Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

16.09. 2015 року представник позивача ТОВ «РАДА» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, уточнивши який, просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 31 911, 08 грн. - основного боргу, інфляційної складової - 17 367, 05 грн., 3% річних у розмірі 2465, 77 грн., з підстав, передбачених ст. ст.11, 15, 16, 22, 322, 525, 526, 625 ЦК України, а також п. 5, 10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги». У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та на їх обґрунтування посилалась на те, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. В свою чергу позивач є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує зазначений будинок. 18.11.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Оскільки відповідач не регулярно сплачував за житлово-комунальні послуги, то станом на серпень 2015 року утворилась заборгованість відповідача зі сплати комунальних послуг у розмірі відповідно до уточненого розрахунку, яку представник просив стягнути з відповідача на користь позивача у примусовому порядку. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з мотивів їх недоведеності та необґрунтованості, посилаючись на те, що договірні відносини з позивачем виникли з моменту укладення договору, тобто з 18.11.2014 року, при цьому посилався на квитанції про сплату комунальних послуг, які долучені до матеріалів справи та свідчать, на його думку, про відсутність заборгованості. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та правовідносини, які їх регулюють. Так, судом встановлено, що позивач ТОВ «РАДА» є балансоутримувачем буд. [ADDRESS], при цьому позивачем надаються житлово-комунальні послуги у повному обсязі мешканцям зазначеного будинку. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 19.07.2006 року (а.с. 15), при цьому відповідач, як власник квартири у багатоповерховому будинку не може не отримувати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території мають загальний характер, тобто споживаються одночасно всіма мешканцями багатоквартирного будинку, і припинення їх надання окремому споживачу є неможливим. Загальна площа квартири складає - 109, 1 кв. м. відповідно до технічного паспорту (а.с. 17-18). Відповідно до ст. 322 ЦК України - власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки, квартира відповідача знаходиться у багатоповерховому будинку, порядок його утримання регламентується ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року. Статтею 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. 18.11.2014 року між позивачем ТОВ «РАДА» та відповідачем [PERSON] було укладено договір УЖ/РО-/13/05/14 про надання житлово-комунальних послуг, невід'ємною частиною якого є розрахунок щомісячної плати за утримання житла (а.с. 82-88, 89). Відповідно до п.п. 2.2, 3.1.1, 3.2.1, договору - споживач має право на отримання вчасно та відповідної якості послуг згідно із законодавством, зобов'язаний оплачувати та компенсовувати послуги в порядку та на умовах, визначених договором плату за послуги не пізніше 20-го числа по авансовій системі оплати послуг. Ціни і тарифи на послуги, передбачені договором, встановлюються відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ № 529, № 869 відповідно до Розпоряджень КМДА від 10.04.2012 року № 579. Судом встановлено, що позивачем надавались послуги ще до укладення вказаного договору, але відповідач не повністю сплачував вартість отриманих комунальних послуг та станом на серпень 2015 року утворилась заборгованість згідно до уточненого розрахунку позивача від 16.12.2015 року, яка складається із основного боргу 31 911, 08 грн., інфляційних нарахувань - 17367, 05 грн., 3% річних 2465, 77, а всього - 51743, 91 грн. (а.с. 120-121) 16.06.2015 року позивач у порядку ст. 96 ЦПК України звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, але ухвалою суду від 10 серпня 2015 року судовий наказ від 19.06.2015 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг було скасовано (а.с. 20). Відповідно до ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Згідно з положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України - одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 - відповідач зобов'язанй вчасно сплачувати житлово-комунальні послуги. Згідно вимог, передбачених ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до наданих копій квитанцій за сплату житлово-комунальних послуг - відповідач [PERSON], починаючи із січня 2013 року по липень 2015 року сплачував за надані послуги (а.с. 44-77). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг, починаючи з вересня 2010 року по липень 2015 року включно, проте суд не бере до уваги розрахунок позивача за період з 01.01.2013 року по липень 2015 року, оскільки позивачем не враховані платежі, які здійснені відповідачем та підтверджуються відповідними квитанціями. Відповідно до положень ст. 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач у судовому засіданні наполягав на застосуванні судом положень, які регулюють пропуск строку позовної давності, під час розгляду позову та прийнятті рішення. З урахуванням наведених мотивів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача за період з вересня 2010 року по травень 2012 року не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з таким позовом до суду, при цьому з заявою про поновлення такого строку із зазначенням поважності причин його пропуску, позивач до суду не зветався. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за період з червня 2012 по грудень 2012 року, оскільки у зазначений період позивачем житлово-кумунальні послуги надавались відповідачу, останній користувався зазначеними послугами, проте не сплачував їх вартість у повному обсязі. А тому, з урахуванням розрахунку заборгованості, наданого позивачем, можливості його часткового задоволення з мотивів, зазначених вище, суд приходить до висновку про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача основну суму боргу у розмірі - 2812, 01 грн., 3% річних 49, 46 грн., інфляційну складову - 276, 70 грн., а всього - 3138, 17 грн. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити. А в цілому позовні вимоги задовольняються судом частково. Частиною 1 ст. 79 ЦПК України, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial