Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

16 квітня 2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що між позивачем та ТОВ «ТД «Придніпров'я» в у відповідності до генеральної угоди №01/15-20/28 від 10 вересня 2008 року були укладені два кредитні договори - №012/42-1/298 від 12 жовтня 2011 року та №010/15-20/28/2 від 25 вересня 2009 року, за якими ТОВ «ТД «Придніпров'я» отримало кредит в розмірі 3178070,02 гривень та 994750 гривень відповідно, зобов'язавшись їх повернути в порядку та на умовах, визначених кредитними договорами, але не пізніше 25 травня 2014 року. Виконання позичальником своїх договірних зобов'язань за цими кредитними договорами забезпечено в повному обсязі порукою відповідача, оформленою договорами поруки №12/42-1/006 від 12 жовтня 2011 року та №12/42-1/007 від 12 жовтня 2011 року. Вказуючи, що позичальник не виконував належним чином свої зобов'язання із повернення кредиту, дострокове повернення кредиту на вимогу кредитора, як і поручитель, не здійснив, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаними вище двома кредитними договорами станом на 20 лютого 2014 року в розмірі 3924504,15 гривень та 1216876,59 гривень відповідно. Також позивач просив суду покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання не в'явився вдруге, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в зв'язку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2009 року між позивачем, як кредитором, та ТОВ «ТД «Придніпров'я», як позичальником, в рамках укладеної між тими ж сторонами генеральної угоди №01/15-20/28 від 10 вересня 2008 року з урахуванням додаткових угод, було укладено кредитний договір №010/15-20/28/2, за умовами якого з урахуванням на зміст декількох додаткових угод позичальник отримав кредит в розмірі 994750 гривень, зобов'язавшись його повернути щомісячними платежами згідно графіку зменшення кредитного ліміту - до 25 травня 2014 року, сплативши 22% річних за користування кредитом, а також інші обов'язкові платежі. Пунктом 13.4 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за прострочення виконання будь-яких своїх зобов'язань за цим договором у вигляді пені в розмірі 0,04% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення, а п.7.1, 7.2 - право кредитора вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань із погашення кредиту, плати за нього у певні строки. (а.с.10-17, 30-48, 77, 133, 134, 138-154) Забезпечення виконання позичальником взятих на себе договірних зобов'язань здійснено укладеним між позивачем та відповідачем 12 жовтня 2011 року договором поруки №12/42-1/007. За умовами такого договору відповідач, як поручитель, зобов'язався перед кредитодавцем відповідати солідарно та в повному обсязі із позичальником ТОВ «ТД «Придніпров'я» за невиконання останнім взятих на себе договірних зобов'язань за кредитним договором №010/15-20/28/2 від 25 вересня 2009 року (а.с.53-56). Із матеріалів справи встановлено, що позичальник не виконував належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання із дотримання встановленого договором порядку та строків повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач, скориставшись передбаченим договором правом, своєю письмовою вимогою від 01 листопада 2013 року просив позичальника та поручителя погасити, здійснивши дострокове повернення кредиту. Однак, ні позичальник, ні відповідач, як поручитель, таку вимогу не виконали, а розмір кредитної заборгованості останніх станом на 20 лютого 2014 року склав 1216876,59 гривень, з яких 914846,47 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 229388,35 гривень - заборгованість за процентами, 72641,77 гривень - пеня. (а.с.59-64, 75-76, 78-116) Крім того, судом встановлено, що 12 жовтня 2011 року між позивачем, як кредитором, та ТОВ «ТД «Придніпров'я», як позичальником, в рамках укладеної між тими ж сторонами генеральної угоди №01/15-20/28 від 10 вересня 2008 року з урахуванням додаткових угод, було укладено кредитний договір №012/42-1/298, за умовами якого з урахуванням на зміст додаткових угод до нього позичальник отримав кредит в розмірі 3178070,02 гривень, зобов'язавшись його повернути щомісячними платежами згідно графіку зменшення кредитного ліміту до 25 травня 2014 року, сплативши 15,9% річних за користування кредитом та інші обов'язкові платежі. Пунктом 13.4 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за прострочення виконання будь-яких своїх зобов'язань за цим договором у вигляді пені в розмірі 0,04% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення, а п.7.1, 7.2 - право кредитора вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань із погашення кредиту, плати за нього у певні строки. (а.с.10-29, 117, 133, 134, 138-154) З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе договірних зобов'язань між позивачем та відповідачем 12 жовтня 2011 року укладено договір поруки №12/42-1/006. За умовами такого договору відповідач, як поручитель, зобов'язався перед кредитодавцем відповідати солідарно та в повному обсязі із позичальником ТОВ «ТД «Придніпров'я» за невиконання останнім взятих на себе договірних зобов'язань за кредитним договором №012/42-1/298 від 12 жовтня 2011 року (а.с.49-52). Із матеріалів справи встановлено, що позичальник не виконував належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання із дотримання встановленого договором порядку та строків повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач, скориставшись передбаченим договором правом, своєю письмовою вимогою від 01 листопада 2013 року просив позичальника та поручителя погасити, здійснивши дострокове повернення кредиту. Однак, ні позичальник, ні відповідач, як поручитель, таку вимогу не виконали, а розмір кредитної заборгованості останніх станом на 20 лютого 2014 року склав 3924504,15 гривень, з яких 3086528,17 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 603629,52 гривень - заборгованість за процентами, 234346,46 гривень - пеня. (а.с.65-71, 73-74, 118-132) Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України), а також договір поруки (ст.553 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня (ст.549 ЦК України). За змістом ст.ст.546, 547 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання в повному обсязі. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитними договорами №012/42-1/298 від 12 жовтня 2011 року та №010/15-20/28/2 від 25 вересня 2009 року, укладеними в рамках генеральної угоди №01/15-20/28 від 10 вересня 2008 року, а також договорами поруки №12/42-1/006 від 12 жовтня 2011 року та №12/42-1/007 від 12 жовтня 2011 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти укладення між позивачем та ТОВ «ТД «Придніпров'я», як позичальником, зазначених кредитних договорів та між позивачем і відповідачем вказаних договорів поруки, а також підтверджено невиконання позичальником та відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов'язань за даними договором та встановлено наявність у позивача права вимагати в зв'язку із цим дострокове повернення кредиту від будь-кого із солідарних боржників, зокрема від відповідача, а розмір заборгованості відповідача, як поручителя, відповідає наведеній позивачем в позові сумі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду із даним позовом судові витрати в розмірі 3654 гривень (а.с.155). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved