Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

16 вересня 2020 року позивачка звернулась до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2014 року. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 18 червня 2019 року шлюб між подружжям розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , батьком в свідоцтві про народження якої зазначений відповідач. Неповнолітня донька проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини в добровільному порядку не надає. Зазначила, що окрім необхідних витрат на придбання їжі, одягу та інших потреб, дитина ще потребує значних матеріальних витрат, пов`язаних з постійним індивідуальним доглядом та лікуванням, оскільки має вади здоров`я та має статус дитини інваліда з дитинства підгрупи «А». Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, а також просила розглядати справу в її відсутності. Не заперечувала проти винесення заочного рішення суду. Відповідач до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення відповідної кореспонденції та розміщення повідомлення на офіційному сайті «Судова влада». Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 09 липня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилась [INFO] , про що 01 вересня 2012 року складено відповідний актовий запис № 1093, в графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (а.с. 3) Відповідно довідки про реєстрацію місця проживання матері з дитиною від 04 вересня 2020 року № [NUMBER] [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із нею зареєстрована її дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 4) Відповідно посвідчення серії [NUMBER] виданого Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради 01 листопада 2019 року [PERSON] має статус дитини-інваліда з дитинства, опікуном якого є [PERSON] . (а.с. 15) Згідно індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №32/10 від 13.08.2019 року [PERSON] , [INFO] є дитиною інвалідом з діагнозом ДЦП, подвійна геміплегічна форма з важким тетрапарезом з відсутністю самостійної ходи, вираженими когнітивними та поведінковими розладами, наявністю супутніх захворювань, потребує проходження систематичного лікування та реабілітації. (а.с.16-18) Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від сплати аліментів, тобто обов`язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій суді. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину визначається судом. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог та заперечень щодо них лежить на позивачеві та відповідачеві відповідно. В свою чергу позивачкою не було доведено в повній мірі витрати щодо утримання дитини у заявленому розмірі аліментів, а відтак заявлений розмір аліментів суд вважає завищеним. Відповідач же, в свою чергу, не надав до суду доказів перебування у статусі безробітного та доказів перебування у скрутному фінансовому становищі. Враховуючи вищевикладене, а також стан здоров`я дитини, яка є інвалідом дитинства підгрупи «А», суд вважає доцільним стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти вимог позивачки необхідно відмовити. При цьому суд звертає увагу, що посилання позивачки на те, що дитина потребує постійного індивідуального догляду та лікування, у зв`язку з чим позивачка фактично позбавлена можливості працювати, не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів, що стягуються на дитину, проте це може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дружини відповідно до ст. 88 Сімейного Кодексу України. Таким чином, позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на дитину у розмірі 50% (1/2) частини з усіх видів заробітку підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому, аліменти необхідно стягувати з 16 вересня 2020 року. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial