Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

15 листопада 2018 року позивачки звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - державний нотаріус П'ятої дніпровської державної нотаріальної контори Ужва Т.М., про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що їхній матері та бабі відповідно - [PERSON], належала 1/3 частина квартири [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала на користь позивачок заповіт. У листопаді 2015 року остання померла, після чого позивачки звернулися до нотаріуса, проте їм було відмовлено через те, що вони не надали правоустановчі документи на спадкове майно. Викладені обставини стали причиною звернення позивачок до суду з позовом про визнання за ними у рівних частках права власності на спадкове майно за заповітом (а.с.а.с. 2 - 5). 13 лютого 2019 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 47). У судовому засіданні представник позивачок підтримав позов у повному обсязі, пояснивши, що [PERSON] належала 1/3 частина квартири [ADDRESS]. За життя остання склала на користь позивачок заповіт. Після її смерті позивачки звернулися до третьої особи, проте їм було відмовлено через відсутність у них правоустановчих документів на спадкове майно. Крім позивачок у спадкодавця лишилося два непрацездатних спадкоємця - відповідача, отже з урахуванням їх обов'язкової частки у спадщині за кожною з позивачок має бути визнано право власності на 1/8 частку. Представник [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. [PERSON] до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. Третя особа до суду також не з'явилася, звернувшись із заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с. 36). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] доводиться дочкою [PERSON], а [PERSON] - онукою (а.с.а.с. 6, 8 - 10, 13). [PERSON] доводиться чоловіком [PERSON], а [PERSON] - сином. Відповідачі є непрацездатними особами через вік та статус особи з інвалідністю ІІ групи відповідно (а.с.а.с. 22, 40, 64, 65). За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 05.07.1993 року, виданого Виконавчим комітетом міської Ради Народних депутатів, належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] (а.с. 15). 15 липня 2009 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе належну їй частину квартири позивачкам (а.с.а.с. 16, 17). [INFO] року [PERSON] померла (а.с. 18). 29 січня 2016 року позивачки звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.а.с. 56-звор., 58-звор.). 16 травня 2017 року третя особа ухвалила постанови про відмову позивачкам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що вони не надали правоустановчі документи на спадкове майно (а.с.а.с. 62-звор., 63). Відповідно до частини 1 статті 1222 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1241 ЦК малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Таким чином, зважаючи на складений [PERSON] заповіт, після її смерті залишилися чотири спадкоємці - позивачки як спадкоємці за заповітом, і відповідачі як спадкоємці обов'язкової частини у спадщині. Кожний з чотирьох спадкоємців у цьому випадку має право успадкувати 1/8 частину спадкової маси. У відповідності з частиною 1 статті 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом було встановлено, що позивачки у шестимісячний строк від дня смерті спадкодавця звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами, отже прийняли спадщину, у розумінні приведеної норми. За правилами, встановленими пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачки прийняли спадкове майно після смерті [PERSON], є єдиними спадкоємцями за заповітом в висунули вимоги з урахуванням інтересів відповідачів.

Outcome: approved