Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

17.01.2018 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про надання дозволу на виготовлення проїзного документа для тимчасового виїзду за кордон малолітньому сину [PERSON], [INFO], а також на тимчасове вивезення дитини до Польщі та країн Європейського Союзу без дозволу та супроводу батька, в період з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року включно, та на тимчасове багаторазове вивезення сина за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що вона постійно проживає за кордоном, де створила нову сімю, в звязку з чим має намір тимчасово вивезти дитину за кордон для спільного відпочинку та оздоровлення сина, для чого потрібна згода відповідача як батька дитини. В звязку з тим, що відповідач не надає згоди на тимчасове вивезення дитини за кордон, змушена захищати свої права та права дитини в судовому порядку. У судовому засіданні позивач предявлений позов підтримала і наполягала на задоволенні. Вона пояснила, що натепер перебуває в шлюбі з громадянином [PERSON] [PERSON] і проживає з ним у м. Вуперталь (Федеративна Республіка Німеччина - далі ФРН), де чоловік має роботу. В липні 2018 року вона буде народжувати дитину, а тому має бажання привезти до себе сина [PERSON] на літній відпочинок у ФРН, оскільки після народження дитини не зможе приїхати в Україну та зустрітися із сином [PERSON], який проживає з відповідачем. Відповідач позов не визнав і висловив думку, що позивач, у разі вивезення сина за кордон, не поверне його в Україну, оскільки про такі наміри повідомляла його раніше. За таких обставин, відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони раніше перебували у шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 5, 6). Після розірвання шлюбу з відповідачем позивач зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] [PERSON]; зараз їхня родина проживає в м. Вуперталь (ФРН) і винаймає житло, розташоване по вулиці Фюрштенштрассе, 14, що підтверджується документально. Спільний син сторін [PERSON] проживає разом із відповідачем за адресою: [ADDRESS]. Будучи допитаним судом в якості свідка він повідомив, що має велике бажання поїхати до мами в гості на літні канікули та подивитися Європу. Водночас, [PERSON] запевнив, що не розглядає питання залишення на постійне проживання в ФРН і буде закінчувати школу в м. Чернігові. Відповідно до частини першої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Отже, вимога позивача, яка фактично зводиться до надання дозволу на тимчасове нетривале вивезення дитини за кордон до місця проживання матері дитини, повністю ґрунтується на законі, водночас не визнається відповідачем. Наведені позивачем доводи, які підтверджуються матеріалами справи, зокрема, про її вагітність та народження дитини в липні 2018 року, що унеможливить побачення позивача із сином [PERSON] за місцем його постійного проживання в літній період 2018 року, є такими, що заслуговують на увагу суду та мають суттєве значення для вирішення справи. Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року N 3857-XII оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно пункту 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, законодавство України передбачає можливість оформлення дитині проїзного документа та тимчасове вивезення дитини за кордон без згоди одного з батьків за рішенням суду. Враховуючи те, що тимчасове вивезення малолітнього [PERSON] в період з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року включно разом із позивачем для відпочинку та оздоровлення в країни Європейського Союзу, зокрема ФРН, відповідає насамперед інтересам дитини, вказана вимога підлягає задоволенню. Суд констатує, що вимога позивача про надання їй дозволу на тимчасове багаторазове вивезення сина за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття, порушує права відповідача як батька дитини, оскільки фактично позбавляє його можливості брати участь у вихованні дитини та вирішенні її долі, а тому підлягає відхиленню судом.

Outcome: partial