Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

17.02.2020 року позивач звернулась до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . Власником іншої частини квартири є [PERSON] . В квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які з 2014 року виїхали за межі України та не мешкають у вказаній квартирі вже більше п`яти років. Реєстрація відповідачів в квартирі створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як власника майна, через що вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала (а.с.66). Відповідач [PERSON] , який діє у власних інтересах та в інтересах [PERSON] , до судового засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, зазначив, що він з [PERSON] знаходився в шлюбних відносинах. В липні 2014 року вони разом виїхали за межі України та мешкають у російській Федерації. Зазначає, що він та його малолітня донька не повинні бути позбавлені права користування спірним житловим приміщенням, оскільки мати дитини є співвласником житла, а він має намір повертатися до України за містом своєї реєстрації. (а.с.53-63). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду відзив на позовну заяву, в якому свою думку щодо позовних вимог не висловила, але додала до відзиву довідки про її реєстрацію та реєстрацію її дочки [PERSON] з [INFO] року у м. Первоуральск Російської Федерації (а.с.35-39). Представник Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що має заперечення щодо задоволення позовних вимог стосовно [PERSON] , оскільки задоволення позову в цій частині негативно вплине на права малолітньої дитини (а.с.33-34). Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. [PERSON] є власницею 4/15 часток квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 07.06.2018 року державним нотаріусом Першої Слов`янської державної нотаріальної контори Макаровою Н.І. ( а.с.7). Судом встановлено, що [PERSON] є власником іншої частини вказаної квартири. Вказаний факт повністю визнається особами, що приймають участь по справі, та не потребує доказуванню. З довідки № 943, виданої 09.09.2019 року ТОВ «Синергія-БТ», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та (а.с.32). Згідно Акту № 548 від 20.09.2019 року, складеного керівником Комітету мікрорайону «Центр-2», [PERSON] та [PERSON] з 2014 року по теперішній час не мешкають у квартирі [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] з 2014 року не проживає у спірній квартирі, самостійно покинув зазначену квартиру та перестав у ній мешкати. [PERSON] не несе витрат на утримання житла, будь-яких доказів про те, що у відповідача існують перешкоди у користуванні спірним житлом, суду не надано. Навпаки, з тексту відзиву, наданого [PERSON] , вбачається, що останній добровільно залишив спірне житлове приміщення, на даний час проживає у іншому місті, будь-яких перешкод з боку позивача у реалізації свого права користування спірним житлом не має. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає. Не можуть бути задоволені вимоги позивача щодо визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, з огляду на наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] вказувала, що причиною для звернення до суду є те, що відповідач разом з дочкою не проживають у вказаній квартирі більше п`яти років, добровільно з реєстрації не знялись. При цьому, позивач не вказує, яким чином проживання дитини у спірному будинку порушує його права як власника цього житла. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина була зареєстрована у спірній квартирі як за місцем проживання своєї матері [PERSON] , яка є співвласником спірної квартири, тому у малолітньої дитини є всі правові підстави для проживання та реєстрації в зазначеній квартирі. Також суд враховує висновок органу опіки та піклування Слов`янської міської ради № 29/03-657 від 16.03.2020 року відповідно до якого орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що недоцільно визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.20). Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, не підлягають задоволенню. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial