Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

16.01.2021 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», третя особа: [PERSON] , про зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якого просить зобов`язати відповідача надати їй акт перевірки, постанову про накладення штрафних санкцій у сумі 8310,5 грн, де чітко вказати законодавство про накладення штрафу та розрахунок штрафу; повернути їй зайво виплачені нею 7423,50 грн; повернути 860 грн та штрафні санкції; зробити перерахунок за полив - замість 314 кв.м. розрахувати 110 кв.м.; виплатити моральні збитки у розмірі 50 000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 06.07.2004 року вона отримує воду з «Інфоксводоканалу». Боргів не мала. Несподівано позивач отримала лист, що в неї налічується заборгованість на 01.08.2020 року у сумі 7423,45 грн, який вона сплатила та після сплати їй знову нарахували штраф у розмірі 887,68 грн, без усіляких пояснень. Заборгованість виникла згідна акту перевірки за користування басейном, який знаходиться на її ділянці з 2000 року та зазначений в документах її ділянки. На протязі 20 років вона немає водолічильника і розраховується згідно квитанцій відповідача. Між сторонами є договір на послуги водопостачання від 08.09.2006 року №20401/1, де немає басейна та невірно вказана площа поливу ділянки, а саме 314 кв.м., замість площі поливу 110 кв.м. На її неодноразові звернення до відповідача щодо ситуації, яка склалася жодної відповіді не отримувала. У червні 2017 року вона звернулася до відповідача щодо встановлення лічильника води та в рахунок послуги сплатила 860 грн, які були виставлені їй відповідачем. Однак, до теперішнього часу лічильник їй не було встановлено. Крім того, на її письмові звернення їй відповідають, що вона зовсім не зверталась з проханням встановити лічильник. Також, вказує, що штраф за басейн нараховано безпідставно, оскільки його було збудовано у 2000 році і він є в плані її земельної ділянки, а також, що басейн безканалізаційний та немає підводу до води, а якість води досягається за допомогою хімії. Ухвалою суду від 19.01.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24 лютого 2021 року. 24.02.2021 року представник відповідача звернулася до суду із заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 23.03.2021 року. 01.03.2021 року представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, де представник відповідача зазначає, що відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх незаконними, необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. За адресою [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] та укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №1001092/20200810/Ч6 від 10.08.2020р. Нарахування за послуги здійснюються за нормами водоспоживання на 4 особи. Порядок обліку та оплати послуг водоспоживання, що надаються мешканцям квартир (будинків садибного типу), регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила № 630), а також діючим законодавством. Згідно п.20 Правил № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або затверджених нормативів (норм) споживання. Відповідно до п. 21 Правил № 630, у разі відсутності у будинку садибного типу засобу обліку води плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, зокрема, з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. 06.08.2020 року за адресою позивача було проведено обстеження, в результаті чого було виявлено, що на території знаходиться двоповерховий житловий будинок з басейном. На підставі зазначених даних було виконано донарахування за безоблікове користування басейном об`ємом 36 м.куб. Такі нарахування відповідають вимогам вищевказаних рішень, отже є і правомірними та підлягають оплаті споживачами, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не зазначив, у чому полягає моральна шкода, спричинена йому діями відповідача, розрахунок, обґрунтування розміру моральної шкоди позивачем також не надано. 23.03.2021 року судове засідання відкладено до 23.04.2021 року. 23.04.2021 року судове засідання відкладено до 10.06.2021 року. 10.06.2021 року представник відповідача звернулася до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 29.06.2021 року. 29.06.2021 року представник відповідача звернулася до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 19.07.2021 року. 19.07.2021 року представник відповідача звернулася до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 30.07.2021 року. 30.07.2021 року третя особа звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 07.09.2021 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надала суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд не приймає клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки судові засідання призначені на 10.06.2021 року, 29.06.2021 року та 19.07.2021 року були відкладені за клопотаннями представника відповідача. [PERSON] надав суду заяву про проведення судового засідання згідно ч 2 ст. 247 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, водопостачання та водовідведення будинку за адресою [ADDRESS] , що належить їй на праві власності здійснюється на підставі та за умовами договору від 08.09.2006 р. №20401/1. Прилад обліку води за вказаною адресою не встановлений. Відповідно до умов п.3.1 Договору сторони повинні керуватись, зокрема, діючими «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630. Згідно п.20 Правил № 630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або затверджених нормативів (норм) споживання. Відповідно п. 21 Правил №630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, зокрема, з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Вказана норма знайшла відображення у п. 2.1 Договору, який зазначає, що у випадку відсутності приладу обліку води, розрахунок послуг водокористування здійснюється по нормативам, затвердженим місцевими органами виконавчої влади. У м.Одесі дані норми встановлені рішеннями виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.02.1992 № 63 «Про впорядкування експлуатації та користування системами комунального водопроводу та каналізації м. Одеси» (з врахуванням доповнень, внесених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010). Відповідно до Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.02.1992 року № 63 «Про впорядкування експлуатації та користування системами| комунальним водопроводом та каналізації у м. Одесі» норматив для басейну становить 10 % об`єму басейну. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що за адресою [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] та укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №1001092/20200810/Ч6 від 10.08.2020р., але в підтвердження зазначеного відповідачем не надано суду вказаного договору. Проте, позивач вказує, що договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №1001092/20200810/Ч6 від 10.08.2020р. з відповідачем не укладала та не підписувала. Позивач у 2017 році звернулася до відповідача з проханням встановити їй лічильник води та 12.06.2017 року нею було сплачено 860 грн за видачу технічних умов та за виконання проекту встановлення водомірного вузла. 25.08.2021 року лічильник відповідачем було встановлено, у зв`язку чим позивач відмовилася від позовних вимог щодо зобов`язання відповідача повернути їй 860 грн та стягнути штрафні санкції. 06.08.2020 року за адресою позивача було проведено обстеження та складено акт №1788, про те, що в результаті перевірки було виявлено, що на території знаходиться двоповерховий житловий будинок з басейном, який використовується у літній період. Басейн зливається в каналізацію та є фільтр очищення води. На підставі вказаного акту відповідачем було виконано донарахування за безоблікове користування басейном та нарахування поливної площі у розмірі 314 кв.м, замість 110 кв.м. у розмірі 7 423,50 грн, які позивачем були сплачені. Як вбачається з наданого позивачем технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] від 22.09.2000 р. площа прибудинкової території (двору) складає 314 м, а поливна площа складає 110 кв.м. Крім того, у вказаному технічному паспорті зазначено басейн. Позивач вказує, що басейн безканалізаційний та немає підводу до води, а якість води досягається за допомогою хімії. Оскільки лічильник води за адресою позивача було встановлено лише 25.08.2021 року, а відповідачем не надано суду жодного доказу, що басейн, який знаходиться на території будинку по [ADDRESS] , зливається в каналізацію, а тому суд вважає, що відповідачем було безпідставно виконано донарахування за безоблікове користування басейном. З окремого доручення підписаного першим заступником директора філії Занфіровим М.В., наявного в матеріалах справи, вбачається, що наслідком не встановлення водомірного вузла стало виконання донарахування у 2020 році за басейн та нарахування поливної площі у розмірі 314 кв.м. замість 110 кв.м. та доручено начальнику управління Водозбут, [PERSON] зняти донарахування за басейн за три роки, виконане у серпні 2020 року; провести обстеження за адресою [PERSON] та перевірити наявність/відсутність підключення басейну до водопроводу та каналізації; виконати перерахунок за поливну площу, а саме, замість 314 кв.м. вірні 110 кв.м. за три роки; в подальшому здійснити дії з приймання на абонентський облік вузла обліку води гр. [PERSON] , який встановлено відповідно до проекту. За таких обставин суд вважає обґрунтованими вимоги щодо зобов`язання відповідача зробити перерахунок [PERSON] поливної площі, замість 314 кв.м. розрахувати на 110 кв.м., оскільки доказів здійснення перерахунку матеріали справи не містять. Таким чином, відповідачем безпідставно було нараховано позивачу безоблікове користування басейном у розмірі 7 423,50 грн, у зв`язку з чим зазначена сума підлягає поверненню позивачу. Як вбачається з матеріалів справи 19.04.2021 року відповідачем на адресу позивача було направлено належним чином завірену копію акту №1788 від 06.08.2020 року та належним чином завірену копію обґрунтованого розрахунку суми боргу, яке було отримано позивачем 21.04.2021 року, у зв`язку з чим вимоги щодо зобов`язання відповідача надати акт перевірки та постанову про накладення штрафних санкцій в сумі 8310,5 грн задоволенню не підлягають. Щодо стягнення моральної шкоди то судом встановлено наступне. За змістом ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно до п.п. 7, 8 зазначеної постанови, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Однак, суд встановив, що позивачем не доведена ані наявність моральної шкоди, ані інші складові, що є необхідною умовою для її відшкодування, а тому, заявлений позивачем розмір моральної шкоди є безпідставним та не підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях суд доходить висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а саме в частині зобов`язання ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» повернути [PERSON] зайво виплачені кошти у розмірі 7423 грн 50 коп, та зобов`язання ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» зробити перерахунок [PERSON] за полив, замість 314 кв.м. розрахувати на 110 кв.м. В задоволенні інших позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, у зв`язку з недоведеністю. Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач відповідно до ч. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серія 12 ААА №305124 від 19.04.2017 року. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує в тому числі чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (ч.2 ст.141 ЦПК України). Таким, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816 грн.

Outcome: partial