Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

16 грудня 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ., зняти з реєстраційного обліку місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Стверджує, що разом з нею на спірній квартирі зареєстровані син [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] , який в квартирі не проживає. Позивач вказує на те, що між нею та відповідачем немає ніяких стосунків, відповідач не є власником спірної квартири, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, у зв`язку з чим, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 22.12.2020 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивачі [PERSON] та\~ [PERSON] у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перш за все, слід зауважити, що позивачі до суду не з`явились, своїм правом взяти участь у судовому засіданні не скористались, з будь-якими клопотаннями щодо витребування доказів не звертались, у зв`язку з чим справа розглядається за наявними у ній документами. Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.12.2018 року, позивачам на праві спільної часткової власності у розмірі по Ѕ частки належить квартира в [ADDRESS] , на підставі договору про поділ квартири № 3333, посвідченого 27.12.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіной В.І. 24.06.2000 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] » що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . 28.11.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . 18.12.2007 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] » що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до копії довідки № Р4-135126-ф/л від 27.08.2019 року в спірній квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно до\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону - ст. 319\~ЦК України. Предметом позову є визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав, передбачених\~ст. 405 ЦК України. Право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом також закріплене у\~ст. 405 ЦК України, відповідно до частини першої якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою\~статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, при застосуванні частини другої\~статті 405 ЦК України\~вирішальне значення має відсутність особи за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин на це. Згідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, надано роз`яснення щодо підстав визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Тобто в кожному випадку суд має з`ясувати поважність відсутності особи понад передбачені строки. Конкретний перелік поважних причин не встановлений, і у кожному випадку суд вирішує це питання окремо з урахуванням обставин справи. Згідно узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та його виселення, роз`яснено, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Частинами 2, 3\~статті 12 ЦПК\~визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин 1, 3\~статті 13 ЦПК\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до\~статті 76 ЦПК\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частинами 1, 5\~статті 81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. \~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Так, на підтвердження доводів позову позивачами було надано лише копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копію довідки про реєстрацію місця проживання та копію технічного паспорту на спірну квартиру. Однак, жодного доказу про непроживання відповідача в спірній квартирі, актів, довідок тощо, позивачами надано не було. Своїм правом на доведення своїх позовних вимог вони не скористались. Надана позивачами копія свідоцтва про розлучення також не підтверджуює факти непроживання відповідача у квартирі, а свідчать лише про припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. Будь-яких доказів стосовно не проживання відповідача у спірній квартирі понад один рік позивачами суду не надано. Крім того, жодних доказів існування перешкод з боку відповідача у здійсненні позивачами права користування та розпорядження спірним житловим приміщенням суду також надано не було. З огляду на викладене, суд не знаходить достатніх підстав для задоволення заявленого позову.

Outcome: dismissed