Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

\~\~\~\~ 16.01.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»), третя особа Відділ державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області (далі ВДВС Вільногірського МУЮ Дніпропетровської області) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 18.09.2015 року приватним нотаріусом виданий виконавчий напис про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 102 726,21 грн., як боргу за кредитним договором № DZHCAN14020150 від 04.02.2008 року. Позивач вказує на те, що відсутні будь-які правові підстави для видачі спірного виконавчого напису, оскільки заборгованість за кредитним договором відсутня, вона має бути підтверджена належним чином, строк, за який проводиться стягнення складає сім років, шість місяців та двадцять вісім днів, а саме, з 04.02.2008 року по 01.09.2015 року, що значно перевищує загальний строк позовної давності три роки відносно основного боргу та спеціальний строк позовної давності відносно стягнення пені та штрафів, що є порушенням ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 102\~726,21 грн., за кредитним договором DZHCAN14020150 від 04.02.2008 року, виконаний 18.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за № 5018. Представник позивача в судове засідання зявився, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала. Пояснила, що розмір заборгованості позивача визначено вірно, що підтверджується відповідним розрахунком. Заборгованість утворилася в звязку з несплатою позичальником чергових страхових платежів за договором страхування і відповідно до п. 3.4.1 та 3.4.2 договору № DZHCAN14020150 від 04.02.2008 року банк самостійно сплачував такі страхові платежі. На теперішній час у позивача є заборгованість по кредитно-заставному договору, а не по договорам страхування. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та третя особа ВДВС Вільногірського МУЮ Дніпропетровської області в судові засідання не зявились, про день, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Судом встановлено, що 04.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір\~\~№ DZHCAN14020150, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 55345,04 грн. на термін до 03.02.2015 року. Також [PERSON] передав у заставу банку автомобіль DAEWOO Nexia, 2007 року випуску, легковий-седан, номер кузова XWB3L31UD8А264235, державний номер [NUMBER] (п. 17.9). (а.с. 45-51). 04.02.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір страхування наземного транспорту № DZHCAN14020150 та договір про особисте страхування за відповідними заявами [PERSON] (а.с. 96-99). Представники сторін в судовому засіданні визнали, що вказані вище кредитно-заставний договір та договори страхування є дійсними. На підтвердження відсутності заборгованості по кредитно-заставному договору представником позивача надані оригінали квитанцій про сплату грошових сум в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору з посиланням на те, що кредит сплачувався позивачем відповідно до графіку, який є додатком до кредитного договору (а.с. 52-81). Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» суду пояснив, що до 09.01.2009 року зобовязання виконувались позивачем без порушень, а потім він почав сплачувати кошти у розмірі, що не завжди дорівнював 1160 грн., що вбачається з виписки по рахунку (а.с. 87 92). Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.07.2010 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору шляхом звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними нарахувань платежів по кредитному договору та спонукання до виконання умов договору, третя особа [PERSON] у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вказане рішення міського суду залишено без змін (а.с. 5-9). 18.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]М вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5018. Виконавчий напис видано нотаріусом на підставі Договору № DZHCAN14020150 від 04.02.2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з позивача заборгованості за договором позики у розмірі: залишок заборгованості 31368,48 грн.; пеня 65085,05 грн.; 250 грн. штраф (фіксована частина); штраф (відсоток від суми заборгованості) 4322,68 грн. Всього, з урахуванням витрат повязаних з вчиненням виконавчого напису 102726,21 грн. Строк, за який проводиться стягнення складає сім років, шість місяців та двадцять вісім днів, а саме, з 04.02.2008 року по 01.09.2015 року (а.с. 107). Надані представником позивача копії переписки щодо односторонньої зміни умов договору є неналежним доказом в розумінні положень ст. 58 ЦПК України, оскільки не містять відомостей щодо предмету доказування по справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с. 82-86). З пояснень представника ПАТ КБ «ПриватБанк» випливає, що приватному нотаріусу для вчинення нотаріального напису подавався оригінал кредитно-заставного договору і виписка з рахунку боржника за період з 05.02.2008 року по 01.09.2015 року . З наданого представником відповідача розрахункову заборгованості по кредитно-заставному випливає, що пеня нараховувалась з 29.03.2010 року, що представник ПАТ КБ «ПриватБанк» підтвердив в судовому засіданні (а.с. 93-95, 126, 127). З матеріалів справи випливає, що 12.11.2011 року державним виконавцем ВДВС Вільногірського МУЮ Дніпропетровської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 110). Згідно інформаційної довідки УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області станом на 03.12.2015 року [PERSON] належить на праві власності автомобіль DAEWOO Nexia, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с. 115). Для виконання зазначеного виконавчого напису постановами начальника ВДВС Вільногірського МУЮ Дніпропетровської області від 02.12.2015 року майно [PERSON], а саме, автомобіль DAEWOO Nexia, 2007 року випуску оголошено у розшук та накладено арешт на зазначений автомобіль (а.с. 117, 119). Постановою головного державного виконавця ВДВС Вільногірського МУЮ Дніпропетровської області від 11.12.2015 року виконавче провадження зупинено в звязку з оголошенням майна у розшук (а.с. 120). Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Процедура вчинення виконавчого напису нотаріусом регламентується гл. 14 ЗУ «Про нотаріат» від 16.01.2003 № 435-IV та гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок). Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно п.п. 1.1, 1.2 гл. 16 роз. ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 гл. 16 роз. ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. За умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ від 29.06.99 № 1172. Згідно розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вказаного вище Переліку, для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом розяснювались представникам сторін наслідки вчинення або не вчинення певних дій, розглянуті усі заявлені ними клопотання, питання про витребування додаткових доказів перед судом не ставилось, тому суд ухвалює рішення на підставі наявних та досліджених в судовому засіданні доказів. Слід зазначити, що позов в даному випадку не може бути задоволено лише з посиланням на наявність спору між сторонами щодо розміру заборгованості, тому суд не приймає до уваги подані позивачем рішення місцевого та апеляційного суду та оригінали квитанцій. Для розгляду цієї справи важливим є питання підтвердження безспірної заборгованості у боржника перед стягувачем належними документами і визначення моменту виникнення права на стягнення. З тексту кредитно-заставного договору вбачається, що умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань, а саме, внесення щомісячних платежів, оскільки в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами з «4» по «8» число кожного місяця (п. 17.1.9 Договору) і відповідно до графіка погашення кредиту, який є складовою частиною договору. Тому початком перебігу позовної давності для стягнення кредиту й процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, а тому загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. На таке обчислення строків позовної давності по кредитним спорам звернув увагу Верховний Суд України у своїх постановах від 19.03.2014 №6-20цс14, від 06.11.2013 р. № 6-116цс13, від 18.06.2014 р. № 6-61цс14, від 03.06.2015 р. № 6-31цс15. Як уже наголошувалося, загальна сума заборгованості, яка була прийнята нотаріусом та зазначена у виконавчому написі, включає в собі не лише розмір заборгованості по кредиту та відсотках, а й штрафні санкції пеню в сумі 65 085,05 грн. та штрафи. З виписки по рахунку, який надав ПАТ КБ «ПриватБанк» нотаріусу та розрахунку заборгованості, який надано суду випливає, що нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту розпочато з 29.03.2010 року, хоча до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Тому посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на відсутність порушень при видачі виконавчого напису нотаріуса за період, який становить сім років шість місяців двадцять вісім днів, судом не приймається. Також, вчиняючи 18.09.2015 року виконавчий напис, нотаріус не звернула уваги на те, що виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості, строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором містить дані за період з 05.02.2008 року по 01.09.2015 року, а у виконавчому написі зазначено, що строк за який провадиться стягнення розпочинається 04.08.2008 року і закінчується 01.09.2015 року, тобто вказано інший період. Крім цього, виконавчий напис видано на меншу суму, ніж та, яка вказана стягувачем, що вбачається з тексту виконавчого напису та виписки з рахунка боржника. Відповідно до виписки заборгованість за кредитом становить 96 453,53 грн. (31 368,48 + 65 085,05), штраф (фіксована частина) 250 грн. та штраф (відсоток від суми заборгованості) 4 822,68 грн. Також, відповідно до п. 14.9 Договору штраф має становити 5 % від суми невиконаного зобовязання. Математичний розрахунок вказує на те, що штраф (відсоток від суми заборгованості) має становити 4 822,68 грн. (96 453,53 Х 0,05=4822,67), а не 4322,68 грн., як вказано нотаріусом. Ця помилка вплинула на визначення загальної суми заборгованості і відповідно до виконавчого напису заборгованість становить 101 026,21 грн. (250+4322,68+31\~368,48+ 65 085,05), а згідно розрахунку банку - 101 526,21 грн. (31 368,48 + 65 085,05+250+4 822,68). Отже, приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вказавши іншу суму та інший період за який вона стягується, не перевірив відповідність розрахунків заборгованості, з урахування строків позовної давності, не дотримався вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Таким чином виконавчий напис від 18.09.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 5018, вчинений приватним нотаріусом [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 102 726,21 грн. слід визнати таким, що не підлягає виконанню. При цьому ПАТ КБ «Приватбанк» є належним відповідачем по справі і як до стягувача позивачем правомірно заявлено до нього вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Приватний нотаріус є неналежним відповідачем по справі, оскільки вчинивши нотаріальну дію, не став учасником цивільних правовідносин між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Рішення по цій справі на нотаріуса не впливає. В процесі судового розгляду судом розяснювалась представнику позивача можливість уточнити позов, однак таким правом позивач не скористався, тому суд має ухвалити рішення відносно належного відповідача та відмовити в задоволенні позову відносно неналежного відповідача приватного нотаріуса і позов в звязку з цим задовольнити частково. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. на користь держави.

Outcome: partial