Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

16.01.2017 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до ТОВ «Радивонівське» про розірвання договору оренди землі. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав. Пояснив, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку він є власником земельної ділянки загальною площею 3,55 га. з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Остапівської сільської ради Миргородського району. 06 травня 2008 року він підписав із ТОВ «Радивонівське» договір оренди належної йому земельної ділянки та акт про передачу та прийом земельної ділянки. На протязі дії договору оренди відповідач систематично порушував його умови. До 2013 року він отримував орендну плату за землю. Але потім він вирішив передати належну йому земельну ділянку іншому підприємству і в 2013 році отримавши від ТОВ «Радивонівське» орендну плату він 20 вересня 2013 року повернув її особисто на підприємство. В 2014 році він отримував від відповідача лист з пропозицією отримати орендну плату за 2014 рік, але не поїхав за її отриманням, так як має слабке здоров'я. В 2015 році він не отримував орендної плати. За 2016 рік ним була отримана орендна плата. Також в рахунок орендної плати він отримував від підприємства-відповідача, цукор, зерно та інше. Йому не відомі обставини реєстрації цього договору у відповідному реєструючому органі. Особисто до реєструючого органу він не подавав заяву про реєстрацію договору оренди. В 2014 та 2015 році він отримував орендну плату за землю зерном в ПОСП «Батьківщина» не зважаючи на те, що його земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ «Радивонівське». Зважаючи на викладене просить суд розірвати договір оренди землі від 06 травня 2008 року укладений між ним та ТОВ «Радивонівське» та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Представники [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі доручення позов підтримали просили його задовольнити з тих підстав, що підприємством-відповідачем не виплачено позивачеві орендну плату за 2013, 2014 та 2015 роки. Представник відповідача ТОВ «Радивонівське» Борисенко В.М. позов не визнала та в його задоволенні просила відмовити. Пояснила, що дійсно між ТОВ «Радивонівське» та позивачем [PERSON] 06 травня 2008 року було укладено договір оренди землі. В 2013 році між їхнім підприємством та ПОСП «Батьківщина» почалося протистояння, а саме ПОСП «Батьківщина» стало намагатися заволодіти землею, яка перебуває у них в оренді та почало з мешканцями с. Остапівка укладати договори оренди на ті землі, які перебували в оренді їхнього підприємства та видавати людям орендну плату, не зважаючи на те, що землею користувалося ТОВ «Радивонівське». Позивач [PERSON] вирішив співпрацювати з підприємством «Батьківщина» та як наслідок у вересні 2013 року самостійно повернув на підприємство вже отриману ним орендну плату за 2013 рік. В 2014 році, не зважаючи на направлення ТОВ «Радивонівське» позивачеві листа з пропозицією отримати орендну плату, не зважаючи на ту обставину, що працівник підприємства [PERSON] особисто заїжджав додому до позивача [PERSON] та пропонував йому отримати орендну плату за 2014 рік, - позивач в категоричній формі відмовився від отримання орендної плати. В 2015 році працівник підприємства [PERSON] особисто заїжджав до позивача з пропозицією видати йому орендну плату за 2015 рік, але позивач знову відмовився. В 2016 році позивач отримав орендну плату за 2016 рік. ТОВ «Радивонівське» іде на зустріч своїм орендодавцям, тому орендна плата видається за місцем їх проживання. Про час видачі орендної плати вивішується в селі оголошення. Позивачем особисто підписувався як договір оренди так і додаток до нього та акт передачі земельної ділянки. Жодних прав позивача підприємством не порушено, а тому в задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Представник ТОВ «Родивонівське» [PERSON] суду пояснив, що він на підприємстві несе відповідальність за сплату орендної плати громадянам за землю. В с. Остапівка Миргородського району багато громадян у яких підприємство орендує землю, а тому виплата орендної плати організовується за місцем проживання громадян. В 2013 році позивачем була отримана орендна плата та в подальшому повернута на підприємство, оскільки він бажав передати свою земельну ділянку в ПОСП «Батьківщина» та почав отримувати орендну плату на даному підприємстві. В 2014 році на адресу позивача направлявся лист з пропозицією отримати орендну плату та особисто він заїжджав до нього з приводу її сплати, але позивач в категоричній формі відмовився від її отримання. В 2015 році він особисто заїжджав до позивача з приводу виплати йому орендної плати, але позивач знову відмовився від отримання орендної плати. В 2016 році позивачем було отримано орендну плату. Підприємство не може силою заставити позивача отримувати орендну плату. В задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] є власником земельної ділянки площею 3,55 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Остапівської сільської ради Миргородського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.3). 