Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

16 червня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись заявники Ракаєви зі спільною заявою окремого провадження про розірвання шлюбу, яка ухвалою судді того ж суду від 18 червня 2021 року була залишена без руху, а заявникам надано строк для усунення недоліків їх заяви. 30 червня 2021 року заявниками на виконання вищевказаної ухвали судді від 18 червня 2021 року подано уточнену спільну заяву про розірвання шлюбу, в якій заявники просили розірвати укладений між ними 23 серпня 2011 року шлюб. В обґрунтування своєї заяви Ракаєви послались на те, що від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя заявників не склалось, з 2020 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, окрім спільної дитини їх нічого не пов`язує, а спроби відносити сім`ю та шлюбні відносини виявились безрезультатними. Переконавшись, що мають різні характери, протилежні погляди на життя, ставлення до сім`ї та сімейних обов`язків, заявники втратили взаєморозуміння та почуття любові один до одного. За таких обставин, вказуючи, що вони досягли згоди з питань участі у вихованні та утриманні спільної дитини, уклавши про це відповідний нотаріально посвідчений договір, зазначаючи про відсутність майнового спору між подружжям, заявники звернулись до суду із даною спільною заявою про розірвання шлюбу, яку просили суд задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2021 року спільну заяву окремого провадження заявників про розірвання шлюбу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду по суті в судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Натомість, заявники надали до суду письмові заяви, в яких просили здійснити розгляд справи за їх відсутності, підтримали вимоги своєї заяви в повному обсязі. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 294 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи та здійснити розгляд справи по суті без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріли цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 23 серпня 2011 року між заявниками у справі було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за актовим записом №11, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. [INFO] у заявників від шлюбу народилась спільна дитина - дочка [PERSON] , про що 24 січня 2012 року складено відповідний актовий запис за №108, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Як встановлено судом в ході розгляду справи у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, не спростовується матеріалами справи, шлюбні відносини між заявниками остаточно припинені ще з початку 2020 року, з того ж часу заявники мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують тісних стосунків, притаманних подружжю та сім`ї. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляді на життя та побут подружжя, втрата почуття любові, що негативно впливало на шлюбні відносини і виховання дитини, зробивши шлюб в кінцевому рахунку неможливим. 11 червня 2021 року заявники уклали між собою нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні дитини та визначення місця її проживання. Предметом цього договору є відносини щодо встановлення місця проживання спільної дитини заявників, виховання її батьками, забезпечення умов життя та утримання дитини батьками та випадок розлучення та/або окремого проживання. Відтак, вказаний договір відповідає умовам, визначеним ст.109 СК України. Правовідносини, які виникли між заявниками, врегульовані нормами Конституції України, СК України, ЦПК України. Так, відповідно до ст.ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Нормами ст.ст.24, 56 СК України, ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. Положеннями ст.105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.109 СК України. В свою чергу ст.109 СК України визначено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Нормою ст.293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ст.ст.114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення. Правова позиція суду та прийняте на її підставі рішення ґрунтуються на наступному. Так, відповідно до норм сімейного законодавства добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу - це його довічна риса, саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між заявниками фактично вже припинені тривалий час та більше не відновлювались, заявники не проживають разом, наполягають на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажають, що вказує на те, що спільна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, а з огляду на з`ясовані судом в ході розгляду справи фактичні обставини правовідносин сторін, зокрема укладення ними нотаріально посвідченого договору про участь у вихованні, утриманні та визначенні місця проживання спільної дитини, немає підстав вважати, що розірвання шлюбу заявників порушуватиме їх особисті та майнові права та/або права їх спільної дитини. Тому суд приходить до висновку, що шлюб заявників по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а отже підлягає розірванню, а спільна заява - задоволенню. Крім того, приймаючи до уваги, що заявником [PERSON] в тексті її заяви про розірвання шлюбу та заяви про розгляд справи за її відсутності та підтримання вимог заяви висловлено намір не змінювати своє теперішнє прізвище на дошлюбне, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.10, 294 ЦПК України прізвище цього заявника, змінене нею при реєстрації шлюбу з заявником [PERSON] , після розірвання шлюбу залишити незмінним - « [PERSON] ». З огляду на положення ст.294 ЦПК України судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають та мають бути віднесені на рахунок заявників. На підставі викладеного,

Outcome: approved