Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

15.07.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати право власності [PERSON] на автомобіль раніше зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОІС № 317775, виданого МРЕВ-1 Одеської області 22.05.1999 року марки ВАЗ, модель 2104, 1985 року випуску, двигун № 2103БН, кузов № ХТА210400F0009043, тип ТЗ легковий універсал - В, реєстраційний № 26502ОЕ на імя [PERSON]. Зобовязати Управління державної автомобільної інспекції Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області здійснити перереєстрацію автомобілю раніше зареєстрованого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОІС № 317775, виданого МРЕВ-1 Одеської області 22.05.1999 року марки ВАЗ, модель 2104, 1985 року випуску, двигун № 2103БН, кузов № ХТА210400F0009043, тип ТЗ легковий універсал - В, реєстраційний № 26502ОЕ на імя [PERSON] на імя [PERSON], зареєстрованого та мешкаючого за адресою: [ADDRESS] (ідентифікаційний номер [NUMBER]). Свої вимоги мотивував тим, що 5 квітня 2011 року він придбав у [PERSON] автомобіль марки ВАЗ, модель 2104, 1985 року випуску, двигун № 2103БН, кузов № ХТА210400F0009043, тип ТЗ легковий універсал - В. Позивач зазначає, що користувався він даним автомобілем на підставі довіреності та на підставі свідоцтва про реєстрацію технічного засобу серії ОІС № 317775. Проте, як стверджує позивач 10 липня 2014 року йому стало відомо, що власник автомобіля [PERSON] помер, спадкоємцем його майна є його син [PERSON], який знав про продаж спірного автомобіля. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позов визнав в повному обсязі, проти його задоволення не заперечував та просив розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Представник третьої особи Управління державної автомобільної інспекції Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 26.08.2014 року надав по справі пояснення та просив розгляд справи проводити за відсутності управління ДАІ, проти задоволення позову заперечував. Суд, заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов не підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ ОІС № 317775, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області належав автомобіль марки ВАЗ, модель 2104, 1985 року випуску, двигун №2103БН, кузов № ХТА210400F0009043, тип ТЗ легковий універсал - В. 05 квітня 2011 року [PERSON], що діяв від імені [PERSON] видав на імя [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якої уповноважив позивача розпоряджатися та експлуатувати автомобіль марки ВАЗ, модель 2104, 1985 року випуску, двигун № 2103БН, кузов № ХТА210400F0009043, тип ТЗ легковий універсал- В. 21 червня 2012 року [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 5999. Таким чином, позивач вважає себе власником вказаного автомобілю, так як придбав його на законних підставах, однак через те, що [PERSON] помер, він не має можливості перереєструвати даний автомобіль на своє імя. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Транспортний засіб є рухомою річчю (майном), право власності на таке майно набувається на підставі правочинів. Договір купівлі-продажу транспортного засобу як правочин опосередковує перехід транспортного засобу як майна у власність. Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.4,5 ст.203 ЦК України). Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України). Таким чином, для договору купівлі-продажу транспортного засобу обовязковою є письмова форма. Суд вважає, що купівля-продаж транспортного засобу є двостороннім правочином. Представництво є правовідношенням, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає, зокрема, на підставі договору (ст.237 ЦК України). Згідно вимог ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреність є документом, що підтверджує особу і повноваження представника на право вчиняти правочин з третіми особами від імені та в інтересах довірителя. Довіреність односторонній правочин, в якому висловлено волю однієї особи (довірителя). Згода представника на видачу довіреності не потрібна, однак він має право відмовитись від виконання дій, на які його уповноважує доручення. Представництво за довіреністю припиняється у разі, зокрема, закінчення строку довіреності (п.1 ч.1 ст.248 ЦК України). Матеріалами справи підтверджено, що спірний транспортний засіб належить на праві власності померлому [PERSON]. Реалізуючи права власника на власний розсуд, [PERSON] в особі [PERSON] 05 квітня 2011 року вчинив односторонній правочин, а саме на підставі доручення уповноважив позивача від його імені розпоряджатися (керувати, продавати тощо) належним йому транспортним засобом. Довіреність (односторонній правочин) посвідчено нотаріально. Дійсність довіреності не оскаржено та їх не скасовано. Таким чином, довіреність від 05 квітня 2011 року, якою [PERSON] , що діяв від імені [PERSON], уповноважив [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися належним [PERSON] автомобілем не створила переходу права власності на транспортний засіб від [PERSON]до [PERSON] останній не набув права володіння на спірний транспортний засіб. Більш того, зазначена довіреність була дійсна до 20 серпня 2013 року. Суд звертає увагу, що купівля-продаж, як двосторонній правочин є погоджена дія двох осіб. А 05 квітня 2011 року мала місце дія однієї особи, а саме [PERSON], що діяв від імені [PERSON]Т (видача довіреності), і не було погодженої дії сторін на припинення і, відповідно, набуття права власності на транспортний засіб та цивільного обовязку, обумовленого цим правом. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що між сторонами було вчинено правочин купівлі-продажу транспортного засобу з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, надана до матеріалів справи розписка не є передбаченою п.3 ч.1 ст.208 ЦК України письмовою формою договору купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, зокрема є договори, посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту задоволенню не підлягають. Також слід зазначити, що чинним цивільно - процесуальним законодавством взагалі не передбачено зобов`язання третьої особи виконувати будь-які дії, так як таке зобов`язання можливо лише у відношенні відповідача, яким УДАІ ГУМВС України в Одеській області у даній справі не являється.

Outcome: dismissed