Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

15 листопада 2013 року [PERSON](позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (відповідач) про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві (з урахуванням уточнень від 24.07.2014 року) позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на наступне. 26.01.2010 року позивач та відповідач уклали попередній договір купівлі-продажу домоволодіння, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася передати [PERSON] у власність домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. В свою чергу [PERSON] зобов'язався сплатити [PERSON] 130000 гривень за придбання домоволодіння. Договір купівлі-продажу мав бути укладений у строк до 30.03.2013 року. Позивач [PERSON] попередньо сплатив відповідачці частку вартості домоволодіння у сумі 85244 грн. Однак в дати визначені у попередньому договорі купівля-продаж домоволодіння не відбулося з вини відповідача. На початку квітня позивач повернувся з відрядження та дізнався, що відповідачка продала домоволодіння іншій особі. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 94407,73 грн., які складаються з основного боргу та суми заборгованості за відсотками з розрахунку 3% річних. 25.12.2013 року Самарським районним судом м.Дніпропетровська по вищевказаній справі винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2014 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 25 грудня 2013 року скасовано. Справа слухається спочатку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач та її представник проти позову заперечували, вважаючи його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, окрім того, просили застосувати строк позовної давності. [PERSON] вважає, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Свідок [PERSON], суду пояснила, що [PERSON], уклав із [PERSON], попередній договір, бачила як [PERSON], водив інших покупців для просмотра. [PERSON], не мав коштів на придбання тому договір не було укладено. Свідок [PERSON], суду пояснив що його брат [PERSON], уклав із [PERSON], попередній договір, але [PERSON], не виконувала своїх зобов»язань та не оформила у строк документи. Потім [PERSON], викинула речі [PERSON] та сказала що продавати будинок не буде. До нотаріуса ходили для укладеня договору купівлі-продажу але [PERSON], не з»являлась. До показань свідка [PERSON], суд відноситься критично, оскільки остання є теперішньою власницею спірного домоволодіння. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.01.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір (а.с. 26). Відповідно до вказаного попереднього договору сторони зобов'язались до 31.03.2010 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності. За основним договором [PERSON] зобов'язується продати [PERSON] нежитлове приміщення та передати вищевказане [PERSON] у власність, а [PERSON] зобов'язується прийняти і сплатити обговорену грошову суму. Згідно з п.п. 3.2 вказаного попереднього договору [PERSON] попередньо сплачує частку вартості продавцю в сумі 85244 грн., а [PERSON] приймає вказану суму грошей в рахунок загальної суми продажу будинку (а.с.26). Гроші позивач відповідачу передав, але остання не виконала вимоги попереднього договору та не уклала з позивачем договір купівлі-продажу домоволодіння. Гроші у розмірі 85244 грн. не повернула. Згідно зі ст.590 ЦК України. 1. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. 3. У разі ліквідації юридичної особи-заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою. 4. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. 5. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави. Натомість 13.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.75). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, що передбачено ст. 615 ЦК України. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Частинами 2 та 3 ст. 635 ЦК України передбачено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладання. Посилання відповідача на той факт, що гроші від попереднього договору отримувала не лише вона, а й третя особа, а тому він повинен бути співвідповідачем у справі, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідно до Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 19.11.1993 року виконавчим комітетом Самарської ради народних депутатів, на підставі рішення виконкома Самарської ради народних депутатів № 390/6від 19.11.1993 року у реєстрову книгу № 566 під р. № 65, право власності зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме мано 30.04.2023 року, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна № 54105212101 , номер запису про право власності 858655 спірне домоволодіння належить відповідачу. Щодо застосування строку позовної давності суд приходить до наступного. Відповідно до ст.. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач до 2013 року проживав в домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Даний факт підтверджується сторонами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Таким чином, після спливу строку в який повинен був укладений договір купівлі продажу, 31.03.2010 року, позивач продовжував проживати в спірному домоволодінні, користуватися ним вважаючти його своїм, та був впевнений, що договір купівлі-продажу між ними буде укладений, І лише після вимоги відповідача про виселення [PERSON] з будинку, останній дізнався про своє порушене право та звернувся з відповідною вимогою до Самарського районного суду м.Дніпропетровська. Щодо посилання [PERSON] на той факт, що позивач сам відмовився купувати будинок суд відноситься критично, оскільки відповідно до п.31 Попереднього договору укладеного 26.01.2010 року сторона, яка необґрунтовано, без поважних причин ухиляється від укладення договору купівлі-продажу (основного договору) будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням укладення договору купівлі-продажу будинку та моральну шкоду. Друга сторона має право звернутися до суду з вимогою про спонукання до укладання договору та про відшкодування моральної шкоди та збитків завданих простроченням укладання основного договору. З відповідними вимогами сторони до суду не зверталися. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] суму основного боргу у розмірі 85244 гривні. Щодо суми заборгованості за відсотками з розрахунку 3% річних у розмірі 9163,73 гривні, суд вважає, що вказані відсотки мають рахуватися з дня порушення права позивача, а саме 30.04.2013 року, тобто з дня укладення договору між [PERSON] та [PERSON]. Виходячи з наступного розрахунку: 85 244 : 100 =852,44 х 3% = 2557,32 2557,32:12 = 213,11 213,11 = 3% на місяць 213,11х6,5 = 1385 грн. Обговорюючи питання про судові витрати, на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, пов'язаних із наданням кредиту.

Outcome: partial