Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

15 жовтня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з 01 вересня 2017 року і до досягнення сином 23 років, тобто до [INFO] . В обґрунтуванні позову посилається на те, що від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім, проте продовжує навчання на денному відділенні Кременчуцького Національного університету імені Михайла Остроградського, на 2 курсі, з кінцевим терміном навчання - 30 червня 2022 року. Рішенням суду від 11 жовтня 2017 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина на період його навчання в Кременчуцькому медичному коледжі до 30 червня 2019 року, але остаточно він їх не виплатив. Син проживає з нею, знаходиться на її утриманні, самостійного заробітку немає. Після досягнення сином повноліття відповідач ухиляється від обов`язку щодо його утримання на період навчання, хоча син потребує матеріальної допомоги, а вона не має змоги самостійно повністю його забезпечувати. Ухвалою від 28 грудня 2019 року призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за участю сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. Відповідач своїм процесуальним правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, не скористався, відзиву не подав. Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, у відповідності до вимог ст.281 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явився. 18 лютого 2020 року позивачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом, в порядку ст.128 ЦПК України, за місцем реєстрації та шляхом опублікування оголошення про його виклик на сайті суду. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Оскільки, сторони у справі в судове засідання не з`явилися, фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , приходиться сином [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими розірвано рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2010 року. (а.с.5, 8) Відповідно до довідки виконкому Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області №1288 від 03 жовтня 2019 року, [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11) Згідно довідки Кременчуцького національного університету ім.Михайла Остроградського №4369 від 26 вересня 2019 року, [PERSON] є студентом 2 курсу факультету природничих наук, спеціальність «Фізична терапія, ерготерапія». Термін навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2022 року. Навчання за контрактом. Форма навчання - денне відділення. (а.с.10) Згідно ксерокопії виконавчого листа Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області виданого 23 жовтня 2017 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину до закінчення навчання, вбачається що за рішенням суду від 11 жовтня 2017 року, з [PERSON] присуджено стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , у розмірі ј частини від суми всього заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 05 липня 2017 року і до припинення дитиною навчання, тобто до 30 червня 2019 року. (а.с.9) Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При цьому, ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітню дитину Сімейний кодекс України не встановлює. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти до висновку, що обоє батьків зобов`язані утримувати своїх дітей, якщо останні продовжують навчання, у разі можливості надавати таку допомогу, і така допомога може надаватись як у твердій грошовій сумі так і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.201 Сімейного кодексу України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив судам, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що син сторін у справі - [PERSON] , має повних 20 років, продовжує навчання, ніде не працює та потребує матеріальної допомоги. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач є здоровою працездатною людиною, інформацію про наявність чи відсутність неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не надав, тому суд дійшов висновку, що відповідач має змогу та повинен надавати матеріальну допомогу на навчання сина в розмірі 2000 грн. щомісяця. Даний висновок суду ґрунтується на тому, що кожен із батьків повинен брати участь у здобуті освіти дитиною порівну, а не лише один із них. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», який діяв на час звернення з позовом до суду, прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 липня 2019 року складає 2007 грн. Тобто, позовні вимоги в частині розміру аліментів в сумі 2000 грн., відповідають мінімальному прожитковому мінімуму, встановленому чинним законодавством. В зв`язку з чим, вимоги в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, підлягають задоволенню. Проте, вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час, починаючи з 01 вересня 2017 року і до досягнення сином 23 років, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. З наданих суду доказів вбачається, що на час навчання сина [PERSON] у Кременчуцькому медичному коледжі, за позовом [PERSON] було вирішено питання щодо утримання повнолітнього сина, починаючи з 05 липня 2017 року до 30 червня 2019 року . Аналізуючи наданий суду виконавчий лист, суд звертає увагу на те, що жодної відмітки державного виконавця про виконання рішення суду немає. Інших доказів на підтвердження того, що за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження, проводилося стягнення в примусовому порядку, сплачувалися кошти відповідачем на рахунок аліментів чи ні, в якому розмірі, та в якій мірі воно виконане суду не надано. Факт ухилення боржника від сплати аліментів не доведено. Тому, твердження та вимога позивача щодо стягнення аліментів за минулий час є безпідставним. Кінцевою датою стягнення аліментів є досягнення 23-х років [PERSON] - [INFO] , а не дата закінчення навчання в університеті - 30 червня 2022 року. Оскільки, аліменти на період навчання призначаються виключно до досягнення особою, яка навчається, 23 років. Так, як досягнення 23 років наступить раніше часу закінчення навчання у ВУЗі, то кінцевою датою буде [INFO]. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України). У відповідності до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача, за розгляд справи, мають бути стягнуті 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial