Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

15.05.2017 року [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою (з урахуванням поданих 28.11.2017 року уточнень) до [PERSON] (далі по тексту відповідач-1) та Білгород-Дністровської міської ради Одеської області далі по тексту відповідач-2) про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та витребування майна з незаконного володіння (а.с.3-5, 78-79). Так, позивач, з урахуванням поданих уточнень, просив суд: - визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування право власності на гараж, розташований по вул. Приморській, 14 в м. Білгород-Дністровському Одеської області, що належав його батькові [PERSON], [INFO], який помер 02 травня 2017 року; - витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], гараж, який розташований по вул. Приморській, 14 в м. Білгород-Дністровському Одеської області, що належав його батькові [PERSON], [INFO], який номер 02 травня 2017 року. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2017 року відкрито провадження по справі № 495/3543/17 за позовною заявою [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з незаконного володіння та зобовязання не чинити перешкоди в користуванні майном. Справу призначено до розгляду (а.с.29) Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю. Не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.152). Представник відповідача-2 Б-Дністровської МР, відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними розписками (а.с.109, 122, 141, 150). Відповідач-1 [PERSON], відзив або заперечення на позов [PERSON], до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо доступу до персональних даних [PERSON], [INFO] (а.с.23). Згідно відповіді, що надійшла з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 05.03.1999 року за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вулиця Дзержинського, будинок 84 «В» (а.с.28). Так, ухвала суду про призначення слухання справи, судові повістки, а також копія позовної заяви [PERSON] з додатками до неї були надіслані на адресу [PERSON] (Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вулиця Миколаївська (колишня Дзержинського), будинок 84 «В»), яка наявна в матеріалах справи та за якою він зареєстрований. Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.45-46, 54-55, 62-63, 75-77, 98-108, 121, 124-125, 138-139, 151). Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу, Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе та необхідне, у відповідності до ст.ст. 128, 131, 223 та 280 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без учасників справи або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи і ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, з 19 червня 2010 року до 16 вересня 2016 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого 16.10.2010 року народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом по шлюб серії І-ЖД № 122790 від 19 червня 2010 року та свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 239102 від 21 жовтня 2010 року. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 вересня 2016 року, яке набрало законної сили 16 вересня 2016 року, шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Дитина залишилася проживати з матірю - [PERSON], питання поділу спільного майна не вирішувалося. 02 травня 2017 року помер чоловік [PERSON] (батько [PERSON]М.) - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД №491155, виданим 06.05.2017 року Б-Дністровським МВ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, актовий запис №560 (а.с.15). Після смерті 02.05.2017 року чоловіка [PERSON] (батька [PERSON]М.) - [PERSON], відкрилась спадщина, зокрема яка складається з гаражу, який розташований по вул. Приморській, 14 в м. Білгород-Дністровському Одеської області. За життя [PERSON] було складено заповіт від 27.02.2015 року, який зареєстровано в реєстрі за № 178, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], згідно якого зробив таке розпорядження: на випадок своєї смерті все майно, рухоме і нерухоме, де б воно не було і з чого не складалось, і все те, що буде йому належати на день смерті, і на що він матиме право згідно закону, заповідає сину [PERSON], [INFO]. Даний заповіт за життя [PERSON] не був змінений і не скасований (а.с.8). За вказаних обставин, [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], 10.05.2017 року змушена була терміново звернутися до нотаріальної контори із заявою про відкриття спадкової справи та прийняття [PERSON] спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 10.05.2017 року (а.с.9). На підставі заповіту від 27.02.2015 року, нотаріусом оформлено свідоцтво про право на спадщину та зареєстровано право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Однак, у встановлений строк [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено, у звязку з тим, що покійний [PERSON] за життя не встиг оформити право власності на вказаний гараж. Рекомендовано звернутись до суду (а.с.149). Згідно із ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування по черзі. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1261 ЦК України, в першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з чоловіка і жінки, що пережив і батьки. Спадкоємцем першої черги за законом являються позивачка. Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності. Як встановлено матеріалами справи та підтверджено в ході судового засідання єдиним спадкоємцем [PERSON], який претендує на спадщину за заповітом у вигляді гаражу є його син [PERSON], [INFO]. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про задоволення позовної заяви [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. Крім того, як вбачається з позовної заяви [PERSON] та її вимог, остання просить також витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], гараж, який розташований по вул. Приморській, 14 в м. Білгород-Дністровському Одеської області, що належав його батькові [PERSON], [INFO], який номер 02 травня 2017 року. Так, позивач зазначає, що під час перебування в помешканні [PERSON], 02 травня 2017 року колишній чоловік [PERSON] [PERSON]М, помер. Втім, вимоги [PERSON] як законного представника [PERSON] до [PERSON] щодо повернення всіх речей та майна заповідача, в тому числі належний покійному [PERSON] гараж, розташований по вул. Приморській, 14 в м. Білгород-Дністровському, відповідач ігнорує, що змусило [PERSON] звернутися із заявами до місцевих та обласних органів поліції та прокуратури із заявами про скоєні злочини щодо привласнення майна, яке заповідано неповнолітній дитині. Зазначений гараж покійний [PERSON] збудував з дотриманням будівельник норм та правил, на підставі дозвільних документів. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Між тим, матеріали справи не містять, а позивачем [PERSON], та її представником [PERSON], всупереч до вимог ст.ст. 76, 77 та 81 Цивільного процесуального кодексу України, не представлено до суду жодних доказів того, що відповідач [PERSON], на даний час незаконно володіє та користується їх власністю гаражем, який розташований по вул. Приморській, 14 в м. Білгород-Дністровському Одеської області. Наявний в матеріалах справи Витяг з кримінального провадження №12017160240001181 (а.с.44), на який посилаються позивач та її представник, по-перше, свідчить лише про те, що [PERSON] зверталася із заявою про вчинення [PERSON] та його дружини на імя Надія щодо самоправного розпорядження майна [PERSON], тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 Кримінального кодексу України, по-друге, про той факт, що відповідні відомості були лише внесенні в ЄРДР, та що 12.05.2017 року було розпочато розслідування та триває по теперішній час. Особа, яку повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї відсутні (а.с.44). Відповідно до роз'яснень п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Зі змісту ст.3 Цивільного процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі № 6-94ц13, за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права. Між тим, як встановлено під час розгляду справи та було вище зазначено, матеріали справи не містять, а позивачем та її представником не представлено до суду жодних доказів, які б свідчили про порушення майнових прав позивача [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], зі сторони відповідача [PERSON] Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та витребування майна з незаконного володіння, у зв'язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2017 року вжито заходи забезпечення позову шляхом: - накладання арешту на автомобіль HYUNDAI SONATA, 2010 року випуску, VIN: KMHEC41CBBA200228, № кузова: KMHEC41CBBA200228, № двигуна: G4KEAA526294, державний номер [NUMBER] та передання даного автомобіля на зберігання [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрована [INFO]), який належить на праві приватної власності [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - [NUMBER]), зареєстрований за адресою: [INFO] А, кв.11. - передачі квартири номер 11 по вул..Приморській,14-а в м. Білгород-Дністровському Одеської області, яка належить на праві приватної власності [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - [NUMBER]), зареєстрований за адресою: [INFO] А,кв.11, на зберігання [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрована [INFO]), дозволивши їй провести заміну замків. (а.с.30-32). Однак, суд вважає за необхідне одночасно з ухваленням судового рішення скасувати заходи забезпечення позову у звязку із тим, що [PERSON] в ході розгляду справи було змінено предмет позову з витребування майна (автомобілю та квартири, у відношенні яких були вжиті відповідні заходи забезпечення позову) з незаконного володіння та зобовязання не чинити перешкоди у користуванні даним майном на визнання права власності у порядку спадкування на гараж та витребування майна (гаражу) з незаконного володіння. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за необхідне заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.05.2017 року, скасувати.

Outcome: partial