Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

17.08.2016року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позивачка вказує, що 25 травня 2013 року у відділі ЗАГС адміністрації м. Хабаровська, Російська федерація вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Сторони не проживають разом з березня 2015року та не підтримують сімейних звязків. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та утримується лише за її рахунок. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Посилаючись на викладене позивач просила розірвати її шлюб відповідачем та стягнути з останнього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу відповідача. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву в якій просила справу розглядати в її відсутність та вказала, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступне. 25 травня 2013 року у відділі ЗАГС адміністрації м. Хабаровська, РФ, за актовим записом №660 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане відділом ЗАГС адміністрації м. Хабаровська). Шлюбні стосунки між подружжям не склалися, сторони не проживають одною сімєю з березня 2015року, позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб, зареєстрований 25.05.2013року між сторонами - розірванню. Оскільки підчас укладання шлюбу позивач залишила собі дошлюбне прізвище то після розірвання шлюбу воно зміні не підлягає. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане міським відділом ДРАЦС РС Миколаївського МУЮ 17.09.2015року). Малолітня [PERSON] проживає разом з позивачем та утримується лише за її рахунок, що підтверджується довідкою Гурївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області №934 від 16.08.2016року. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якої-небудь взаємної угоди про оплату між позивачем та відповідачем аліментів в добровільному порядку досягнуто не було. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України, суд приходить до висновку, що батьки зобов'язані утримувати \~своїх неповнолітніх дітей, а отже \~при вищезгаданих обставинах можуть бути стягнуті аліменти з відповідача на утримання дитини на користь позивача. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача і стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, починаючи з часу пред'явлення вимог і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно зі ст. 88 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, а також судові витрати на користь позивача. Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, на підставі статті 367 ЦПК України, підлягає обовязковому негайному виконанню. \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial