Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

16 червня 2014 року публічне акціонерне товариство (надалі - ПАТ) «МетаБанк» звернулося до суду з позовом, предметом якого є: стягнення в солідарному порядку з приватного підприємства (надалі - ПП, Підприємство) «Транс-Агро-Плюс» та [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 1531985грн.71коп., з яких 1099789грн.09коп. - строкова заборгованість за кредитом, 300594грн.35коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 120897грн.72коп. - прострочена заборгованість за відсотками, 7478грн.26коп. - пеня за прострочення сплати платежів по кредиту, 3226грн.29коп. - пеня за прострочення сплати відсотків. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 26 березня 2012 року між ПАТ «МетаБанк» та ПП «Транс-Агро-Плюс» укладено кредитний договір №92-12/0001 (надалі - Кредитний договір), згідно з яким Підприємство отримало кредит на придбання сільськогосподарської техніки в сумі 1970000грн. терміном до 25 березня 2015 року включно. За умовами Кредитного договору Підприємство взяло на себе зобов'язання щомісячно здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків з його користування. Відповідно до Кредитного договору виконання зобов'язань Підприємства забезпечено порукою [PERSON], з яким ПАТ «МетаБанк» 26 березня 2013 року уклало договір поруки №92-12/0001-К/П (надалі - Договір поруки). За умовами Договору поруки [PERSON] зобов'язався погасити борг Підприємства позивачу, сплатити відсотки за кредитом, комісії, суми неустойки і нанесених збитків, а також інші платежі за Кредитним договором за весь період користування ПП «Транс-Агро-Плюс» кредитом. Однак Підприємство своїх зобов'зань за Кредитним договором не виконало, внаслідок чого банк звернувся з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не сповістив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, що є у справі, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 березня 2012 року між ПАТ «МетаБанк», з однієї сторони, та ПП «Транс-Агро-Плюс» - з другої сторони, укладено кредитний договір №92-12/0001-К (а.с.а.с.5-8). Відповідно до п.1.1 Кредитного договору банк видає позичальнику кредит у сумі 1970000 гривень на термін до 25.03.2015р. включно. Підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 Кредитного договору визначено, що за умови повного і неухильного виконання Підприємством вимог, встановлених у п.1.3 цього договору, процентна ставка за користування кредитом складає 21,5% річних протягом перших 12 місяців з дня укладення договору (фіксована ставка). Зі спливом кожного дванадцятого календарного місяця з дня укладення договору процентна ставка встановлюється у розмірі, що дорівнює розміру Українського індексу ставок по депозитам осіб на строк 12 місяців збільшеного на 5,52% річних (змінювана ставка). У разі невиконання або неповного виконання позичальником вимог, встановлених у п.1.3 Кредитного договору, розмір процентної ставки збільшується на 2% річних. Відповідно до пп.3.1.2 п.3.1 Кредитного договору в редакції додаткової угоди №4 до Кредитного договору від 29.12.2012р. погашення кредиту здійснюється у наступному порядку: у липні 2012 року - у сумі 3014грн., у серпні 2012 року - у сумі 55000грн., у вересні 2012 року - у сумі 110000грн, з серпня 2013 року по лютий 2015 року включено - щомісячно у сумі 84590грн. (а.с.12). Згідно з п. 4.4 Договору, у разі виникнення простроченої заборгованості по сплаті відсотків та комісії, Позичальник спочатку сплачує Банку заборгованість за відсотками та комісією, потім за кредитом, а в останню чергу - неустойку (штраф, пеню) та відшкодовує збитки. За змістом п.1.7 Кредитного договору вбачається, що забезпеченням виконання зобов'язань Підприємства, окрім іншого, є незабезпечена порука громадянина [PERSON] згідно з договором поруки. Пунктом 3 Договору поруки від 26.03.2012р. №91-12/0001-К/П встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором по погашенню кредиту, сплаті відсотків за кредитом, комісій, сум неустойки і нанесених збитків та інших платежів за Кредитним договором, поручитель зобов'язується погасити банку заборгованість позичальника за Кредитним договором протягом 2 робочих днів з дня, наступного за днем порушення позичальником строку погашення заборгованості (а.с.15). При цьому обов'язок, згідно з п.4 Договору поруки, щодо слідкування за виконанням позичальником зобов'язань за Кредитним договором покладено на поручителя. Як вбачається зі змісту п.1 додаткової угоди №4 до Договору поруки від 29.12.2012р., [PERSON] ознайомився та погодився із порядком погашення Підприємством кредиту та підтвердив свої обов'язки щодо повного і своєчасного погашення всіх платежів за Кредитним договором. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями, пенею ПП «Транс-Агро-Плюс» за Кредитним договором, Підприємством допущено порушення строків погашення кредиту, визначених у п.3.1.2 Кредитного договору (а.с.24). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. За змістом ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредиторами як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. При цьому поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). З огляду на викладене, вимоги банку про стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитом, термін дії якого не скінчився, та процентами, нарахованими за час фактичного користування кредитом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо цивільно-правової відповідальності відповідача за порушення зобов'язання, суд звертає увагу на таке. Закінчення строку договору, згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За порушення зобов'язання винна особа несе цивільно-правову відповідальність, тобто зазнає основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні боржника певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). З огляду на наведене, суд вважає, що позивач правомірно нарахував пеню за прострочення сплати платежів за кредитом та за прострочення сплати відсотків, а відтак позовні вимоги ПАТ «МетаБанк» в цій частині також підлягають задоволенню. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3654 гривні, що підтверджується платіжним дорученням №2039/3 від 27.05.2014 року, доданим до матеріалів справи (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved