Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

16 березня 2017 року представник позивача за дорученням звернулась до суду з позовом про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартир №4 в 2/25 житлового будинку №3 по вул.. К.Лібкнехта (нинішня вул.. [PERSON]) в м. Первомайську Миколаївської області на підставі договору дарування від 19 червня 1991 року, посвідченого нотаріусом Другої Первомайської державної нотаріальної контори (реєстраційний номер 1-1706). Власником сусідньої дох-кімнатної квартири №3 у тому ж будинку є [PERSON] Юзя Навтулович, [INFO] на підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 1990 року, посвідченого нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори (реєстраційний номер 2-3270), яка становить 1/10 частину житлового будинку. Влітку 1993 року [PERSON] в звязку із терміновим виїздом на постійне місце проживання за межі України ( в Російську Федерацію) запропонував позивачу здійснити купівлю-продаж належної йому квартири №3. Позивач погодився купити квартиру та передав [PERSON] в якості оплати за квартиру грошові кошти в сумі 1 тис. дол.. США., а останній передав йому ключі та оригінали документів на квартиру. Договір купівлі продажу в нотаріальному порядку вони не оформляли. Після чого позивач вселився в квартиру та почав там постійно проживати, здійснювати поточні ремонти, сплачувати комунальні послуги. Крім того, здійснив переобладнання квартири шляхом обєднання квартири №3 та №4 в одну. З літа 1993 року позивач відкрито та добросовісно користується квартирою та здійснює всі права та обовязки, що покладаються на власника. На даний час має оформити договір купівлі-продажу квартири нотаріально неможливо, оскільки [PERSON] після виїзду з м. Первомайська до цього часу не зявлявся та його місце знаходження не відоме. В даний час він бажає узаконити свої права на квартиру, у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача до суду надав заяву, де просить справу слухати у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Заслухавши пояснення представника позивача, а також дослідивши надані суду письмові докази суд приходить до наступного висновку. Згідно виписки з матеріалів бюро на обєкт нерухомого майна станом на 31.12.2012 року житловий будинок №3 по вул.. Вадима Яновича (К.Лібкнехта) власником 2/25 частин є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 2-гою Первомайською державною нотаріальною конторою від 25.09.1990 року №2878. Згідно договору дарування від 19 червня 1991 року [PERSON] подарувала [PERSON] 2/25 частини житлового будинку, жилою площею 18.7 кв.м. Даний договір посвідчено нотаріусом Другої Первомайської державної нотаріальної контори (реєстраційний номер 1-1706), однак в Первомайському бюро технічної інвентаризації не зареєстровано. Згідно договору купівлі продажу від 09 жовтня 1990 року [PERSON] Юзі Навіуловичу належить квартира №3 в житловому будинку №3 по вул.. К. Либкнехта в м. Первомайську Миколаївської області , яка становить 1/10 частину житлового будинку. Договір купівлі-продажу посвідчено нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори (реєстраційний номер 2-3270). Даний договір зареєстровано в Первомайському МБТІ 22.07.1993 року. Позивач в позові зазначає, що усно уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу спірної квартири. Однак, юридичним наслідком укладення договору купівлі-продажу є безповоротне припинення права власності у продавця на майно, що є предметом продажу, та виникнення права власності на це майно у покупця, тобто, правовою метою договору купівлі-продажу є передача власником свого майна у власність іншої особи на оплатній основі. Згідно ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Далі, згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Слід визначити ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна (наприклад, покупець, купуючи річ у продавця, не знав, що той не мав права її продавати, а обставини купівлі-продажу не давали підстав для сумніву в правомірності такого правочину). Судом встановлено, що [PERSON] вселився у спірну квартиру, в якій проживає тривалий час. Крім того, протягом часу його проживання спірна квартира була зареєстрована на праві власності за [PERSON], що підтверджується вище наведеними доказами. Отже в даному випадку не може йти мова про те, що [PERSON] вселяючись у спірну квартиру мав підстави вважати, що він набуває права власності на неї адже вселення відбулося зі згоди власників квартири та жодних дій по передачі права власності на квартиру до [PERSON] вчинено не було. Підстави для висновку про те, що при заволодінні чужим майном [PERSON] не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності - відсутні. З урахуванням викладено, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed