Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

15 травня 2017 року керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 1, діючи в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області, звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на користь Маріупольської міської ради Донецької області кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] у розмірі 8083,66 гривень. В обгрунтування позову позивач зазначає, що вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який керуючи автомобілем Toyota Corolla, номерний знак [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ ТF 698 К. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля Toyota Corollа [PERSON] спричинено тілесні ушкодження, остання перебувала на лікуванні у травматологічному відділенні Комунальної установи «Маріупольська міська лікарня № 4 ім. І.К. Мацука» з 28 листопада 2016 року по 23 грудня 2016 року. На її лікування витрачено 8083,66 гривень. Оскільки цивільний позов про стягнення вказаних витрат у кримінальному провадженні не заявлявся, позивач звертається до суду з даним позовом відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України. Докази того, що відповідач добровільно відшкодував кошти на лікування потерпілої [PERSON], відсутні. Прокурор Кунда Л.І. до зали суду не прибула, надала заяву, якою позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не прибув, судова повістка надсилалась за зареєстрованою адресою його проживання, що відповідає положенням ч. 5 ст. 74 ЦПК України. За наведених обставин, враховуючи наявність згоди прокурора, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»\~представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ст.. 60 кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4\~ст.61 ЦПК України\~вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільні-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2017 року [PERSON], визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень з позбавлення права керувати транспортним засобом на строк один рік. Даним вироком встановлено, що 28 листопада 2016 року о 20-40 годині [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем Toyota Corollа, реєстраційний номер [NUMBER], здійснюючи рух на перехресті вулиці Торгової та бульвару Шевченко у Центральному районі міста Маріуполя, діючи у порушення п.п. 10.5 та 12.1 Правил дорожнього руху, будучи неуважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміни, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, здійснюючи маневр правого повороту на вказаному перехресті, втратив керованість над автомобілем Toyota Corollа, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті чого допустив виїзд вказаного автомобіля на зустрічну смугу для руху, де здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ ТF 698 К, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля Toyota Corollа, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді оскольчатого перелому нижньої третини лівого плеча із сувом, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя на термін понад двадцять один день. Також даним вироком встановлено, що допущені водієм [PERSON] порушення вимог п.п. 10.5 та 12.1 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному звязку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року; термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні; до справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день; кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого; визначення суми витрат на лікування потерпілого\~за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми витрат за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Як вбачається з довідки Комунальної установи «Маріупольська міська лікарня № 4 ім. І.К. Мацука» [PERSON] перебувала на лікуванні у травматологічному відділенні з 28 липня 2016 року по 23 грудня 2016 року. Вартість лікування за 26 койко-днів склала 8083,66 гривень із розрахунку вартості одного койко-дня 310,91 гривень. У довідці зазначено, що лікувальна установа фінансується за рахунок державного бюджету. Відповідач до суду не прибув. Доказів на підтвердження відшкодування відшукуваних позивачем витрат на лікування потерпілої суду не надано. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він має бути стягнутий з відповідача в дохід держави відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved