Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

17.09.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.09.1992 року позивач зареєстрував шлюбу з відповідачкою. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з відповідачкою. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалось, за час шлюбу були втрачені почуття любові та поваги один до одного, у сторін різні погляди на життя, у зв'язку із чим в родині виникали суперечки та сварки. Сімейні відносини припинені з грудня 2010 року, спільне господарство не ведеться, примирення, подальше спільне проживання та збереження шлюбу, на думку позивача, є неможливим. Спору про поділ спільного майна подружжя немає, питання утримання сина будуть вирішені в добровільному порядку. За наведених обставин позивач просить задовольнити його позовні вимоги та розірвати укладений між сторонами шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. При цьому, 30.10.2014 року на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача на позову заяву зі змісту яких вбачається, що відповідачка позовних вимог не визнає посилаючись на те, що на сьогоднішній день молодший син [PERSON] важко переживає розрив стосунків сторін та перебуває у важкому емоційному стані, оскільки дуже прив'язаний до батька. Відповідачка зазначає, що має надію зберегти сім'ю, а тому проти розірвання шлюбу. Крім того, відповідачка зазначає, що питання про поділ спільного майна подружжя та утримання сина, між сторонами в добровільному порядку не вирішувалось. В подальшому, а саме 06.11.2014 року, відповідачка подала суду письмові заперечення про ти позову, зі змісту яких вбачається, що оскільки спільне життя у шлюбі зараз є неможливим через відсутність порозуміння, а також відсутність почуття любові, різні погляди на виховання дітей та на життя у сім'ї, відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує. При цьому, відповідачка зазначає, що насправді сімейні відносини були припинені не у 2010 році, а у 2012 році, адже ще у 2012 році родина разом відпочивала у Австрії, а пізніше й в інших містах. Крім того, на цей час залишаються невирішеними питання поділу спільного майна та утримання сина і найближчим часом відповідачка має намір звернутись до суду із позовом про поділ майна та стягнення аліментів на утримання сина. Враховуючи зміст ст. 224 ЦПК України та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з вимогами ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.09.1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим Овруцьким райвідділом ЗАГСу Житомирської області, актовий запис №149. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведеться, спільного бюджету не мають, шлюбні відносини між сторонами припинені. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони не проживають разом та спільним побутом не пов'язані. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує проти цього, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, які мають істотне значення, та моральним засадам суспільства. На підставі викладеного,

Outcome: approved