Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

17.03.2021 позивач - [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що на праві приватної власності їй належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] . [PERSON] (відповідач) є донькою [PERSON] , колишньої співмешканки сина позивачки [PERSON] , з яким вона більше двох років не проживає та спільне господарство не веде. Крім того, зазначає, що [PERSON] на даний момент зареєстрована у зазначеному вище будинку, але фактично за цією адресою вона не проживає з моменту реєстрації, а саме 02.08.2017, житловим приміщенням вона не користується, не бере участі в його утриманні, комунальні послуги не сплачує, речі відповідача в будинку відсутні. Фактичне місце проживання відповідача позивачу не відомо, однак реєстрація [PERSON] в належному їй будинку створює перешкоди у володінні та користуванні майном, крім того відповідач враховується в кількісний склад проживаючих у цьому будинку, що не дає можливості позивачу оформити державну субсидію на комунальні послуги. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 29.03.2021 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначено на 29.04.2021. Клопотання позивача про виклик свідків задоволено та викликано у судове засідання, призначене на 29.04.2021 у якості свідків [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , проживаючу за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 32-33). У відповіді Міністерства доходів та зборів вх. №493/21 від 01.04.2021, наданій на запит суду, повідомлено, що надати відомості щодо РНОКПП [PERSON] є неможливим з тієї причини, що особу неможливо однозначно ідентифікувати (а.с. 36). 28.04.2021 через загальну канцелярію суду надійшла заява від позивачки за вх.№1646/21, відповідно до якої вона просила суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначила, що їй невідоме місце перебування відповідача, через що вона не може врегулювати спір у позасудовому порядку. (а.с. 46). 29.04.2021 протокольною ухвалою розгляд справи відкладено до 10:00 год. 19.05.2021 у зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи, так як ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви і доданими документами, направлена відповідачеві за адресою, повідомленою позивачем, повернута відділенням поштового зв`язку з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». У відповідності до положень частини 4 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлена через оголошення на веб-сайті судової влади України від 29.04.2021. Судом повторно викликано у судове засідання у якості свідків на 19.05.2021 [PERSON] , [PERSON] . 17.05.2021 через загальну канцелярію суду надійшла заява від свідка [PERSON] за вх.№1897/21, у якій він повідомив, що не має можливості з`явитися у судове засідання 19.05.2021, оскільки перебуває на лікуванні в Сумській онкологічній лікарні, а також підтвердив, що відповідач - [PERSON] на даний час не проживає і не проживала раніше в помешканні позивачки. Місце проживання відповідачки свідку невідоме (а.с. 58). Відповідач у судове засідання 19.05.2021 не прибула, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином 29.04.2021 (через оголошення на веб-сайті судової влади України), жодних документів на підтвердження її позиції з предмета спору до суду не надходило (а.с. 48-49). Судом встановлено, що судова повістка, направлена на адресу відповідача, вказану у позові, останньою відповідно до відмітки працівника поштового відділення отримана особисто 07.05.2021, однак позивач, присутня у судовому засіданні надала усні пояснення, що вказану судову повістку отримала мати відповідачки та пообіцяла передати доньці при зустрічі. Свідок [PERSON] у судове засідання 19.05.2021 прибула та підтвердила, що [PERSON] дійсно на даний час не проживає і не проживала раніше за місцем мешкання позивачки, а саме за адресою: [ADDRESS] . Свідок відповідача жодного разу не бачила ні у будинку позивачки, ні на прилеглій території. Крім того, вказала що їй невідоме місце проживання відповідачки. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Згідно положень частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає дану справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 листопада 1985 року, зареєстрованого в реєстрі за №1170 та технічним паспортом на будинок, розташований в [ADDRESS] (а.с. 7-10, 18-22). Згідно Будинкової книги на житловий будинок по [ADDRESS] відповідачка зареєстрована за вказаною адресою з 02.08.2017. Однак фактично [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з моменту реєстрації, що підтверджується актом № 93 встановлення фактичного місця проживання особи, складеного 12.03.2021 уповноваженою особою Краснопільської селищної ради [PERSON] (а.с.11-17, 23). Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Вказане положення кореспондується із статтею 319 Цивільного кодексу України, частинами першою та другою якої передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 150 Житлового кодексу України надає громадянам, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, право користуватись ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей; право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено судом, житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачеві. Як зазначено у позовній заяві, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 02.08.2017. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Разом з тим, згідно Акту № 93 встановлення фактичного місця проживання особи, складеного 12.03.2021 уповноваженою особою Краснопільської селищної ради Годуненко І.М., відповідачка за вищевказаною адресою не проживає з моменту реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При цьому у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд має з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У ході розгляду справи судом не було встановлено поважності причин відсутності відповідача за місцем її реєстрації. Натомість, як зазначено позивачем, відповідач, будучи зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає в іншому населеному пункті, не приймає участі у витратах по обслуговуванню будинку, у комунальних витратах та не з`являється за місцем реєстрації її проживання з моменту реєстрації, при цьому така реєстрація негативно впливає на можливість призначення позивачеві державної субсидії на оплату комунальних послуг. Позивачем також надані усні пояснення, що мати відповідача просила позивачку зареєструвати доньку у належному їй житловому будинку з метою отримання паспорта громадянина України, у подальшому обіцяла вчинити дії по зняттю з реєстрації [PERSON] . Частина 1 статті 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із статтею 16 вказаного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відтак належним способом захисту цивільних прав у даному випадку є пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Частина перша статті 81 ЦПК України покладає на кожну із сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При ухваленні рішення судом за правилами статті 89 вказаного Кодексу оцінені докази, подані позивачем, за критеріями належності, достатності, достовірності та допустимості. Позивачем подані докази на підтвердження позовних вимог, у той час як відповідач своїм правом на подання доказів не скористався. Ураховуючи, що [PERSON] не проживає в будинку, власником якого є позивач, та не користується будинком з моменту реєстрації, а саме з 02.08.2017, поважності причин її відсутності судом не встановлено, витрати на утримання зазначеного будинку не здійснює, при цьому до цього часу відповідачка залишається зареєстрованою у вказаному житловому приміщенні, чим створює перешкоди у користуванні вказаним житлом позивачу, тому суд зазначає про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Враховуючи, що позов задоволено судом, з урахуванням положень ст. 133, 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved