overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

16 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений з відповідачем [PERSON] 27 листопада 2012 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області. Від спільного шлюбу подружжя має малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що подружнє життя не склалось. Сторони з грудня 2016 року проживають окремо, не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача судові витрати по оплаті судового збору. Позивач [PERSON] до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності, позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Просить стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати по оплаті судового збору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, а саме: свідоцтво про шлюб (а.с.3), копію свідоцтва про шлюб (а.с.4), копію про народження дитини (а.с.5), копію паспорта та коду позивача (а.с.6,7), суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, шлюб фактично розпався та існує формально. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про неможливість збереження шлюбу і спільного життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому суд шлюб розриває. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення 640,00 грн. сплаченого судового збору, що підтверджується документально (а.с.1)

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

16 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві зазначила, що 30 жовтня 2014 року у Лелюхівській сільській раді Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 9, зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. В даний час вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Їх подружнє життя не склалося. Причиною розпаду сімї стало те, що сторони не зійшлися характерами, не знайшли спільної мови, а тому просить суд шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву, якою прохає справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, заперечень на позов не надав. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та прийняти заочне рішення відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується лише на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявленим одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 жовтня 2014 року у Лелюхівській сільській раді Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис № 9 (а.с. 5). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Вбачається, що між сторонами існують конфліктні стосунки. Шлюб зберегти наміру не мають. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як сімя розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього суд вважає, що судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 640 грн. 00 коп. належить стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

16 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через зникнення взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб і сімю та обовязків щодо ведення господарства. Вони втратили почуття взаємного кохання, поваги та дружби. Моральна атмосфера в сімї негативно впливає на виховання дитини, про яку відповідач не піклується, матеріально не допомагає. З ініціативи відповідача в родині часто виникали сварки. Деякий час вони намагалися зберегти шлюб, проте це ні до яких результатів не привело. Відносини між ними остаточно припинилися. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач [PERSON] в заяві просила розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити,проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Дослідивши зміст позовної заяви та додані документи, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити, виходячи з наступного. Подружжя перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК №100080 (а.с.8). Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище „Сердюк на „Чирко. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ОК №175297 (а.с.10). Подружжя сімейних відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть та проживають окремо. Спір щодо утримання та виховання дитини між сторонами відсутній. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. В силу ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, \~інтересам \~їхніх \~дітей, \~що мають істотне значення. Відповідач в судове засідання не зявився, що свідчить про відсутність в нього інтересу на збереження шлюбу. Таким чином, шлюб носить формальний характер, його збереження суперечить моральним засадам суспільства, не відповідає інтересам сторін, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] доцільно розірвати. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

16 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, вказуючи, з врахуванням уточненої заяви від 06 квітня 2017 року, що вони з відповідачем 19 травня 2010 року зареєстрували шлюб, який був розірваний заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], 06 липня 2012, які проживають з позивачкою та на утримання яких відповідач не надає матеріальної допомоги, в звязку з чим просить стягнути з нього на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку до їх повноліття. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує свої вимоги, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с. 27). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином у порядку ст. 74, 76 ЦПК України (а.с. 26). За таких обставин з письмової згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 19 травня 2010 року зареєстрували шлюб (а.с. 2 зворот), який було розірвано заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року, що набрало законної сили 05 грудня 2015 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, дочок [PERSON], [INFO] (а.с. 4), та [PERSON], [INFO], які зареєстровані разом із батьками за адресою: м. Костянтинівка, б-р. Космонавтів, 24/20, що підтверджується довідкою КП «СЄЗ № 3» № 176 від 16 січня 2017 року (а.с.5). Згідно довідки УСЗН Лівобережного району Маріупольської міської ради № 03-39 від 10 січня 2017 року (а.с.7) [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні відповідно до ЗУ «Про державну допомогу сім*ям з дітьми», якій призначено допомогу з 01 лютого 2016 року по 31 липня 2018 року при народженні дитини та з 01 лютого 2016 року по 31 січня 2017 року допомога малозабезпеченим сім*ям. Загальна сума доходу за період з 01 липня 2016 року до 31 грудня 2016 року за винятком аліментів становить 36\~201 грн. 92 коп. Відповідач працездатний, не має інших аліментних зобовязань, на утримання дітей матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в порядку ст.ст. 181, 182 СК України у розмірі 1/3 частки заробітку до їх повноліття, оскільки відповідач працездатний, не має інших аліментних зобовязань.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

16 січня 2017 року [PERSON]звернулася до суду із цією заявою. Свої вимоги заявниця обґрунтувала тим, що її сестра [PERSON], є інвалідом 2 гр. (безстроково) за психічною хворобою. З 1998 року у звязку з загостренням хронічного психічного розладу її сестра перебуває на диспансерному обліку у міському психоневрологічному диспансері з діагнозом шизофренія та періодично проходить лікування у КЗ «Дніпровський міжобласний клінічний психоневрологічний центр», де й перебуває на даний час. У звязку зі специфікою перебігу загострень, сестра відмовляється від лікування та їжі, займається самолікуванням, чим шкодить своєму здоровю. Не усвідомлює наслідків своїх вчинків, часто потерпає від шахрайських дій сторонніх осіб, не маючи законного представника, не може захистити свої права і інтереси. У зв'язку з чим, вона просить суд визнати недієздатною [PERSON], [INFO] та призначити її опікуном. В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву, наполягала на її задоволенні. Представник зацікавленої особи - Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не зявився, надав на адресу суду клопотання в якому зазначив розглядати справу за його відсутністю. Вислухавши пояснення заявника, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що [PERSON] є сестрою [PERSON], про що свідчать копії свідоцтв про народження (а.с.а.с.3,8). [PERSON] є інвалідом другої групи безстроково, про що свідчить довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії №425142 від 14.03.2016 року. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 33 від 14.03.2017 року [PERSON], виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі шизофренії параноидной, за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В силу ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Враховуючи висновки зазначеної вище експертизи, викладені в заяві обставини та пояснення заявника, суд вважає за необхідне застосувати положення приведеної норми та визнати [PERSON] недієздатною. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. 16 червня 2017 року рішенням Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради №141 було вирішено, за можливе встановити опіку над [PERSON], [INFO], та призначити [PERSON], [INFO], її опікуном, у разі визнання [PERSON] судом недієздатною. Таким чином, на думку суду, водночас із задоволенням вимог заявника про визнання [PERSON] недієздатною, з метою захисту інтересів [PERSON] та вирішення її соціальних питань, слід призначити її опікуном [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

16 січня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вказана позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви вказала наступне. Сторони одружені з 10 вересня 1994 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Між сторонами були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства з липня 2016 року, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Враховуючи вищевикладене, позивачка зберігати шлюб з відповідачем не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе та суперечить її інтересам, тому вона звернулась до суду та просила суд шлюб розірвати (а.с. 2-3). Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «Люльченко». Позивачка у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 вересня 1994 року, шлюб зареєстровано Соборним районним у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 1069, що підтверджено свідоцтвом про шлюб. Також у судовому засіданні встановлено, що з липня 2016 року між сторонами були припиненні подружні стосунки, ведення спільного господарства через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, відсутність довіри в родині, з цього часу шлюбно-сімейні стосунки між ними не поновлювались, на даний час зберігати сім`ю позивачка не бажає, спору щодо майна не має. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені в липні 2016 \- року та з цього часу відносини між сторонами по справі не поновлювались, сторони мешкають окремо, діти знаходяться на утриманні позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає і вважає, що це неможливо та суперечить її інтересам, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між сторонами по даній справі підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

16 січня 2017 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому він вимагає розірвати шлюб між ним і відповідачкою, зареєстрований 19.11.2014р. Виконавчим комітетом Новофастівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, актовий запис № 3, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що через відсутність любові, поваги, взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів їх шлюб з відповідачкою остаточно розпався, подружніх стосунків не підтримують. Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 03.02.2017р. сторонам по справі був наданий трьохмісячний строк для примирення. Позивач в судове засідання не зявився, проте телефонограмою повідомив суд про неможливість зявитись в судове засідання, просив розглянути справу у його відсутності, наполягав на розірванні шлюбу.(а.с. 21) Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу. З'ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. Спору щодо спільного майна та місця проживання дитини немає. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

16 січня 2017 року завідуюча 9-м відділенням КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни звернулася до суду із заявою про продовження госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] була визнана недієздатною. [PERSON] була госпіталізована 23.12.2015 року за направленням лікаря-психіатра та рішенням законного представника. [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів 11.01.2017 року. Комісія прийшла до висновку, що на теперішній час [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого виявляє агресивні дії до оточуючих, неспроможна задовільнити свої мінімальні життєві потреби та завдасть значної шкоди своєму здоров'ю без надання їй медичної допомоги. Тому просила ухвалити рішення про продовження госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON] на строк до шести місяців. У судовому засіданні представник 9 відділення КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни підтримала заяву та прохала її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Згідно довідки 1 ОСЛ за своїм психічним станом [PERSON] не може знаходитись на судовому засіданні при розгляді заяви про продовження її госпіталізації (а.с.8). Заінтересована особа [PERSON], представник органу опіки та піклування та особа, що надає правову допомогу - [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти заяви. Прокурор також не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява про продовження госпіталізації [PERSON] підлягає задоволенню відповідно до вимог ст.ст. 14, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» Судом встановлено, що рішенням Роменського міського суду Сумської області від 10 березня 2002 року [PERSON] було визнано недієздатною ( а.с.5). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 18.07.2016 року [PERSON] продовжено примусову госпіталізацію до психіатричного закладу строком на 6 місяців ( а.с.9). [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розгляду у вигляді : « Шизофренії, параноїдна форма», внаслідок чого виявляє агресивні дії до оточуючих, неспроможна задовільнити свої мінімальні життєві потреби та завдасть значної шкоди своєму здоров'ю та оточуючим без надання їй медичної допомоги. Це підтверджується як висновком комісії лікарів, так і пояснення в судовому засіданні лікаря- психіатра Дядюри Т.П. Згідно довідки 1 ОСЛ від 13.01.2017 року [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра РПНД з 1978 року, та являється інвалідом 2 групи безтерміново. Неодноразово, тривалий час знаходилась на лікуванні в КЗ СОР 1 ОСЛ з діагнозом « Шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу зі стабільним емоційно-вольовим дефектом» Остання госпіталізація з 23.12.2015 року по теперішній час ( а.с.7). Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як вона виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих.

Outcome: approved