06 травня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Радивонівське» було укладено договір оренди вище зазначеної земельної ділянки (а.с.4-7). Відповідно до прикінцевих положень даного договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір оренди був зареєстрований у Державному реєстрі земель 06 травня 2008 року за №040854500093. Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст.ст. 13,14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на час укладення договору оренди) договір оренди землі -це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди, строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за несплату… відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ст.ст. 17, 18, 19, 20 Закону України «Про оренду землі» (чинний на час укладення договору) передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона в с. Остапівка Миргородського району допомагає ТОВ «Радивонівське» по питанню інформування громадян про час та місце видачі орендної плати. В 2013, 2014, 2015, 2016 роках по селу (біля сільської ради, біля магазину, в інших місцях) вивішувалися об'яви про час видачі орендної плати по с. Остапівка Миргородського району ТОВ «Радивонівське». Особисто вона в 2015 році приїжджала разом з [PERSON] автомобілем в домоволодіння позивача [PERSON] з приводу отримання ним орендної плати. Позивач за отриманням орендної плати не з'явилися. Згідно ст. 6 Закону України «Про оренду землі» в редакції чинній на час укладення договору оренди) орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України цим та іншими законами України і договором оренди землі. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Судом встановлено, що позивач і відповідач при укладенні та підписанні договору оренди землі від 06.05.2008 року досягли згоди щодо всіх істотних умов договору і він відповідав їх внутрішній волі при його підписанні. Даний факт не заперечується стороною позивача. Договір оренди землі та акт про передачу та прийом земельної ділянки, зміни що вносяться до Типового договору оренди землі (а.с.21-24) підписані саме позивачем [PERSON], що підтверджено ним в судовому засіданні. Спірний договір оренди землі зареєстрований підприємством позивачем у порядку, який існував на час його укладення. Жодних порушень прав позивача при реєстрації договору оренди землі допущено не було. [PERSON] України «Про оренду землі» та умови договору оренди землі від 06.05.2008 року не передбачають такої підстави для розірвання договору оренди землі як відсутність згоди орендодавця після підписання договору оренди на реєстрацію права оренди. Судом не встановлено порушень прав позивача [PERSON] на отримання орендної плати. Навпроти, встановлено, що в 2013 році позивачем [PERSON] орендну плату в сумі 4357,54 грн. отримано, а потім особисто повернуто її підприємству. Орендну плату за 2014 рік, не зважаючи на пропозицію отримати її, як в усній так і в письмовій формі (а.с.30) позивач [PERSON] отримати відмовився. В 2015 році, не зважаючи на отриману усну пропозицію, що підтверджується в судовому засіданні показаннями свідка [PERSON], позивач [PERSON] отримати орендну плату відмовився. В 2016 році позивачем орендна плата отримана. Отже, орендна плата в 2014, 2015 році у строки визначені договором оренди землі позивачем не отримана за відсутності вини підприємства-відповідача. Також судом встановлено, що у вересні 2016 року та 07 лютого 2017 року представники ТОВ «Радивонівське» пропонували отримати позивачеві повернуту ним орендну плату за 2013 рік та не отриману ним орендну плату за 2014 та 2015 роки, але він відмовився від її отримання. Зокрема в 07 лютого 2017 року свою відмову мотивував наявністю на розгляді у Миргородському міськрайонному суді цивільної справи за його позовом. Отже, судом при розгляді справи по суті не встановлено жодних порушень прав позивача на отримання орендної плати, навпроти встановлено, що саме позивач відмовлявся від отримання орендної плати, що і призвело до виникнення її заборгованості. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дійсно, на час розгляду справи судом з'ясовано, що має місце не отримання орендної плати позивачем [PERSON] за 2013 (орендна плата повернута позивачем), 2014 та 2015 роки, але оскільки справа розглядається виключно в межах заявлених позовних вимог, суд позбавлений можливості по даній справі вирішити питання про стягнення не отриманої орендної плати на користь позивача [PERSON] з ТОВ «Радивонівське», оскільки ним така позовна вимога до суду не заявлялася. Зважаючи на вище викладене, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed