Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

15 серпня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом знесення самочинно збудованої нежитлової будівлі. Пізніше 18.06.2014 року позивач [PERSON] змінила свої позовні вимоги, предявила до відповідачів [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, знесення самочинно збудованої нежитлової будівлі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що їй належить на праві приватної власності житловий будинок та дві земельні ділянка площею 0,10 га та 0,0446 га по вул.Куйбишева, № 12 в м. Новому Бузі Миколаївської області. У квітні 2014 року через своїх представників позивач дізналась, що її земельна ділянка самовільно занята відповідачем [PERSON], на якій він звів нежитлову будівлю. Відповідач [PERSON] володіє земельною ділянкою по вул..Куйбишева, 16/5 в м.Новий Буг Миколаївської області. Дана земельна ділянка була отримана у власність відповідачкою [PERSON] на підставі рішення 7 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 08 квітня 2011 року за № 110 та рішення 14 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 22 листопада 2011 року за № 238. В подальшому, а саме 23 березня 2012 року [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Куйбишева, 16/5 в м. Новому Бузі Миколаївської області, а остання в свою чергу 12 липня 2012 року уклала договір купівлі-продажу даної земельної ділянки із відповідачем [PERSON] Однак, як позивачу стало відомо із кадастрової карти України, її земельні ділянки та земельна ділянка, якою наразі володіє відповідач [PERSON] по вул..Куйбишева в м. Новому Бузі є фактично однією і тією ж ділянкою. А тому з метою захисту свого права власності на земельну ділянку, позивачка [PERSON] і звернулась до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 27.08.2015 року провадження по вказаній цивільній справі було зупинено до набрання законної сили судового рішення у адміністративній справі № 481/1231/14-а (провадж. № 2-а/481/1/2016) за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради Миколаївської області,\~[PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішень [PERSON] міської ради Миколаївської області,\~визнання незаконним державного акту про право власності на земельну ділянку Ухвалою суду від 06.04.2016 року по адміністративній справі № 481/1231/14-а (провадж. № 2-а/481/1/2016) за позовом [PERSON] до [PERSON] міської ради Миколаївської області,\~[PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішень [PERSON] міської ради Миколаївської області,\~визнання незаконним державного акту про право власності на земельну ділянку, провадження у справі закрито оскільки справа не підлягала розгляду за нормами адміністративного судочинства. Тому 25.10.2016 року позивач [PERSON] в черговий раз збільшила свої позовні вимоги, предявила позов до [PERSON] міської ради Миколаївської області та просила суд визнати протиправними та скасувати рішення 7 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 08 квітня 2011 року за № 10 та рішення 14 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 22 листопада 2011 року за № 238; визнати незаконним державний акт на право власності на землю серії ЯК № 835321, виданий 17.02.2012 року на імя [PERSON] Позивач вважає рішення 7 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 08 квітня 2011 року за № 110 та рішення 14 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 22 листопада 2011 року за № 238 противоправними з наступних підстав : Відповідно до ч. 1 ст. 35 Земельного кодексу України громадяни із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або активного садівництва. Згідно із ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Оскільки земельна ділянка площею 0, 10 га. у м. Новий Буг, Миколаївської області, по вул.. Куйбишева, 12 та земельна ділянка площею 0, 0446 га. у м. Новий Буг, Миколаївської області, по вул.. Куйбишева, 12 які отримали кадастровий номер 4224510100:03:057:0011 належать позивачу на праві власності то [PERSON] не могла отримати дані земельні ділянки. Про те що земельні ділянки [PERSON] і земельна ділянка кадастровий номер 4824510100:03:057:0102 за адресою м. Новий Буг, Миколаївської області, по вул.. Куйбишева, 16/5 є однією і той самою стало відомо тільки і у квітні 2014 року після того , як [PERSON] надав у суді витяг з кадастрової карти України. Позивач вважає договори купівлі продажу земельної ділянки з кадастровим номером 4824510100:03:057:0102 у м. Новий Буг, Миколаївської області, по вул.. Куйбишева, 16/5 від 23 березня 2012 року , реєстровий номер 404, та від 12 липня 2012 року , реєстровий номер 849 недійсними з підстав того, що предметом вказаних договорів купівлі-продажу земельних ділянок була належна позивачу земельна ділянка яка була відчужена. Крім того декларацією про готовність обєкта до експлуатації зареєстровану 20.03.2013 році за № МК 142130790086 затверджено реконструкція торгівельного комплексу під магазин склад , літ. А , II черга за адресою Миколаївська область, м. Новий Буг, Миколаївської області, по вул. Куйбишева, 6 , площею 583,6 м.кв. позивач вважає незаконною з тих підстав що будівництво проведено на її земельній ділянці та ділянці у Миколаївській області, м. Новий Буг , по вул. Куйбишева, 16/5 , таким чином відповідач [PERSON] надав недостовірні відомості до декларації, а тому позивач також просила суд визнати таку декларацію незаконною, а збудоване нерухоме майно знести. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили відмовити у їх задоволені через безпідставність. Представник відповідача [PERSON] міської ради Миколаївської області [PERSON] також не визнала позовних вимог [PERSON] просила відмовити у їх задоволенні, оскільки жодних порушень чинного законодавства при винесені оскаржуваних рішень не встановлено. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судові засідання не зявлялись, про час та місце розгляду справи щоразу повідомлялись шляхом направлення їм повістки рекомендованим листом з повідомленням, частина з яких вручалась адресатам, а частина поверталась із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Так, згідно ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст.14 Конституції України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Разом з цим, згідно ч.ч.1,2,3\~ст.78 ЗК України\~право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до п. «а» ч.1\~ст.80 ЗК України\~суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Згідно\~ст.91 ЗК України\~власники земельних ділянок зобов'язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки власників земельних ділянок. Відповідно до\~ст.152 ЗК України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків;д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч.1 та ч.2\~ст.158 ЗК України\~земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Разом з цим, відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також, відповідно і до ч.1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.15 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1\~ст.58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно\~ст.59 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу…\~Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Як встановлено у судовому засіданні\~позивачці [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 01.07.2002 року, серія Р4 № 107243, належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1000 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розташована на території Миколаївської області, м. Нового Бугу, вул. Куйбишева, 12 ( а.с.12). Крім того позивачці [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 01.07.2002 року, серія Р4 № 107244, належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0446 га. розташована на території Миколаївської області, м. Нового Бугу, вул. Куйбишева, 12 та призначена для ведення особистого селянського господарства ( а.с.13). Дані державні акти були видані на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів Миколаївської області від 25.06.2002 року № 299 та договорів купівлі продажу від 04.06.2002 року АЕР № 946074, та від 04.06.2002 року АЕР № 946075. Крім того відповідачу [PERSON] на підставі рішення 7 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 08 квітня 2011 року № 110 та рішення 14 сесії 6 скликання [PERSON] міської ради від 22 листопада 2011 року № 238 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0634 га розташовану у Миколаївській області, [PERSON] районі, вул. Куйбишева, буд. № 16/5. Дане право підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 835321 виданим 17.02.2012 року ( а.с.23) . Як зазначено на самому Державному акті серії ЗК № 835321 виданим 17.02.2012 року на імя [PERSON] право на вказану земельну ділянку перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2012 року № 404, а в послідуючому до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2012 року № 849. Також встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.02.201 року № 221, належить земельна ділянка площею 0,0795 га розташована у Миколаївській області, [PERSON] районі, вул. Куйбишева, буд. № 6. Дане право підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 635878 виданим 08.07.2011 року ( а.с.65) . Декларацією про готовність обєкта до експлуатації від 20.03.2013 року № МК 142130790086 було засвідчено закінчення будівництва та визнано обєкт готовим до експлуатації, а саме торгівельний комплекс під «магазин-склад: II черга», за адресою: вул. Куйбишева, 6 в м. Новий Буг, Миколаївської області ( а.с.68-72). Так, допустимим доказом накладення земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами може бути виключно висновок судової земельно-технічної експертизи, з приводу встановлення такого факту. Але такий висновок у даній справі відсутній, при тому, що судом вживалися всі передбачені законом заходи щодо призначення та проведення такої експертизи. Однак така так і не була проведена експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз , у зв'язку з тим, що позивач [PERSON] не надала експертам збірний кадастровий план земельних ділянок (за результатами виконання топографо-геодезичних робіт, в тому числі із зазначенням каталогів координат) в маштабі /1:200/ . В подальшому за ухвалою суду витребовувались додаткові документи в порядку забезпечення доказів, однак як видно із відповіді ТОВ «Український експертний центр по вимірюванню та оцінці» надати обмінний файл кадастрової інформації в форматі ХМL та топографічну зйомку неможливо, оскільки на момент виконання землевпорядних робіт такі документи не були передбачені земельним законодавством. Частиною першою\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Суд спряв сторонам у зібрані необхідних доказів, однак все це призводить лише до затягування розгляду справи, що призводить до порушення розумних строків її розгляду, чим також порушуються й права інших осіб, які беруть участь у справі і залишаються тривалий час у невизначеності. Отже, ані позивач, ані його представники, протягом досить тривалого часу, не надали суду жодних допустимих та належних доказів того, що дійсно відбулося накладення земельних ділянок які перебувають у власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON]; доказів того, що, оскаржуване рішення [PERSON] міської ради Миколаївської області було прийнято з порушенням чинного законодавства і як наслідок є підстави для скасування як самого рішення, так і державного акту на право приватної власності на землю та договорів за якими земельна ділянка переходила від одного власника до іншого. Також не надано суду достовірних доказів на підтвердження незаконності декларації про готовність обєкта до експлуатації та як наслідок знесення самочинного будівництва. Тому, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивач та його представники не довели суду ті обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що у позові [PERSON] слід відмовити. В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у звязку з розглядом справи, слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed