overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

15 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, вказуючи, що вони з відповідачем 23 листопада 2011 року зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідач не надає матеріальної допомоги, в звязку з чим просить стягнути з нього на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі ? частки заробітку до її повноліття. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує свої вимоги (а.с. 27). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнає позовні вимоги, не заперечуючи проти сплати аліментів на утримання дочки (а.с. 28). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 23 листопада 2011 року зареєстрували шлюб (а.с. 3), від якого мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 2), яка зареєстрована з батьками за адресою: м. Костянтинівка, вул. Інтернаціональна, 464-31, що підтверджується довідкою КП «Служба єдиного замовника №1» (а.с. 7). Відповідач працездатний, не має інших аліментних зобовязань, на утримання дитини матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в порядку ст.ст.181, 182 СК України у розмірі ? частки заробітку до її повноліття, оскільки відповідач працездатний, не має інших аліментних зобовязань.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

15 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що 07.01.1996р. померла її мати, [PERSON], після смерті спадкодавця відкрилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай), яку вона має намір успадкувати за законом. У шестимісячний строк вона вступила в управління спадковим майном, проте не має можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Позивачка в судове засідання не зявилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити (а.с. 20). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте голова Білашківської сільської ради телефонограмою повідомив суд про неможливість зявитись в судове засідання, просив розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 21). З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Дані правовідносини у системному звязку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; - ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 333, 548, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) в передбачений шестимісячний строк позивачка успадкувала предмети домашнього вжитку, вступила в управління (володіння) спадковим майном, взяла в своє володіння сертифікат на право на земельну частку (пай). Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай), яку [PERSON] має намір успадкувати за законом, інших спадкоємців не має, проте не має можливості оформити спадщину через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право на Сертифікат на право на земельну частку (пай).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

15 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 29 вересня 2012 року у виконкомі Великоком'ятівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем - [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №21. Від даного шлюбу дітей немає. Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, вони разом не проживають, спільне господарство не ведеться, сім'я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд вирішив проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, про що постановив ухвалу, оскільки на проведенні розгляду наполягав позивач. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, обставини справи підтвердив. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 29 вересня 2012 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом Великоком'ятівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №21 (а.с.3). Від шлюбу сторони дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у зв'язку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у зв'язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

15 липня 2016 року в с.Бариш Бучацького району Тернопільської області померла [PERSON], яка за життя склала заповіт щодо усієї спадщини і призначила своїм спадкоємцем [PERSON] Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Брідок,5 в с.Бариш Бучацького району Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував її право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивач не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак, згідно поданої заяви, позов підтримав і просить суд справу розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак, згідно поданої заяви, позов визнав і просить суд справу розглядати у його відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 15 липня 2016 року в с.Бариш Бучацького району Тернопільської області померла [PERSON]; Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яке належало їй на праві власності; Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, що був складений нею 02 березня 2004 року і посвідчений секретарем Бариської сільської ради Бучацького району, згідно якого [PERSON] усе своє майно заповіла позивачу; Відповідач від обовязкової частки в спадковому майні відмовився на користь позивача. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

15 липня 2016 року в с.Бариш Бучацького району Тернопільської області померла баба позивачки [PERSON], яка за життя склала заповіт щодо усієї спадщини і призначила своїм спадкоємцем [PERSON] Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 2,05 га, кадастровий номер 6121280400:01:002:0372, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бариської сільської ради Бучацького району Тернопільської області. Земельна ділянка належала спадкодавцеві на праві власності, що підтверджується державним актом серії ЯА №776028, однак позивачка не може отримати свідоцтво про право власності, оскільки, згідно довідки Бучацької державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] прийняв спадщину [PERSON], який на момент смерті проживав разом із спадкодавцем та в шестимісячний строк з дня її смерті не подав заяви до Бучацької держнотконтори про відмову від спадщини, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує і просить суд справу розглядати у її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]Я в судове засідання не зявилися, однак подали суду заяви, в яких вказали, що позов [PERSON] визнають і просять суд справу розглядати у їх відсутності. Представник третьої особи Бучацької ДНК в судове засідання не зявився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 15 липня 2016 року в с.Бариш Бучацького району Тернопільської області померла [PERSON]; Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно у виді земельної ділянки, яке належало їй на праві приватної власності; Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом; Відповідач [PERSON] від спадкування земельної ділянки відмовився на користь позивачки [PERSON]; Позивачка є спадкоємцем за законом пятої черги, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця прийняла спадщину. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

15 липня 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем у них народилися діти: донька [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач участі у вихованні дітей не бере, коштів на їх утримання не надає, іншим чином матеріально підтримувати їхню сім'ю відмовляється. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність. На задоволенні позову наполягає. В разі неявки відповідача просить винести заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення від 27.07.2016 року, причину неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах, від якого мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]., які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 904 від 15.07.2016 року, виданою виконавчим комітетом Веселівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області (а.с.8). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На основі ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідність до ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

15 липня 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON], посилаючись на те, що з 7 листопада 1974 року перебуває у шлюбі з відповідачкою, від якого мають дорослу доньку Ірину, [INFO]. Подружнє життя не склалося і в 1999 році шлюб розпався. Вони припинили будь-які шлюбні стосунки з відповідачкою, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Більше того, він перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою, разом з якою вони мають спільну дитину доньку Катерину, [INFO]. Тому збереження шлюбу з відповідачкою [PERSON] шкодить його інтересам, однак розривати шлюб у органах РАЦСу відповідачка не бажає. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що відносини між ним та дружиною були складними, а тому в 1999 році вони припинили шлюбні стосунки. Заходів до примирення жодна зі сторін не вживали. Зараз він перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою, мають спільну неповнолітню дитину. Шлюб з відповідачкою [PERSON] носить формальний характер, примирення між ними не можливе. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, заяви про розгляд справи без її участі не подала. За згодою позивача суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. \~ Судом встановлено, що 7 листопада 1974 року сторони уклали шлюб (а.с. 7). Від цього шлюбу позивач та відповідачка неповнолітніх дітей не мають. Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинені 16 років тому. На примирення сторони не згодні, оскільки не виявляють ніякого інтересу одне до одного. Позивач фактично має іншу сімю, а тому збереження шлюбу з відповідачкою [PERSON] шкодить його інтересам. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Спору щодо спільно нажитого майна немає. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу відповідачці [PERSON] слід залишити теперішнє прізвище [PERSON], оскільки бажання щодо зміни прізвища вона не виявила. На підставі ст. ст. 104, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

15 липня 2016 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначив, що 28 серпня 1999 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу є повнолітні діти: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON] [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося: через різні погляди на життя, виконання сімейних обовязків, ведення спільного господарства вони перестали бути однією сімєю. Шлюбні стосунки з дружиною між ними фактично припинені з січня 2016 року. За таких обставин вважав, що їх з відповідачем сімя розпалася остаточно та відновленню не підлягає. В судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Просив справу розглянути за його відсутності. Проти розгляду справу у заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та постанови заочне рішення. За приписами ч.2 ст. 2, ч.9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За приписами ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що шлюб може бути розірвано у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що 28 серпня 1993 року між сторонами укладений шлюб, який був зареєстрований в Управлінні реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області, про що було зроблено запис за №1186. Від шлюбу сторони мають спільних дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON] [INFO]. На даний час родина розпалася остаточно, відновити її неможливо: сторони втратили почуття взаємоповаги, кохання. З січня 2016 року року сторони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, проживають окремо один від одного. За таких обставин, а також зважаючи на категоричну позицію позивача про небажання перебувати у шлюбі, виходячи з засад добровільності перебування у шлюбі, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

15 липня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Орджонікідзе, вул. Центральна, 36/4. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 12.07.2016р. о 09 год. 50 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, становить небезпеку для себе і оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, в судовому засіданні встановлено, [PERSON] не є безпорадною і може самостійно задовольняти основні життєві потреби, не становить небезпеку для себе і оточуючих, а наявність в неї психічного захворювання не є підставою для її примусової госпіталізації. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

15 липня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Ленінградська, 5/47. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 14.07.2016р. о 08 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, становить суттєву шкоду здоровю внаслідок погіршення психічного стану, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Так, в судовому засіданні встановлено, [PERSON] за своїм психічним станом не є безпорадною, не становить суттєвої шкоди здоровю, не знаходиться у стані психозу, а наявність в неї психічного захворювання не є підставою для її примусової госпіталізації. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed