Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

15.11.2016 року [PERSON] , який представляє інтереси [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) вимогами якого є розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Ухвалою вище зазначеного суду від 02.12.2016 року по цій справі було відкрито провадження (а.с.25-26). Ухвалою вище зазначеного суду від 29.11.2017 року справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва, відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року з підстав виключної підсудності. Згідно автоматизованої системи документообігу вказану справу передано в провадження судді Миколаєць І.Ю. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2018 р. справу прийнято в провадження. 05.07.2018 р. представником позивача [PERSON] на виконання вимог вищезазначеної ухвали, надано суду уточнену позовну заяву про поділ майна подружжя вимогами якої є визначення часток квартири [ADDRESS] та визначена ціна позову в розмірі 795077,00 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що 1 липня 2015 року він заключив інвестиційний договір №7254\\ 037-2-В3 з ТОВ «Компанія управління активами «ІФК» на будівництво житлової квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки №841\\0610-15с від 06 жовтня 2015 року позивач сплатив кошти у сумі 1567 235 грн. 54 коп. із забовязання за вищевказаним договором. 20 травня 2016 року відповідно до Договору відступлення права вимоги №7254\\ 037-2-В3 від 01 липня 2015 року позивач вийшов з вищевказаного договору, а відповідачка вступила в даний договір як інвестор. Оскільки відповідачка отримала вказане майно за час шлюбу, то посилаючись на норми ст. 60, 61 СК України позивач просить поділити вищевказану квартиру, визначивши розмір його частки у вказаній квартирі як Ѕ від квартири в цілому. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31.08.2018 р. визначено подальший розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 09.10.2020 року надійшов відзив, в якому відповідачка зазначає, що шлюбні стосунки з позивачем були припинені до укладання договору відступлення. Також зазначається, що відповідачка передала позивачеві 30 000 дол. США з власних коштів для того, що позивач передав право вимоги за інвестиційним договором №7254\\ 037-2-В3 відповідачці. Ухвалою суду від 02.04.2019 року закрито підгтовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання 10.08.2020 року сторони не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Суд, встановивши обставини та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 21 січня 2014 року уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис з №50 (а.с. 10). 01 липня 2015 року між [PERSON] та пайовим закритим недиверсифікованим інвестиційним фондом «Агрос» було укладено інвестиційний договір №7254\\ 037-2-В3 (а.с.11). Відповідно до довідки №841/0610-15с від 06 жовтня 2015 року [PERSON] за даним договором сплатив 1 567 235,54 грн (а.с. 19). Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого відступлено права та обов`язки [PERSON] як інвестора за інвестиційним договором №7254\\ 037-2-В3 передалося [PERSON] (а.с. 20) За загальним правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Відповідач стверджує, що він здійснив оплату з власних коштів позивачеві за те, що такий договір був укладений, та на підтвердження своїх слів надає розписку, відповідно до якої вона ці кошти позичила. Позивачем не надано спростування того, що кошти, які були передані відповідно до розписки були залучені для інших цілей. Таким чином, відповідно до критеріїв, які дозволяють надати майну статус сумісної власності, які у своїй практиці застосував Верховний Суд, дане майно не є спільною сумісною власністю. Відповідно ст. 64 СК України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки. Виходячи із вищезазначеної норми суд дійшов висновку про те, що за вказаним договором права вимоги до Інвестиційного договору №7254\\ 037-2-В3 квартира [ADDRESS] належить одноосібно відповідачці. Ця квартира не є спільною сумісною власністю, оскільки закон передбачає здійснення правочинів між подружжям навіть із їх спільною сумісною власністю, після яких майно набувається одним із подружжя. Укладення договору про передачу майнових вимог між подружжям під час шлюбу явно вказує на те, що чоловік та дружина усвідомлювали це майно, як так що не належить їм на праві спільної сумісної власності та перехід права власності до одного із подружжя за укладеним договором. Куруючись 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 272,273, 354 ЦПК України,

Outcome: dismissed