Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

16.02.2018 р. позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з даний позовом, який обґрунтований наступним. 10.07.2008 року між позивачем та відповідачем (в позові допущена описка в написанні прізвища відповідача - замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ») укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Однак відповідач порушив вимоги кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 31.12.2017 року утворилась заборгованість у сумі 19604,61 грн., яка складається з: 5487,19 грн. - заборгованість за кредитом, 12945,77 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина), 921,65 грн. штраф (процентна складова). На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 1762,00 грн Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2018 р. по цій справі, дані позовні вимоги задоволені повністю. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2020 р., задоволена заява відповідача про скасування вищевказаного заочного рішення та постановлено про передання цієї справи до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, за підсудністю, для подальшого розгляду. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2021 р. визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий на підставі вищевказаного заочного рішення від 08.05.2020 р. Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Наумової І.Й. дану справу прийнято в своє провадження, призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлений сторонам строк для надання заяв по суті спору. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2021 р. постановлено про витребування доказів по справі, а саме, інформації про строк дії картки (карток), виданої (их) позивачем відповідачу [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , на підставі Анкети-заяви про отримання кредиту від 09.07.2008 р., а також деталізований розрахунок заборгованості по кредиту, отриманого відповідачем на підставі Анкети-заяви від 09.07.2008 р., із деталізацією відомостей про погашення відповідачем даного кредиту, процентів по ньому, тощо, в тому числі із зазначенням інформації яким чином здійснювалось погашення кредитних коштів (поповнення кредитної картки через термінал, в касі банку чи будь-яким іншим шляхом). В судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений, в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи за його відсутності. Судом неодноразово надсилались позивачу ухвали про визнання його явки в судові засідання по цій справі обов`язковою для надання пояснень по суті спору, але вони проігноровані позивачем. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими, та просила застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Вислухав пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.07.2008 року відповідач [PERSON] звернувся до ЗAT КБ «ПРИВАТ БАНК» правонаступником якого є ПАТ КБ ««ПРИВАТ БАНК» (наразі іменується АТ КБ ««ПРИВАТ БАНК» - далі Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 09.07.2008 року (а.с.7), згідно якої отримав кредитну картку даного Банку № [NUMBER] «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з встановленим кредитним лімітом на картковому рахунку у розмірі 3300,00 грн. Дата відкриття рахунку 10.07.2008 р. Відповідно до цієї заяви [PERSON] погоджується з тим, що дана заява від 09.07.2008 р. разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами є укладений між ним та ЗAT КБ «ПРИВАТ БАНК» договір про надання банківських послуг. Також в заяві зазначено, що своїм підписом він підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в даному Банку. Банк має право в будь-який момент збільшувати, зменшувати, або анулювати кредитний ліміт. Також відповідач підписав не лише заяву від 09.07.2008 року, а й Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 09.07.2008 р. (а.с. 8), в якій зазначені суттєві умови кредитного договору, як то відсоткова ставка за кредитом (3% в місяць), встановлення порядку погашення кредиту щомісячними платежами (до 25 числа місяця, наступного за звітним), розмір пені за прострочення зобов`язання - це сума двох видів пені, а саме: 1-й вид пені = базова процентна ставка за договором/30 (нараховуються за кожен день прострочення); 2-й вид пені = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентів 5 чи більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше; інше. Відповідно до довідки, наданої позивачем (а.с. 192), строк дії кредитної картка № [NUMBER] , виданої Банком відповідачу встановлений до 01.2010 р. З виписки карткового рахунку [PERSON] , відкритого на підставі вищезазначеної заяви (а.с. 188-191), вбачається, що в межах строку дії вищевказаної кредитної картки, відповідач активно та систематично, до 06.08.2009 р., користувався кредитними коштами з карткового рахунку відкритого на підставі вищевказаної заяви від 09.07.2008 р. (здійснював купівлю товарів, знімав готівку через банкомати, періодично поповнював картковий рахунок). Представником відповідача суду не надано належних доказів на спростування вищезазначених обставин. Суд, оцінивши дані докази в сукупності, приходить до висновку, що вони є належними доказами по справі. Посилання відповідача, що в довідці не вказаний рік закінчення строку дії картки не відповідає дійсності, оскільки з довідки вбачається, що кредитна картка діє до кінця січня 2010 р., відсутність дати видачі цієї довідки (на що також посилається відповідач в своїх запереченнях на докази, які надані Банком на виконання ухвали суду від 27.07.2021 р.) не впливає на її інформативність. Надана позивачем виписка по картковому кредитному рахунку відповідача виготовлена в автоматизованому порядку, копія завірена представником позивача, зазначені операції в ній не суперечать обставинам, викладеним в інших доказах по справі, в тому числі розрахунку заборгованості. Представник відповідача помилково дійшов висновку про посилання позивача на наявність операції 30.12.2010 р. та 21.05.2021 р. щодо погашення кредитної заборгованості. З вищевказаної виписки та розрахунку заборгованості вбачаються, що заявлені відповідачем вищевказані операції щодо здійснення платежів на погашення заборгованості відсутні. Позивачем до позовної заяви додано копію Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані. Оцінюючі даний письмовий доказ, суд враховує правову позицію Верховного Суду, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Висновки вказаної правової позиції Великої Палати зводяться до того, що банк, обґрунтовуючи наявність та розмір заборгованості, зокрема і окремих частин такої заборгованості, повинен надати підтвердження узгодження із позичальником саме тих умов, за якими таку заборгованість нараховує. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не містять датованого підпису позичальника, а тому суд критично ставиться до даного письмового доказу та визнає його неналежним доказом по справі, оскільки не можливо достеменно знати, що позичальник був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг в тій редакції, що надана суду. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Матеріалами справи встановлено, що відповідач погодився з умовами, які йому були запропоновані банком на момент укладення кредитного договору, про що свідчить його підпис у заяві - анкеті та довідці про умови кредитування, тому доводи відповідача, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність за порушення кредитних зобов`язань, у вигляді неустойки, є неспроможними. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, кредитна заборгованість станом на 31.12.2017 р., за період з 10.08.2008 р. по 31.12.2017 р., в загальній сумі складає 19604,61 грн., яка складається з: 5487,19 грн. - заборгованість за кредитом, 12945,77 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина), 921,65 грн. штраф (процентна складова). Оцінивши надані суду докази, суд частково погоджується з вищевказаним розрахунком заборгованості виходячи з наступного. З досліджених судом доказів вбачається, що строком кредитування по даному кредитному договору є період з 09.08.2008 р. по останній день січня 2010 р., тобто по кінцевий строк дії кредитної картки, виданої позивачем відповідачу за цим кредитним договором. На підставі інформації, яка міститься у виписці по кредитному рахунку та розрахунку заборгованості, судом встановлено, що відповідач не повернув позивачу кредитні кошти (тіло кредиту), які отримані ним, в межах строку кредитування, на суму 2344,35 грн. Дана сума розрахована з урахуванням сум кредитних коштів, які фактично отримані відповідачем за вищевказаний період (без врахування нарахувань позивачем по службовим операціям) та здійснених відповідачем погашень кредитних коштів (враховані лише суми, які були зараховані позивачем на погашення тіла кредиту). Після закінчення строку дії картки відповідач не отримував більше кредитні кошти. При розрахунку заборгованості, суд не бере до уваги операцію, яка проведена Банком 21.06.2015 р. шляхом автоматичного зняття Банком з іншої картки (відомості про власника картки відсутні) суми у розмірі 3141,31 грн. на погашення кредитної заборгованості відповідача, яка була цього дня зарахована на картковий кредитний рахунок відповідача, а 17.07.2015 р. перерахована на інший картковий рахунок з поміткою (повернення згідно ВК). Відомості про наявність згоди відповідача на автоматичне погашення Банком заборгованості, шляхом списання коштів з інших карткових рахунків, в матеріалах справи відсутні. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань щодо погашення тіла кредиту, позивачу не повернені кредитні кошти у розмірі 2344,35 грн., в іншій частині заявлені позовні вимоги щодо стягнення тіла кредиту не обґрунтовані. Позивач в даному позові просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті процентів за користування кредитним коштами за період з 10.08.2008 р. по 31.12.2017 р., у розмірі 12945,77 грн. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Строк кредитування по вищевказаному кредитному договору, який відповідає строку дії картки відповідача - до кінця січня 2010 року. Відтак, право у позивача на нарахування відсотків за користування кредитними коштами припинилось з 01 лютого 2010 року. Отже, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідач відсотків за користування кредитним коштами за період з 01 лютого 2010 року по 31.12.2017 р. необґрунтовані. З інформації, яка міститься в розрахунку заборгованості та виписці по картковому рахунку вбачається, що станом на день закінчення строку кредитування - 31.01.2010 р. сума заборгованості по несплаченим відсоткам становила 678,48 грн. Востаннє відповідачем було здійснене поповнення даного кредитного рахунку у розмірі 50 грн. в грудні 2010 р., дана сума зарахована позивачем на погашення процентів за користування кредитними коштами. Таким чином заборгованість за процентами становить 628,48 грн. В заяві відповідача та довідці про умови кредитування передбачена виплата позичальником заявлених відповідачем штрафів за порушення строків платежів, при цьому суд вважає, що заявлені вимоги про стягнення суми штрафу (процентної складової) у розмірі 921,65 грн. не обґрунтовані належним розрахунком зазначеної суми. Відповідачем заявлено про застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності. Вирішуючи дану заявлену вимогу відповідача, суд враховує наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (дані правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)). З огляду на встановлені судом вищевказані обставини, суд вирішує питання про застування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту на суму 2344,35 грн., стягнення заборгованості по сплаті процентів, нарахованих в межах строку кредитування, у розмірі 628,48 грн., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250,00 грн., в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 27 травня 2021 року по справі №569/14514/17. Матеріалами справи встановлено, що строк дії кредитної картки закінчився 31.01.2010 року. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Відповідач 06.12.2010 р. здійснив погашення кредитної заборгованості у розмірі 50 грн., чим вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, перериваючи перебіг загальної та спеціальної позовної давності. З урахуванням вищевказаних положень про переривання перебігу, позивач мав право звернутися до суду з вимогами про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентів за користування кредитним коштами до 06.12.2013 р., а по стягненню штрафу - до 06.12.2011 р. Позивач звернувся до суду із вищевказаними позовними вимогами лише 16.02.2018 року, тобто після спливу строків позовної давності. З огляду на вищевказане, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту у встановленому судом розмірі 2344,35 грн., стягнення заборгованості по сплаті процентів, нарахованих в межах строку кредитування, у розмірі 628,48 грн., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250,00 грн. слід відмовити у зв`язку зі зверненням з цими позовними вимогами після спливу строків позовної давності, в іншій частині заявлені позивачем вимоги залишені судом без задоволення у зв`язку з необґрунтованістю.

Outcome: dismissed