Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

16.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, зміни до якого було прийнято судом 21.03.2016 року, і в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за надані послуги теплопостачання з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних 6730,71 грн., а також понесені ними судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, нарахування за які здійснюється згідно з тарифами, встановленими Полтавською обласною радою та Нацкомісією, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг. Взаємовідносини підприємства та відповідача, врегульовані статтями 64, 68 ЖК України, а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, згідно з якими наймачі зобовязані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Підприємство надавало послуги в квартирі [ADDRESS], але відповідач не виконувала зобовязання щодо оплати таких послуг. За період з 01.05.2006 року по 01.09.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 2813,27 грн., яка з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення (3218,86 грн.) та 3% річних від простроченої суми (698,58 грн.), становить 6730,71 грн. Таку заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримує змінені позовні вимоги у повному обсязі, з підстав що зазначені у позовній заяві. Представник позивача просить суд задовольнити позов. Представник позивача додатково зазначає, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 29 ЦК України, особа може мати кілька місць проживання і [PERSON], яка не зареєстрована в квартирі в якій надавалась послуга - проживає в такій і користується наданими послугами, а тому зобовязана їх оплачувати. Відповідач в судове засідання не зявилася. Причина неявки відповідача суду не відома. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач була повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 58, 29). Жодних заяв чи заперечень від відповідача не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Виходячи з положень ч. 2 ст. 509 ЦК, а також ст. 11 цього Кодексу, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також з договорів, в результаті завдання шкоди, з результатів інтелектуальної чи творчої діяльності та з інших юридичних фактів. Статтями 66-70 ЖК України, передбачено плату за користування житлом. Згідно зі ст. 67 ЖК - плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Обовязок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, покладено на споживача також ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Обовязок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, частиною 3 ст. 20 даного Закону, покладено на споживача. Таким чином, Законом покладено обовязок на споживача оплачувати житлово-комунальні послуги та обовязок укласти договір на надання таких. Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Пунктом 6 ч. 1 цієї статті визначено, що власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Поняття наймача міститься в ч. 1 ст. 810 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що відповідач [PERSON] є споживачем послуги, що надається в квартирі [ADDRESS]. На підтвердження такої обставини позивачем не надано суду жодних доказів. Так, згідно адресної довідки, що сформована станом на 25.12.2016 року і отримана у відповідь на запит суду від Карлівського РС УДМС України в Полтавській області, [PERSON] зареєстрована в [INFO]. (а.с. 29) Згідно з положеннями пунктів 4, 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в редакції яка діяла на момент формування довідки, місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово, а реєстрація це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Суд вважає обґрунтованим посилання позивача на ч. 6 ст. 29 ЦК України, відповідно до якої фізична особа може мати кілька місць проживання, проте пославшись на таку норму, позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] проживає в [INFO]. В сформованих позивачем розрахунках заборгованості споживачем послуг в квартирі [ADDRESS], зазначена [PERSON] (а.с. 4-14) В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] є власником такої квартири або наймачем житлового приміщення. Клопотання про витребування доказів позивачем не заявлялись. З наданих суду доказів також не вбачається, що між сторонами укладався договір на надання послуг у вказаній вище квартирі, що зобовязувало б [PERSON] вносити плату за надані послуги. Таким чином, в судовому засіданні не доведено обґрунтованість вимог про стягнення заборгованості по оплаті послуг теплопостачання в квартирі [ADDRESS] з [PERSON] На підставі зазначеного в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed