Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-30 00:00:00

15.03.2021 року [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів, в якій просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , змінити спосіб стягнення аліментів, що був визначений рішенням суду від 06.10.2009 року, а також стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати понесені на утримання дитини в сумі 31150 грн. Свій позов мотивує тим, що відповідач є батьком мого неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.12.2007 шлюб між нами розірвано, неповнолітній залишилися проживати зі мною. Спору щодо місця проживання дитини між нами не було. Вона хотіла зберегти відносини між батьком та сином і всіляко сприяла цьому, проте відповідач не бажав виконувати свої батьківські обов`язки, а тому вона була змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 06.10.2009 справа № 2-3778/2009, з [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , на мою користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі ј від заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття. Згідно з виконавчим листом № 2-3778 від 06.10.2009 року, який виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення аліментів з [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] , у розмірі ј частини доходів щомісячно. Відповідач аліменти сплачував нерегулярно і мізерні та на січень 2018 року мав заборгованість у розмірі 111 527, 50 грн. В березні 2018 року відповідач вмовив її не стягувати заборгованість по аліментах та обіцяв добровільно все виплатити. Вона на це погодилась в обмін на те, що відповідач спілкуватиметься з сином. Проте борг по аліментах не сплачено відповідачем і в даний час він лише нерегулярно сплачує поточні платежі по аліментах, іншої допомоги на утримання сина відповідач не надає та не спілкується з сином. Їхній син [PERSON] є єдиною дитиною відповідача, який має можливість утримувати сина, оскільки їй стало відомо про придбання відповідачем автомобіля та що він має неофіційний дохід. Потреби дитини збільшились з часу винесення рішення про стягнення аліментів. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надавати допомогу на утримання сина, оскільки вона несе ще й додаткові витрати на навчання в приватній школі, заняття з логопедом, відвідування занять боротьби, спортивних танців, лікування, літнє оздоровлення, але відповідач лише обіцяє допомагати. З часу винесення рішення про стягнення аліментів нею було понесено додаткові витрати на утримання сина в сумі 62300 грн. а тому половину цих витрат має відшкодувати відповідач. А тому просила позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] ; змінити спосіб стягнення аліментів, які були встановлені рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 06.10.2009 р. та постановити нове рішення, яким стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6663 гривні щомісяця з дня прийняття рішення суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача витрати на нагальні потреби сина за 2011-2020 роки у сумі 31 150 гривень. Ухвалою суду від 07.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підтовче засідання, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву. Ухвалою суду від 19.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задоволити в повному обсязі. Додатково пояснила, що відповідач не цікавиться сином, не піклується про нього, допомоги на його утримання не надає в тому обсязі, який потрібен сину враховуючи його особливі потреби. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти доводів викладених в позові, погодився сплачувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн., заперечував щодо стягнення з нього додаткових витрат, що понесла позивача, оскільки ці витрати не доведені належними доказами, при вирішенні питання про позбавлення його батьківських прав поклався на розсуд суду. Крім того [PERSON] було надано відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позову вказуючи, що саме за вимогою позивачка він припинив спілкуватись з сином, допомогу він надає по мірі можливостей. Крім того з 2017 року на його утриманні перебуває дитина від іншого шлюбу, яку він виховує самостійно, інших доходів окрім заробітної плати та пенсії він немає. Представник третьої особи Молчанович Н.О. підтримала наданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази надані сторонами, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Його батьки - [PERSON] та [PERSON] . Спору щодо батьківства немає. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.12.2007 року у справі №2-4998/07 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що батько з ним не спілкується, не вітає з святами, його вихованням та забезпеченням займається лише мати. Батька він бачив давно, коли був малим і не пам`ятає його. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] мешкає окремо від сина, матеріальної допомоги на його утримання в необхідному для нормального розвитку дитини, з урахування особливостей стану здоров`я, не надає, не цікавиться його життям та потребами. Неповнолітній перебуває на утриманні матері, яка забезпечує його всім необхідним. Щодо позбавлення батьківських прав. Виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування 01.03.2021 надав висновок № 110/30-03-03 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . При цьому комісією встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків по вихованню та утриманню сина. Протягом тривалого часу батько діє всупереч інтересам дитини, тим самим позбавив його права на належне батьківське виховання та утримання. 08.02.2021 Службою у справах дітей Черкаської міської ради було отримано пояснення неповнолітнього [PERSON] щодо батька, в яких неповнолітній вказав, що батько до нього не телефонував та не приїжджав, подарунки не дарував, востаннє він його бачив в 6 чи 8 років та свого батька він не пам`ятає. Відповідно до довідки від 25.01.2021 №5, виданої Закладом дошкільної освіти комбінованого типу (ясла-садочок) №31 «Калинка», - [PERSON] , [INFO] був зарахований до закладу з 01.11.2009 року та відвідував його до 31.08.2012 року. За період перебування в закладі батько - [PERSON] у дошкільному закладі не з`являвся, не цікавився дитиною, не брав участь у навчально-виховному та колекційному процесі. Усі питання стосовно навчання, виховання та здоров`я дитини вирішувалися з матір`ю - [PERSON] . Згідно до довідки від 15.01.2021 №14 виданої Черкаською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №5 Черкаської міської ради, - [PERSON] одна виховує сина [PERSON] , який у період з 01.09.2012 по 30.08.2017 навчався в 1-Б - 6-Б класах даного закладу. За період навчання його батько жодного разу не приходив до школи і не цікавився навчальними досягненнями та не брав участі у вихованні сина. Черкаською приватною загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів «Софія» було надано характеристику на учня 9 класу [PERSON] , відповідно до якої неповнолітній навчається в школі з 6 класу, зарекомендував себе як добросовісний учень. На уроках потребує індивідуального підходу та уваги. [PERSON] захоплюється танцями, довгий час займається хіп-хопом в студії «Max Dance» [PERSON] . Вихованням та утриманням дитини займається мати [PERSON] , яка приділяє належну увагу вихованню сина, контролює його поведінку та зайнятість. За період навчання [PERSON] в школі батько до школи не приходив, за навчання не сплачував, з класоводом не спілкувався, життям, навчанням та поведінкою сина не цікавився. З сином не спілкується, не бере ніякої участі у його вихованні та утриманні. Також ЧП ЗОШ «Софія» було надано характеристику на родину неповнолітнього [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] в двокімнатній квартирі з усіма зручностям. Умови проживання [PERSON] добрі, в помешканні зроблений ремонт, чисто, затишно, він має окрему кімнату, облаштовану для занять та відпочинку. [PERSON] має власний телевізор, персональний комп`ютер, мобільний телефон, забезпечений усім необхідним для проживання та навчання. Стосунки між [PERSON] та його мамою дуже близькі, теплі, доброзичливі. Мати приділяє достатньо уваги вихованню сина. [PERSON] регулярно відвідує заняття в школі, він завжди охайний, доглянутий, в повній мірі забезпечений усім необхідним для навчання. [PERSON] завжди вчасно, без затримки сплачує за навчання та харчування в школі. Батько [PERSON] , [PERSON] , з родиною не проживає. За період навчання [PERSON] в школі батько жодного разу не відвідував батьківські збори, навчанням та поведінкою сина не цікавився, з класним керівником не спілкувався, за навчання сина не сплачував. Належні умови проживання неповнолітнього [PERSON] також підтверджуються Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 05.01.2021, складеного ЧП ЗОШ «Софія». Відповідно до довідки Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 25.01.2021 №215/0-02-48, - за період з 2009 року від [PERSON] заяв до служби у справах дітей Черкаської міської ради чи органу опіки та піклування м. Черкаси про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім [PERSON] , який народився [INFO] , відповідно до ст. 158 СК України, не надходило. Згідно до документів виконавчого провадження №16369279 з виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.10.2009 №2-3778/09, [PERSON] аліменти на утримання сина не сплачував належним чином, а саме станом на 01.02.2018 мав заборгованість в сумі 111527,50 грн. Крім того суд враховує, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував та визнав факт того, що він дійсно несвоєчасно та не в повному розмірі сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] та має заборгованість. Посилання відповідача на те, що з 2017 року на його утриманні перебуває дитина від іншого шлюбу 2002 року народження, якою опікується лише він, не є підставою для свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно іншої дитини. Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку передбачений ст.150 СК України. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таким чином у судовому засіданні за результатами дослідження доказів наданих позивачем, встановлено що відповідач свідомо ухиляється та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , який потребує індивідуального підходу у вихованні та утриманні. Відповідач не займається вихованням дитини, не проявляє до нього батьківської уваги та турботи, протягом тривалого часу не приймає участі у житті сина, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, не забезпечує йому необхідного матеріального утримання, не спілкується із сином, своєю поведінкою не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі. Зазначене свідчить, що [PERSON] свідомо ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків відносно своєї дитини. Суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо сина [PERSON] є наслідком винної поведінки відповідача. По даній справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] буде суперечити інтересам дитини. Суд погоджується із Висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . А тому позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Щодо зміни способу стягнення аліментів. Згідно до ч. 2 ст. 166 СК України, - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні зі позивачем зобов`язаний нести витрати на утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, - способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За таких обставин [PERSON] зобов`язаний утримувати сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Вказаний обов`язок є безумовним. Враховуючи, що фактично піклуванням дитини займається позивачка, то вона має право на отримання від відповідача аліментів на утримання їх сина. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2009 року в справі №2-3778/09 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] , у розмірі ј від заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття. Відповідно до Витягів з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації при Черкаському міському методичному кабінеті установ освіти Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради на неповнолітнього [PERSON] надано психолого-педагогічний висновок, відповідно до якого: неповнолітній має загальне недорозвинення мовлення ІІІ р. при дислексії, дисграфії. Рівень розвитку психічних процесів і пізнавальної діяльності в межах вікової норми. Емоційно - вольова сфера ускладнена. Емоційна вразливість, невпевненість в собі. Поведінка ситуативно адекватна. Знижена концентрація уваги. Пам`ять переважно мимовільна. Уповільнений темп діяльності. Знижена здатність до узагальнення в процееі виконання завдань. Павички соціальної взаємодії і комунікації в стадії формування. Спілкування з ровесниками і дорослими без ускладнень. Стійке порушення лексичної, фонетико - фонематичної та граматичної будови мовленню. Потребує емоційної підтримки та допомоги дорослого під час виконання завдань. В навколишньому середовищі орієнтується достатньо. Допомогою дорослих користується успішно. Рекомендовано: інклюзивне навчання за програмами для дітей з тяжкими порушеннями мовлення. В силу свого віку дитина, природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту тощо, що тягне відповідну зміну матеріального становища матері. Отже, суд приходить до висновку, що є всі підстави для зміни розміру аліментів стягнутих рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.10.2009 року. Що стосується розміру аліментів, які підлягають встановленню, то слід зазначити наступне. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні роз`яснення містить п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, - Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році встановлено наступні розміри прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років - 2618 гривень. Суд враховує, що відповідач [PERSON] не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. При цьому суд враховує матеріальний стан відповідача та розмір його доходів (пенсія по інвалідності, яка в грудні 2020 року становила 1769 грн. на місяць та заробітна плата в розмірі 6500 грн. на місяць, що підтверджено довідками), а також стан здоров`я. З урахуванням вимог статей 182,184 СК України, обставин встановлених під час судового розгляду, розміру прожиткового мінімуму, який встановлений на даний час суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] повинен бути встановлений в твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн. Стягнення аліментів у новому розмірі необхідно розпочати з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до повноліття [PERSON] [INFO] , тобто до [INFO] . Суд вважає, що такий розмір аліментів є справедливим та таким, що сприятиме фізичному, духовному і моральному розвитку дитини. За таких обставин позов про зміну розміру аліментів підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, - розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, тощо, а також у разі підтвердження вказаних обставин належними доказами, сторони не позбавлені права і можливості звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Щодо стягнення вже понесених додаткових витрат на утримання дитини за період з 2011 по 2020 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Позивачем [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] в рахунок відшкодування вже понесених нею додаткових витрат на утримання сина [PERSON] протягом 2011-2020 років в сумі 31150 грн. На підтвердження понесених додаткових витрат позивачем надано: Договори про навчання в ЧП ЗОШ «Софія» від 23.06.2020, 10.06.2019, 29.05.2018, 31.08.2017; квитанції до прибуткового касового ордера видані ЧП ЗОШ «Софія» відповідно до яких позивачем було сплачено за харчування - 04.09.2019р. 150 грн., 05.02.2019р. 350 грн., 08.11.2019р. 320 грн., за навчання та харчування - 06.11.2018р. 2780 грн., 02.10.2018р. 2818 грн., 15.05.2018р. 1500 грн. та 366 грн., 15.01.2018р. 2686 грн. Всього - 10970 грн. Інших доказів на підтвердження понесених додаткових витрат на утримання сина позивачем не надано. Також суду не надано доказів того, що позивачка зверталась до відповідача з приводу надання ним додаткової матеріальної допомоги на утримання їхнього сина [PERSON] та що відповідач був обізнаний з додатковими потребами сина. А тому суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесені нею додаткові витрати на утримання сина [PERSON] протягом 2011-2020 років в сумі 62300 грн., а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача 31150 грн., що становить половину від даної суми. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 1816 грн. На підставі ст. 141, 150, 155, 164, 166, 180, 181, 182, 184, 185, 192 СК України,

Outcome: partial