Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

16.01.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 23.12.2013 року, між сторонами укладено договір №331314-IS, про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановлення кредитного ліміту. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому п. 2.4 Договору. За умовами Договору банк відкрив [PERSON], картковий рахунок № [NUMBER] у національній валюті України - гривні, емітував і видав банківську платіжну картку для проведення розрахунків. Також, відповідно до п. 2.3 Договору, банк відкрив відповідачу позичковий рахунок № [NUMBER] і надав кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 2907,00 грн., строком до 22 грудня 2015 року. Відповідач користувалась банківською платіжною карткою Visa Gold в період з 16.01.2014 року по 19.03.2014 року, про що свідчить виписка по рахунку, де зазначено проведені ним операції на загальну суму 9593, 68 грн. Відповідно до п.п. 2.4.1 Договору, клієнт не пізніше ніж через 15 календарних днів кожного календарного місяця протягом строку дії кредитного ліміту зобов'язаний повернути 5% від заборгованості за основним договором та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами. Відповідач не виконувала належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 25.12.2014 року становить 6282,52 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 2906,07 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 706,45 грн., штраф - 2670,00 грн. Тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача Іжаковська Л.П. в судове засідання не з'явилась, але подала до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час, день та місце судового розгляду повідомлялася належним чином та завчасно, через офіційне друковане видання - «Урядовий Кур'єр» на 13 березня 2015 року та на 01.04.2015 року, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 23.12.2013 року, між сторонами укладено договір №331314-IS, про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки та встановлення кредитного ліміту. Згідно із п.2.3 Договору, банк відкрив відповідачу позичковий рахунок [NUMBER] і надав кредит шляхом відкриття відновлювальною кредитної лінії у розмірі 2907,00 грн. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановленому п. 2.4 Договору. Відповідач користувалась банківською платіжною карткою Visa Gold в період з 16.01.2014 року по 19.03.2014 року, про що свідчить виписка по рахунку, де зазначено проведені ним операції на загальну суму 9593, 68 грн. Відповідно до п.п. 2.4.1 Договору, клієнт не пізніше ніж через 15 календарних днів кожного календарного місяця протягом строку дії кредитного ліміту зобов'язаний повернути 5% від заборгованості за основним договором та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 4.1 Договору, у випадку недотримання клієнтом строків виконання зобов'язання за цим Договором, а саме прострочення оплати обов'язкового платежу, клієнт зобов'язаний сплатити комісію РКО за переказ коштів на рахунки простроченої заборгованості (при несплаті обов'язкового платежу більш ніж 7 днів) в розмірі 30 грн., без ПДВ. У випадку недотримання клієнтом строків виконання зобов'язань за Договором, а саме прострочення оплати обов'язкового платежу, клієнт зобов'язаний сплатити комісію РКО за переказ коштів на рахунки простроченої заборгованості при несплаті обов'язкового платежу більш ніж 30 календарних днів у розмірі 300 грн. без ПДВ.. Взятих за договором обов'язків відповідач належним чином не виконала, що призвело до утворення у неї перед позивачем заборгованості. Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, якою визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1054 ЦК України, яка вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач отримав на підставі укладеного договору кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування, але взяті на себе зобов'язання не виконав, чим істотно порушив умови укладеного договору. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про стягнення з відповідача боргу за договором кредиту на загальну суму 6282,52 грн., в тому числі тіло кредиту в сумі 2906,07 грн., проценти за користування кредитом в сумі 706 грн., та штраф у розмірі 2670 грн. (а.с. 4-6). При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved