Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

16 лютого 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] В позовній заяві вказало, що згідно умов укладеного кредитного договору від 13 липня 2005 року, відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000 грн. зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідачка взяті на себе зобовязання за договором не виконала, станом на 31 грудня 2015 року в неї виникла заборгованість в розмірі 18292,33 грн., з яких 4165,07 грн. заборгованість за кредитом, 12780,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи в розмірі 500 грн. ( фіксована частина ) та 847,25 грн. ( процентна складова ). Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь загальну суму заборгованості за договором в розмірі 18292,33 грн. та судові витрати. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надав в судове засідання письмову заяву, в якій позовні вимоги банку підтримав у повному обсязі, а справу просив розглянути без його участі. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти позову, про що надала письмові заперечення ( а. с. 34-35 ), а її представник за угодою [PERSON] вважала, що позов може бути частково задоволений лише на суму нарахованих відсотків в розмірі 3021,56 грн., з урахуванням рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 25 травня 2015 року, справу просили розглянути без їх участі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, доходить такого. Судом встановлено, що 13 липня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, за умовами якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок та видав кредитну картку № 5457082903233166 з встановленим кредитним лімітом у розмірі 3600 грн. зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік. 01 вересня 2008 року банк видав відповідачці за тим же картковим рахунком кредитну картку № 4149605377088273 з кредитним лімітом 5000 грн. та терміном дії картки до липня 2011 року. Зазначений договір було укладено шляхом підписання заяви позичальника, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифам банку складає кредитний договір ( а. с. 6, 7-12 ). Як видно зі змісту заяви, сторони встановили порядок погашення кредиту щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості. Відповідно до ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики ( разом з нарахованими процентами ст.1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягнення у межах позовної давності по кожному із платежів. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року ( справа № 6-116цс13 ) і є обовязковою для застосування судами України. Тому рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 28 травня 2015 року з відповідачки вже стягнуто на користь позивача заборгованість за цим же кредитним договором станом на 30 вересня 2013 року в розмірі 6589,58 грн., яка складається з боргу за кредитом 1957,60 грн., за відсотками 4381,98 грн., та штрафу 250 грн. ( а. с. 36- 38 ). Із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що на виконання рішення суду другої інстанції відповідачка вже сплатила позивачу 09 грудня 2014 року - 3407,91 грн. та 25 листопада 2015 року ще 1000 грн., тобто загальну суму в розмірі 4407,91 грн. ( а. с. 3-5 ). Виходячи з цього за період з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2015 року відповідачка повинна сплатити позивачу проценти в розмірі 1589,03 грн., виходячи з такого розрахунку: 1957,60 грн. х 36 % : 365 х 823 дня., та без врахування 72 % річних, що нараховані банком на прострочену заборгованість за кредитним договором, оскільки відповідачка не була ознайомлена з такими умовами. Зі змісту заяви позичальника від 01 вересня 2008 року слідує, що у разі порушення позичальником грошових зобовязань більш ніж на 120 днів, він сплачує штраф в розмірі 250 грн. та 5 % від суми позову. Проте виходячи з аналізу ч.2 ст.549 ЦК України, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобовязання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання. Оскільки рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 28 травня 2015 року з відповідачки вже стягнуто на користь позивача штраф в розмірі 250 грн., то повторні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь банку станом на 31 грудня 2015 року, складає 1589,03 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог ( 8,69 % ) в розмірі 119,75 грн.

Outcome: partial