overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

16.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання і взаємоповаги, збереження сім'ї вважає неможливим. Зазначив, що шлюб з відповідачем існує формально, оскільки вони з листопада 2013 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. До судового засідання сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно належним чином. Позивач надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. До судового засідання відповідач не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 11 грудня 2010 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, за актовим записом №511. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст.112 СК України. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. Встановлено, що з листопада 2013 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Таким чином, вище викладені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін. Тому на підставі ст.112 Сімейного кодексу України суд вважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

16.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу від 14.03.1978 року. У своїй заяві позивач зазначила, що під час внесення відомостей до договору купівлі-продажу було зроблено помилку, а саме її ім'я замість «[PERSON]» вказано як «[PERSON]». Посилаючись на ст.256 ЦПК України, просила встановити факт належності їй правовстановлюючого документу. У судове засідання заявника не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Заінтересована особа - Державна реєстраційна служба при Головному управлінні юстиції в Миколаївській області у судове засідання не з'явилася, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 14.03.1978 року, був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку в [ADDRESS]. Також встановлено, що під час внесення відомостей до договору купівлі-продажу від 14.03.1978 року, було зроблено помилку, а саме замість ім'я заявника «[PERSON]» вказано «[PERSON]». Відповідно до п.6 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові якої не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищам цієї особи, зазначеним у паспорті, свідоцтві про народженням. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

16.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області. 16.10.2014 року Зміївським районним судом Харківської області було винесено рішення по даній справі, яким позов задоволено в повному обсязі: Визнано [PERSON], [INFO], батьком дитини [PERSON], [INFO]. Внесено зміни до актового запису про народження від 07.05.2009 року № 58, а саме в графі «прізвище» (дитини) замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]», в графі «батько» замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]». Стягнено з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.07.2014 року і досягнення дитиною повноліття. Рішення піддано негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Стягнено з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код [NUMBER], на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. Однак, під час ухвалення рішення від 16.10.2014 року судом не вирішено питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору за позовні вимоги стосовно стягнення з нього аліментів на утримання сина. Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та їх присутність не є обов'язковою в судовому засіданні, суд вважає за можливе на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін не здійснюючи фіксування судового процесу. Ознайомившись з матеріалами справи суд дійшов наступного висновку. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи, що при ухваленні рішення не вирішено питання щодо судових витрат, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення та стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

16.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 листопада 1980 року Борівською сільською радою Готвальдівського району Харківської області, актовий запис №40, посилаючись на непорозуміння, різні погляди на життя, несумісність характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї стало неможливим. Сторони від шлюбу мають дітей, які досягли повноліття, спору про майно не має. На підставі вищевикладеного, [PERSON] просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] У судове засідання [PERSON] не з'явилася, до суду надала заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягала, справу просила розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій позов визнав, розгляд справи просив проводити у його відсутності. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається зі Свідоцтва про укладення шлюбу, серія [NUMBER], 15 листопада 1980 року між [PERSON] та [PERSON] Борівськю сільською радою Готвальдівського району Харківської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 40 (а.с. 6). Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають дітей, які досягли повноліття, спір про майно відсутній, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, судом встановлено, що шлюб фактично розпався, сторони не згодні на примирення, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу не цікаве для позивача та відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

16.07.2014 року відкрито провадження у даній справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що 07.06.2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, на даний час проживають окремо, матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття сина. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги збільшила, просила стягнути аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку щомісяця, зазначивши, що в квартирі, в якій проживає дитина, необхідно зробити ремонт після пожежі. Відповідач в судовому засіданні збільшені позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він разом з позивачкою та сином мешкають в квартирі [ADDRESS]. Він повністю оплачує рахунки за комунальні послуги, витрачає кошти на ремонт квартири, купує продукти харчування, приймає участь в утриманні сина. Не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення сторін, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідними нормами Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується записом в свідоцтві про народження дитини. Сторони разом з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS], що не заперечується сторонами у справі, а також підтверджується довідкою ПП «Базис» № 1334 від 02.10.2013 року. Сторони не дійшли згоди про добровільну участь відповідача в матеріальному утриманні дитини. Тому, відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, позов в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, те, що відповідач являється особою працездатного віку, має постійне місце роботи, отримує середній заробіток в розмірі 3500 грн., має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має, стан здоров'я батьків та дитини істотних особливостей немає, що не заперечується сторонами у справі, а отже не підлягає додатковому доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Однак, при вирішенні питання про розмір аліментів, який підлягає стягненню, суд не може прийняти до уваги доводи позивачки щодо необхідності ремонту квартири, оскільки це не відноситься до предмету спору. Враховуючи зазначені обставини, відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги щодо розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

16.07.2014 року відкрито провадження у справі. Заявниця свої вимоги мотивує тим, що її син [PERSON], [INFO], має психічне захворювання, в зв'язку з чим йому встановлена І група інвалідності. Останній фактично не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому, з метою захисту його інтересів, заявниця просить визнати [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку, призначивши її опікуном. В судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення заявниці, дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною. Згідно з нормами ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. З висновку лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 26/317 від 11.07.2014 року, та довідки серії МСЕ № 006062 від 27.01.2000 року вбачається, що [PERSON] є інвалідом І групи з дитинства внаслідок психічного розладу, проживає разом з [PERSON] та потребує постійного стороннього догляду. Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 7/8756 від 15.09.2014 року, [PERSON] виявляє ознаки хронічного стійкого психічного захворювання внаслідок чого не здатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Таким чином, наявні підстави для визнання [PERSON] недієздатним. Відповідно до вимог ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. Положеннями ч. 1 ст. 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою в разі визнання її недієздатною, і призначає опікуна за поданням органу опіки й піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах із підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] являється сином [PERSON] У матеріалах справи міститься подання органу опіки і піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради № 01-26/1001 від 25.07.2014 року, згідно якого орган опіки та піклування вважає доцільним призначення [PERSON] опікуном [PERSON] Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недієздатним [PERSON], [INFO] та призначення [PERSON] його опікуном, оскільки вона фактично опікується сином. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

16.07.2014 року до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу . Шлюб між сторонами було укладено 12.06.1982 року, який зареєстрований Зеленодольською селищною радою Апостолівського району Дніпропетровській області, актовий запис № 56. Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей, однак відповідач не бажає розірвати шлюб у добровільному порядку через органи РАГСу. Причиною розпаду сім»ї стали різні погляди на життя, втрата почуття взаємоповаги один до одного, відсутність нормального морального клімату в родині, різні погляди на ведення домашнього господарства, фактичне припинення родинних відносин. Подальше збереження шлюбу неможливе. Позивачка просить не надавати строк для примирення, шлюб розірвати, стягнути з відповідача витрати, які підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАГСу Позивачка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до судового засідання не з»явилася, надавши суду письмову заяву за якою позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав письмову заяву, за якою позовні вимоги позивачки не визнає, просить справу розглядати без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України «Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя» Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України «Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного із подружжя, на підставі рішення суду» . Згідно із ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Таким чином в судовому засідання встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами не склалися, постійно між ними виникали непорозуміння та суперечки, вони виявились людьми з різними характерами та поглядами на життя. На даний час сім'я розпалася, шлюб носить формальний характер, сторони не ведуть спільного господарства. Збереження шлюбу в подальшому суперечитиме інтересам позивачки, а тому шлюб між подружжям слід розірвати. Крім того, відповідно вимог ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу позивачка сплатила судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1), який і повинен бути повернутий їй відповідачем. Позовні вимоги щодо покладення витрат при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу на відповідача, не підлягають задоволенню, оскільки стягнення таких витрат відноситься до повноважень та компетенції органів РАГСу.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

16.07.2014 року до Косівського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. При цьому, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 243, 60 грн. (платіжне доручення № ІНВ96В0NHP від 06.06.2014 року). В судове засідання представник позивача Павлюк І.М. не з'явився, звернувся до суду з заявою, в якій справу просить розглядати без його участі, відносно винесення додаткового рішення по справі не заперечує. При проведенні перевірки було виявлено, що 17.07.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з аналогічним позовом звернувся до Косівського районного суду Івано-Франківської області і долучив до матеріалів справи платіжне доручення № ІНВ96В0NHP від 06.06.2014 року, що і до вищевказаної позовної заяви. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Беручи до уваги, те що позивачем було подано дві позовні заяви та долучено до матеріалів різних справ однакові платіжні доручення, суд вважає за необхідне прийняти додаткове рішення. Згідно ст. 220 ч. 1 п. 4 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

16.07.2014 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулася [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу між ними, який зареєстровано 02 липня 2010 року Виконкомом Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 5. Від шлюбу мають дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння та різні погляди на життя сімейно-шлюбні стосунки припинилися з літа 2011 року. Позивач переконаний, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу у її відсутності. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] у судове засідання надав заяву, у якій позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, просить розглядати справу у його відсутності. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. При розгляді справи судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини: Згідно з копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 5 від 02 липня 2010 року, складений Виконкомом Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]» (а.с. 5). Матеріалами справи встановлено, що шлюб з літа 2011 року фактично перестав існувати. Головною причиною розпаду сім'ї є непорозуміння та різні погляди на життя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що розірвання шлюбу є дійсною волею подружжя, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, на день розгляду справи примирення між ними не відбулося, суд вважає, що шлюб між [PERSON] до [PERSON] необхідно розірвати. Відповідно до ч. 8 ст. 235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач [PERSON] виявила бажання залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved