Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

16.04.2018 [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом та після часткової зміни предмету позову просила суд: - встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з січня 2007 року по 22 листопада 2012 року включно; - визнати незакінчений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку (кдастровий номер 3210500000:13-22:0038), що розташовані за адресою: [ADDRESS] - спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; - поділити незакінчений будівництвом житловий будинок за запропонованим варіантом №2 (стор.43-45, додаток №3 експертного висновку), де співвласник №1 - [PERSON] (42.31% від загальної площі будинку), співвласник №3- [PERSON] (57,69% від загальної площі будинку); - всі ремонтно-будівельні витрати, пов`язані з переплануванням приміщень для забезпечення ізольованого користування приміщеннями співвласниками покласти на сторони порівну; - поділити земельну ділянку, площею 0,0385га, що розташована за адресою: [ADDRESS] за запропонованим експертом варіантом по 50% від загальної площі земельної ділянки кожній із сторін (т.1 а.с.2-3, т.2 а.с.38-41). Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що проживала з відповідачем та вела спільне господарство з 2006 року, шлюб з яким було зареєстровано 23.12.2012. Та за час спільного проживання було збудовано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, що на праві власності зареєстрована за відповідачем під час шлюбу - 20.05.2016 року. При цьому також зазначає, що спірний будинок будувався на протязі 2007-2017 років за рахунок їх з чоловіком спільних поточних доходів , а також за рахунок її власних коштів з продажу рухомого та нерухомого майна, що належало їй на праві особистої приватної власності: купівлі-продажу земельної ділянки від 26.09.2007 на суму 121470 грн., купівлі-продажу квартири від 16.05.2013 на суму 200260, 00 грн., купівлі-продажу автомобіля від 18.04.2016 на суму 147850 грн. Ухвалю судді від 14.05.2018 було відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.15). 29.08.2021 відповідачем [PERSON] подано відзив, за змістом якого він позов не визнає в повному обсязі на тих підставах, що до офіційного укладення 23.11.2012 року шлюбу, спільного господарства вони з позивачкою не вели, вказана у позовній заяві земельна ділянка була придбана ним за особисті кошти задовго до укладення шлюбу, і житловий будинок також був побудований ним до укладення шлюбу (т.1 а.с.26). 03.10.2018 позивачем подано відповідь на відзив (т.1 а.с.90-95), а також заява про виклик свідків : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1 а.с.112-113). 08.11.2018 позивачем [PERSON] подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (т.1 а.с.140-142). 21.01.2019 відповідачем подано заяву про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 21.01.2019 у справі була призначена судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза що визначення варіантів поділу будинку та земельної ділянки (т.1 а.с.225-226, 227-231). В підготовчому засіданні 21.01.2019 суд повністю задовольнив заяву позивача про виклик свідків, та частково задовольнив заяву відповідача про виклик свідків, окрім свідка [PERSON] (т.1 а.с.225-226). Ухвалою від 09.09.2019 було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (т.2 а.с.43-44,47). 20.01.2020 позивачем подано заяву про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( т.2 а.с.89-91). Ухвалою від 24.01.2020, занесеною до протоколу судового засідання, суд частково задовольнив подану заяву, а саме: замість свідка [PERSON] допитати свідка [PERSON] (т.2 а.с.99-100). 20.01.2020 відповідачем подано заяву про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] замість раніше заявлених свідків [PERSON] та [PERSON] ( т.2 а.с.111-112), яку задоволено ухвалою від 12.03.2020, занесеною до протоколу судового засідання (т.2 а.с.114). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, посилаючись на те, що позивач та відповідач з січня 2007 року проживали однією сім`єю в квартирі позивача, власними силами, за допомогою залучених працівників, за спільні кошти, а також кошти, отримані позивачем від проваджу особистого майна (земельна ділянка, квартира, автомобіль), здійснювали будівництво будинку, в якому проживають з 2011 року по даний час. Звертають увагу, що згідно з висновком експерта розподіл будинку, про який просить позивач, технічно можливий, проте, лише варіант №2, запропонований експертом не передбачає облаштування додаткового прорізу у перекритті між першим та другим поверхом та використовує вже наявні сходи. Просять врахувати, що на даний час склався порядок користування будинком, відповідно до якого позивач з дочкою займають перший поверх, а відповідач з сином - другий, та що позивачем внесено кошти у визначеній експертом сумі компенсації у зв`язку з відступом від рівності часток. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову в судовому засіданні заперечували, посилаючись на те, що будинок був повністю побудований відповідачем власними силами та за власні кошти. Відповідач зазначає, що до реєстрації шлюбу з позивачем однією сім`єю не проживав, спільного господарства не вів, жив на квартирі у позивача. Зазначає, що кошти від продажу земельної ділянки позивач поклала на депозит в банк «Надра», за частину цих коштів була придбана земельна ділянка і с.Вороньків та пилосос система «Кірбі». Заперечуючи проти позову, зазначив, що у позивача також була земельна ділянка на [ADDRESS] , де вона могла будуватися, а не на земельній ділянці відповідача поруч із колишньою дружиною відповідача та щодо якої тривав судовий поділ. Відповідач вказує, що в період активного будівництва позивач не тільки не приймала в цьому участь, але й була постійно відсутня через поїздки на ретрит в Дениші, а пізніше на базу відпочинку [PERSON] на Азовському морі, а також, що залучені позивачем свідки давали суперечливі покази, які не можуть підтверджувати факт його проживання з позивачем однією сім`єю та її участь у будівництві будинку. Крім того, зазначив, що після розірвання шлюбу через спір, що ініціювала позивач, яка зайняла перший поверх будинку, де вони проживали, перебуваючи у шлюбі, він вимушено проживає на другому поверсі будинку, де не було закінчено будівельні роботи: відсутнє опорядження на стінах та підлозі. Такий розподіл не вважає справедливим, оскільки має хворі ноги, а умови проживання в недобудованих приміщеннях - незадовільні. Оскільки категорично не визнає позову, після звернення позивача до суду будівельні роботи він не проводив. Також заперечує щодо висновків експерта про можливість поділу будинку, оскільки експертом не враховано, що переобладнання житлових приміщень у нежитлові, зокрема, облаштування кухні, неможливе з дотрриманням будівельних норма та правил та правил пожежної безпеки. Не згоден щодо пропозиції позивача виділити йому частину будинку з відступом від рівності часток, оскільки на виплату компенсації не згоден. У зв`язку з цим ним також внесено кошти в зазначеній в експертизі сумі на депозитний рахунок суду. Представники третіх осіб в призначені судові засідання не з`явилися. Представником Бориспільської міської ради Київської області подано клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи та прийняття рішення за наявними матеріалами справи (т.2 а.с.3, 223). Від представника Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області надійшли письмові пояснення (т.2 а.с.28-30), за змістом яких, зокрема зазначено, що датою прийняття в експлуатації закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката, а також, що в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатації закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі , скасування та анулювання зазначених документів (реєстр), наявна інформація щодо реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт, а також декларації про готовність об`єкта до експлуатації - житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] . Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, заслухавши роз`яснення висновку судового експерта, дослідивши матеріали цивільної справи та надані документи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Абзацом першим частини другої статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У частинах першій та другій статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц). Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 641/4323/15-ц). Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільно нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц). Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15). Розгляд справи, в якій викладена самостійна позовна вимога про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, потребує надання сторонами належних та допустимих доказів обставин, зазначених у позовній заяві, та дослідження їх судом, адже нормами цивільного процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін у справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору (постанова Верховного Суду від 06 серпня 2021 року у справі № 202/4464/17). Зазначена зведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року № 756/1512/19. Крім того, суд враховує роз`яснення, викладені в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. В судовому засіданні встановлено наступне. 23 серпня 2002 року на ім`я відповідача [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю Серії ІІ-КВ №108599 на земельну ділянку площею 0,077 га з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] . Підстава для видачі державного акту - Договір купівлі-продажу від 13.09.2001 (т.1 а.с.28,27). Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , виданим 22 січня 2008 року попередній шлюб між [PERSON] та [PERSON] , допитаною в якості свідка у даній справі, було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №324 від 30 серпня 2006 року (т.1 а.с.29). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2010 року у справі №2-69/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ земельної ділянки в натурі встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами ( [PERSON] та [PERSON] ) була придбана земельна ділянка розміром 0,0777 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - та здійснено розподіл земельної ділянки: виділено [PERSON] Ѕ частину земельної ділянки, розміром 0,0385 га, яка межує з земельною ділянкою по [ADDRESS] , а [PERSON] виділено Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0385, яка межує з [ADDRESS] (т.1 а.с.32). Як встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2008 року у справі №2-2146 (за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації витрат на оплату послуг з обслуговування внутрішньобудинкових мереж, газо- водо- та теплопостачання, а також компенсації витрат на оплату послуг з водовідведення) та наведеним у ньому рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2006 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Київської області від 5 лютого 2008 року, у листопаді 2005 року [PERSON] виселився з житлового будинку по [ADDRESS] та вселився у вказану квартиру ( [ADDRESS] , і став проживати в ній до жовтня 2006 року (т.1 а.с.177-180) Сторонами визнано та матеріалами справи підтверджується, що 02.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір найму житлового приміщення - кімнати площею 7,9 кв.м. в квартирі [ADDRESS] (т.1 а.с.170) Згідно з довідкою КП «ЖЕК-1» від 29.10.2008 №1559 (т.1 а.с.169) відповідач був зареєстрований в належній позивачу квартирі [ADDRESS] , з 05.06.2007 року як квартирант (т.1 а.с.169). Наведені письмові докази спростовують твердження позивача, що з січня 2007 року вони з відповідачем почали проживати однією сім`єю. Покази допитаних в судовому засіданні свідків в цій частині не можуть бути такими належними і достатніми доказами, які б давали суду підстави однозначно та беззаперечно встановити факт проживання сторін однією сім`єю, за відсутності будь-яких належних і допустимих письмових доказів щодо ведення ними спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків. Разом із цим, встановлено, що на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 16 листопада 2011 року №3569 було встановлено опіку та призначено опікуна над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , громадянку [PERSON] , жительку [ADDRESS] (т.1 а.с.97). Відповідачем [PERSON] не оспорюється та матеріалами справи підтверджується, що 19.04.2010 року ним було складено та 20.04.2010 подано на ім`я начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради заяву, за змістом якої власноручно зазначив, що він дає згоду на створення прийомної сім`ї на житловій площі його співмешканки громадянки [PERSON] та не заперечує проти влаштування в їх сім`ю дитини-сироти, позбавленої батьківського піклування (т.1 а.с.98). Заперечення відповідача, що така заява була лише формальністю та подавалась ним на прохання позивача як необхідна згода від усіх мешканців квартири, не можуть вважатися переконливими, враховуючи зміст поданої заяви та зважаючи на те, що позивач не була позбавлена можливості представити органу опіки та піклування докази того, що здає в оренду відповідачу одну з кімнат у своїй квартирі. Крім того, у сукупності з іншими дослідженими доказами: фотознімками зі спільного відпочинку (т.1 а.с.99), показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо характеру відносин між сторонами (проживання в одні кімнаті, проведення спільного часу та свят, представлення знайомим та родичам як подружньої пари, а також їх спільна особиста участь у будівництві будинку по [ADDRESS] на належній позивачу земельній ділянці, а в подальшому їх спільне там проживання, що мали місце до офіційної реєстрації шлюбу) дають суду підстави дійти висновку, що станом на квітень 2010 року, на момент подачі вищевказаної заяви до органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] були пов`язані спільним побутом, спільними витратами, близькими стосунками, взаємними правами та обов`язками, отже їх взаємовідносини мали усі ознаки сім`ї. При цьому суд звертає увагу, що в довідці, виданій КП «ЖЕК-1» від 26.03.2011 №786 (т.1 а.с.96) щодо реєстрації відповідача [PERSON] в належній позивачу [PERSON] квартирі [ADDRESS] , з 05.06.2007 року, вказано, що [PERSON] - заявник, інформація, що він є квартирантом відсутня. Належних і допустимих доказів, що Договір найму житлового приміщення - кімнати площею 7,9 кв.м. в квартирі [ADDRESS] , який укладався на термін шість місяців - до 02.12.2007 (т.1 а.с.170), був сторонами переукладений, або його дію було продовжено, суду надано не було. Отже, заперечення відповідача, що він проживав в квартирі позивача, зокрема станом на квітень 2010 року, лише як квартирант, жодним належним і допустимим доказом не підтверджується (відсутній договір, докази сплати орендної плати, тощо), та прямо суперечить та спростовується показами допитаних в судовому засіданні свідків та його власноручно складеною та поданої заявою, датованою 19.04.2010 року, що зазначена вище. Крім того, встановлено, що влітку 2007 року відповідач вже проводив будівельні роботи на земельній ділянці по [ADDRESS] , що була набута у попередньому шлюбі, де розпочав будівництво житлового будинку. Дана обставина сторонами не оспорюється, та підтверджується як показами усіх допитаних в судовому засіданні свідків так і письмовими матеріалами справи, зокрема доказами, які свідчать, що в травні-червні, серпні 2007 року відповідач [PERSON] за місцем роботи писав заяви щодо виділення йому транспорту для виконання робіт (риття фундаменту, перевезення вантажу) та оплачував надані йому послуги на підставі виставлених йому ДП МА «Бориспіль» рахунків (т.1 а.с. 182-184, 187-190 196-199). Продовження будівництва будинку в 2008-2012 роках також підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами про замовлення ним послуг вантажного транспорту за місцем роботи в ДП МА «Бориспіль» для риття фундаменту, переміщення вантажу (т.1 а.с. 185-186, 191-195). Суд звертає увагу, що хоча у вищевказаних заявах [PERSON] , рахунках та квитанціях про оплату не зазначається адреса, за якою надавалися послуги ( [ADDRESS] ), проте обома сторонами визнано, що транспорт замовлявся саме у зв`язку з будівельними роботами по будівництву спірного житлового будинку. Участь позивача [PERSON] у будівництві спірного житлового будинку по [ADDRESS] , підтверджується показаннями заявлених позивачем свідків, а також долученими до матеріалів справи фотознімками, на одному з яких зафіксовано під час виконання таких робіт свідка [PERSON] , що була підопічною позивача на підставі розпорядження Бориспільської РДА від 16.11.2011 №3569. Крім того, суд звертає увагу, що заперечення відповідача, що житловий будинок був ним побудований у 2006 році, а також наведена у виготовленому на замовлення відповідача КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» 17 жовтня 2012 року Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок (т.1 а.с.44-50) відповідна інформація щодо 2006 року будівництва житлового будинку, цокольного поверху, веранди, ґанку та колодязю, нічим не доведена та спростовується наданими ним самим доказами, що риття фундаменту було здійснено влітку 2007 року замовленим ним в ДП МА «Бориспіль» транспортом. Крім того, порівнюючи повідомлення КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» від 15 листопада 2011 року №4370 (т.1 а.с.38) та від 17 жовтня 2012 року №4055/376 (т.1 а.с.43) встановлено, що станом на 15 листопада 2011 року по [ADDRESS] було без виготовлення будівельного паспорта побудовано двоповерховий житловий будинок «А-ІІ» (88% готовності) з підвалом загальним розміром 10,40х9,21м; веранда «а» (29% готовності розм.. 2,43х1,15 м). Також у відповіді Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 10.10.2008 року №3296/1-09 (т.1 а.с.175) на звернення [PERSON] повідомлено, що при досконалому вивченні поданою ним документації та при обстеженні в натурі земельної ділянки по [ADDRESS] було зафіксовано факт розпочатого (а не завершеного, як стверджує відповідач) самовільного будівництва житлового будинку. Отже ці дані у сукупності з показами свідків свідчать про те, що станом на листопад 2011 року будівництво будинку не було завершене, відповідач з позивачкою вселилися і проживали в недобудованому будинку, де продовжували здійснювати будівельні роботи. Щодо наданих відповідачем документів (чеків, рахунків, накладних) про придбання будівельних матеріалів у 2006-2007 роках, то встановити, чи були саме ці матеріали використані при будівництва спірного житлового будинку, а також яку саме частину від загальної дійсної ринкової вартості спірного будинку складає вартість цих матеріалів, відповідачем надано не було, як і не заявлено відповідного позову, щодо визнання нерухомого майна особистою приватною власністю чи відступу від рівності часток при поділі будинку з урахуванням витрачених особистих коштів. 23 листопада 2012 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується долученою до матеріалів цивільної справи копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (т.1 а.с.4). Доказів розірвання шлюбу суду надано не було. Разом із цим ця обставина не є перешкодою для розгляду поданого позову щодо визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ. Встановлено, що Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта відповідачем [PERSON] подано 05.05.2017 року (т.1 а.с.171-173). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.03.2018 №117786017 (т.1 а.с.9-11) за вказаною адресою місцезнаходження спірного будинку та земельної ділянки ( [ADDRESS] ) зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3210500000:13:022:0038 площею 0,0385 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за відповідачем [PERSON] , підстава реєстрації - вищезазначене рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2010 року (т.1 а.с.32). Таким, чином, досліджені в судовому засіданні достатні, належні і допустимі докази дають підстави суду для встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з квітня 2010 року по [INFO] , а також будівництва ними спірного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] під час спільного проживання однією сім`єю за рахунок спільних коштів. При цьому суд враховує, що належних і допустимих доказів того, що позивач вкладала у будівництво (придбавала будівельні матеріали, здійснювала розрахунок за виконані будівельні роботи, тощо) особисті кошті, зокрема отримані від продажу належного їй на праві особистої приватної власності рухомого та нерухомого майна, суду надано не було. Сам факт відчуження позивачем в зазначений нею період належних їй на праві приватної власності земельної ділянки, квартири та автомобіля, не є такими належними і достатніми доказами. Крім того, вимог щодо відступу від рівності часток з урахуванням вкладених у будівництво спірного будинку особистих коштів позивач не заявляє. Щодо поділу спірних будинку та земельної ділянки суд зазначає наступне. Згідно з висновком експерта №718/05-2019 за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, складеного 07 травня 2019 року судовим експертом Свістуновим І.С., допитаним в судовому засіданні з метою роз`яснення висновку експерта, поділ в натурі житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , - технічно можливий з відступом від ідеальних часток (т.1 а.с.238-266). Суд враховує, що заперечення відповідача щодо відсутності технічної можливості такого поділу у зв`язку з неможливістю переобладнання житлових приміщень у нежитлові із дотриманням будівельних норм та правил, спростовується висновком експертизи та показаннями експерта, відповідно до яких такий поділ та переобладнання можливі. Доказів протилежного суду не надано, клопотання про проведення додаткової чи повторної експертизи відповідачем заявлено не було. Суд звертає увагу, до кожен із запропонованих експертом варіантів поділу передбачає відступ від ідеальної Ѕ частки співвласника та виплату грошової компенсації, а також проведення ремонтно-будівельних робіт, пов`язані з переплануванням приміщень будинку [ADDRESS] для забезпечення ізольованого користування приміщеннями співвласниками. Водночас, варіанти 1 та 3 передбачають також пробиття нового прорізу у стелі між першого поверху для облаштування нового сходового маршу між першим та другим поверхом, що, як визнано сторонами, є більш затратним та потребує істотного втручання в конструктивні елементи будинку (натомість, як інші передбачають тільки облаштування нових та закладення старих дверних прорізів), а також кожен із варіантів поділу передбачає зміну функціонального призначення та переобладнання житлових приміщень у нежитлові та навпаки, а також переобладнання систем інженерного устаткування для забезпечення кожної з квартиру будинку автономними системами електропостачання, газопостачання, опалення, водопостачання та водовідведення. Що, як роз`яснено експертом та визнано сторонами потребує виготовлення нової технічної документації, проведення відповідних робіт та додаткових витрат, які мають бути покладені на сторони порівну. Відповідач не надав перевагу жодному з варіантів поділу, в цілому заперечуючи проти визнання спірного будинку спільним майном подружжя та його поділу, натомість позивач наполягала на другому варіанті. З урахуванням вищенаведених доводів сторін, суд вважає можливим і допустимим здійснити поділ будинку в натурі з відступом від ідеальних часток та відповідно до запропонованого у висновку експерта Варіанту №2 поділу будинку. Водночас, враховуючи, що відповідач не погоджується на отримання компенсації за належну йому частку у праві спільної сумісної власності, а також враховуючи що за своїм віком та станом здоров`я (хворі колінні суглоби), що підтверджується відповідними медичними висновками (т.2 а.с.196-197) суд вважає справедливим і допустимим виділити йому у власність перший поверх будинку з відповідними приміщеннями, наведеними у висновку (Співвласник №2 згідно з висновком експерта), а відповідачу - передати у власність другий поверх з відповідними наведеними у висновку приміщеннями (Співвласник №1) (т.2 а.с.259-260) з виплатою позивачу визначеної експертом суми компенсації за відхилення від рівності часток в розмірі 137846 гривень. При цьому суд враховує, що обидві сторони внесли на депозитний рахунок суду визначену експертом суму грошової компенсації за відхилення від рівності часток та, що жоден із сторін не має переважного права на користування жодним із приміщень будинку, в тому числі з урахуванням порядку користування будинком, що склався, внаслідок якого, відповідач з моменту ініціювання позивачем судового спору проживає у менш сприятливих та комфортних ніж позивач умовах через незавершення внутрішніх робіт на другому поверсі будинку. Суд враховує, що на момент розгляду справи в суді відсутні будь-які перешкоди у реєстрації права власності на спірний будинок, який був прийнятий в експлуатації у 2017 році з моменту подання Декларації про готовність будівництва. У зв`язку з цим ця обставина не може бути підставою для відмови у визнанні новоствореного будинку спільним майном подружжя та його поділу, що в подальшому може бути підставою для здійснення реєстрації права приватної власності за кожною із сторін. Щодо визнання за відповідачем права власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки, на якій побудований спірний будинок, та її поділ, то в цій частині позов є необґрунтованим та безпідставним, оскільки право власності на земельну ділянку було набуто відповідачем на підставі договору купівлі-продажу в попередньому шлюбі та в порядку поділу земельної ділянки, що була об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя відповідача та його дружини від попереднього шлюбу - [PERSON] , а тому є с особистою приватною власністю відповідача. Докази істотного збільшення вартості земельної ділянки внаслідок спільних трудових чи грошових затрат позивача відповідно до ст.62 СК України, в матеріалах справи відсутні, як і відсутні дані щодо розміру земельної ділянки, на якій розташована частина будинку, що переходить у власність позивача, та яка необхідна для обслуговування виділеної позивачу на праві власності частини будинку. . За таких обставин суд дійшов висновку, що в цій частині щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3210500000:13:022:0038 порівну між сторонами у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору та оплати експертизи на загальну суму 19990 гривень 60 копійок (т.1 а.с.1, т.2 а.с.9, 37а) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а сплачена позивачем на депозитний рахунок сума компенсація -137846 гривень підлягає поверненню.0, . На підставі викладеного,

Outcome: partial