Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

15.06.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку № 15/2 (дачна ділянка) розміром 0,0468 га за адресою м. Чернігів, садівниче товариство «Садовод». Обґрунтовуючи позовну заяву тим, що відповідно до довідки Чернігівського міського управління земресурсів, відповідачу на підставі рішення виконкому ЧМР від 21.08.2000 № 205 було надано у приватну власність спірну земельну ділянку. Зазначає, що з 2002 року він володіє спірною земельною ділянкою, яку він набув на підставі договору купівлі-продажу № 02/007 від 09.07.2002, посвідченого Чернігівською універсальною Товарною біржею. Після придбання земельної ділянки, він постійно її обробляв та обробляє і по сьогоднішній час, сплачує постійно членські внески. Отже, з 2002 року і до цього часу він володіє цим майном відкрито і безперервно. Зазначає, що на даний час він позбавлений можливості здійснювати відповідно до закону правочини щодо належного йому нерухомого майна, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09.07.2002 був укладений на товарній біржі та нотаріально посвідчений не був, у звязку з ухиленням відповідача від такого посвідчення. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов, з підстав викладених у ньому. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с.29-40). Тому, враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України явка до суду є правом, а не обовязком сторони у справі, суд вважає можливим розглядати справу за його відсутністю на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з копії рішення виконкому Чернігівської міської ради від 21.08.2000 № 205 (а.с.8) та листа Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради від 19.07.2015 № 1146 (а.с.9), земельна ділянка № 15/2 в садівничому товаристві «Садовод» в м. Чернігові площею 0,0468 га для ведення садівництва, безоплатно передана у власність [PERSON] рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 21.08.2000 № 205, на підставі даного рішення видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 025336 від 21.09.2000. Судом встановлено, що 09.07.2002 [PERSON] придбав вищезазначену земельну ділянку за адресою: м. Чернігів, садівниче товариство «Садовод», відповідно до договору № 02/007 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Чернігівською універсальною товарною біржею 09.07.2002 за реєстраційним № 02/007 (а.с.5). Відповідно до довідки № 09 від 02.07.2014 (а.с.7), [PERSON] дійсно має спірну земельну ділянку в садівничому товаристві «Садовод», нею користується з 2002 року і заборгованості не має. Статтею 47 ЦК УРСР, який був чинним на час укладення договору № 02/007 купівлі-продажу нерухомого майна від 09.07.2002, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР, який був чинним на час укладення договору № 02/007 купівлі-продажу нерухомого майна від 09.07.2002, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Таким чином, після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки № 15/2 в садівничому товаристві «Садовод» в м. Чернігові, площею 0,0468 га, наданої для садівництва, позивач набув права власності на зазначену земельну ділянку після фактично сплати за неї, тобто після виконання перед продавцем свого обовязку (а.с.5). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, приймаючи до уваги наявність договору купівлі-продажу нерухомого майна на земельну ділянку, з метою підтвердження факту набуття права власності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги і визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку № 15/2 в садівничому товаристві «Садовод» в м. Чернігові, площею 0,0468 га, наданої для садівництва.

Outcome: approved