Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

17.03.2016року позивач [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МеталгрупХарків» /далі ТОВ «МеталгрупХарків»/ в якому просив: стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі - 10354грн.28коп., середній заробіток за час затримки заробітної плати станом на 08.02.2016року у розмірі - 18571грн.52коп., вихідну допомогу в розмірі - 3482грн.16коп., індексацію заробітної плати у розмірі - 4866грн.51коп. та моральну шкоду у розмірі -52 418грн.55коп.; зобов'язати відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «МеталгрупХарків», з вини якого несплачені в день його звільнення належні йому суми, в подальшому нараховувати та сплачувати йому середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 10.05.2012року по 01.10.2014року він працював у ТОВ «МеталгрупХарків на посаді слюсаря механоскладальних робіт третього розряду та був звільнений з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України. Зазначає, що відповідачем не було проведено повний розрахунок при звільненні з ним. Після неодноразових його звернень до керівництва підприємства, 14.05.2015року ТОВ «МеталгрупХарків» надіслало йому листа щодо пропозиції виплатити йому заборгованість по заробітній платі у розмірі 13 354грн.28коп. 25.05.2015року об 11год.00хв. за адресою: м.Харків, пр. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ,буд.56, тобто через 7 місяців 14 днів після його звільнення. 25.05.2015року у повному обсязі заборгованість по заробітній платі йому адміністрацією ТОВ «МеталгрупХарків» виплачено не було, відповідно перерахунку зазначених коштів на його поштову адресу не надходило. На день подачі позову до суду сума заборгованості по заробітній платі становить 10 354грн.28коп., а тому у зв'язку з порушенням відповідачем вимог трудового законодавства, позивач просив задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач ТОВ «МеталгрупХарків» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10.05.2012року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду слюсаря механоскладальних робіт третього розряду у ТОВ «МеталгрупХарків». 01.10.2014року позивача було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується відомостями про роботу внесеними до трудової книжки [PERSON] /а.с.11-15/. Згідно повідомлення директора ТОВ «МеталгрупХарків» Корсун А.І. від 14.05.2015року адресованого [PERSON], останньому було запропоновано прибути за адресою: м.Харків, пр.50-річчя ВЛКСМ, буд.56, де адміністрацією ТОВ «МеталгрупХарків» буде проводитись виплата заробітної плати у розмірі 13354грн.28коп., яка йому належить. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як зазначив, позивач, 25.05.2015року у повному обсязі заборгованість по заробітній платі йому адміністрацією ТОВ «МеталгрупХарків» виплачено не було, відповідного перерахунку зазначених коштів на його поштову адресу не надходило. На день подачі позову до суду сума заборгованості по заробітній платі становить 10 354грн.28коп. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач не представив доказів на спростування розрахунків позивача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню в розмірі 10 354грн.28коп. Разом з цим, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття цього рішення відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися за період з 01.10.2014року по 08.02.2016року /час звернення до суду/ в межах заявлених позивачем вимог ( ч.1 ст.11 ЦПК). Так як відповідач не надав своїх письмових заперечень та довідки про середній заробіток позивача, тому суд виходить із розрахунку приведеного позивачем, з яким погоджується. Таким чином, враховуючи, що відповідач фактично не провів повного розрахунку при звільненні позивача, що є порушенням вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі - 18 571грн.52коп. за період з 01.10.2014року по 08.02.2016року. За положеннями ст.116 КЗпП України під час звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Крім того, відповідно до вимог ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з зазначених підстав (ст..38 КЗпПУ) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Як вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок при звільненні позивача стороною відповідача своєчасно проведений не був. З таких обставин суд, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 3 482грн.16коп. Також, відповідно до cт. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому Постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні витати, що мають постійний характер. Таким чином, суд, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача індексацію заробітної плати у розмірі - 4866грн.51коп. відповідно до розрахунку позивача. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача 52 418грн.55коп. у відшкодування моральної шкоди. За змістом ст. 237-1 КЗпП України моральна шкода відшкодовується працівникові роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Враховуючи встановлені судом обставини щодо несвоєчасної виплати сум заробітної плати при звільненні, суд дійшов висновку, що такими діями відповідача були порушенні законні права позивача на належну та своєчасну оплату праці, чим позивачу було завдано моральної шкоди. Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, характер і тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках у зв'язку з необхідністю звернення до суду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн. Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МеталгрупХарків», з вини якого несплачені в день його звільнення належні йому суми, в подальшому нараховувати та сплачувати йому середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість та безпідставність, а тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial