Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

15.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Автомобліьна компанія «Укртранс» про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачко зазначено, що 03.05.2017 року вона звільнилася з роботи за згодою сторін, на підставі ст. 36 КЗпП України. На час звільнення відповідач ПрАТ «Автомобліьна компанія «Укртранс» мав перед нею заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 5 067,98 грн., з цього приводу звернулася до начальника головного управління Держпраці у Київській області зі скаргою отримала відповідь з рекомендацією звернутися до суду. З підстав наявності заборгованості по виплаті заробітної плати та порушення строків проведення розрахунку при звільнені звернулася до суду для захисту своїх трудових прав та просила стягнути нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період січень-травень 2017 року в сумі 5 067,98 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 122 434,15 грн. Провадження у справі відкрито 15.06.2018 року. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач будучи належним чином повідомлений про місце, дату та час проведення судового засідання, не забезпечив явку свого представника в судове засіданя не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, із будь-якими заявами чи клопотаннями не звертався, відзив на позов не подав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Вислухавши позивачку, дслідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задовленню задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що наказом ПрАТ«Автомобліьна компанія «Укртранс» № 62/3-к від 03.05.2017 року позивачку було звільнено з роботи за згодою сторін (а.с.5). При звільненні з позивачкою не був проведений повний розрахунок по заробітній платі та належні їй кошти не були виплачені. Відповідно до правил ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Правилами ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, будь-яких доказів на спростування доводів позивачки суду не надав. Судом встановлено, що відповідно до особового рахунку працівника [PERSON] борг по заробітній платі підтверджується за період з 01.2017 року по 31.05.2017 року включно в сумі 5 067,98 грн. (а.с.6). Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Для визначення належного позивачці середнього заробітку за час непроведення розрахунку при звільненні судом зроблено розрахунок за даними особового рахунку позивачки, про нараховану заробітну плату в розмірі 8 328.74 грн. у березні 2017 року та 10406, 23 грн. у квітні 2017 року (а.с. 6). Так, за зробленим судом розрахунком позивачка має право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 193 594 , 30 грн. (для визначення належної позивачці компенсації судом було визначено середній заробіток ( 8 328, 74 + 10 406, 23 грн = 18 734,97 : 2 = 9 367, 48) розмір якого складає 9 367, 48, а також середньоденний для визначення якого середньомісячний заробіток 9 367, 48 : ( кількість робочих днів у березні 22 + 20 кількість робочих днів у квітні = 42 : 2 =21) 21 робочий день = 446,07 грн. що становить середньоденний заробіток позивачки. Визначений судом середньоденний заробіток позивачки 446,07 * (на кількість робочих днів у періоді з 03 травня 2017 року по 16 січня 2019 року, а саме по день ухвалення судом рішення, що становить 434 дні) 434 = 193 594, 30 грн.). Таким чином, загальна сума яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 198 662, 28 грн., яка складається з заборгованості по заробітній платі в розмірі 5 067, 98 грн. та компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 193 594.30 грн. З огляду на висновки суду про задоволення заявлених позивачкою позовних вимог, судовий збір за розгляд справи судом від якого [PERSON] була звільнена при зверненні до суду з позовом, за правилами ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь держави з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved