Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

16.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт, накладений на 59/100 частин домоволодіння [ADDRESS] ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року №2018/2-2986/11 в забезпечення позову ПТ «ХН-Ломбард» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 15.08.2008 року. В своїх доводах посилається на те, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходилась цивільна справа №2018/2-2986/11 за позовом ПТ «XН-Ломбард» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 15.08.2000 року. На виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року в забезпечення даного позову було накладено арешт на майно відповідача [PERSON], а саме 59/100 частин житлового буднику по [ADDRESS] та заборонено його відчуження. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04.05.2012 року по справі №2018/497/2012 було перерозподілено ідеальні долі між співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], де відповідачу [PERSON] було виділено долю в розмірі 34/100 частин вказаного домоволодіння, яка зареєстрована за [PERSON] В ході проведення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого документа, майно, що належало на праві власності [PERSON], було передано на реалізацію з прилюдних торгів до торгівельної організації в порядку приписів ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно Акту державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 21.05.2013 року майно боржника [PERSON] - 34/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], передане стягувачу [PERSON], після чого приватним нотаріусом видано Свідоцтво про право власності від 19.09.2013 року. На теперішній час він, як власник частини домоволодіння не може розпоряджатися своєю власністю. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Представник відповідача позовні вимоги визнав. Представники третіх осіб не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року у справі №2018/2-2986/11/13 в порядку забезпечення позову за заявою ПТ «ХН-Ломбард» накладено арешт, заборонивши відчуження 59/100 частин будинку [ADDRESS], що належить [PERSON] (а.с.5) Постановою Київського ВДВС ХМУЮ від 31.10.2012 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2035/8245/2012 виданого 29.10.2012 року Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 360 000 грн.(а.с.49) Відповідно до Акту від 21.05.2013 року державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у розмірі 302353 грн. передано майно та залишено за [PERSON] 34/100 частини домоволодіння, що складає 60,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS].(а.с.10) Відповідно до Свідоцтва приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] від 19.09.2013 року, посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що скаладється з 34/100 частини житлового будинку [ADDRESS], яке передане [PERSON], в рахунок погашення боргу у розмірі 302 353 грн. (а.с. 11) В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є власником спірного нерухомого майна, а саме 34/100 частини домоволодіння, що складає 60,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Об'єкти нерухомого майна мають особливий правовий режим, який полягає у тому, що дані об'єкти, а також права на них підлягають спеціальній державній реєстрації відповідним органом, що встановлено ст. 182 ЦК України та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 3 вказаного Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону, інформація з Державного реєстру прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень надається у формі витягу, інформаційної довідки та виписки. Таким чином, офіційним підтвердженням виникнення права власності на нерухоме майно є, зокрема, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який би підтверджував виникнення права власності у позивача на спірне майно, а свідоцтво нотаріуса від 19.09.2013 року не є допустимим доказом на підтвердження виникнення права власності на спірне нерухоме майно за позивачем. Вимогами ст.ст. 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вказані норми ЦПК України закріплюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, хоча будь-яких поважних причин ненадання їх суду не існувало. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 2 вказано статті Закону, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності виконавчого провадження відкритого на підставі Ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року у справі №2018/2-2986/11/13, чи відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо наявності обтяження у виді арешту, накладеного в межах виконання Ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року у справі №2018/2-2986/11/13, а не в межах виконання іншого виконавчого провадження, оскільки позивач просить зняти арешт накладений саме на підставі вказаної ухвали. На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю. Визнання відповідачем позову не є вирішальною обставиною за відсутності доведеності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: dismissed