Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

16 грудня 2015 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся Виконавчий комітет Житомирської міської ради із вказаним позовом, в якому його представник просить [PERSON], яка є матір'ю малолітніх [PERSON] і [PERSON], [INFO], позбавити батьківських прав щодо них, посилаючись на те, що вона самоусунулась від виконання батьківських обов'язків, не приймає належної участі в їх вихованні та утриманні. Також, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за дітьми, аліменти на їх утримання у розмірі 30 % від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно. У судове засідання представник позивача не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги повністю та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не заявилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала та не повідомила про поважні причини неявки. Представник третьої особи - органу опіки і піклування міської ради до суду не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги повністю та просить їх задовольнити. За таких обставин та відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також, сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 4-5). Відомості про батька у свідоцтвах про народження дітей записані за вказівкою відповідача, відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Рішенням виконавчого комітету від 20.05.2015 за № 269 «Про направлення малолітніх [PERSON], [PERSON] до державного дитячого закладу», на підставі актів (а. с. 9-10) завідуючого відділенням для новонароджених недоношених дітей Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні Житомирської обласної ради від 5 травня 2015 року про перебування у лікарні дітей, яких залишила без батьківського піклування мати [PERSON], [INFO], малолітнім дітям [PERSON] і [PERSON] надано путівки до державного дитячого закладу. За час перебування малолітніх у державного закладі [PERSON] жодного разу дітей не провідала, їх життям та станом здоров'я не цікавиться. Зазначені факти свідчать про те, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх малолітніх синів і без поважних причин не виявляє щодо них батьківського піклування. Згідно висновку органу опіки і піклування, що затверджений рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради за № 928 від 24.12.2015, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] і [PERSON], [INFO] (а. с. 26-27). Відповідно до п.1 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного житті, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Крім того, враховуючи обов'язок батьків, відповідно до ст.180 СК України, утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає обґрунтованою і вимогу позивача щодо стягнення з відповідача аліментів для утримання малолітніх [PERSON] і [PERSON], [INFO]. Але оскільки, на час розгляду справи опіка над ними не встановлена, суд стягує аліменти на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за ними. При встановленні розміру аліментів, суд враховує те, що відповідач не надала суду жодного доказу того, що вона за станом здоров»я або за іншими підставами не спроможна надавати матеріальної допомоги на утримання своїх синів. Аналізуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, оскільки у судовому засіданні були представлені переконуючі докази того, що відповідач не забрала дітей з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявила щодо них батьківського піклування. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved