Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

15 липня 2015 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] із позовом, в якому зазначила, що24 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб (актовий запис № 2669), під час проживання в якому у них народилися дочка [PERSON], 6 березня 2014 року, та син [PERSON], 19 травня 2012 року. Позивач просить суд розірвати їх спільний з відповідачем шлюб, в обґрунтування цього зазначає, що вона з відповідачем мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що вони тривалий час як родина не проживають, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружніх стосунків. На думку позивача, сім»я розпалася остаточно та примирення є неможливим. Крім того, [PERSON] просить суд ухвалити рішення щодо стягнення із [PERSON] на її користь аліментів для утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі 1 200,00 грн. щомісяця так, як відповідач не бере участі в утриманні своїх дітей, які проживають разом з нею і потребують постійного догляду та матеріальних витрат тощо. У судове засідання позивач не зявилася, надіславши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю і не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач, який був повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з»явився і не надіслав заяви про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин та відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд має можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (актовий запис № 2669), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 22). Згідно копій свідоцтв про народження (а. с. 8-9), під час проживання у шлюбі у сторін народилися дочка [PERSON], 6 березня 2014 року, та син [PERSON], 19 травня 2012 року. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя. З викладених у позові пояснень позивача вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, через що позивач відмовляється від примирення. Згідно зі ст.56 СК України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Виходячи з викладеного та відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд вважає вимогу щодо розірвання шлюбу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї суперечило б інтересам позивача, яка бажає їх припинення. Крім того, враховуючи викладене та відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, суд також вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів для утримання неповнолітніх дітей, оскільки батьки рівною мірою зобовязані їх утримувати до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст.183 СК, суд визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дітей; стан здоровся та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Однією із умов задоволення позову є можливість платника надавати матеріальну допомогу та зобов'язання обох батьків утримувати дітей, які проживають з позивачем і потребують матеріальної допомоги, і те, що відповідач не надав суду жодного доказу того, що він за станом здоровя або за іншими підставами не спроможний надавати її своїм неповнолітнім сину та дочці. Оцінюючи викладені та встановлені обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] обґрунтовані і є такими, що підлягають задоволенню в заявлених межах. Також, згідно ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, що встановлено ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved