overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

16 листопада 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому ставить питання про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 28.12.2013 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Від шлюбу позивач з відповідачем дітей не мають. Сумісне життя не склалося, на ґрунті відсутності взаєморозуміння та різноманітності поглядів на повсякденне життя між ними виникли неприємні стосунки. Шлюбні відносини фактично припинені у вересні 2014 року. З того часу позивач та відповідач проживають окремо, сумісне господарство не ведуть. Позивач вважає, що збереження сімї неможливо та суперечить її інтересам. Спору про поділ майна немає. Позивач надала заяву, де просила справу розглянути за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Сухачова». Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 28.12.2013 року Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №314, що підтверджено свідоцтвом про шлюб І-НО №454039 (а.с.7). Від шлюбу позивач з відповідачем дітей не мають, спору про поділ майна та наміру поновлювати шлюбні відносини сторони не мають. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сімї стало неможливим. Судом встановлено, що позивач бажає залишити прізвище, яке в неї було до реєстрації шлюбу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

16 листопада 2016року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини доходу (заробітку) щомісяця, до повноліття дитини. Позивач вказала, що 09 серпня 2013року вона уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], 05.02.2015року народження. Позивач вказує, що подала позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, в цей час донька [PERSON] проживає разом з позивачем та утримується за її рахунок, допомоги на утримання дитини яка необхідна в даний час відповідач не надає. Посилаючись на викладене позивач просила \~стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня подання заяви до повноліття дитини. Позивач в судовому засідання свої позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказав що участь в утримані дитини приймає. [PERSON] також не погодився з розміром частки яку просила стягнути позивач. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи 09 серпня 2013року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. 14 листопада 2016року вказаний шлюб розірвано, що підтверджується рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області № 482/1426/16-ц. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], 05.02.2015року народження (свідоцтво про народження серії 1-ФП №225232 видане ВДРАЦС РС Новоодеського РУЮ у Миколаївській області 17.02.2015року). Малолітня [PERSON] проживає з позивачем \~і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Новоодеської міської ради №20816 від 01.11.2016року У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Взаємної згоди про розмір і періодичність аліментів між позивачем та відповідачем досягнуто не було. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України, суд приходить до висновку, що батьки зобов'язані утримувати \~своїх неповнолітніх дітей, а отже \~при вищезгаданих обставинах можуть бути стягнуті аліменти з відповідача на утримання дитини на користь позивача. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача і стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, починаючи з часу пред'явлення вимог 16.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно зі ст. 88 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, на підставі статті 367 ЦПК України, підлягає обовязковому негайному виконанню. \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

16 листопада 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання сторони не з'явилися, у поданих письмових заявах просили справу слухати за їх відсутності, а позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2003 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримують, поновлювати їх наміру не мають, примирення та збереження сім'ї вважають неможливим. На виконання вимог ст. 111 Сімейного кодексу України, ухвалою від 08.12.2016 суд надавав сторонам строк для примирення, проте згоди щодо збереження сім'ї не досягнуто. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

16 листопада 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому із врахуванням уточнень від 23 листопада 2016 року вказала, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 березня 2007 року, актовий запис № 108, від якого мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] З 10 серпня 2013 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сім'ї, через нову сім*ю відповідача, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши за нею право іменуватися шлюбним прізвищем. У судове засідання позивачка [PERSON] не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с.20). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце його проведення (а.с. 25, 27). За таких обставин з письмової згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З*ясувавши позицію позивачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 30 березня 2007 року зареєстрували шлюб (а.с. 10), від якого мають двох неповнолітніх дітей, дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 12), та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 11), які проживають разом із позивачкою (а.с. 7-9). З 10 серпня 2013 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено в зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї [PERSON] суперечить інтересам сторін, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

16 листопада 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають малолітніх дітей. Позивачка позбавлена можливості отримувати додаткові прибутки, від надання їй матеріальної допомоги відповідач ухиляється. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання [PERSON] у сумі 1 228,00 грн. щомісяця, на утримання [PERSON] - у сумі 1 531,00 грн. щомісяця (а.с.а.с. 1, 2). Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 181, частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, жінки, батьків, доньки, сина, інші обставини, які мають суттєве значення. Розмір аліментів на одну дитину за будь-яких обставин не може бути меншим за 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня подання позову. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі від 15.12.2007 року по 07.10.2016 року (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с.а.с. 7 - 9). Позивачка здорова, з урахуванням утримання дітей матеріально забезпечена недостатньо, працевлаштована (а.с.а.с. 3, 4). Відповідач здоровий, інших дітей не має, має мінливий заробіток. Діти з урахуванням потреб розвитку матеріально забезпечені недостатньо. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів саме у твердій грошові сумі слід задовольнити. При цьому суд вважає достатнім визначений позивачем розмір аліментів, що дорівнює прожитковому мінімуму для дітей відповідного віку на момент звернення до суду. Згідно зі статтею 367 ЦПК суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. Крім того, у порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави слід стягнути компенсацію судових витрат у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

16 листопада 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, щомісяця з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 31.07.2015 року, від якого мають неповнолітню дочку. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Крім того, просила стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки доходу відповідача щомісяця до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Сторони перебувають у шлюбі з 31.07.2015 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами є неможливим. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. З копії свідоцтва про народження дитини (а.с.7) убачається, що сторони від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, що є підставою стягнення аліментів. Оскільки відповідач не надає допомоги на утримання дитини з нього слід стягнути аліменти в розмірі ? частини заробітку. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. та на користь позивачки в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

16 листопада 2016 року позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 18.10.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1\~900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в звязку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 14\~994,60 грн. та судові витрати. В судове засідання ПАТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, попередньо надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.10.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1\~900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 09.11.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 14\~994,60 грн., яка складається з: -424,16 грн. заборгованість за кредитом; -10\~480,22 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; -2900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; -500,00 грн. штраф (фіксована сума); -690,22 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту та відсотках, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

16 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому 10 жовтня 2003 року виконкомом Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Від шлюбу дітей не мають. Посилаючись на те, що сімейні стосунки припинені, через відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим, просив розірвати їхній з відповідачкою шлюб. Сторони в судове засідання не зявилися, позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не зявилася, про причини своєї неявки не повідомила. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 жовтня 2003 року виконкомом Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 13 (а. с. 6), від шлюбу дітей не мають. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судовий збір суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

16 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 23 жовтня 1999 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], у Ленінському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, актовий запис № 401. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з 2015 року спільне життя з відповідачем припинене, причиною розпаду сімї є різні погляди на подружнє життя. Сімя розпалась остаточно, відновлювати подружні стосунки позивач не бажає. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Надав суду письмову заяву, згідно якої просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявилась. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Дослідивши надані письмові докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. З свідоцтва про шлюб вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 23 жовтня 1999 року Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, актовий запис № 401. Свідоцтвом про народження підтверджується, що подружжя має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], актовий запис № 284. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинились, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Згідно до положень статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] і [PERSON] та збереження їх сімї неможливе і суперечить інтересам позивача, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Аналізуючи вищезазначене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

16 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 листопада 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, за актовим записом №2181, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. У позові він зазначив, що у них з відповідачем не склалось через сварки з побутових питань, втратою взаємопорозуміння та почуттів один до одного. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву у якій просив слухати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного й

Outcome: approved