Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

16 березня 2014 року помер батько позивачів [PERSON], житель [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: пров. Сосновий, 1, с. Кедина Гора, Золотоніський район, Черкаська область. За свого життя [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, він заповів позивачам по справі в рівних долях. Проте [PERSON] та [PERSON] не можуть оформити право на спадщину, так як у них відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок, і за цих підстав нотаріус, постановою від 20.10.2016 року, відмовив у вчиненні нотаріальної дії. За вказаних обставин позивачі були змушені звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявились, направивши до суду заяви, в яких розгляд справи просили проводити за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву за вих. №471 від 28.10.2016 року, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 230913 від 18.03.2014 року) [PERSON] помер 16 березня 2014 року, про що зроблений відповідний актовий запис № . Згідно з ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради за вих. № 1151 від 17.10.2016 року на підставі даних погосподарського обліку сільської ради, погосподарська книга №11, особовий рахунок №545-1, за померлим [PERSON] числиться житловий будинок з господарськими спорудами в с. Кедина Гора Золотоніського району Черкаської області та земельна ділянка, на якій знаходиться будинок, з кадастровим № [NUMBER] 030010080, площею 0,25 га, та земельна ділянка з кадастровим № [NUMBER] 03001081, площею 0,1319 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Кедина Гора Золотоніського району Черкаської області, та земельна ділянка з кадастровим № 7121586200:12:004:0160 площею 1,09 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах [PERSON] сільської ради. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.10.2016 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою, відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, що знаходиться пров. Сосновий, 1, с. Кедина Гора Золотоніського р-ну Черкаської області, із-за відсутності правовстановлюючого документа на дане майно. Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не було передбачено процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1954 році, що також стверджується копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою пров. Сосновий, 1, с. Кедина Гора Золотоніського району Черкаської області, хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори №1113/01-16 від 08.11.2016 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа 15.07.2014 року за №327/2014. Підставою для її заведення була подана заява про прийняття спадщини від його дочок [PERSON] та [PERSON] ніни Федорівни та заява про відмову від прийняття спадщини від дружини [PERSON]. Прийняття спадщини позивачами по справі стверджується також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №37875321. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивачі прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. Згідно вимогам ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії І-ЯК №947175 від 18.08.1965) та свідоцтва про укладення шлюбу (серії І-СР №337350) [PERSON] є дочкою [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] в результаті укладення шлюбу. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії І-ЯК №947174 від 18.08.1965) та свідоцтва про укладення шлюбу (серії І-СР №255570 від 20.10.1973) [PERSON] є дочкою [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON] в результаті укладення шлюбу. Відповідно до заповіту [PERSON] від 26.12.2007 року, посвідченого секретарем Коробівської сільської ради Золотоніського району, зареєстрованого в реєстрі за №244, [PERSON] все своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповідає [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в рівних долях. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачі належним чином прийняли спадщину після смерті [PERSON], а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивачів у можливості прийняття та належно розпорядитися своїм спадковим майном, а тому їх позов підлягає до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved