Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

16 березня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнених позовних вимог посилалася на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, за реєстрованого в реєстрі за № 658, належить квартира [ADDRESS] . Позивач [PERSON] зазначила, що в квартирі зареєстрована як член сім`ї колишнього власника [PERSON] - відповідач [PERSON] , яка з 2007 року не проживає в житловому приміщенні. Реєстрація відповідача перешкоджає реалізації прав позивача як власника. В зв`язку з наведеним, [PERSON] , посилаючись на вимоги ст. 317, 319 ЦК України, ст. 150,156 ЖК України, просила суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 26 січня 2021 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача, остання просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов, у разі повторної неявки відповідача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином,причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавала. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, повторно не з`явилася в судове засідання, суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - виконавчого комітету Новомосковської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (номер запису про право власності: 32705254), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 176489895 від 06 серпня 2019 року. Право власності [PERSON] набула у відповідності до договору купівлі-продажу від 06 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, за реєстрованого в реєстрі за № 658, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Згідно з абз. 1 п. 6 Договору купівлі-продажу, на момент відчуження спірної квартири, покупцеві, тобто позивачу [PERSON] було відомо, що в ній зареєстрована відповідач [PERSON] , 1972 року народження. Факт реєстрації відповідача [PERSON] , [INFO] як члена колишнього власника квартири [PERSON] підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 13 березня 2020 року за № 1086, виданої виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області. Згідно акту № 1087від 13 березня 2020 року, складеного старшим інспектором відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Бутко Т.Г. в присутності жителів будинку [ADDRESS] , відповідач [PERSON] , [INFO] в квартирі [ADDRESS] за вказаною адресою зареєстрована, але з 2007 року в житловому приміщенні не проживає. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно)і яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право вимагати усунення порушень її прав, як власника нерухомого майна. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно вимог ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, право користування спірним житловим приміщенням у [PERSON] , як члена сім`ї власника квартири, було похідним від права власності [PERSON] на квартиру. Розпорядившись нерухомим майном (продавши квартиру позивачу), [PERSON] втратив право власності на неї, а отже і право користування зазначеним житловим приміщенням, в зв`язку з чим і відповідач [PERSON] , як член колишнього власника втратила право користування житловою квартирою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів Державної міграційної служби України. В зв`язку з наведеним, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладено та

Outcome: approved