Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

15 липня 2016 року [PERSON] (далі позивачка) звернулася до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк (ПАТ КБ) «Приватбанк» (далі відповідач) із позовом в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь суму неотриманного грошового переказу № [NUMBER] від 21 червня 2016 року у розмірі 990,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що 24 червня 2016 року з метою отримання надісланого на її ім'я Товариством Міжнародного Червоного Хреста грошового переказу, вона прийшла до відділення ПАТ КБ «Приватбанк», яке розташоване у місті Рубіжному по вулиці Менделєєва 33. Співробітник відділення підтвердив факт надходження такого переказу, але відмовив позивачці у видачі грошових коштів. При цьому працівник банку стверджував, що обслуговування [PERSON] як клієнта заблоковано. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивачка просила задовольнити заявлені нею вимоги. Заочним рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 28 листопада 2016 року позов задоволено. З ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] стягнуто неотриману суму грошового переказу № [NUMBER] від 21 червня 2016 року в сумі 990,00 гривень. Своїм рішенням суд також ухвалив стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 551, 20 гривень. Ухвалою від 15 лютого 2017 року заяву ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а. с. 107). В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив: рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 28 листопада 2016 року вищезазначеним вимогам закону не відповідає. Рішення про задоволення позову місцевий суд ухвалив, виходячи з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» у своїх запереченнях підтвердив факт перерахування на ім'я позивачки 990.00 гривень. Також, відповідач підтвердив факт зупинення здійснення операцій з використанням платіжної картки, держателем якої є [PERSON]. Застосувавши до правовідносин сторін приписи статей 509, 525, 526 ЦК України, Кремінський районний суд стягнув на користь позивачки 990,00 гривень. Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з частинами 1 та 2 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими запереченнями відповідача факт перерахування [PERSON] 990,00 гривень не підтверджується та підтверджуватися не може, оскільки заперечення не є письмовим доказом у розумінні статті 57 ЦПК України. Позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження обставин перерахування 990,00 гривен на її ім'я Товариством Червоного Хреста. Про існування таких доказів позивачка також не зазначила. Під час апеляційного розгляду справи встановлено та сторонами визнано, що 24 червня 2016 року на підставі інформації служби фінансового моніторингу ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] було відмовлено в отриманні грошового переказу у відділенні банку міста Рубіжного. Рішення про відмову обслуговувати позивачу як клієнта банку приймалося відповідачем раніше, до 24 червня 2016 року, предметом розглянутого позову зазначене рішення відповідача не було. Згідно з даними довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 21 листопада 2016 року про термінові грошові перекази PrivatMoney, які були відправлені, але не отримані позивачкою слідує, що 21 червня 2016 року на ім'я отримувача - [PERSON] від відправника - виплати місія Міжнародного Червоного Христа за номером у системі № [NUMBER] зареєстрований платіж у розмірі 660,00 гривень, який повернуто пункту відправки 03 серпня 2016 року (а. с. 93). Позивачкою заявлено спір з приводу проведення грошового переказу, правовідносини сторін врегульовані нормами законодавства України про переказ коштів. Відповідно до статті 9.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року № 2346-ІІІ переказ в Україні може здійснюватися за допомогою внутрішньодержавних та міжнародних платіжних систем. Статті 9.2. цього закону зазначає, що платіжна система (крім внутрішньобанківської платіжної системи) діє відповідно до правил, установлених платіжною організацією відповідної платіжної системи. Внутрішньобанківська платіжна система діє відповідно до внутрішніх документів банку. Діяльність платіжної системи має відповідати вимогам законодавства України. Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» визначено: пункт 2.4.2.1. Загальні положення Перекази PrivatMoney (відправлення та виплата) - це перекази, виконані за допомогою міжнародної системи грошових переказів PrivatMoney (далі система PrivatMoney). Платіжною організацією міжнародної системи грошових переказів PrivatMoney є Публічне Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (Україна). пункт 2.4.2.3.1. Отримання переказу PrivatMoney може здійснюватися шляхом отримання готівкових грошових коштів або шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок Клієнта (за допомогою платіжної картки Клієнта). пункт 2.4.2.3.2. ОТРИМАННЯ ПЕРЕКАЗУ У ВІДДІЛЕННІ Банку. Клієнт пред'являє співробітнику Банку свій паспорт або інший документ , що посвідчує особу. Також Клієнт може пред'явити свою платіжну картку або повідомити свій номер телефону або повідомити свій ідентифікаційний номер платника податків. пункт 2.4.2.3.2.1. Пошук переказу. Клієнт повідомляє співробітнику Банку параметри переказу: - Систему переказів - Номер переказу - Суму переказу у валюті виплати (+ / - 10 %) Виконується пошук переказу та перевірка наданої інформації, перевірка відповідності інформації про ПІБ одержувача, ідентифікованого Банком та інформації про ПІБ одержувача в системі переказів. Відповідно до статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Згідно з пунктом 1.1.3.2.14 Умов та правил надання банківських послуг банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій. Ініціатором переказу - місією Міжнародного червоного хреста, яка є власником-розпорядником надісланих позивачці коштів, претензій до ПАТ КБ «Приватбанк» не заявлялося. [PERSON] як отримувач, до місії Міжнародного червоного хреста, як відправника, який мав здійснювати контроль за своєчасним проведенням ініційованого ним переказу, також не заявляла. За інформацією служби фінансового моніторингу відповідач мав право 24 червня 2016 року відмовитися від проведення фінансової операції у відношенні не ідентифікованого банком клієнта - [PERSON] Таким чином, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, заочне рішення Кремінського районного суду від 28 листопада 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення не отриманого грошового переказу без задоволення.

Outcome: dismissed