Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

16 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, збільшивши позовні вимоги (в ред. від 14.12.2016) до ПрАТ «Євраз [PERSON]» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 15 вересня 2005 року працював на шахті «Ювілейна» ПрАТ «Євраз [PERSON]» на посаді кріпильника 3 розряду на дільниці № 7 з повним робочим днем в підземних умовах. В березні 2016 року позивач проходив періодичний медичний огляд, в результаті якого 10.03.2016 йому був виданий Протокол засідання ЛЕК № 108, в якому було зазначено діагноз, протипоказано тяжку фізичну працю та працю в підземних умовах, що є безпосередніми умовами праці позивача, а також направлено до Українського НДІ промислової медицини на більш детальне обстеження. Відповідач, не виконавши свої обовязки щодо організації позачергового обстеження в звязку з неможливістю позивача виконувати свої обовязки, неодноразово відсторонював позивача від роботи, а також звертався до профспілкового комітету з поданням про розірвання трудового договору, на що отримував мотивованому відмову. Однак 02 листопада 2016 року відповідач звільнив [PERSON] з роботи за станом здоровя, що перешкоджає роботі п. 2 ст. 40 КЗпП України, і з цим позивач не згодний, оскільки він був звільнений без попередньої згоди профспілки, а також підставою для звільнення слугував протокол ЛЕК, що не містить конкретних даних щодо стану здоровя позивача і не може бути підставою для звільнення. Крім того, відповідач не запропонував позивачу перевести на легший труд. Отже позивач вважає його звільнення незаконним і просить визнати наказ № 206-ОС про звільнення [PERSON] незаконним і скасувати його, поновити позивача на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, суду пояснив, що дійсно на підставі висновку ЛЕК він був неодноразово відсторонений від роботи, а потім був звільнений за станом здоровя. Також пояснив, що відповідач пропонував йому перевестись на іншу посаду, однак запропоновані йому місця не підходили за кваліфікацією, освітою тощо. Ще навесні 2016 року йому було запропоновано місце водія, однак до листопада 2016 року воно було відсутнє. Він бажав пройти МСЕК, однак в звязку з ліквідацією органу, який проводить підготовку документів, це проходження затягнулося. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, а також в поясненнях щодо позовних вимог. Крім того, просила стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення і до дня розгляду справи. Представник третьої особи Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПрАТ «Євраз [PERSON]» в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, вважала їх обґрунтованими, оскільки звільнення відбулося без їх згоди, рішення профспілки щодо ненадання згоди на звільнення [PERSON] було обґрунтоване і відповідач не мав права звільнити позивача. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог в повному обсязі, вважала звільнення позивача законним, просила відмовити в задоволенні позову, надала письмові заперечення проти позову. Крім того, суду пояснила, що відповідно до протоколу № 108 ЛЕК, який містив медичний висновок про стан здоровя позивача, а саме невиліковний діагноз, протипоказання роботи в підземних умовах, тяжку працю, відповідач неодноразово відсторонював позивача від роботи із збереженням середнього заробітку. Протягом цього часу [PERSON] були запропоновані вакантні місця, однак він відмовився він переведення в звязку з відсутністю посад, яким би він відповідав за кваліфікацією, освітою. Відповідач звертався до профспілки з поданням про надання згоди на звільнення [PERSON] з роботи за станом здоровя, однак таку згоду не отримав, і вважаючи таке рішення профспілкового органу необґрунтованим, відповідач звільнив позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоровя, оскільки останній не міг відповідно до медичного висновку виконувати обовязки кріпильника в підземних умовах, а інших вакантних посад не було на підприємстві відповідача. Представник третьої особи ДП «Український НДІ промислової медицини» в судовому засіданні надав письмові пояснення на позовну вимогу, просив розглянути справу на розсуд суду. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що він працює начальником медичної служби ПрАТ «Євраз [PERSON]», працівник [PERSON] проходив медичне обстеження і йому ЛЕК встановила діагноз радикулопатію, та встановила протипоказання тяжкої праці, праці в підземних умовах, а також направила для оформлення профзахворювання на МСЕК. Свій висновок щодо протипоказання праці ЛЕК оформлює у вигляді протоколу, і це встановлюється на підставі амбулаторної картки хворого, страхового анамнезу на підставі лікарняних листів. Якщо є протипоказання, працівник не допускається до роботи, і це не обовязково повинно бути професійне захворювання. Пояснив, що часткова непрацездатність встановлюється за станом здоровя, а стійка непрацездатність встановлюється інститутом профпатології у взаємозвязку з професійною діяльністю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] встановлений діагноз радикулопатія. Даний діагноз свідчить про невиліковне хронічне захворювання, прогресуюче. Діагноз був встановлений ЛЕК на підставі медичного спостереження хворого протягом декількох років. Засіданням ЛЕК [PERSON] було встановлено протипоказання праці в підземних умовах, важка фізична праця. Цей висновок ЛЕК оформила протоколом, що являється медичним висновком. Питання щодо відсторонення працівника від роботи ЛЕК не вирішує, так само як і питання переведення на легший труд. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що в вересні 2016 року до профспілки, головю якої він являється, надійшло подання роботодавця ПрАТ «Євраз [PERSON]» про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі протоколу ЛЕК № 108. Будь-яких інших документів, окрім протоколу ЛЕК, не було надано, представник роботодавця не запрошувався на засідання профспілки, оскільки це не передбачено. Подання було розглянуто на засіданні профспілки, на якому був присутній [PERSON], і було прийнято рішення про ненадання згоди на звільнення, яке було викладене в листі на імя роботодавця. Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до такого висновку. [PERSON] встановлено, що 15 вересня 2005 року [PERSON] був прийнятий до шахту «Ювілейна» дільниця № 7 ВАТ «Євраз [PERSON]» підземним гірником 1-го розряду з повним робочим днем в підземних умовах, з 26 січня 2006 року був переведений підземним кріпильником 3 розряду шахти «Ювілейна» дільниця № 7 з повним робочим днем в підземних умовах (а.с. 8-9). Відповідно до копії Протоколу № 108 засідання ЛЕК УкрНДІ промислової медицини від 10 березня 2016 року [PERSON] встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова, переважно справаз помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, протипоказана тяжка фізична праця, робота в підземних умовах, підлягає направленню на обстеження в УкрНДІ промислової медицини з необхідною документацією для обстеження на профпатологію (а.с. 10). Наказом № 1407а від 01 серпня 2016 року, виданого по ПрАТ «Євраз [PERSON]» [PERSON] відсторонено від роботи кріпильника дільниці № 7 шахти «Ювілейна» із збереженням середньої заробітної плати з 30.07.2016 по 12.08.2016 (а.с. 11). Наказом № 1654 від 15 серпня 2016 року, виданого по ПрАТ «Євраз [PERSON]» [PERSON] відсторонено від роботи кріпильника дільниці № 7 шахти «Ювілейна» із збереженням середньої заробітної плати з 13.08.2016 по 26.08.2016 (а.с. 12). Наказом № 1702 від 18 серпня 2016 року, виданого по ПрАТ «Євраз [PERSON]» [PERSON] відсторонено від роботи кріпильника дільниці № 7 шахти «Ювілейна» із збереженням середньої заробітної плати з 29.07.2016 по 11.08.2016 (а.с. 13). Наказом № 2013 від 07 вересня 2016 року, виданого по ПрАТ «Євраз [PERSON]» [PERSON] відсторонено від роботи кріпильника дільниці № 7 шахти «Ювілейна» із збереженням середньої заробітної плати з 27.08.2016 по 09.09.2016 (а.с. 14). Наказом від 02.11.2016 № 206-ОС [PERSON] було звільнено з посади кріпильника шахти «Ювілейна» за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоровя, що перешкоджає роботі, підстава протокол ЛЕК № 108, з виплатою вихідної допомоги у розмірі 1-го середньомісячного заробітку (а.с. 121-122). З копії переліку вакансій по ПрАТ «Євраз [PERSON]» станом на 15.09.2016 та на 01.11.2016 вбачається, що [PERSON] були запропоновані вакансії, які йому не підійшли, про що він письмово зазначив (а.с. 44-45). Конституція України визнає, а Кодекс законів про працю України гарантує громадянам України право на працю. Відповідно до цього стаття 22 КЗпП України забороняє будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, залежно від характеру занять і місця проживання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обовязків вимагає доступу до державної таємниці. Як розяснив Пленум Верховного [PERSON] України у п. 21 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обовязків чи їх виконання протипоказано за станом здоровя або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Статтею 170 КЗпП України встановлено, що працівників, які потребують за станом здоровя надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоровя на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням. У разі виявленої невідповідності працівників займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню цієї роботи, звільнити їх можна, лише якщо вони відмовляються від переведення на іншу, легшу роботу, тоді як звільнення інших працівників з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо їх перевести на іншу роботу, оскільки такої нема, чи в разі відмови працівників від такого переведення. Так, з копії переліку вакансій по ПрАТ «Євраз [PERSON]» станом на 15.09.2016 та на 01.11.2016 вбачається, що [PERSON] було ознайомлено з наявними вакантними посадами на ПрАТ «Євраз [PERSON]», які йому не підійшли, про що він письмово зазначив (а.с. 44-45). З пояснень позивача, які він надав в судовому засіданні, вбачається, що йому було запропоновано переведення на іншу роботу на такі вакантні посади, які йому не підходили за фахом, кваліфікацією, стажем роботи, а також йому було запропоновано саме переведення на інше місце роботи, а не переведення на легший труд, оскільки в переліку зазначені такі вакансії як гірник підземний, тракторист, тощо, що не як не відповідає переведенню на легший труд, передбачений ст. 170 КЗпП України. Крім того, позивач зазначав, що він надавав згоду на роботу на посаді водія. Крім того, суд звертає увагу, на те, що окрім вищезазначених доказів у вигляді переліків вакантних посад, будь-які докази про надання [PERSON] інших пропозицій щодо переведення на легший труд суду не надано. В своїх поясненнях представник відповідача, посилався на те, що інші вакантні посади, які б підходили позивачу були відсутні. Суд вважає, що якщо у випадку необхідності переведення працівника на легшу роботу за станом здоровя, посилання роботодавця на неможливість перевести на іншу роботу через те, що її нема, чи з інших причин не має братися до уваги, оскільки частина перша\~статті 170 КЗпП\~не пов'язує обов'язок роботодавця з його можливостями щодо переведення працівника на іншу, легшу, роботу. Законодавець виходить із того, що роботодавець завжди має можливість використовувати працю осіб, які потребують за станом здоров'я переведення на іншу, легшу, роботу. Єдиною підставою для звільнення працівника за п. 2 ст. 40 КЗпП України є відмова працівника від переведення на легшу роботу. З матеріалів справи вбачається і не оспорюється сторонами, що позивач з офіційною відмовою від переведення на іншу роботу до адміністрації ПрАТ «Євраз [PERSON]» не звертався. Наведене дає підстави для висновку, що працівник надавши згоду на переведення його на легший труд, однак запропоновані вакантні посади не підходили йому, він погодився на переведення на іншу роботу, що позбавляє роботодавця права звільнити працівника за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Що стосується доводів представника відповідача про необґрунтованість рішення профспілкового комітету щодо не надання згоди на розірвання трудового договору з [PERSON], суд вважає їх необґрунтованими і не бере до уваги, виходячи з такого. Згідно з ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Тобто, за змістом цих норм суд, розглядаючи трудовий спір, повинен зясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови, і не має права давати оцінку обґрунтованості самого рішення.\~\~І лише у разі відсутності в рішенні обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору власник або повноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і таке звільнення суд визнає законним у разі дотримання інших установлених законодавством вимог для звільнення.\~\~ Така правова позиція викладена у постанові Верховного [PERSON] України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів. 12 вересня 2016 року за № 1168 Генеральним директором ПрАТ «Євраз [PERSON]» до профспілкового комітету незалежної профспілки гірників України було внесено подання про надання попередньої згоди на розірвання трудового договору з кріпильником дільниці № 7 ш. «Ювілейна» [PERSON] за станом здоровя (пункт 2 стаття 40 КЗпП України) (а.с. 15). Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Євраз [PERSON]» в своєму листі від 27 вересня 2016 року за № 319, відмовила роботодавцю в наданні згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] за станом здоровя п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 16-18). Як вбачається з витягу з протоколу № 2 засідання профкому ППО НПГУ ПАТ «Євраз [PERSON]» від 12 вересня 2016 року, на засіданні слухали голову профспілки [PERSON] щодо питання звільнення [PERSON], виступав [PERSON], який зазначив, що його неодноразово безпідставно відсторонювали від роботи, не пропонували переведення на легшу роботу та інші вакантні місця на підприємстві, і було вирішено не надавати згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] з наведенням підстав такого рішення з посиланням на правове обґрунтування незаконності звільнення та неврахування власником фактичних обставин, зокрема відсутність довідки МСЕК, наявність виправлень в протоколі ЛЕК, відсутність пропозицій щодо переведення на легший труд працівника (а.с. 130-131). Отже, наведене свідчить про те, що рішення профкому ППО було обґрунтованим, тоді як відповідач порушив порядок попереднього погодження з\~профспілковим комітетом звільнення працівника за п. 2. ст. 40 КЗпП України, а тому таке звільнення не можна вважати таким, що відбулося відповідно до встановленої законом процедури. Згідно зі\~ст.235 КЗпП України, у\~разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про невідповідність процедури вивільнення працівника встановленій законом процедурі, то його необхідно поновити на роботі на посаді кріпильника 3 розряду шахти «Ювілейна» дільниця № 7 з повним робочим днем в підземних умовах в Приватному акціонерному товаристві «Євраз [PERSON]», та стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 2 листопада 2016 року по день ухвалення рішення, що становить 108 робочих днів. Відповідно до п. 32\~постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 06 листопада 1992 року № 9, з наступними змінами і доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100\~(зі змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна\~плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обмислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього порядку. До внесення змін, яким Порядок було доповнено новим абзацом, останній абзац пункту 4 цього порядку містив положення, згідно до якого в інших випадках, коли нарахування проводиться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного [PERSON] України від 21 січня 2015 року № 6-195цс14. Відповідно до довідки про середньоденний заробіток середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 181,72 грн. (а.с. 46) Таким чином, виходячи з кількості робочих днів за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення судом рішення, становить 108 днів, середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу становить 19625,76 грн. (181,72 грн. х 108 дн.). Що стосується позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 206-ОС, з огляду на наведене суд вважає за необхідне частково задовольнити цю вимогу, оскільки вказаним наказом було не тільки звільнено позивача, а оформлені і інші питання по підприємству, а отже підлягає скасуванню наказ лише в частині звільнення [PERSON] Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, зважаючи на те, що згідно п. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 1102,40 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial