Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

15.03.2018 року [PERSON], [PERSON]звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа Південна Товарна Біржа, про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] дійсним, також просили визнати право власності за ними на квартиру. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що 19 грудня 1996 року вони придбали у відповідача квартиру № 168, що знаходиться в місті Миколаєві по вул. Крилова, будинок 54, шляхом укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна на Південній Товарній Біржі, без подальшого нотаріального посвідчення зазначеного договору. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачами у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» 23.12.1996 року за реєстровим № 16886. Фактично правочин ними та відповідачем був повністю виконаний, домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: відповідач передав позивачам майно, позивачами майно було прийнято та сплачено обумовлену суму. На сьогоднішній момент позивачі володіють і користується спірною квартирою, ведуть господарство, сплачують необхідні платежі, однак нотаріально посвідчити зазначений договір, вони не мають можливості, оскільки місце проживання відповідача є невідомим. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не зявився, суду надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Позивач [PERSON] причину неявки суду не повідомила. Відповідач та представник третьої особи до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, відповідач шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.12.1996 року на Південній Товарній Біржі між [PERSON]з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON]з іншої сторони, був укладений договір № 5942 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], без подальшого нотаріального посвідчення. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачами у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 16886 від 23.12.1996 року. При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі позивачі сплатили відповідачу ціну договору в повному обсязі, про що зазначено у договорі, а відповідач передав позивачам предмет договору купівлі-продажу квартиру. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На сьогоднішній момент позивачі володіють і користується спірною квартирою, ведуть господарство, сплачують необхідні платежі. Проте нотаріально посвідчити зазначений договір вони не мають можливості, через те, що місце проживання відповідача є невідомим. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обовязків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. На момент укладання даного договору позивач не вважав за необхідне нотаріально посвідчувати договір. На теперішній час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У звязку з цим, позивач вважає за необхідне визнати зазначений договір дійсним в судовому порядку. У відповідності до постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Беручи до уваги, що єдиною перешкодою у розпорядженні своїм майном позивачів є оформлення договору купівлі-продажу квартири неналежним чином, а також враховуючи, що право власності позивачів на дану квартиру зареєстровано у ММБТІ (реєстраційне посвідчення від 23.12.1996 року за №16886)і ніким не оспорюється, суд вважає, що у частині позовних вимог позивачів щодо визнання права власності на квартири [ADDRESS], слід відмовити. Отже, оскільки договір купівлі-продажу від 19.12.1996 року квартири [ADDRESS] було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що позивачі добросовісно помилялися щодо відсутності необхідності нотаріального посвідчення договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання договору дійсним підлягають задоволенню.

Outcome: partial