Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

15.03.2017 року [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Петропавлівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області (далі - третя особа 1), Петрівська сільська рада Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі - третя особа 2), про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом (а.с.2-4). Ухвалою суду від 14.04.2017 року за клопотанням позивачки було змінено первісного відповідача Петропавлівську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області належним відповідачем Петрівською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.37, 40). В обґрунтування позову позивачка зазначає, що її мати [PERSON], [INFO], яка до 2003 року проживала в с. Катеринівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, є власником земельної ділянки площею 1,7042 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, грошова оцінка якої становить 50151,44 грн. За свого життя мати склала заповіт, яким на випадок її смерті заповіла позивачці, її братові [PERSON], [INFO] та її сестрі [PERSON], [INFO], все своє майно де б воно не знаходилося в чому б воно не полягало і взагалі все те що буде їй належати на день смерті і на що вона буде за законом мати право. Заповіт 07 серпня 1995 року був посвідчений виконавчим комітетом Петрівської сільської ради народних депутатів Петропавлівського району Дніпропетровської області та зареєстрований у реєстрі за № 165. [INFO] року [PERSON] померла. Брат позивачки [PERSON], [INFO] та її сестра [PERSON], [INFO], відмовились від своїх часток спадкового майна на користь позивачки. Позивачка звернулася за місцем знаходження спадкового майна у вигляді земельної ділянки до Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, постановою державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори Мирної А.М. від 03 листопада 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, а саме оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого 15.10.2011 року за [NUMBER], який ще за життя [PERSON] був втрачений. Нотаріус роз'яснив позивачці, що через відсутність правовстановлюючого документу питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У зв'язку з чим, позивачка вимушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Посилаючись на ст. ст. 16, 328, 1223, 1225 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року позивачка просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на спадщину у вигляді земельної ділянки площею 1,7042 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.37). Відповідач в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи без участі його представника, проти позовних вимог не заперечував (а.с.38). Третя особа Петропавлівська Державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, подала суду заяву про розгляд справи без участі її представника, рішення просили винести на розсуд суду (а.с.29). Вивчивши наявні у матеріалах цивільної справи докази, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі наданих сторонами доказів суд встановив наступне. [INFO] року померла [PERSON], про що [INFO] року зроблено актовий запис № 32, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області [INFO] року (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На момент відкриття спадщини [PERSON] була власником земельної ділянки площею 1,7042 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого 15.10.2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER] (а.с.6) та довідкою Управління Держгеокадастру у Петропавлівському районі від 21.02.2017 року за № 31-408-0.4-687/2-17 (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За життя [PERSON] склала заповіт, яким на випадок її смерті, заповіла позивачці, [PERSON] та [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалось та взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що по закону вона буде мати право. Заповіт посвідчений секретарем Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 07.08.1995 року (а.с.8). Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 ст.1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Позивачка надала суду докази своєчасного прийняття нею спадщини у вигляді свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18.03.2005 року у спадковій справі № 139/2004 і зареєстрованого в реєстрі за № 218 державним нотаріусом Петропавлівської державної нотаріальної контори на спадкове майно [PERSON] у вигляді жилого будинку з господарчими будівлями і спорудами по [ADDRESS] (а.с.11) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18.03.2005 року у спадковій справі № 139/2004 і зареєстрованого в реєстрі за № 220 державним нотаріусом Петропавлівської державної нотаріальної контори на спадкове майно [PERSON] у вигляді грошових внесків з належними процентами по рахункам № [NUMBER], № [NUMBER] у ТВБВ № 2992/069 (а.с.12). З цих свідоцтв вбачається, що [PERSON] та [PERSON] відмовилися від своїх часток у спадщині на користь позивачки. 03.11.2016 року позивачка як спадкоємиця за заповітом майна, що залишилося після смерті [PERSON], подала до Петропавлівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді земельної ділянки площею 1,7042 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, але постановою завідувача Петропавлівської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва внаслідок відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.14). Нотаріус також роз'яснила позивачці, що у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Суд бере до уваги, що у позивачки відсутній оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого 15.10.2011 року за [NUMBER] на ім'я [PERSON], і, незважаючи на те, що право власності спадкодавці на вказану земельну ділянку ніхто не оспорює, позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, як спадкоємець першої черги після смерті своєї матері, тому звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Отже, позивачка є спадкоємицею за законом першої черги спадкового майна у вигляді земельної ділянки площею 1,7042 гектарів, що знаходиться на території Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 15.10.2011 року за [NUMBER], належала спадкодавцю [PERSON], яка померла [INFO] року. Вартість цієї земельної ділянки відповідно до довідки про індексовану вартість земельної ділянки, виданої управлінням Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області № 31-408-0.4-687/2-17 від 21.02.2017 року складає 50151,44 гривень (а.с.7). Виходячи з цієї ціни позову, позивачкою був сплачений судовий збір, про що до позову додана квитанція банку від 03.03.2017 року (а.с.1). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1216, 1218,1222, 1268, 1269, 1270, 1272, 1273,1274 ЦК України,

Outcome: approved