Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

16.05.2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , у якому просила суд «зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збудованої огорожі.». Обгрунтовуючи заявлену позовну вимогу покликається на те, що є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Теофіпільської сільської ради від 19.10.2005 року їй відведено для користування земельну ділянку розміром 0,98 га за тією ж адресою. У 2013 році її будинок «дав тріщину» в результаті підтоплення зі сторони існуючої огорожі [PERSON] , так як останній, на її переконання, порушив існуючі межі земельної ділянки, яка відведена їй для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства приблизно на 6 метрів в результаті чого від цієї огорожі до її будинку відстань складає 70 см.. Відтак, на підставі ст.152 ЗК України, ст.376 ЦК України просила задовольнити позовну вимогу (а.с.1). Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 18.05.2017 року було відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання (а.с.10). 07.12.2017 року від представника відповідача на адресу суду надійшло заперечення проти позову, у якому останній вказує, що його довіритель не визнає заявленої позовної вимоги [PERSON] .. При цьому, покликається на те, що дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] по сусідству із позивачем, однак не є ні власником вказаного будинку ні користувачем чи власником земельної ділянки, на якій такий знаходиться. У зв`язку з цим, вважає, що він є неналежним відповідачем у цій справі. Крім того, вважає, що позивач не надала жодних доказів того, що відповідач чи інші особи порушили межі її земельної ділянки, а документи, які б підтверджували право власності чи користування нею земельною ділянкою, про яку зазначає позивач відсутні в матеріалах справи. Вказує, що покликання позивача на рішення Теофіпільської сільської ради від 19.10.2005 року є, на його думку, неправомірним, оскільки таке право може бути реалізовано на підставі такого рішення, а тому усунення будь-яких порушень прав особи на землю може бути застосоване судом у разі встановлення, що таке порушення мало місце, в чому саме полягає таке порушення та якими доказами це підтверджується. Також, просить суд врахувати, що викопіювання з генерального плану с. Теофіпілка є неналежним доказом, на його переконання, оскільки не містить жодної інформації щодо предмета спору, а твердження позивача, що їй належить право користування земельною ділянкою площею 0,98 га за адресою: [ADDRESS] , факт завдання шкоди її житловому будинку, а також причиновий зв`язок між фактом побудови сусідньої огорожі та завданням шкоди будинку позивача, останньою не доведено та не подано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин. На підставі вказаного, просив суд відмовити у задоволенні позову «за недоведеністю позовних вимог.» (а.с.23-30). 07.12.2017 року за клопотанням представника позивача у цій справі призначено судову земельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено питання «Як розташований будинок та огорожа [PERSON] відносно меж земельної ділянки [PERSON] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] та чи відповідає таке розташування правовстановлюючим документам, технічній документації із землеустрою та землекористування?», а матеріали справи, відповідно направлено до Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (а.с.33). 10.05.2018 року матеріали справи повернулися із експертної установи у зв`язку з тим, що на вимогу експерта додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи не надано, а оплата за проведення експертизи не проведена (а.с.41). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 16.05.2018 року поновлено провадження у цій справі (а.с.44). 27.08.2018 року у судовому засіданні представник позивача повторно подала клопотання про призначення земельно-технічної експертизи (а.с.61). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 06.12.2018 року задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Теофіпільську сільську раду Козівського району Тернопільської області (а.с.71). 01.04.2019 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.107). 03.06.2019 року позивач подала заяву про проведення судового засідання без її участі, у якій також вказала, що відмовляється від послуг адвоката (а.с.117). Під час розгляду справи позивач та її представник позовну вимогу підтримали та просили її задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні та під час розгляду справи проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав, викладених у запереченні. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані ними документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач просить усунути перешкоди у користуванні її власністю, то предметом доказування у цій справі є наявність у позивача права власності або іншого речового права на майно і наявність дій відповідача, які не пов`язані із позбавленням права володіння, якими би порушувалося таке право позивача. Обґрунтованість такої позиції суду підтверджується і роз`ясненнями Верховного Суду України, наданими в абз.2 п.33 постанови пленуму Верховного Суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно яких відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що відповідач проживає по сусідству із позивачем за адресою: [ADDRESS] , що визнається першим та не заперечується другою, а відтак не потребує, згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, додаткового доказування. Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.3). Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 22.02.1989 року Ѕ частина будинку [ADDRESS] , в якому проживає відповідач, належить [PERSON] (а.с.28). На підтвердження таких відомостей відповідачем подано і довідку Теофіпільської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якої будинок [ADDRESS] належить «по половині» [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Крім того, земельна ділянка за вказаною адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Теофіпільської сільської ради Козівського району Тернопільської області №156 від 24.04.2018 року, що підтверджується копією з виписки такого рішення (а.с.62) та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2018 року (а.с.63). Ця земельна ділянка, яка належить [PERSON] та [PERSON] межує із земельною ділянкою, належною [PERSON] , що підтверджується кадастровим планом земельної ділянки (а.с.27). Крім того, копією довідки Теофіпільської сільської ради Козівського району Тернопільської області №901 від 19.10.2005 року позивач підтверджує те, що вона дійсно користується земельною ділянкою в розмірі 0,98 га, в тому числі 0,14 га для обслуговування будівель і споруд та 0,84 га - для ведення підсобного господарства, а також 2,8 га земельної частки (паю), який зданий в оренду (а.с.87). Проте, незважаючи на наявність вказаних документів, суд вважає недоведеним факт належності на праві власності позивачу чи перебування в її користуванні зазначених земельних ділянок, оскільки жодних правовстановлювальних документів, які б підтверджували такі факти, позивачем всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України не надано. Відтак, вказану довідку суд, на підставі ч.2 ст.78 ЦПК України, вважає недопустимим. З аналогічних підстав, суд вважає недоведеним той факт, що Ѕ частина будинку [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , оскільки допустимих доказів на підтвердження такого факту ні відповідачем, ні його представником не надано. Частиною 1 ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, слід зауважити, що процесуальний обов`язок позивача, для можливості застосування цієї норми ЦК України, полягає у тому, щоб довести факти порушення відповідачем її права власності у будь-який спосіб. Судом також встановлено, що позивач зверталася до відділу з питань надзвичайних ситуацій Козівської районної державної адміністрації Тернопільської області щодо підтоплення території. У відповідь на таке звернення, позивач отримала відповідь про те, що Теофіпільському сільському голові направлено лист «Про інженерний захист територій у с. Теофіпілка Козівського району» від 13.05.2013 року (а.с.88). При цьому, суд вимушений констатувати, що позивачем та її представником, незважаючи на їхній процесуальний обов`язок, згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, не доведено факту чинення відповідачем чи будь-якою іншою особою перешкод [PERSON] у користуванні її власністю чи в реалізації її іншого речового права на те чи інше майно. Більше того, із поданих позивачем та її представником документів судом не вдалося встановити та знайти підтвердження того, що відповідач чи будь-яка інша особа здійснила будівництво паркану чи будь-яких інших об`єктів на земельній ділянці належній на праві володіння, користування чи розпорядження позивачу. Відтак, на підставі вказаного, суд дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленої позивачем позовної вимоги. Крім того, суд вважає за необхідне також вказати, що відповідач - [PERSON] , до якого [PERSON] пред`явлено позов, як встановлено судом, не є власником суміжних із будинковолодінням позивача земельних ділянок чи житлових будинків, а тому навіть гіпотетично, проживаючи у будинку [ADDRESS] та будучи користувачем такого, не міг би бути належним відповідачем у цій справі, адже він не вправі розпоряджатися земельною ділянкою за вказаною адресою, а факт здійснення будівництва ним та/або іншою особою паркану на земельній ділянці позивача, останньою не доведено. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення. Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу її право на звернення до суду із тим чи іншим позовом на підставі ст.391 ЦК України за умови обґрунтування вказаної підстави позову відповідними обставинами та доведення їх належними і допустимими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed