперішній час дитина навчається на 3-му курсі. Дочка сторін навчається на державній формі фінансування. Позивачка вказує, що є інвалідом 3-ї групи, розмір її пенсії складає 2000,00 грн. Також позивачка працює в КП «Керуюча компанія обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та отримує заробітну плату у розмірі 7000,00 грн. Із цих коштів позивачка купляє ліки потрібні їй регулярно кожного місяця та сплачує комунальні послуги. Таким чином на придбання одягу, продуктів харчування, дозвілля тощо, на дитину залишається 3000,00 - 3500,00 грн. При цьому, дочці також треба купувати підручники, надавати кишенькові кошти, тому матеріальна допомога є необхідною. За твердженням позивача, відповідач має значно краще матеріальне становище, працює в міжнародною аеропорті Жуляни в службі пожежної безпеки, отримує заробіток у розмірі приблизно 7000,00 грн. Відповідач одружений, його дружина також працює, дітей чи утриманців відповідач не має. За наведених обставин позивачка вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини на час її навчання. Ухвалою суду від 23.09.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 16.10.2019 року заяву представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення. Ухвалою суду від 24.10.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 25.10.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі місту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що всупереч вимогам ЦПК України обґрунтовуючи потребу у матеріальній допомозі на дочку, яка продовжує навчання, позивач вказала на важкий матеріальний стан та додаткові витрати, яких вона зазнає (кошти на ліки, комунальні платежі, одяг, харчування, ремонтні роботи), при цьому доказів таких витрат до своєї позовної заяви не додала. Також до позовної заяви не додано доказів розміру пенсії позивача та розміру заробітної плати. До предмету доказування у даній справі відноситься, як реальна потреба у матеріальній допомозі повнолітній дочці, яка продовжує навчання, так і можливість кожного з батьків надати таку допомогу. Згідно довідки навчального закладу дитина навчається на 3 курсі денної форми навчання та перебуває на державній формі фінансування. На думку відповідача, оскільки дитина перебуває на державній формі фінансування, тобто оплата навчання здійснюється за кошти державного бюджету, то і жодних витрат щодо оплати навчання з 01.09.2017 року позивач не зазнає, і до закінчення навчання дочки, тобто до 30.06.2021 року зазнавати не буде. Крім того, у позовній заяві відсутні докази витрат, яких позивач зазнала у зв`язку з навчанням дочки (вартість підручників, навчального приладдя, проїзду до навчального закладу та ін.). Посилаючись на зміст постанови Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2018 року (№622/373/16-ц) відповідач зазначає, що у визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду на навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами у справі розірвано шлюб 17.01.2002 року, після розірвання шлюбу прізвище позивачки змінене з [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 8). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2002 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини від всіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-11). З огляду на дату народження [PERSON] , [INFO] , остання досягла повноліття, отже стягнення аліментів на її утримання припинилось. Позивачка є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності 3-ї групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с. 6). За змістом наявної в матеріалах справи копії довідки Київського міського медичного коледжу №366 від 02.09.2019 року, [PERSON] є студенткою 3-го курсу денної форми навчання, відділення Сестринської справи за спеціальністю Медсестринство ВНЗ Київського міського медичного коледжу І рівня акредитації. Навчається на державній формі фінансування. Термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року (а.с. 9). Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне. [PERSON] досягнення віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років та продовжує навчатись. Заперечуючи проти позову відповідач посилається на відсутність доказів про наявність потреби доньки у матеріальній допомозі в зв`язку з продовженням навчання та розміру дійсних витрат на дитину в зв`язку з навчанням, а також на те, що дитина у навчальному закладі перебуває на державній формі фінансування, тож відсутні витрати на оплату навчання. З такою позицією сторони відповідача суд погодитись не може, адже у довідці навчального закладу зазначено, що [PERSON] навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину сторін можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Відповідач також посилається на відсутність підтвердження можливості надання ним дитині матеріальної допомоги. Натомість останній не надав суду будь-яких доказів на підтвердження відсутності у нього такої можливості та не спростовував посилань позивача на те, що він працює в міжнародному аеропорті Жуляни , отримає заробітну плату близько 7000,00 грн., не має неповнолітніх дітей чи інших утриманців. Також суд приходить до висновку, що в даному випадку підтвердження конкретного розміру щомісячних витрат на дитину у зв`язку з навчанням не мають правового значення, адже позовні вимоги заявлені у частці від доходу і відповідач не наводив суду жодних офіційних даних про дійсний розмір свого заробітку. Враховуючи рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, розмір заявленої до стягнення частки в якості аліментів, який заявлений у розмірі ј частки, міг би мати значення у разі підтвердження відповідачем, що такий розмір призведе до стягнення з нього коштів у більшому розмірі ніж витрачає позивач на потреби дитини, про розмір яких заявлено у позові. Визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідача на утримання його повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір є обґрунтованим та підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Ураховуючи положення ст. 182 СК України, суд приймає до уваги працездатний вік відповідача, відсутність будь-яких посилань відповідача на свій незадовільний стан здоров`я, відсутність будь-яких обґрунтувань відповідачем свого незадовільного матеріального стану чи взагалі неможливості надавати матеріальну допомогу, що підтверджувалось би доказами. Відповідач не посилався на наявність інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При розгляді справи судом не встановлено обставин передбачених п.п. 3-1), 3-2) ч. 1 ст. 182 СК України, а також інших обставин, які б могли мати істотне значення для вирішення спору. З огляду на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення дитини, яка продовжує навчання, і позивачем заявлено до стягнення розмір аліментів у частці, яка становить ј від доходу відповідача, що за загальними правилами сімейного законодавства є мінімальною часткою та може бути зменшена у разі встановлення обставин передбачених ст. 182 СК України, які впливають на визначення розміру аліментів, однак таких обставин судом не встановлено, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та їх розміру, а тому позов підлягає до задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного,

Outcome: approved