Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

15.10.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що [INFO] помер її онук [PERSON], який за життя у січні 2011 року запропонував укласти з нею, позивачкою, договір, за умовами якого доглядав би за нею, піклувався б та допомагав би матеріально до моменту її смерті, а вона б в свою чергу передала б йому у власність після смерті належну їй, позивачці, на праві власності квартиру [ADDRESS]. Позивачка зазначила, що при підписанні 25.01.2011 року договору, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], їй не було надано можливості прочитати текст договору самотужки, та не було оголошено його вголос, однак при його підписанні вона була запевнена, що відповідно до його умов їй буде надаватися матеріальна та іншу допомога, а право власності на квартиру можна буде у відповідності з чинним законодавством тільки після її, позивачки, смерті. Позивачка стверджує, що [PERSON] умови укладеного договору не виконував, не піклувався про неї, матеріальної та іншої допомоги не надавав, з причин чого вона, позивачка, звернулася до нього з пропозицією розірвати договір, проте домовленості між нами досягнуто не було, і лише після смерті [PERSON] їй стало відомо, що між нею та померлим було укладено договір дарування, а не довічного утримання. Позивачка [PERSON] вказує, що після смерті [PERSON] спадкоємцями є його мати [PERSON] та дружина [PERSON]. Позивачка вважає, що договір дарування з огляду на вищевикладені обставини є недійсним, так як вона була введена в оману відносно змісту укладеного договору, мала тверду переконаність, що укладений договір є договором довічного утримання. При цьому позивачка посилається на положення ст.230 ЦК України, згідно з якими якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК УКраїни), такий правочин визнається судом недійсним. Крім того, позивачка [PERSON] зазначила, що [PERSON] спірну квартиру фактично у дар не приймав, в квартирі не проживав, оплату комунальних платежів не здійснював. При цьому позивачка зазначила, що спірна квартира є єдиним місцем її проживання й іншого житла вона не має. Позивачка [PERSON] просила суд визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS], що укладений нею та [PERSON] 25.01.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №166. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, у судовому засідання позивачка [PERSON] в доповнення до викладених в позові обставин пояснила, що вона має поганий зір і на момент укладення спірного договору проходила курс лікування у окуліста, що унеможливлювало читати текст спірного договору від 25.01.2011 року. Крім того, [PERSON] пояснила, що в день укладення договору дарування не була в нотаріальній конторі приватного нотаріуса [PERSON]; документи, які необхідно було підписати, принесла додому відповідачка [PERSON], яка працювала помічником нотаріуса [PERSON], і вона, [PERSON], підписала їх, не розуміючи тексту в цих документах, при цьому відповідачка [PERSON] завірила її, що цими документами змінюється раніше складений нею заповіт на квартиру. Позивачка [PERSON] зазначила, що в цей час її онука [PERSON], також не міг відвідувати нотаріальну контору приватного нотаріуса [PERSON], так як знаходився на стаціонарному лікуванні у тубдиспансері. Відповідачка [PERSON] позов [PERSON] не визнала, проте підтвердила факти того, що її мати [PERSON] має поганий зір, мала наміри передати свою квартиру [ADDRESS] своєму онуку [PERSON] лише після смерті, і що на час укладенні договору дарування її син [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в тубдиспансері. Крім того, відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розподіл спадкового майна, про переведення прав та обов'язків покупця, про визнання права власності, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що після смерті її сина [PERSON], що сталася [INFO], окрім квартири [ADDRESS] відкрилася спадщина на інше майно, а саме: - квартиру за адресою: [ADDRESS], яку померлий [PERSON] оформив на своє ім'я 11.10.2011 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №2027; - майнові права на квартиру [ADDRESS], житлових кімнат - 1, загальною площею 41,29 кв.м., якій в подальшому було присвоєно номер № 115, які померлий [PERSON] оформив на своє ім'я за Додатковою угодою про відступку за договором купівлі-продажу майнових прав №665/557/Н від 27.07.2009 року, що була укладена 13 грудня 2012 року, та за якою [PERSON] набув права та обов'язки первинного покупця і став стороною договору купівлі-продажу майнових прав № 665/557/Н від 27.07.2009 року, укладеного між ТОВ «Руніком Стройінвест» та [PERSON] і [PERSON]. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] зазначила, що вищенаведене нерухоме майно та майнові права на квартиру набувалися на її, [PERSON], особисті грошові кошти, а тому є її особистою власністю. Позивачка стверджує, що вона доручила сину [PERSON] оформити необхідні документи для укладення договорів і отримати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, проте [PERSON], як повірений, не виконав покладені на нього обов'язки, й оформив право власності на майно, за яке вона особисто сплатила кошти, як свою особисту власність. При цьому вона вказала на те, що [PERSON] на момент укладення договорів був непрацездатним, його єдиним доходом була мінімальна пенсія по інвалідності, що свідчить про матеріальну неможливість набувати спірне майно за особисті кошти, а вона, позивачка, отримала кошти на придбання спірного майна за договорами позики. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 11.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №2027, укладений в порушення ст.209 ЦК України, ч.4 ст.203 ЦК України, п.3 ст.38 Інструкції вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, в редакції, що діяла час укладення договору, а тому відповідно до приписів ст.219 ЦК України є нікчемним, тобто не породжує правових наслідків для [PERSON] Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги положеннями ч.1 ст.215 ЦК України, згідно яких підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; положеннями ст.235 ЦК України, згідно яких удаваною є угода, яка вчинена сторонами для приховання іншої угоди, яку вони насправді вчинили; Якщо буде встановлено, що угода була вчинена сторонами для приховання іншої угоди, яку вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо угоди, яку сторони насправді вчинили; положеннями ст.237 ЦК України, згідно яких представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; положеннями ст. 238 ЦК України, згідно яких представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Позивачка [PERSON] просить суд: - визнати за нею право власності на ? ідеальну частину квартири за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого, [INFO]; - визнати частково недійсним додаткову угоду про відступку за договором купівлі-продажу майнових прав № 665/557/Н від 27.07.2009 року, укладеної 13.12. 2012 року, за якою [PERSON] набув права та обов'язки первинного покупця та став стороною договору купівлі-продажу майнових прав № 665/557/Н від 27.07.2009 року, укладеного між ТОВ «Руніком Стройінвест», [PERSON], [PERSON], зазначивши покупцем майнових прав [PERSON]; - перевести на неї права та обов'язки первинного покупця на майнові права на квартиру [ADDRESS], житлових кімнат - 1, загальною площею 41,29 кв.м., за додатковою угодою про відступку за договором купівлі-продажу майнових прав № 665/557/Н від 27.07.2009 року, укладеної 13.12.2012 року, за якою [PERSON] набув права та обов'язки первинного покупця та став стороною договору купівлі-продажу майнових прав № 665/557/Н від 27.07.2009 року, укладеного між ТОВ «Руніком Стройінвест» та [PERSON], [PERSON]; - визнати за нею право власності на майнові права на майнові права на квартиру [ADDRESS], житлових кімнат - 1, загальною площею 41, 29 кв. м., за додатковою угодою про відступку за договором купівлі-продажу майнових прав №665/557/Н від 27.07.2009 року, укладеної 13.12.2012 року, за якою [PERSON] набув права та обов'язки первинного покупця та став стороною договору купівлі-продажу майнових прав №665/557/Н від 27.07.2009 року, укладеного між ТОВ «Руніком Стройінвест» та [PERSON], [PERSON]; - визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 11.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №2027, укладеного між [PERSON] та [PERSON], зазначивши покупцем майнових прав [PERSON]; - перевести на неї права та обов'язки первинного покупця на квартиру за адресою: [ADDRESS], за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі № 2027; - визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], за договором купівлі-продажу від 11.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі за №2027, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Відповідачка за первісним позовом [PERSON] позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не визнала, просила відмовити у задоволені їх позовних вимог, зазначивши, що договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений 25.01.2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] відповідає за формою і змістом вимогам закону; волевиявлення сторін при його укладенні було вільним і направленим саме на укладення договору дарування, а не будь-якого іншого договору. Крім того, право власності на [PERSON] за договором дарування було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 14.02.2011 року і відповідно до ч.ч.1,4 ст.722 ЦК України з моменту прийняття дарунку він набув право власності на вказану квартиру. 29.04.2014 року відповідачка за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування, яким просить суд визнати за нею в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд прийняти рішення на розсуд суду. [PERSON], який ухвалою суду від 12.02.2014 року був залучений за зустрічним позовом [PERSON] у якості співвідповідача, надав заяву про розгляд справи за його відсутності із прийняттям рішення на розсуд суду. [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності із прийняттям рішення на розсуд суду. Третя особа - ТОВ «Руніком Стройінвест» надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Руніком Стройінвест». Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не визнала, пояснила, що договір дарування квартири [ADDRESS] від 25.01.2011 року та договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], від 11.10.2011 року були нею посвідчені у відповідності з чинним законодавством, відповідають вимогам закону. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню; позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню; позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 22.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції м.Одеси (актовий запис №6943). Судом з'ясовано, що за життя [PERSON] заповіту не склав, а відтак - спадкоємцями першої черги за законом являється [PERSON], як мати померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], виданого 17.01.1975 року Ленінським відділом ЗАГСу м.Одеси; та [PERSON], як дружина померлого, про що свідчить свідоцтво про одруження, видане 02.10.1999 року виконкомом Приморської сільради Білгорода-Дністровського району Одеської області. Як вбачається зі спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON], заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді: - квартири [ADDRESS], що належала померлому на підставі договору дарування, укладеного 25.01.2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі № 166; - квартири за адресою: [ADDRESS], що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11.10.2011 року [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №2027; - майнових прав на квартиру [ADDRESS], житлових кімнат - 1, загальною площею 41,29 кв.м., що належали померлому на підставі додаткової угоди про відступку за договором купівлі-продажу майнових прав №665/557/Н від 27.07.2009 року, укладеної 13.12.2012 року, за якою [PERSON] набув права та обов'язки первинного покупця і став стороною договору купівлі-продажу майнових прав №665/557/Н від 27.07.2009 року, укладеного між ТОВ «Руніком Стройінвест», [PERSON] та [PERSON]. Судом з'ясовано, що позивачка за первісним позовом [PERSON], укладаючи 25.01.2011 року з онуком [PERSON] договір дарування квартири [ADDRESS], мала на меті укладення договору довічного утримання чи зміну заповіту, та перехід права власності на житло на онука після її смерті, розраховувала від нього отримувати матеріальну допомогу, оскільки в силу похилого віку та за станом здоров'я потребує сторонньої допомоги і догляду, й при цьому із-за поганого зору та проходження відповідного лікування з цього приводу не мала можливості самостійно прочитати текст договору, й крім того приміщення нотаріальної контори з приводу укладення договору не відвідувала, так як відповідачка [PERSON] - дружина померлого онука, працювала помічником приватного нотаріуса [PERSON], що посвідчувала договір дарування, й документи для підпису принесла до неї додому в спірну квартиру. Як вбачається з медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] 20.01.2011 року, тобто за 5 днів до укладення спірного договору дарування, вона зверталася до окуліста з причин поганого зору і проходила відповідне лікування (а.с.127); згідно рішення ВКК №237 від 16.09.2013 року [PERSON] за станом здоров'я потребує стороннього догляду (а.с.122). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] до смерті свого онука мешкала в спірній квартирі [ADDRESS], проте після його смерті жінка онуки [PERSON] вигнала її з квартири; свідки пояснили, що [PERSON] протягом тривалого часу має поганий зір та слабке здоров'я, потребувала та потребує стороннього догляду, проте їй допомагали лише сусіди та донька [PERSON] Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на день укладення договору дарування, а саме з 21.12.2010 року по 25.02.2011 року, обдарований [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Обласному тубдиспансері, що на думку суду виключає можливість відвідування нотаріальної контори приватного нотаріуса [PERSON] в день укладення договору дарування 25.01.2011 року, в той час як в тексті договору відсутні посилання на його посвідчення за межами приміщення нотаріальної контори. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Згідно ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. З огляду на вищевикладені норми матеріального права та вищенаведені обставини суд дійшов висновку, що при підписанні договору дарування від 25.01.2011 року позивачка [PERSON] була введена в оману щодо істотних умов договору, вважала, що підписує угоду про перехід право власності на житло після її смерті та можливість отримання від онука [PERSON] матеріального догляду, а відтак - суд вважає, що її позовні вимоги слід задовольнити та визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS], укладений між нею та [PERSON] від 25.01.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 166. Крім того, померлим [PERSON] за життя, а саме 11.10.2011 року, був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 2027, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS]. Згідно п.3.1. та п.3.2. цього договору продаж майна було вчинено за 155 000,00 гривень, сторони провели повний розрахунок за продажною вартістю квартири. Крім того, померлим [PERSON] за життя, а саме 13 грудня 2012 року, була укладена Додаткова угода про відступку за Договором купівлі-продажу майнових прав №665/557/Н від 27.07.2009 року, за якою [PERSON] набув права та обов'язки первинного покупця і став стороною договору купівлі-продажу майнових прав № 665/557/Н від 27.07.2009 року, укладеного між ТОВ «Руніком Стройінвест» та [PERSON] і [PERSON]. Згідно цієї Додаткової угоди до [PERSON] перейшло право власності на майнові права на новозбудовану квартиру за адресою: [ADDRESS], житлових кімнат - 1, загальною площею 41, 29 кв. м., якій в подальшому було присвоєно №115. Вартість майнових прав на вищенаведену квартиру склала 239 482,00 гривень. Згідно довідки ТОВ «Руніком Стройінвест» фінансової заборгованості по договору купівлі-продажу майнових прав № 665/557/Н від 27.07.2009 року [PERSON] не має (а.с.173-174). Судом встановлено, що [PERSON] був інвалідом 2-ї групи, не працював, знаходився на обліку УПФУ в Приморському районі м.Одеси, отримував пенсію по інвалідності. В той же час його мати [PERSON] з метою придбання у свою особисту власність вищенаведених квартир за адресою: [ADDRESS], та за адресою: [ADDRESS], житлових кімнат - 1, загальною площею 41, 29 кв. м., квартира №115, взяла в борг кошти у розмірі 48 000,00 доларів США та 53 000,00 доларів США у [PERSON], що підтверджується розпискою від 09.10.2011 року строком повернення до 09.10.2016 року та розпискою від 13.12.2012 року строком повернення боргу 13.12.2019 року. Вищенаведені обставини підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], які пояснили, що [PERSON] був на повному утриманні своєї матері [PERSON], не працював, тривалий час лікувався; [PERSON] свого житла не мала, наймала житло, так як не могла мешкати разом із сином та невісткою, з якою у неї склалися неприязнені відносини; [PERSON] звернулася до свого брата [PERSON] для укладення договору позики з метою придбання власного житла для себе та для своєї матері і вони були присутні при укладенні договорів позики та передачі коштів. Крім того, свідок [PERSON] пояснив, що проводив ремонти в спірних квартирах і з ним погоджувала кошториси та розраховувалася [PERSON] Свідки з боку дружини померлого [PERSON] - [PERSON], [PERSON] підтвердили, що квартири в масиві «Радужний» набувалися для бабки та матері померлого [PERSON], при цьому померлий був інвалідом, лікувався, не працював. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як вже зазначалося вище статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. За ч.2 ст.235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги щодо недійсності правочинів та переведення прав та обов'язків покупця, а відповідно - і про визнання права власності на спірні квартири, є доведеними та обґрунтованими. Суд вважає, що договір купівлі-продажу від 11.10.2011 року на квартиру за адресою: [ADDRESS], та Додаткова угода про відступку за Договором купівлі-продажу майнових прав №665/557/Н від 27.07.2009 року на квартиру за адресою: [ADDRESS], житлових кімнат - 1, загальною площею 41, 29 кв. м., квартира №115, є частково недійсним в частині покупця - [PERSON], так як покупцем за даними угодами є мати померлого [PERSON] - позивачка за зустрічним позовом [PERSON]. Враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини і надані суду докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що зустрічний позов позивачки [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: partial