Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

17.09.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до Новобузької міської ради Миколаївської області про визнання за ним права на земельну частку (пай), площею 6,46 га умовних кадастрових гектарів в межах території Новобузької міської ради Миколаївської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він працював та був членом КПСП ім. Коцюбинського, реорганізованого у грудні 1999 року у СЗАТ ім. Коцюбинського. На підставі рішення загальних зборів цього підприємства від 10.01.2000 року йому вирішено виділити земельну частку (пай) із земель резерву. І, за переконанням позивача, його було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), але відповідний сертифікат на той час він так і не отримав через відсутність бланків таких сертифікатів. Посилаючись на те, що на період паювання землі в СЗАТ ім. Коцюбинського він являвся членом даного підприємства, але всупереч положенням п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08.08.1995 року, відповідач відмовляє йому виділити право на земельну частку (пай) з земель запасу, що змусило його звернутися до суду з вказаним позовом. 20.09.2019 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 01.10.2019 року від відповідача, Новобузької міської ради, надійшов відзив на позов, в обгрунтвання якого вказано, що [PERSON] на момент розпаювання земель СЗАТ ім. Коцюбинського, яке насправді відбувалося у 1994 році, ще не працював та не був його членом. Відтак ставши членом даного підприємства лише у 1999 році, [PERSON] обґрунтовано не включено до списків членів даного підприємства, які мають право на земельну частку (пай). Крім того, відповідачем наголошено на сплив строків загальної позовної давності для звернення позивача з даним позовом, який сплив ще у 2003 році. За цих підстав просила у задоволенні позовних вимог відмовити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , посилаючись на обставини викладені у позові, заявлені вимоги позивача [PERSON] підтримав і просив їх задовольнити. Представник відповідача, Новобузької міської ради, [PERSON] під час судового розгляду справи пред`явлений до міської ради позов не визнала, посилаючись на обставинини, зазначені у відзиві на позов, просила даний позов [PERSON] залишити без задоволення. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких було внесено до списку, що долучається до державного акта на право колективної власності на землю, зокрема постійні працівники - члени КСП та пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві й була його членом. Виходячи зі змісту статей 22, 23 ЗК України (в редакції Закону 1990 року) та Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП; включення до списку осіб, долученого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акту. Як свідчить досліджена в судовому засіданні копія трудової книжки [PERSON] , останній був членом КСП ім.Коцюбинського з 16 травня 1992 року по 28 вересня 1992 року. З 28 вересня 1992 року по 21 березня 1994 року працював у СПМК-579. Згідно довідки Відділу Держкомагенства у Новобузькому районі Миколаївської області від 04.11.2014 року, КПСП ім. Корцюбинського одержало Державний акт на право колективної власності на землю 30.05.1994 року. Розмір земельної частки (паю) складає 5,62 умовних кадастрових гектарів, вартістю 15\~732,80 грн. [PERSON] не був включений до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай) (а.с.6). Між тим,\~всупереч вимогам\~ч.\~3\~ст.\~12\~та ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України,\~позивач та\~його представник\~не надали\~суду належних\~доказів,\~які свідчать\~про те,\~що на\~час розпаювання\~земель КПСП\~ім.\~Коцюбинського Андрущенко\~ [PERSON] .\~являвся членом\~цього підприємства. Більш того, досліджені під час судового розгляду справи письмові докази (згадана трудова книжка) свідчать про те, що на час паювання земель КПСП ім. Коцюбинського, що мало місце 30.05.1994 року, позивач [PERSON] на даному сільськогосподарському підприємстві з 21.03.1994 року вже не працював, а ще раніше, - з 28.09.1992 року, його було виключено з членів цього підприємства. В подальшому, 30.04.1999 року [PERSON] був прийнятий на роботу до КПСП ім. Коцюбинського на посаду тракториста механізатора. Згідно рішення загальних зборів СЗАТ ім. Коцюбинського від 10.01.2000 року вирішено виділити 6,46 га земельної частки (паю) з земель резерву, виділених підприємству у землі колективної власності, члену даного підприємства [PERSON] (а.с. 4). Належних доказів, що позивач і особа, [PERSON] , через розбіжність у зазначені їх по батькові, є однією і тією ж особою, позивач та його представник у судове засідання не надав. Рішенням правління СЗАТ ім. Коцюбинського від 14.03.2000 року позивача прийнято у члени товариства, а рішенням від 19.12.2000 року - рекомендовано виключити з членів товариства через прогули на роботі (а.с. 19). Слід зазначити, що працевлаштування та членство у КСП не є тотожними поняттями. При працевлаштуванні на роботу до такого господарства працівник не стає автоматично членом даного колективного підприємства. Зокрема, про членство на колективному сільськогосподарському підприємстві можуть свідчити протокол загальних зборів підприємства про включення працівника до складу його членів, запис у трудовій книжці колгоспника про зарахування його до членів даного підприємства, тощо. Відомості про прийняття такого рішення загальними зборами товариства відсутні. Отже, на час прийняття рішення 10.01.2000 року [PERSON] не був членом товариства. Не містять матеріали справи і відомостей про передачу у колективну власність КПСП (СЗАТ) земельної ділянки з резервного фонду, її розміру, місця знаходження, тощо. Таким чином, рішення загальних зборів від 10.01.2000 року за відсутності інших умов не може бути єдиною та достатньою підставою для визнання за позивачем права на отримання земельної ділянки з резервного фонду. Таким чином, суд дійшов переконання, що позивач не довів наявність у нього права на отримання земельної частки або зеїуіедьної ділянки з земедь резервного Фонду. Відтак,\~оскільки \~суд\~не вбачає\~у позивача\~права на\~отримання земельної\~частки (паю) в процесі паювання у 1994 році та права на отримання земельної ділянки з резервного фонду у 2000 році з земель запасу, тому у задоволенні його позовних вимог належить відмовити. Слід зазначити, що позивач [PERSON] у березні 2016 року вже звертався до суду з вказаним позовом з тих самих підстав, але до іншого відповідача ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області. Тоді, за рішенням Новобузького районного суду від 04.05.2016 року, у задоволенні відповідного позову було відмовлено через сплив строків позовної давності. Згідно з рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 06.06.2016 року, рішення суду першої інстанції змінено в частині підстав відмови від позову, а саме через відсутність у [PERSON] права на земельну частку (пай) в процесі паювання у 1994 році та недоведеність права на отримання земельної ділянки з резервного фонду у 2000 році та з земель запасу на час розгляду справи. Між тим, пред`явивши 17.09.2019 року новий позов до відповідача Новобузької міської ради з цих самих підстав, позивач інших доводів в обгрунтування свого позову не навів та в підтвердження існуючої його позиції інших належних доказів знову не надав. В силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, які позивачка понісла на оплату судового збору, у зв`язку з відмовою у задоволені її позову у повному обсязі, суд відносить на її рахунок.

Outcome: dismissed