Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У червні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання, в якій просить стягнути з відповідача на її утримання, аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача до досягнення позивачем 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з'явились, представником позивача подано до суду заяву від 20.06.2018 року, в якій остання підтримала заявлені вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просить суд позов задовольнити та провести розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник відповідача та відповідач у судове засідання не з'явились, подали до суду заяву від 07.05.2018 року, в якій позов визнали частково. Просили суд провести розгляд справи без їхньої участі. Розмір аліментів просили визначити у твердій грошовій сумі 200 гривень. У письмових запереченнях відповідача на дану позовну заяву ним зазначається, що він не погоджуюся з позовними вимогами, які заявляє позивач про стягнення аліментів на її утримання до досягнення нею 23 років. З урахуванням власної спроможності погоджується сплачувати аліменти в розмірі 200 грн. При ухваленні рішення просить врахувати його матеріальний стан і обставини справи: відсутність постійної роботи, потребу у періодичному лікуванні у зв'язку із хронічними захворюваннями, перебуванні на його утриманні непрацездатної матері. Також вважав, що при вирішенні спору суд має врахувати ту обставину, що дочка - позивач у справі, отримує стипендію. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе заявлений позов задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а. с. 2). Відповідно до довідки від 23.02.2018 року, відповідач сплачував аліменти до досягнення позивачкою віку 18 років з доходу отриманого за здачу в оренду ТОВ «НВФ «Урожай» земельної ділянки (а. с. 99). З письмових заперечень на позовну заяву відповідача вбачається, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна матір, яка потребують матеріальної допомоги. На підтвердження своїх доводів відповідач надав копію пенсійного посвідченя матері та довідку про склад сім'ї (а.с. 26, 32). Факт перебування на утриманні у відповідача непрацездатної матері, яка часто хворіє, потребує сторонньої допомоги та ліків також підтверджує доданий до матеріалів справи Акт обстеження житлово-побутових умов (а.с. 31). Відповідач зазначає, що він має сплачувати значні кошти за своє лікування, однак через скрутне матеріальне становище позбавлений можливості забезпечити своє лікування. З довідки виданої Катеринопільскою ЦРЛ № 432 від 27.11.2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] хворіє хронічним панкреатитом стадія загострення та хронічний гепатохолецистит стадія загострення (а.с. 28). Факт наявності у відповідача вищевказаних захворювань також підтверджується виписним епікризом № 2851 (а.с. 29). На вимогу сторін у справі судом витребовувались докази щодо доходів позивача [PERSON], відповідача [PERSON], а також матері позивача [PERSON]. З отриманих судом відомостей вбачається, що у відповідача доходи відсутні (а. с. 126), [PERSON] за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року отримувала заробітну плату (а.с. 121), [PERSON] отримує соціальну допомогу інвалідам дитинства та стипендію (а.с. 61, 119). У матеріалах справи міститься довідка № 1702 від 13.11.2017 року, з якої вбачається що відповідач [PERSON] не перебуває на обліку в Катеринопільському районному центрі зайнятості як безробітній (а.с. 27). З наданої суду довідки № 016/172 від 07.06.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] є студенткою І курсу денної форми навчання Факультету психології Київського національного університету імені Т. Шевченка (а.с. 3). З довідки МСЕК серія 12 ААА № 542850 вбачається, що [PERSON] є інвалідом дитинства та має ІІ групу інвалідності безтерміново та потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування (а.с. 41, 89). З довідки № 1233 від 19.06.2017 року вбачається, що [PERSON] перебуває на повному утриманні матері [PERSON] (а. с. 5). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.6 СК України). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі №6-186ц14. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення, при цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За правилами ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Вирішуючи питання, чи потребує повнолітня [PERSON] матеріальної допомоги в зв'язку з навчанням, суд виходить з того, що, враховуючи денну форму навчання, необхідність витрат на проїзд та придбання підручників та канцелярських товарів, необхідність несення витрат на харчування та лікування та враховує те, що повнолітня дитина позбавлена можливості працевлаштування. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактичної наявності витрат, пов'язаних з її навчанням, а також обгрунтування їх розміру, а також враховує, що рівний обов'язок по утриманню повнолітньої доньки, яка продовжує навчання має також і мати позивача у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд зазначає, що позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач отримує дохід та спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки на час її навчання, при цьому суд звертає увагу, що сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення віку 23-ти років не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов'язує обов'язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім доньці або сину не тільки з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв'язку із витратами, пов'язаними з навчанням, а також із наявністю можливості у батьків надання такої допомоги. Разом з тим, суд враховує часткове визнання позову відповідачем, як бажання надавати допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання,а тому, вважає за можливе стягнути в відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі 200 гривень щомісяця, до закінчення позивачем [PERSON] навчання, але не більш, як до досягнення нею 23 років. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 704,80 грн. (за ставкою розміру судового збору, що діяв на час звернення позивача до суду). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст. ст. 182, 198, 199, 200 СК України,

Outcome: partial