Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

16 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Глибоківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування вимог зазначив, що [INFO] помер його батько, [PERSON], який за життя заповів позивачу земельну ділянку площею 3,94га, що розташована на території Глибоківської сільської ради. У передбачений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, при цьому інші спадкоємці - дружина та донька померлого - від спадщини відмовились. Зазначив також, що Саратською районною державною конторою повідомлено про неможливість оформлення свідоцтва про право на спадщину на землю з огляду на наявність у тексті заповіту помилок. Посилаючись на неможливість оформити спадкові права у позасудовому порядку, [PERSON] вважає, що є підстави для визнання за ним права власності на земельну ділянку. Позивач та представник позивача, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явився. Надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що проти визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку не заперечує, просить розглядати справу без участі представника сільської ради. Перевіривши матеріали справи, допитавши свідків та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON], який є рідним батьком позивача (а.с.а.с.11, 47). Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповів земельну ділянку, площею 3,94га, що розташована на території Глибоківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, що підтверджується заповітом та витягом зі Спадкового реєстру (а.с.а.с.12, 50). Вказана земельна ділянка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлому згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 13.04.2004року (а.с.7). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи слідує, що 01.12.2009року Татарбунарською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу до майна померлого [PERSON] на підставі заяви позивача про прийняття спадщини (а.с.а.с.,38,51,52). Іншими спадкоємцями - дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] - 03.12.2009року подані заяви про безумовну відмову від одержання часток у спадщині (а.с.а.с.53,56,59,61). Судом також встановлено, що у посвідченому заповіті в посвідчувальному написі та у тексті заповіту спадкодавцем зазначено [PERSON] (а.с.12). В судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що на початку 2007 року в державній нотаріальній конторі в м.Татарбунари по вул. Горького, 2 у її присутності було посвідчено два заповіти - [PERSON] та його дружини [PERSON] У зв'язку із їхньою неписьменністю заповіт підписувався не заповідачами, а двома особами, в тому числі і свідком [PERSON] Свідок також зазначила, що померлий заповів земельну ділянку синові [PERSON], а його дружина заповіла іншу земельну ділянку дочці [PERSON] Свідок [PERSON] дала аналогічні показання, зазначивши, що у батьків було дві земельні ділянки, одну з яких батько заповів позивачу, а іншу ділянку мати заповіла їй. Зазначила також, що заповіти посвідчувалися майже одночасно у присутності двох осіб, інші заповіти батьком не вчинялися. Вирішуючи спір, що виник зі спадкових правовідносин, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК). Спадкуванням, згідно зі ст.1216 Цивільного кодексу України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК). За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1 ст.1225 ЦК). Загальні вимоги до форми заповіту встановлені статтею 1247 ЦК України. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (абз.3 ч.2 ст.1248 ЦК). Відповідно до ч.3 ст.1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. У випадках, встановлених абз.3 ч.2 ст.1248 ЦК України, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. За статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Строки для прийняття спадщини та відмови від неї визначені у статті 1270 ЦК України. Так, для прийняття спадщини та відмови від її прийняття встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом зазначеного вище строку. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст.1273 ЦК). Згідно з ч.2 ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. З урахуванням того, що при посвідченні заповіту дотримано встановлені Цивільним кодексом вимоги до його форми - заповіт посвідчено нотаріусом у присутності заповідача, двох свідків, зареєстровано у Спадковому реєстрі, волевиявлення [PERSON], направлене на передачу після смерті права власності на земельну ділянку своїм дітям [PERSON] та [PERSON], було вільним та відповідало його внутрішній волі, суд вважає, що підстав для застосування наслідків нікчемності заповіту немає. На думку суду, заповіт відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 ЦК України, а помилка у тексті та посвідчувальному написі нотаріуса є технічною та такою, що не впливає на загальний зміст заповіту. Беручи до уваги зазначене, а також те, що інший спадкоємець за заповітом донька [PERSON] та спадкоємець, який мав право на обов'язкову частку у спадщині, дружина [PERSON] у встановлений законом строк відмовилися від прийняття спадщини, суд дійшов висновку про те, що до позивача у порядку спадкування за заповітом перейшло право власності на всю земельну ділянку. Відтак, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З огляду на викладене,

Outcome: approved