overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

16 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково на суму 500 грн. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що у період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Син проживає з позивачкою. Ці обставини визнаються учасниками процесу та підтверджуються свідоцтвом про народження дитини та паспортними даними позивачки. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. т.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дитини, а тому на підставі ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дитини і платника аліментів, який інших утриманців не має, а також враховує, що відповідач [PERSON] на даний час не працює.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

16 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною заявою, яку мотивує тим, що вона є рідною матірю [PERSON] [INFO], який є інвалідом першої групи з дитинства, потребує постійного стороннього догляду, він не розмовляє, спілкується тільки за допомогою жестів, контакт у спілкуванні формальний, не може самостійно висловити свої бажання та потреби, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В звязку з чим, просить визнати [PERSON] [INFO], недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її опікуном над рідним сином. В судовому засідання заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали із вищевказаних підстав. Особа, щодо якої вирішується питання позбавлення недієздатності, [PERSON], в судовому засіданні не зміг висловити своєї думки стосовно питання, що розглядається. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, в письмовій заяві просить судове засідання провести без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 29 від 26.01.2017 року, [PERSON] виявляє ознаки важкої розумової відсталості (виражена імбецильність) внаслідок хвороби Дауна. За своїм психічним станом [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки (а.с. 33-35). Як пояснила заявник у судовому засіданні, за станом свого здоровя, матеріального забезпечення та умовами проживання може та бажає виконувати обовязки опікуна над своїм сином. Виконкомом Охтирської міської ради як органом опіки та піклування Охтирської міської ради внесено подання про доцільність призначення опікуном над [PERSON] його матері [PERSON] Пункт 1 статті 39 Цивільного кодексу України передбачає, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Положенням статті 41 п. 1 Цивільного кодексу України визначено, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки і піклування. Враховуючи подання Органу опіки та піклування виконкому Охтирської міської ради про доцільність призначення опікуном над [PERSON] заявника [PERSON], суд вважає за необхідне заяву задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

16 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] [PERSON] зареєстрували шлюб у Ірпінському міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Київській області за актовим записом № 562. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають Спору про поділ спільно нажитого майна на час подачі позову не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені з лютого 2017 року. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя та зокрема релігійні погляди, а тому між ними виникали часті сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім`ї. Після частих сварок, відповідач повідомив позивача, що він планує створити повноцінну сім»ю з громадянкою своєї держави та народити спільну дитину. Сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, не спілкуються, а тому [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] М. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явились. Представник позивача [PERSON] направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати за відсутності позивача та представника, на позовних вимогах наполягає повністю. Відповідач [PERSON] М. у судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи ставився до відому належним чином. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу по наявних матеріалах, за відсутності позивача та відповідача заочно на підставі ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, мір до примирення не приймають і позивач на примирення не згідна, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін. Таким чином суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

16 грудня 2016 року до суду надійшла заява завідуючої 3-м відділенням КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» [PERSON], про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], [INFO], мешканки [INFO], без її згоди у зв'язку із наявністю у неї ознак тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона не може самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Необхідність примусової госпіталізації підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» [PERSON] заяву підтримала, просить її задовольнити. Пояснила, що [PERSON] у звязку з психічними розладами з 1989 року неодноразово проходила лікування в КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни». З 2006 року встановлена друга група інвалідності по психічному захворюванню, з 2016 року безтерміново. Рішенням суду від 28 жовтня 2016 року визнана судом недієздатною. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала, пояснила, що мати не спить, перестає їсти і тікає з дому і невідомому напрямку. Вона повністю за нею доглядає. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/7778 від 16.12.2016 року характер психічного захворювання [PERSON] перешкоджає знаходитися в судовому засіданні (а.с.5). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «Шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом», внаслідок чого вона не може самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, потребує госпіталізації у примусовому порядку до психіатричного закладу (а.с.3). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Захисник заперечував проти задоволення даної заяви, оскільки достатніх підстав для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку не вбачає. Суд, враховуючи пояснення заінтересованої особи, вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як вона виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона не може самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

16 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., Дніпропетровський р-н, с. Любимівка, пр. Шевченко, 16. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.12.2016 р. о 20 год. 40 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.12.2016 р. о 20 год. 40 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДЦРБ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, негативістичний, агресивний, підозрілий. Злобно висловлюється на адресу оточуючих, кричить, на звернення не реагує, намагається битись. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний афективний розлад, гіпоманіакальний. Інвалід 3 групи. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

16 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, пер. Лиственний, 3/5. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.12.2016 р. о 16 год. 40 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.12.2016 р. о 16 год. 40 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Єговора лікарні МСЧ № 6. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий виявляє агресивні діяння і висловлювання на адресу матері, висловлює маячні ідеї відносини до неї. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

16 грудня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комунарівська, 190. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 15.12.2016 р. о 22 год. 36 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 15.12.2016 р. о 22 год. 36 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний формальному мовному контакту. Напружений, тривожний. На запитання відповідає не завжди в плані заданого. Орієнтування всіх видів збережено. Виказує маячні ідеї переслідування, отруєння на адресу батьків, негативно налаштований на адресу рідних, погрожує їм рас правою: «вони народилися від диявола…». Не критично ставиться до госпіталізації, впевнений, що: «я здорова людина!». Під час розмови починає щось шепотіти собі під ніс, розмовляє сам із собою. Мислення паралогічне, дезорганізоване. Свої хворобливі переживання до кінця не розкриває. Психічно хворим себе не вважає. Критика до свого стану порушена. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

16 грудня 2016 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернувся [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником будинку № 58, по вулиці Колгоспній в місті Миргород Полтавської області. У вказаному будинку зареєстрований однак ніколи не проживав [PERSON], який не є співвласником вказаного будинку. На даний час наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для його звернення до суду. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.19). Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до положень ст. ст 77, 224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником будинку № 58, по вулиці Колгоспній в м. Миргород Полтавської області. Його право власності підтверджується договором купівлі-продажу від 09 серпня 2005 року. ( а.с.5). Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі позивача, що підтверджується адресною довідкою № 03-01/17971 від 13.12.2016 р. (а.с.7). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до акту про відсутність особи за місцем реєстрації складеного Головою вуличного комітету відповідач, [PERSON] за адресою: вул. Колгоспна, 58 не проживає з 2001 року (а.с.6). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідач [PERSON] у будинку не проживає з 2001 року, то він, відповідно до ст. 72 ЖК України, втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування будинком № 58, по вулиці Колгоспній в місті Миргород Полтавської області. Згідно ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

16 грудня 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором за № CL30547 від 02 квітня 2008 року у розмірі 1017 доларів 38 центів США, посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити ухвалення заочного рішення. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає \~задоволенню. Судом встановлено, що 02 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (на цей час ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір за № CL30547, за яким кредитор надав позичальникові кредит у розмірі 7368 доларів 42 центів США, зі сплатою 24 % річних. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобовязання щодо надання [PERSON] кредитних коштів. Однак відповідач [PERSON] не здійснює повернення грошових коштів, порушує умови надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 06 жовтня 2015 року, у нього виникла заборгованість у загальній сумі 1017 доларів 38 центів США - відсотки за кредитом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 1218 грн. 00 коп.

Outcome: approved