Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

15 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про повернення безпідставно отриманого майна. 06 лютого 2014 року надав заяву про зміну підстав позову, просив стягнути грошову суму за договором позики. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 13 березня 2008 року за проханням [PERSON] по кредитній картці за кредитним договором отримав кредит в ПАО КБ «Приватбанк» у розмірі 7 000 гривень, з базовою процентною ставкою 3% в місяць з розрахунку 360 днів в рік. Отримані за кредитним договором гроші 18 березня 2008 року передав відповідачу, який зобов'язався сплатити банку отримані від нього гроші та виконувати всі умови кредитного договору по сплаті процентів. В травні 2012 року йому стало відомо, що умови кредитного договору не виконуються, в зв'язку з чим у позивача перед банком виникла заборгованість. Після звернення до відповідача, останній пояснив що в нього виникли труднощі, але від боргу він не відмовляється і зобов'язується сплачувати борг, який виник за кредитним договором. На підтвердження отримання грошової суми від позивача, [PERSON] була складена власноруч написана розписка, в якій відповідач підтвердив що 18 березня 2008 року отримав від позивача гроші в розмірі 7000 гривень, які були зняті з кредитної картки та зобов'язався повернути ПАО КБ «Приватбанк» утворену за кредитним договором заборгованість у встановлений банком термін. Однак на цей час відповідачем умови договору не виконані, грошова сума ПАО КБ «Приватбанк» не повернута, борг не сплачено, в зв'язку з чим з позивача за рішенням Орджонікідзевського районного суду від 05 серпня 20013 року за кредитним договором від 13 березня 2008 року стягнуто на користь ПАО КБ «Приватбанк» сума в розмірі 25 051,03 гривні, яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 6 795,98 гривень, заборгованості по процентам в розмірі 16 826,09 гривень та штрафу у розмірі 1181,10 гривень, судового збору в розмірі 248,93 гривні. Вважає що відповідач отримав у нього кошти на підставі договору позики, зобов'язався сплатити утворений борг але умови договору не виконав, просить стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 25 051,03 гривень. У судове засідання позивач та представник позивача [PERSON], діючий на підставі угоди про надання правової допомоги, не з'явилися, надали заяву з проханням розглядати справу в їх відсутності, просили позов задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тобто, як вбачається зі змісту ст. 1046 ЦК України предметом договору позики є передача позикодавцем позичальнику у власність грошових коштів або інших речей, а обов'язком позичальника - повернення позикодавцеві отриманого за таким договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Із матеріалів справи вбачається, що 18 березня 2008 року між сторонами було укладено договір про надання позики, згідно з яким позивач передав відповідачу у власність кошти в сумі 7000 гривень, які були зняті з кредитної картки КБ «Приватбанк» за [NUMBER]. Відповідач власноручно написав про це розписку в якій зазначив, що зобов'язується повернути отримані від позивача гроші в термін визначений кредитним договором по вказаній кредитній картці і що ознайомлений з умовами цього договору. Крім того, в розписці також зазначено, що відповідачу на час складання розписки, а саме 20 травня 2012 року відомо про борг який виник у позивача перед ПАО КБ «Приватбанком» за вказаним кредитним договором і який він зобов'язується погасити в термін встановлений банком (а.с.16). Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст.. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, у контексті яких відповідач добровільно взяв на себе зобов'язання за договором позики та зобов'язався не тільки повернути отримані за договором позики гроші в розмірі 7000 гривень. а і сплатити борг який виник у позивача перед установою банку за кредитним договором від 13 березня 2008 року з нарахованими процентами та санкціями. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання) Згідно з ст. ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, згідно ч.2 цієї статті, боржник який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1,2 ст.614 ЦК України, особа яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.623 ЦК України, боржник який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 05 серпня 2008 року, яке набрало чинності, встановлено, що за заявою [PERSON] 13 березня 2008 року в ЗАТ КБ «Приватбанк», було відкрито картковий рахунок та надано кредит в розмірі 7 000 гривень, з базовою процентною ставкою 3% в місяць з розрахунку 360 днів в рік, за даним кредитним договором у [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» виникла заборгованість в розмірі 24 803, 17 гривен, яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 6 795,98 гривен, заборгованості по процентам в розмірі 16 826,09 гривень, та штрафу у розмірі 1181,10 гривень, вказана сума стягнута з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Прибатбанк», також стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі 248 гривень 03 копійки. У судовому засіданні при розгляді справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], останній пояснював, що кредит брав не для себе, а для свого друга, але останній кредит не сплачував. Судом встановлено, що до теперішнього часу відповідач отримані від позивача грошові кошти, отримані позивачем за кредитним договором від 13 березня 2008 року позивачу не повернув, а також не виконав зобов'язання по сплаті боргу утвореного за кредитним договором перед ПА КБ «Приватбанк». Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено, що розмір збитків завданих йому в зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики складає разом 24803,17 гривень, вказана сума складається з заборгованості по кредиту в розмірі 6795,98 гривень, заборгованості по процентам в розмірі 16 826,09 гривень та штрафу у розмірі 1181,10 гривень, що підтверджується рішенням суду яке набрало чинності. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачами та відповідачем договору позики із дотримання вимог діючого законодавства, а також встановлено факт невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов'язань за даним договором, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу та завданих порушенням зобов'язання збитків за договором позики у сумі 24803,17 гривень, що складається з заборгованості по кредиту в розмірі 6 795,98 гривень, заборгованості по процентам в розмірі 16 826,09 гривень та штрафу у розмірі 1181,10 гривень. На підставі викладеного, суд приходе до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача суму боргу за договором позики у розмірі 24803 гривень 17 копійок, яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 6795,98 гривень, заборгованості по процентам в розмірі 16 826,09 гривень та штрафу у розмірі 1181,10 гривень. Разом з цим суд не знаходить правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму стягнутого з останнього на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 05 серпня 2013 року, судового збору у розмірі 248,03 гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду по сплаті судового збору, пропропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 248 гривень 03 копійки.

Outcome: partial