Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

15.10.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 32480,22 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судовий збір у розмірі 487,20 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.08.2014 року о 11 год. 40 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода з вини [PERSON], який керуючи автомобілем ЗАЗ державний номер [NUMBER], у м. Харкові по вул. Клочківська в районі б. 136, не виконав вимог п. 16.12 ПДД, а саме: не надав дорогу транспорту, який рухався праворуч, а саме автомобілю VOLKSWAGEN TAUREG, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у вказаній дорожньо-транспортній пригоді була встановлена постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.09.2014 р. у справі №638/14828/14. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини Відповідача належному мені автомобілю VOLKSWAGEN TAUREG, державний номер [NUMBER], було заподіяно значних механічних пошкоджень, а саме було пошкоджено задні ліві двері, накладку задньої лівої двері, диск заднього лівого колеса, покришку заднього лівого колеса. Вказане, зокрема, підтверджується довідкою ВДАІ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 23.08.2014 р. Крім того, наявність вищевказаних механічних пошкоджень була також встановлена на СТО Офіційного дилера VOLKSWAGEN в Україні ТОВ «АВТОДОМ ХАРКІВ», куди я звернувся для проведення ремонтних робіт. Відповідно до рахунку ТОВ «АВТОДОМ ХАРКІВ» №АДСЧТ09069 від 17.09.2015 р. вартість ремонтних робіт складає 32480,22 грн. Таким чином, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини Відповідача, йому було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 32480,22 грн., яка до цього часу відповідачем у добровільному порядку відшкодована не була. Крім того, зазначає позивач, йому було завдано також й моральної шкоди, що виявилася перш за все, у значних у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна. Розмір завданої моральної шкоди він оцінює в 5000,00 грн. та вважаю, що розмір моральної шкоди є співмірним з тими душевними стражданнями, які він був змушений пережити, в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Також, позивач зазначає, у свої додаткових поясненнях, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «Страхова компанія Україна», у зв'язку з чим суд залучив їх в якості співвідповідача, однак у потерпілого є право вимоги до особи яка завдала шкоди чи шляхом звернення до страховика, у якого особа застрахувала свою цивільну відповідальність. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання позов підтримала у повному обсязі, з підстав зазначених у позові та письмових поясненнях (а.с. 41-42), просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, визнав моральну шкоду у розмірі 500 грн., у задоволенні решти позовних вимог просив відмовити, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія Україна», а тому вона повинна відшкодувати шкоду у повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія Україна» у судове засідання повторно не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчить поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надавали. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.08.2014 року о 11 год. 40 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода , в якій [PERSON] керуючи автомобілем ЗАЗ державний номер [NUMBER], у м. Харкові по вул. Клочківська в районі б. 136, не виконав вимог п. 16.12 ПДД, а саме: не надав дорогу транспорту, який рухався праворуч, а саме автомобілю VOLKSWAGEN TAUREG, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у вказаній дорожньо-транспортній пригоді була встановлена постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.09.2014 р. у справі №638/14828/14. (а.с. 8) Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини [PERSON] автомобіль VOLKSWAGEN TAUREG, державний номер [NUMBER], зазнав значних механічних пошкоджень, які були встановлені на СТО Офіційного дилера VOLKSWAGEN в Україні ТОВ «АВТОДОМ ХАРКІВ». Відповідно до рахунку ТОВ «АВТОДОМ ХАРКІВ» №АДСЧТ09069 від 17.09.2015 р. вартість ремонтних робіт складає 32480,22 грн. Таким чином, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, позивачу [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 32480,22 грн., яка до цього часу відповідачем у добровільному порядку відшкодована не була. Згідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до рахунку ТОВ «АВТОДОМ ХАРКІВ» № АДСЧТ09069 від 17.09.2015 р. вартість ремонтних робіт складає 32480,22 грн. (а.с. 9) Таким чином, обов'язок відшкодувати шкоду покладається особисто на відповідача [PERSON], а тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків підлягають задоволенню. Посилання відповідача [PERSON] на те, що оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована, то з позовом [PERSON] повинен був звертатися до ПрАТ «Страхова компанія Україна» і вона повинна відшкодувати заподіяну шкоду суд не приймає виходячи з наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За правилами статей 1167, 1168 та 1200 ЦК України якщо деліктне зобов'язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім'ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Крім того, суб'єкти, визначені в пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в розмірі, обчислюваному виходячи з середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, позивач [PERSON] має право пред'явлення вимоги як до особи яка завдала шкоди, чи шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного. Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені ст. 23 ЦК України. Згідно положень вказаної статті, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що неправомірні, винні дій відповідача, які полягали у порушенні правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження автомобіля VOLKSWAGEN TAUREG, яким керував позивач, призвели до змін життєвих умов. Таким чином суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, та згідно вимог ст. 1167 ЦК України вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, тривалість порушення та його наслідки, ступінь вини відповідача, та вважає, що характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті, у відповідності до вимог розумності і справедливості відповідає розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 1000 грн., у зв'язку з чим вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Крім того, у відповідності до статті 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial