Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

16.05.2018р.\~ [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до Енергодарського міського голови Музики Павла Олексійовича, Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради (далі КП «Комунальні системи» ЕМР) треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Енергодарська міська рада Запорізької області, [PERSON] , в якій просить суд: - визнати незаконними та скасувати розпорядження Енергодарського міського голови Музики П.О. від 20.04.2018р. №19-кп «Про звільнення [PERSON] »; - визнати незаконними та скасувати розпорядження Енергодарського міського голови Музики П.О. від 20.04.2018р. №18-кп «Про призначення [PERSON] »; - стягнути з Комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення 20.04.2018р. по день ухвалення судового рішення у справі, обрахований з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.03.2018р. вона звернулась до Енергодарського міського голови із заявою про призначення її на посаду виконавча обов`язків директора КП «Комунальні системи» ЕМР, маючи досвід перебування на керівних посадах у комунальних підприємствах міста. Розглянувши заяву, міський голова Музика П.О. прийняв розпорядження №9-кп від 06.03.2018р. «Про призначення [PERSON] виконувачем обов`язків директора комунального підприємства «Комунальні системи» Енергодарської міської ради», і з цієї дати вона приступила до виконання своїх трудових обов`язків. 23.04.2018р. працівниками підприємства їй було вручено копію розпорядження міського голови №19-кп від 20.04.2018р. «Про звільнення [PERSON] ». Відповідно до цього розпорядження, вона була звільнена у зв`язку з вирішенням питання про призначення директора КП «Комунальні системи» ЕМР на підставі п.2 ст.36 КЗпП України по закінченню строку трудового договору. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки між нею та міським головою [PERSON] був укладений трудовий договір на невизначений строк шляхом прийняття відповідного розпорядження і звільнення супроводжувалось грубим порушенням законодавства. Так, в порушення Порядку призначення та звільнення керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Енергодара Запорізькій області, затвердженого розпорядженням Енергодарського міського голови №339-р від 28.10.2016р., не проводився конкурсний відбір кандидатів на посаду керівника комунального підприємства, а тому розпорядження, яким [PERSON] був призначений на посаду директора КП «Комунальні системи» ЕМР є протиправним. Також зазначає, що в період з 19.04.2018р. по 07.05.2018р. вона перебувала на лікарняному, а в силу ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цією статі), та також у період перебування працівника у відпустці. У зв`язку з незаконним звільненням, в силу статті 235 КЗпП України, починаючи з дня звільнення по день ухвалення судового рішення з КП «Комунальні системи» на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 31.05.2018 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено\~підготовче судове\~засідання (т.1 а.с.23). \~ \~ \~ Ухвалою суду від 15.10.2019р. підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (т.2 а.с.30). Позивач та її представник, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, адвокат Цигиця Л.М. у судове засідання не з`явились, суду надані письмові пояснення, просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують ( т. 2 а.с. 116, 175). У судове засідання відповідачі не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про що матеріалах справи є підтвердження ( т.2 а.с. 106,107,110,121,122,148,151,171,174). Треті особи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про що матеріалах справи є підтвердження ( т.2 а.с. 108,109,120,121,150, 151,172,173). Відповідачем Енергодарським міським головою Музикою П.О. надані до суду відзив на позовну заяву ( т.1 а.с. 73-86), та письмові пояснення ( т.2 а.с. 69-71). Третьою особою Енергодарською міською радою Запорізької області надані до суду письмові пояснення (т.1 а.с.50-60). Відповідно до відзиву на позов та письмових пояснень, позовні вимоги не визнають з мотивів тимчасового характеру трудових відносин з позивачем та законності її звільнення через прийняття на посаду іншої особи на постійній основі. Вважають позовні вимоги безпідставними та в задоволенні позовних вимог просять відмовити. Ухвала про відкриття провадження у справі неодноразово розглядалася в судах апеляційної та касаційної інстанції з мотивів порушення правил підсудності спору. У задоволенні скарг було відмовлено. Суд, враховуючи відсутність підстав визначених ч.2\~ст.223 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України), для відкладення розгляду справи, вважає можливим розглянути справу по суті вимог у відсутності учасників справи, які не з`явились, у зв`язку з відсутністю для цього перешкод. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у суду доказі відповідно до вимог\~ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень\~статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Статтею 3 Кодексу законів про працю України\~(далі -\~КЗпП України) визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами Судом встановлено, що [PERSON] (позивач по справі) з 01.06.2017р. на підставі власної заяви (а.с.87 т.1) розпорядженням №13-кп від 30.05.2017р. було призначено виконувачем обов`язки директора КП «Комунальні системи» ЕМР (а.с.88 т.1). З 17.08.2017р. позивача [PERSON] на підставі власної заяви (а.с.89 т.1) розпорядженням №22-кп від 16.08.2017р. призначено на посаду директора КП «Комунальні системи» ЕМР на термін та на умовах, визначених контрактом (а.с.90-94 т.1). З 30.11.2017р. дію контракту з позивачем було припинено за угодою сторін та покладено виконання обов`язків директора КП «Комунальні системи» ЕМР на [PERSON] на підставі розпорядження №32-кп від 29.11.2017р. (а.с.95 т.1) З 07.03.2018р. позивача [PERSON] на підставі власної заяви розпорядженням №9-кп від 06.03.2018р. знову призначено виконувачем обов`язки директора КП «Комунальні системи» ЕМР (а.с.8 т.1)/ 20.04.2018р. позивача [PERSON] було звільнено від виконання обов`язків директора відповідно до п.2 ст.36 КЗПП у зв`язку з вирішенням питання про призначення директора КП «Комунальні системи» ЕМР та закінченням строку трудового договору на підставі розпорядження №19-кп від 20.04.2018р. (а.с.9 т.1). Частиною першою\~статті 21 КЗпП України\~передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У\~статті 23 КЗпП України\~передбачено, що трудовий договір може бути:\~\~\~1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. Правове регулювання відносин, пов`язаних із призначенням працівника виконуючим обов`язки, здійснюється на підставі\~Кодексу законів про працю України, роз`яснень Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року № 30/39 (у редакції від 11 грудня\~1986 року), що діє в частині, яка не суперечить\~КЗпП України\~та іншим нормативно-правовим актам України. За змістом норм, що містяться у зазначених актах, в їх системному зв`язку, виконання службових обов`язків за більш відповідальною посадою тимчасово відсутнього працівника, коли це пов`язане з розпорядчими функціями, працівником, який працює на тому ж підприємстві, в установі, організації, є тимчасовим замісництвом.\~Тимчасове виконання обов`язків за посадою відсутнього працівника покладається на іншого працівника наказом (розпорядженням) на підприємстві. Працівник, який заміщує тимчасово відсутнього працівника, на період замісництва звільняється від виконання обов`язків, обумовлених трудовим договором за основним місцем роботи. Працівнику, що заміщує, виплачується різниця між фактичним окладом і посадовим окладом працівника, якого він заміщує. Таким чином, виконання тимчасовим замісником\~посадових обов`язків відсутнього працівника обмежується періодом замісництва, такі трудові відносини за своїм характером завжди є строковими, оскільки замісництво встановлюється на конкретний проміжок часу. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постановах від 28 серпня 2019 року по справі № 201/15850/17-ц (провадження № 61-37566св18), від 10 жовтня 2018 року по справі № 459/1039/16-ц (провадження № 61-18354св18), від 16 травня 2018 року по справі № 756/5123/16-ц (провадження № 61-9077св18) і підстав для відступлення від нього суд не вбачає. Відповідно до п.7.2 статуту КП «Комунальні системи» ЕМР , директор призначається на посаду та звільняється з посади розпорядженням міського голови. При призначенні Директора з ним укладається контракт, в якому визначається строк найму, права, обов`язки і відповідальність, умови його матеріального забезпечення, умови його звільнення з посади, відносини з Власником, інші умови за погодженням сторін (а.с.143 т.2). Це означає, що для директора КП «Комунальні системи» ЕМР контрактна форма трудового договору є обов`язковою, а виконання позивачем обов`язків директора на підставі розпорядження від №9-кп від 06.03.2018р. без укладення контракту мало тимчасовий характер і позивачеві про це було відомо, адже раніше вона вже обіймала посаду директора на цьому підприємстві на контрактній основі. Cуд вважає безпідставними посилання позивача на невирішеність питання щодо призначення директора на момент її звільнення, адже в матеріалах справи міститься копія розпорядження №18-кп від 20.04.2018р. про призначення [PERSON] з 23 квітня 2018 рок на посаду директора КП «Комунальні системи» ЕМР на термін та на умовах, визначених контрактом. Підстава: контракт від 20.04.2018 №82 (а.с.61 т.1). Також суд відхиляє посилання позивача на заборону звільнення в період тимчасової непрацездатності, адже з диспозиції ст.40 КЗПП таке звільнення не допускається лише з підстав, визначених цією статтею, позаяк звільнення позивача відбулося за ч.2 ст.36 КЗПП. За таких обставин позовні вимоги про скасування розпорядження №19-кп від 20.04.2018р., яким звільнено позивача з тимчасової посади у зв`язку із вирішенням питання про призначення директора задоволенню не підлягають. Не можуть бути задоволені й вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення по день ухвалення судового рішення у справі, оскільки вони мають похідний характер від попередньої вимоги. Крім того, відповідно до частини другої ст.235 КЗпП, рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи може бути прийнято лише у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення працівника на іншу роботу, у\~випадку його поновлення на попередній роботі. Серед заявлених позивачем позовних вимог, за межі яких суд не може вийти з огляду на диспозитивність цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК), відсутня вимога про поновлення на роботі. Досліджуючи інші заявлені позивачем вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження від 20.04.2018р. №18-кп «Про призначення [PERSON] » суд приходить до висновку, що вони не відповідають встановленим законом способам судового захисту, адже трудові відносини підприємства з іншою особою жодним чином не впливають на права, обов`язкі та законні інтереси позивача. Відповідно до п.6 ч.1\~ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Враховуючи приписи\~ст.141 ЦПК України, висновки суду про відсутність підстав для задоволенню позовних вимог у повному обсязі, судові витрати розподілу не підлягають. На підставі вищезазначеного,

Outcome: dismissed