Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

15.08.2018 року до Красноокнянського районного суду Одеської області надійшла цивільна справа за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 111401,61 грн., Згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю [PERSON] 30 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 11.10.2018 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, так як відповідно до рішення Вищої Ради правосуддя від 27 вересня 2018 року № 3008/0/15-18 [PERSON] звільнено з посади судді Красноокнянського районного суду Одеської області у відставку, а наказом Красноокнянського районного суду Одеської області №8 о/с/с від 11.10.2018 року, суддю [PERSON] відраховано зі штату Красноокнянського районного суду Одеської області. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. та ухвалою від 12.10.2018 року прийнята до провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 11.08.2011 року, відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконувала, у звязку з чим у неї склалася заборгованість на загальну суму 111401,61 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 3899,39 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 11.08.2011 року по 31.01.2018 року 107502,22 грн.. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.44/. Тому, справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що дійсно вона отримувала кредитку в Приватбанку, знімала з неї кошти та вносила платежі на погашення заборгованості. Потім позивач самостійно знімав кошти на погашення її заборгованості з її картки для виплат, на яку вона отримувала соціальні виплати. Протягом тривалого часу позивач до неї будь-яких претензій, щодо заборгованості не предявляв, тому вона вважала, що її заборгованість вже давно погашена і про наявність заборгованості вона дізналася лише з позовної заяви. Вона зверталася у відділення банку з приводу надання їй виписки з її особового рахунку, однак вказану виписку їй не надали. Вона вважає, що зазначений позивачем розмір заборгованості завеликий і згодна сплатити лише тіло кредиту. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 серпня 2011 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 11.08.2011 року, за яким отримала кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.6-35/. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк» /а.с.42-43/. У звязку з реєстрацією шлюбу з [PERSON], 03 липня 2018 року [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» /а.с.57/. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 300 грн., 21.01.2012 року розмір кредитного ліміту збільшено до 1500 грн., а 14.10.2013 року до 4000 грн. /а.с.9/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.30/. Позивач надав розрахунок заборгованості та вважав, що станом на 30.04.2018 року заборгованість по кредитному договору склала 111401,61 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 3899,39 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 11.08.2011 року по 31.01.2018 року, яка складається з заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 107502,22 грн. /а.с.6-8/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, так як відповідач не виконала зобовязання в строк, передбачений кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Щодо відсотків за користування кредитом, суд прийшов до наступного. Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. При цьому, згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Строк погашення заборгованості минулого місяця по кредиту відповідно до п.2.1.1.12.4, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил до 25 числа поточного місяця. П.2.1.1.12.4 Умов та правил встановлено, що у разі наявності Простроченого Кредиту (Овердрафту) строком повернення кредиту (Овердрафту) в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості /а.с.32/. Таким чином, кредитним договором сторони погодили строк виконання зобовязань за договором в повному обсязі, а отже і строк кредитування, а саме: у разі виникнення простроченого кредиту (овердрафту) - 210 днів з моменту виникнення такої заборгованості. Тому виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у пунктах 53-55. Крім того, аналогічні положення щодо відсотків закріплені і в самому кредитному договорі. Так, відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Умов та правил, у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу Кредиту (Овердрафту) в статус прострочених боргових зобовязань проводяться згідно п.п.2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості Боржник сплачує пеню в розмірі, вказаному в п.2.1.1.12.6.1 Умов. При цьому винагорода відсотки за користування Кредитом не сплачується. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач регулярно здійснювала платежі по погашенню заборгованості до червня 2014 року. Платіж, який вона повинна була здійснити до 25 липня 2014 року, нею не здійснено. Таким чином, починаючи з 26 липня 2014 року у відповідача зявилась прострочена заборгованість за кредитом та виходячи з умов договору, встановлених вищевказаним п.2.1.1.12.6.4, позивач, починаючи з 26 липня 2014 року, мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише протягом 210 днів, тобто по 20 лютого 2015 року включно, а далі з 21 лютого 2015 року весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим та право позивача на нарахування відсотків припинилося. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано відсотки, які позивач просить стягнути з відповідача по 31 січня 2018 року включно. Тому суд вважає, що в період з 21 лютого 2015 року по 31 січня 2018 року відсотки нараховано без відповідних правових підстав, і тому позов в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, в саме задоволенню в частині стягнення відсотків, нарахованих по 20 лютого 2015 року включно в сумі 10419,43 грн. (а.с.6-8), а в частині стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані у період з 21 лютого 2015 року по 31 січня 2018 року в сумі 97082,79 грн. позивачу слід відмовити. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, складає 14318,82 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту 3899,39 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом /на прострочену заборгованість/ 10419,43 грн.). В задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу відмовити. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на занадто великий розмір заборгованості, що стало наслідком неповідомлення її позивачем про наявність заборгованості протягом тривалого часу, так як повідомлення відповідача про наявність заборгованості, як і звернення до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом є правом, а не обовязком позивача, натомість отримання виписок про стан карткових рахунків та проведених операцій по рахункам є обовязком відповідача (п.2.1.1.5.3 Умов та правил надання банківських послуг). Посилання ж відповідача на ненадання їй позивачем на її звернення виписки по особовому рахунку не підтверджуються будь-якими доказами.

Outcome: partial