Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

15.08.2017 позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 05.08.2008 Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області прийняв рішення по справі №2-1706/08 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], а неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] залишено проживати з матір'ю. Однак, з початку квітня 2017 року дочка [PERSON] змінила своє місце проживання, вирішила проживати разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Так як відповідач матеріально не утримує дитину, не цікавиться нею, а позивач має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займається її вихованням, то останній просить суд змінити місце проживання [PERSON], [INFO], яке встановлене рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.08.2008 - разом з матірю [PERSON], на місце проживання разом з батьком - [PERSON], а саме за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач також у судове засідання не зявилась, однак подала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, згідна на те щоб дочка [PERSON] проживала разом з батьком, справу просила розглядати у її відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: органу опіки і піклування - служби у справах дітей Калуської РДА в Івано-Франківській області - Дмитрук Ю.П. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов [PERSON] підтримує. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно із ч. 8ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. А ч.1 ст.160 СК України зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 28.08.1991 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати визначене судом місця проживання дитини, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає фактичним обставинам справи і направлений на відновлення порушеного права. Згідно свідоцтва про народження дитини - [PERSON], [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Рішенням Калуського міськрайонного суду від 05.08.2008, шлюб, зареєстрований відділом ЗАГСу м. Калуша 24.05.2000, між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №131, розірвано. Дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] вирішено залишити проживати з матірю [PERSON] (а.с.9). Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. Відповідно до розяснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою. Велике значення мають не матеріальні обставини, а почуття і емоції батьків і дітей. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України). Як вбачається із матерілів справи, [PERSON] 24.07.2017 звернулась до виконкому Сівка-Калуської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Довідкою №878 від 24.07.2017, виданою Сівко-Калуською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області, підтверджено, що [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою (а.с.13). Крім того, довідками №№875, 878, виданими виконавчим комітетом зазначеної вище ради, підтверджується те, що [PERSON] проживає біля батька - [PERSON] (а.с.11, 12). 09.06.2017 [PERSON] подала заяву начальнику служби у справах дітей Калуської РДА про своє бажання проживати спільно з батьком (а.с.7). Згідно акту обстеження на предмет проживання від 24.05.2017, матеріально-побутові умови проживання у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] - добрі (а.с.6). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19.06.2017, [PERSON] створив належні умови для проживання, відпочинку та підготовки уроків своєї доньки [PERSON] (а.с. 5). Комісія з питань захисту прав дитини Калуської РДА 29.06.2017 вирішила вважати за можливе зміну місця проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Ч.2 ст.161 СК України передбачено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Характеристика, видана виконкомом Сівко-Калуської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на гр. [PERSON] - позитивна (а.с.4). Відповідно до посвідчення [NUMBER], [PERSON] являється інвалідом ІІІ групи, трудове каліцтво (а.с.15). Згідно довідки, виданої Калуським обєднаним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області, пенсія [PERSON] з січня 2017 року по червень 2017 року складає 3806,00 грн. (а.с.3). Відповідно до положень ст.18 Конвеції ООН про права дитини, проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Згідно ст. 157 СК України хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні Таким чином, враховуючи наведене та беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що слід змінити місце проживання [PERSON], [INFO], визначене рішенням Калуського міськрайонного суду від 05.08.2008, та залишити її на вихованні та проживанні разом із батьком - [PERSON]. Оскільки, ухвалою суду від 15.08.2017, позивач звільнений від сплати судового збору, то, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі наведенного та

Outcome: approved