Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

15.09.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. 01.02.2018 року ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу призначено до судового розгляду по суті. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ФП№075966 від 25.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, 25.11.2011 року було зареєстровано шлюб, актовий запис №117. Позивач в заяві зазначає, що на момент подачі позову фактично вони з [PERSON] припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Позивач просила задовольнити позовну заяву, розірвати шлюб, залишити прізвище «Лазарєва» та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач не заперечував проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу, однак заперечував проти залишення позивачем прізвища «Лазарєва» та вважав, що судові витрати не підлягають стягненню з нього. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На момент подачі позовної заяви сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Неповнолітня дитина, народжена у шлюбі проживає разом із [PERSON] та спору щодо визначення її місця проживання не має. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що позивач та відповідач в судовому засіданні наполягають на розірванні шлюбу та зазначають, що примирення між ними є неможливим. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. З урахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, яких за твердженням позивача не має. Згідно ст. 113 ЦПК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, вимога [PERSON] про залишення даного прізвища підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ч. 1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а саме з відповідача, оскілки позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Судові витрати понесені позивачем у сумі 640 гривень підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України.

Outcome: approved