Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

16.03.2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 11.10.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. 31.10.2017 року позивач та відповідач розірвали шлюб. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Він є дитиною, яка народжена у шлюбі, адже народився через п`ять місяців після розлучення. З моменту розлучення і по цей час відповідач жодного разу сина не бачив і крім стягнених аліментів, які відповідач платив невчасно і не в повному обсязі, жодної матеріальної допомоги не надавав і не надає по цей час. Син не отримував жодного подарунку на дні народження чи інші свята ні від батька ні від жодного члена родини відповідача. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться його життям, не відвідував і не відвідує сина, не намагався жодного разу зв`язатися з позивачем, щоб врегулювати питання мирним шляхом. На даний момент відповідач є батьком трьох дітей, що дає йому статус багатодітного і право на державні пільги, яких він буде позбавлений у випадку позбавлення його батьківських прав. Одна з його дітей це усиновлена ним дочка теперішньої співмешканки, постане питання про справедливість і правомірність такого усиновлення, також це позбавить його права на всиновлення інших дітей в корисливих цілях, та отримання державних пільг від збільшення своєї родини шляхом всиновлення. Маючи батьківські права, відповідач має можливість маніпулювати життям позивача та життям її сина під час вирішення важливих життєвих питань передбачених законом, а враховуючи зневажливе ставлення відповідача, досягнення порозуміння і ведення адекватного діалогу між сторонами не є реальним, що і в подальшому буде призводити до судових спорів, морального виснаження та матеріальних витрат з боку позивача. Всього цього позивач хоче уникнути та вберегти свою дитину від негативних наслідків неправомірних дій відповідача. На підставі вищевикладеного позивач вважає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та є всі достатні підстави для позбавлення йог батьківських прав по відношенню до сина. 02.12.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, згідно якого просить в задоволені позову [PERSON] відмовити, оскільки, зазначив, що дійсно в жовтні 2014 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] , однак в серпні 2017 року позивачка стала вчиняти безпідставні систематичні сварки та заявила, що не бажає жити з ним, забрала речі та поїхала до своєї матері в м.Апостолове. Відповідач намагався зберегти сім`ю, однак його зусилля виявилися марними. В подальшому позивачка звернулась до відділу реєстрації актів цивільного стану м. Апостолове з заявою про розірвання зі мною шлюбу, який 31.10.2017 року був розірваний. 03.04.2018 року рішенням суду з нього стягнуто аліменти на користь позивачки на час її вагітності та на час її утримання після народження дитини до досягнення дитиною трьох років. [INFO] позивачка народила сина [PERSON] , однак заборонила йому забирати її з пологового будинку та відвідувати їхнього сина. Рішенням суду від 23.07.2018 року з нього стягнуто аліменти на утримання сина. По мірі можливості він сплачував аліменти на утримання як колишньої дружини так і сина. Весь час позивачка порушувала його батьківські права тим, що не допускала його до сина та не дає по цей час з ним спілкуватись. Також вона відмовляється спілкуватись з ним по телефону і заборонила взагалі приближались до неї та сина. Зазначив, що він позитивно характеризуюсь за місцем проживання, веде нормальний спосіб життя, до кримінальної відповідальності не притягувався, заробляє кошти за допомогою своєї фізичної сили. З поважної причини іноді виникав борг зі сплати аліментів, однак це було не систематичне явлення. Станом на сьогодні в нього не має боргу зі сплати аліментів як на утримання дитини так і дружини. В іншому шлюбі має двох малолітніх дітей, яких він виховує. Позивачка безпідставно звинувачує його в тому, що він нібито усиновив одну дитину заради отримання пільг тобто з корисних мотивів, однак позивачка таким чином вводила суд в оману стосовно його характеристики, так як ніяких пільг відповідно до законодавства це не надає. Усиновлення ще раз підтверджує, що він дбайливо відноситься до дітей. Він бажає займатись вихованням свого сина [PERSON] , який носить його прізвище та по батькові, надіється, що ставлення до нього з боку позивачки зміниться в кращу сторону і вона зрозуміє, що він є батьком дитини і також має право на її виховання і що дитині потрібне спілкування з батьком. Фактично позивачка позбавила його права відвідування та спілкування з сином та приймання участі у його вихованні. Він не виявляє як зазначено в її позовних вимогах байдужість до долі дитини і в нього є батьківські почуття до неї, однак він не може це реалізувати, так як позивачка чинить йому в цьому перешкоди. 16.12.2020 року надійшов відгук [PERSON] на відзив відповідача [PERSON] згідно якого просить задовольнити її позов у повному обсязі, позбавивши [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , посилаючись на те, що вона надала суду всі законні докази того, що відповідач повинен бути позбавлений батьківства. Зазначила, що позивач не намагався зберегти сім`ю та не прикладав для цього жодних зусиль, а навпаки проявляв повну байдужість, непричетність і безсовісність у тій ситуації, що склалася. Відповідач зрадив їй з сусідкою та поселив вагітну від нього коханку з її дитиною від попереднього шлюбу у їхній дім. Коли вона повідомила про дату їх розлучення, відповідач приїхав раніше неї, швидко і мовчки підписав усі папери та не повідомив у РАГСІ, що вона вагітна, адже якби він про це повідомив, або взагалі не з`явився, то їх би не розлучили. Своєї допомоги, участі та підтримки відповідач ніколи їй не пропонував, жодного разу не приїхав її навідати, на прохання возити її до лікаря - гінеколога, у якої вона стояла на обліку, відповідач повідомив, що це її проблеми і він не має до цього жодного відношення. За 8 днів перебування її у лікарні відповідач жодного разу не навідав її та сина. Весь цей час у нього була інша вагітна жінка, яка не хотіла, щоб відповідач приділяв увагу своїй першій дружині та їхньому первістку. Жодного разу відповідач їй не подзвонив, не написав, не приїхав, вона ж надала всі необхідні докази, що цього не було, на засідання суду з позбавлення його батьківських прав приходили свідки, які засвідчували його байдуже ставлення до дитини. Відповідач стверджує, що виплатив їй борг по аліментах у повному обсязі, але це не так, відповідач виплатив більшу частину боргу не через свої батьківські почуття і турботу, а одразу після того, як вона подала позов про поділ майна, де у разі невиплати боргу йому загрожувало заборона водінням авто і нарахування пені за кожен заборгований день. Вважає, що відповідач хоче їй нашкодити, помститися і відволікти суд від справи про поділ машини, раптом, за три роки у нього прокинулися батьківські почуття, коли син підріс, ходить, розмовляє, звичайно з такою дитиною вже цікаво, а коли вона після пологів лишилася одна без допомоги і підтримки, його це не хвилювало. В даному випадку позбавлення відповідача батьківства це юридичний гарант того, що його сина не будуть використовувати як засіб для утримання і фінансування так званого тата у його старості. Вона також не хоче бути юридично і морально залежною від відповідача у справах виховання і утримання свого сина. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник районного органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі. Просила долучити до матеріалів справи висновок районного органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації №28-781/0/268-20 від 05.06.2020 року, згідно якого орган опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.10.2014 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.10.2014 року (а.с.5). 31.10.2017 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим Апостолівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 31.10.2017 року (а.с.6). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.04.2018 року встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого вказаний [PERSON] , матір`ю вказана [PERSON] (а.с.7). З довідки про реєстрацію місця проживання особи №330 виданою виконавчим комітетом Апостолівської міської ради 13.03.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). З довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №903 виданої центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Апостолівської міської ради 13.03.2020 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу зареєстрованих входять: [PERSON] - заявник, [PERSON] - мати, [PERSON] - син (а.с.12). Згідно розрахунку заборгованості, виданої Апостолівським районним відділом державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) встановлено, що [PERSON] станом на 01.01.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] під час вагітності та після народження дитини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 00,00 грн., станом на лютий місяць 2020 року сукупний розмір заборгованості - 7998,35 грн. (а.с.13-14). З розрахунку заборгованості, виданої Апостолівським районним відділом державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) встановлено, що [PERSON] станом на 19.04.2019 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 00,00 грн., станом на лютий місяць 2020 року сукупний розмір заборгованості - 5480,00 грн. (а.с.15-16). З Висновку щодо позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] №201/1 від 21.02.2020 року вбачається, що опікунською радою Грушівської сільської ради, Апостолівського району, Дніпроптровської області розглянуто та вивчено документи, представлені виконкомом Апостолівської міської ради щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1989 року народження, у відношенні його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зі слів [PERSON] (спілкування по телефону) він допомагає своїй колишній дружині утримувати сина - сплачує аліменти на сина та колишню дружину. Так як зараз він має іншу сім`ю, виховує двох малолітніх дітей, працює, то не має можливості спілкуватися з [PERSON] . З приводу позбавлення його батьківських прав категорично проти. Опікунська рада Грушівської сільської ради рекомендує громадянці [PERSON] звернутися до суду для вирішення питання позбавлення свого колишнього чоловіка [PERSON] , 1989 року народження батьківських прав по відношенню до свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.17). З акту депутатського обстеження від 29.07.2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . В будинку існують всі умови для проживання, житлові умови задовільні, в будинку чисто, охайно, хороші меблі. Зі слів сусідів встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка доглядає і виховує його. Батько дитини жодного разу з дня народження сина не відвідував його, не спілкується з ним, не приймає участі у вихованні, виявляє повну байдужість до долі дитини, не виявляє батьківських почуттів до нього (а.с.18). Відповідно до витягу із протоколу засідання опікунської ради при виконавчому комітеті Апостолівської міської ради №5 від 09.12.2019 року встановлено, що на засіданні ради вирішено в зв`язку з тим, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , сформувати пакет документів, з питання позбавлення його батьківських прав, та перенаправити до Грушівської сільської ради (а.с.40). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони знають позивачку по справі, їм відомо, що вона самостійно займається вихованням та утриманням сина, батько дитини ніякої участів житті та вихованні дитини не приймає, навіть ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Таким чином спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. З урахуванням встановлених по справі обставин, суд вважає висновок органу опіки та піклування Апостолівської районної державної адміністрації таким, що є передчасним, суперечить інтересам малолітньої дитини, у зв`язку з чим не приймає його в якості доказу доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, сам факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , свідчить про його інтерес до дитини, свідчить про можливість встановлення зв`язку дитини з батьком та позбавляє можливості прийти до висновку про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав до відповідача. Враховуючи встановлені обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, з метою забезпечення основних інтересів дитини, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити.

Outcome: dismissed