Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

16.08.2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Білогір`я молокопродукт» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2019 року по 28.02.2019 року в сумі 13491 грн., середнього заробітку за весь час затримки по день подачі заяви до суду, тобто за період з 28.02.2019 року, що на день звернення до суду складає 113 днів, в сумі 18517,31 грн. (всього на суму 32008,32 грн.), мотивуючи тим, що він працював на підприємстві відповідача з 01.06.2016 року по 28.02.2019 року та згідно з наказом № 7-К від 28.02.2019 року був звільнений за угодою сторін; в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку по заробітній платі в сумі 13491 грн.; на день подання позову до суду сума середнього заробітку, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в сумі 163,87 грн. та 113 днів затримки за період з 28.02.2019 року по день звернення до суду, складає 18517,31 грн., тому просить на підставі ст.ст.116, 117 КЗпП позов задоволити. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, заперечення проти заочного розгляду справи не висловив. Відповідач відзиву на позову заяву та витребуваних документів не подав, в судове засідання повторно не з`явився, хоча була належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи; про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не подавав. Відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] у період з 01.06.2016 року по 28.02.2019 року перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Білогір`я молокопродукт», 28.02.2019 року звільнений за угодою сторін на підставі наказу № 7-К від 28.02.2019 року, що стверджується копією наказу. Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак, відповідач при звільненні працівника з позивачем не розрахувався, і, як вбачається із копій розрахункових листків за січень та лютий 2019 року, заборгованість підприємства перед працівником по зарплаті на момент його звільнення 28.02.2019 року склала 13491 грн. Доказів протилежного відповідачем суду не подано. Відтак, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 13491 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розмір середньоденної заробітної плати позивача, обчисленого виходячи із виплат за останні два повних календарних місяці роботи, що передували звільненню (3359,26+3359,26)/41 становить 163,87 грн. Відтак, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 18517,31 грн., обрахованому за 113 днів, підлягають задоволенню у повному обсязі заявленої суми, оскільки позивач своїми правами, передбаченими ст.49 ЦПК України, не скористався, письмової заяви про збільшення розміру позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку до початку першого судового засідання не подав, а відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд не вправі виходити за межі позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову про стягнення заборгованості по заробітній платі. Тому

Outcome: approved