Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

15 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні збитки за період з 14 листопада 2018 року до 03 липня 2020 року у розмірі 7 313,14 грн., 3 % річних за період з 14 листопада 2018 року до 03 липня 2020 року у розмірі 3 138,51 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 06 грудня 2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було розглянуто цивільну справу № 199/5342/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, за результатами цього розгляду прийнято рішення, відповідно до якого позовні вимоги позивача задоволено, стягнуто з відповідача суму боргу у розмірі 3 300,00 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 85 404,00 грн., а також судовий збір у розмірі 854,04 грн., а всього 86 258,04 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року вищезазначене рішення суду залишено без змін. 14 листопада 2018 року судове рішення від 06 грудня 2017 року набрало законної сили та 25 квітня 2019 року видано виконавчий лист. 02 травня 2019 року Амур-Нижньодніпровським ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження ВП № 59006651, щодо виконання вказаного судового рішення. Однак, відповідачем [PERSON] вказані рішення станом на день подання позову до суду не виконані повністю, що підтверджується довідкою державного виконавця, відповідно до якої розмір заборгованості, стягнутої з боржника на користь стягувача у період з червня 2019 року до березня 2020 року становить 41 864,35 грн., залишок боргу за боржником складає 44 393,69 грн. У зв`язку з цим, позивач [PERSON] вимушений задля захисту своїх майнових прав та інтересів звернутися до суду із цим позовом про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2020 року цю цивільну справу було передано за підсудністю Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області (а.с. 27). 30 грудня 2020 року ця цивільна справа надійшла на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано на розгляд судді Майної Г. Є. Ухвалою судді від 04 січня 2021 року було прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с. 33). Позивач [PERSON] та його представник Ворон А. І. у судове засідання не з`явилися, від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій він просить здійснити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, зазначив, що позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, також просив суд вирішити питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, разом з тим, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву і клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року, ухваленому у цивільній справі № 199/5342/17, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , суму боргу у розмірі 3 300,00 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 85 404,00 грн., а також судовий збір у розмірі 854,04 грн., а всього 86 258,04 грн. (а.с. 9-12). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року - залишено без змін (а.с. 13-16). Таким чином, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року набрало законної сили - 14 листопада 2018 року. 02 травня 2019 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження ВП № 59006651, щодо виконання виконавчого листа №199/5342/17 від 25 квітня 2019 року, виданого на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року (а.с. 17). На день ухвалення рішення у цій справі доказів щодо виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем в повному обсязі, матеріали справи не містять. Однак, відповідно до повідомлення Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 03 липня 2020 року, наданого на запит представника позивача [PERSON] - адвоката Ворона А. І., щодо виконання виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 199/5342/17, виданого 25 квітня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 86 258,04 грн., установлено, що станом на 03 липня 2020 року в рахунок погашення боргу з боржника стягнуто суму у розмірі - 41 864,35 грн. та вказану суму перераховано на рахунок стягувача [PERSON] : (17 937,27 грн. пл./доручення № 6008 від 21 червня 2019 року; 4 545,45 грн. пл./доручення № 7155 від 19 липня 2019 року; 2745,27 грн. пл./доручення № 9090 від 05 вересня 2019 року; 2727,27 грн. пл./доручення № 9880 від 19 вересня 2019 року; 2727,27 грн. пл./доручення № 10903 від 17 жовтня 2019 року; 3636,36 грн. пл./доручення № 12866 від 28 листопада 2019; 3181,82 грн. пл./доручення № 13910 від 21 грудня 2019 року; 4363,64 грн. пл./доручення № 2763 від 31 березня 2020 року). При цьому, станом на 03 липня 2020 року залишок боргу боржника [PERSON] складає 44 393,69 грн. (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання. При цьому три проценти річних повинні нараховуватися на суму боргу без урахування вже нарахованих процентів. Оскільки відповідач має грошові зобов`язання перед позивачем, які виникли на підставі судового рішення, відповідач прострочив виконання такого грошового зобов`язання, тож на думку суду у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних за період з 14 листопада 2018 року до 03 липня 2020 року за невиконання грошового зобов`язання згідно з рішенням суду, відповідно до офіційно встановлених Державною службою статистики України індексів інфляції, з якими суд погоджується, інфляційні втрати становлять - 7 313,14 грн., а 3% річних від простроченої суми боргу складають 3 138,51 грн. Оскільки, відповідач у судове засідання не з`явився та не оспорив надані розрахунки позивача, не подав доказів на їх повне або часткове спростування, то вони судом приймаються як достовірні. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень та в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобов`язання в повному розмірі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується наступними нормами процесуального закону. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Матеріали справи містять договір про надання юридичної допомоги від 06 березня 2020 року, укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Вороном А. І., ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я Ворона А. І. , акт приймання-передачі послуг від 17 травня 2021року та квитанцію № 17-05 від 17 травня 2021 року про оплату позивачем гонорару адвокатові Ворону А. І. у розмірі 5 000,00 грн. З огляду на викладене, суд робить висновок про те, що сума витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., є співмірною з даним спором, підтверджується матеріалами справи та фактичними доказами виконання вказаних послуг, а тому вказані судові витрати суд покладає на відповідача. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. У той же час, матеріали справи не містять підтвердження сплати позивачем при зверненні до суду судового збору у розмірі 840,80 грн., у зв`язку з чим, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved