Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

15 травня 2015 року позивач звернувся в суд з позовом про стягнення із відповідача коштів в сумі 10746,44 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що наказом Львівського державного університету внутрішніх справ від 26.07.2013 року за № 430о/с [PERSON] було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Львівського державного університету внутрішніх справ. 10.08.2013 року між ЛьвДУВС УМВС України у Тернопільській області та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до п.п. 2.3.6 та 3.1. цього Договору відповідач був зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу відшкодувати витрати пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі. Наказом ЛьвДУВС від 30.05.2014 № 337о/с [PERSON] було звільнено з ОВС та відраховано з вищого навчального закладу за власним бажанням згідно п. 63 «ж» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Згідно проведеного розрахунку (довідка-розрахунок № 252 від 02.06.2014 року) сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] за період з серпня 2013 року по травень 2014 року становить 10746,44 грн. Відповідач не вживає жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов'язання передбачені договором, ухилитися від виконання зобов'язань, а тому позивач змушений звернутися з позовом до суду. Справу просить слухати без їх представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що 26.07.2013 року за № 31 о/с [PERSON] було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання ЛьвДУВС УМВС України. 10.08.2013 року між ЛьвДУВС УМВС України у Тернопільській області та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Наказом ЛьвДУВС від 30.05.2014 № 337о/с [PERSON] було звільнено з ОВС та відраховано з вищого навчального закладу за власним бажанням згідно п. 63 «ж» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Таким чином, спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особою, яка за власним бажанням звільнена із органів внутрішніх справ. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобов'язання сторін. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимогЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до постанови КМУ від 01 березня 2007 року №313 затверджено порядок відшкодування особам витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, яким передбачено, що відшкодування витрат проводиться за договором про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або Управлінням МВС та особою. Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством. Відповідно до п.п. 2.3.6 та 3.1. цього Договору відповідач був зобов'язаний у разі відрахування з навчального закладу відшкодувати витрати пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі. Як вбачається з проведеного розрахунку (довідка-розрахунок № 252 від 02.06.2014 року) сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] за період з серпня 2013 року по травень 2014 року становить 10746,44 грн. Згідно п.2.3.6, 3.1 Договору, п. 1 ст.1 постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 № 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», наказу про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства Внутрішніх справ України, наказу Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства Внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» та відповідно до ч.6 ст. 18 Закону України «Про міліцію» витрати на утримання курсантів у вищому навчальному закладі МВС України, підлягають відшкодуванню у судовому порядку. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ за п. 63 «ж» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» за власним бажанням. Станом на 15.05.2015 року відповідач не вніс кошти на погашення заборгованості перед позивачем. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача кошти у сумі 13672,04 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати в розмірі 229,40 грн. судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: approved