Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

15 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 23 січня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір № б/н, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 10000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов’язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обов’язки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 23263,02 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту – 13598,99 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом – 7092,43 гривень, заборгованість з пені та комісії за користування кредитом – 987,65 гривень, штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг – 500 гривень (фіксована частина) та 1083,95 гривень (процентна складова) та судові витрати (а.с.2-5). В судове засідання представник позивача не з’явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з’явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності зазначивши, що позов визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Суд встановив, що 23 січня 2008 року позивач подав відповідачу заяву про встановлення ліміту кредитування в сумі 900 гривень (а.с.11). На підставі цієї заяви, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку, про що свідчить відмітка в заяві клієнта в розділі «Відмітки банку» (а.с.11). Відповідно до п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, з якими був ознайомлений та погоджувався відповідач, про що свідчить його підпис на заяві клієнта, датою укладення договору – є дата відкриття рахунку, зазначена у розділі «Відмітки банку» заяви клієнта. Відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов’язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У встановлені договором строки, позивач зобов’язання не виконав, у зв’язку з чим станом на 31 серпня 2014 року, згідно розрахунку позивача, утворилася заборгованість в сумі 23263,02 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту – 13598,99 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом – 7092,43 гривень, заборгованість з пені та комісії за користування кредитом – 987,65 гривень, штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг – 500 гривень (фіксована частина) та 1083,95 гривень (процентна складова) (а.с.6-10). Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена відповідальність відповідача за порушення клієнтом строків платежів, на підставі чого позивачем був нарахований штраф за несвоєчасне повернення кредиту та сплату процентів, відповідно до наданого розрахунку заборгованості. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог – за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред’являються. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов’язки з повернення отриманого ним ліміту кредитування, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов’язань у розумінні наведеної норми, а тому позовні вимоги підлягають безумовному задоволенню, у заявлений позивачем спосіб. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved