Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

16.07.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за законом(а.с.3-4). Ухвалою судді від 19.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та призначене підготовче засідання(а.с.24-25). Ухвалою суду від 21.08.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] (а.с.46-47). Ухвалою суду від 03.02.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового засідання на13.02.2020 (а.с.81). В судове засідання позивач [PERSON] , представник позивача, адвокат Башков С.В., не з`явилися, проте надали суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі(а.с.76-78). Представник відповідача Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с. 72-73). Третя особа- [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, просить справу розглянути без її участі, рішення просила винести на розсуд суду, про що надала відповідну заяву (а.с.74-75). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим розглянути справу без особистої участі позивача та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [INFO] в м. Волноваха, Волноваського району, Донецької області, померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.07.2018, актовий запис № 75(а.с.7-8). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( ст. 1220 ч.ч.1,2 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із: 1/3 частки житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, розташованих по [ADDRESS] , що належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на жито, виданим відділом по приватизації і управлінню комунальним майном при виконкомі Краснолиманської міської ради 02.01.1995 за № б/н, зареєстрованого в Слов`янському БТІ 18.04.1995 за реєстровим № 38(а.с.42) ; 1/3 частки земельної ділянки, загальною площею 0,0987га, кадастровий номер 1423084300:04:000:0080, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої по [ADDRESS] , що належали спадкодавцю на підставі Державного акту серії ЯЖ №299355, виданого 19.10.2009 Рубцівською селещною радою(а.с.99). Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1217 ЦК України передбачені види спадкування. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] є її син: позивач [PERSON] , який прийняв спадщину у відповідності до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України, та донька померлої: [PERSON] , яка подала вдповідну заяву про відмову від прийняття спадщини, що підтверджується повідомленням Волноваської державної нотаріальної контори від 24.01.2019 (а.с.14). Державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Шишман В.О. постановою від 24.01.2019 позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно було відмовлено з тих підстав, що відсутні правовстановлючі документи, які підтверджують право власності на на ім`я спадкодавця(а.с.14). Отже, на теперішній час позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне по закону нерухоме майно, у зв`язку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання такого права. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна дієздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 152 ЗК України та ст. 386, 392 ЦК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю та інше майно, у тому числі і шляхом визнання права власності на нього. Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. При цьому в положенні п. 3.1 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved