Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

16 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 16 квітня 2004 року, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з серпня 2014 року, утворення ним нової сімї. В сімї Бабич у 2004 році народився син, дитина проживає при матері. На переконання позивача шлюб існує формально, збереження сім'ї вважає неможливим, і на примирення не згоден. 01 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що у теперішній час у суді вирішується питання про розірвання шлюбу, в якому сторони у справі перебувають з 16 квітня 2004 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач є батьком дитини, працює, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на його утримання не надає. За ухвалою суду від 02 липня 2015 року позови обєднані в одне провадження. Сторони в судове засідання не прибули, у розумінні статей 74, 77 ЦПК України належним чином повідомлені, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, при цьому позивач відповідач підтримав позовну заяву і не заперечує проти задоволення позову про стягнення з нього аліменти на сина; відповідач позивач проти задоволення позову про розірвання шлюбу не заперечувала та підтримала позов про стягнення аліментів /ас.26-27/. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, рішення по справі може бути ухвалено судом у попередньому судовому засіданні у порядку ст. 174 ЦПК України. Як убачається з матеріалів справи, сторони з 16 квітня 2004 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис за № 06, в сімї 06 вересня 2004 року народився син [PERSON], проживає при матері [PERSON]; батько дитини [PERSON] працює водієм ВАТ «Сумихімпром» м. Суми /копія ас.19, ас. 20/. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, \~врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 110 113, 115, 141, 180-183, 191 \~Сімейного Кодексу України. Визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі \~ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суд знаходить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Підстав для надання строку на примирення суд не вбачає. Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи, що відповідач позивач змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, і після розірвання шлюбу не бажає його відновлювати, відповідно до ст. 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу, суд залишає [PERSON] прізвище « Бабич ». Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 грн., з 1 грудня - 1455 грн. Оскільки дитина сторін проживає разом з відповідачем - позивачем і потребує коштів на утримання, позивач - відповідач записаний її батьком, суд знаходить, що з нього на користь [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. При цьому, [PERSON] не надав суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з \~01 липня 2015 року. Питання визначення місця проживання малолітньої дитини судом не вирішувалось. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Враховуючи наведене, суд вважає позови обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved