Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

17.01.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Облтеплокомуненерго» про визнання недійсним договору № 154289 про розстрочку заборгованості за послуги у сфері теплопостачання, укладений між позивачем та ПАТ «Облтеплокомуненерго» від 21.06.2016 року та зняття заборгованості у розмірі 6 350 грн. 40 коп.; зобов»язання ПАТ «Облтеплокомуненерго» провести позивачу перерахунок плати за послуги у сфері теплопостачання по квартирі № 99 в житловому будинку №209 по проспекту Миру в м. Чернігові та списати з позивача заборгованості, яка виникла по цій квартирі станом на 01.06.2016 року у розмірі 6 350 грн. 40 коп. Мотивуючи свої вимоги наступним: 30.05.2016 року за договором купівлі продажу придбала у власність однокімнатну квартиру №99, загальною площею 21,4 кв. м., у житловому будинку № 209 по проспекту Миру у м. Чернігові та зареєструвала право власності. Вказує, що 21.06.2016 року між позивачем та ПАТ «Облтеплокомуненерго» був укладений договір № 154289 про розстрочку заборгованості за послуги у сфері теплопостачання. Зазначає, що 18.07.2016 року та повторно 18.09.2016 року позивач звернулася до ПАТ «Облтеплокомуненерго» із письмовою заявою про визнання вказаного договору нікчемним та зняття з неї заборгованості в розмірі 6 350 грн. 40 коп. 27.09.2016 року відповідач надіслав на адресу позивача лист, згідно якого зазначено, що вищезгаданий укладений договір є чинним і діючим до моменту повного погашення позивачем зазначеної суми заборгованості. Вважає, що вказаний договір є необґрунтованим, безпідставно обтяжливим, укладений під психологічним тиском працівників ПАТ «Облтеплокомуненерго», без вільного волевиявлення та усвідомлення прав, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позові (а.с.1-2) та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Облтеплокомуненерго» позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, надала письмові заперечення з додатками. (а.с.19-23). Позивач [PERSON], допитана в судовому засіданні як свідок, пояснила, що Договір про розстрочку суми заборгованості був укладений нею у зв»язку з тим, що працівник відповідача переконала її, що борг належить саме їй. Додала, що при купівлі квартири знала про існування спірного боргу. Свідок [PERSON] ( інспектор ПАТ «Облтеплокомуненерго») в судовому засіданні показала, що повідомляла позивача про наявність заборгованості за квартирою станом на час набуття останньою права власності на неї. Додала, що позивач сама попросила розстрочити спірну суму боргу у зв»зку з відсутність коштів. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. 30.05.2016 року між [PERSON] /продавець/ та [PERSON] /покупець/ був укладений Договір купівлі продажу квартири /далі Договір/, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 3-4) На підставі вказаного Договору, 30.05.2016 року [PERSON] зареєструвала право власності на вказану квартиру, що підтверджується Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»акта нерухомого майна, 30.05.2016 року. (а.с. 5) Згідно ст.. 626 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, 21.06.2016 року [PERSON] звернулася з письмовою заявою до директора Розрахункового Центру АТ «ОТКЕ» з проханням надати розстрочку по сплаті заборгованості за житлово комунальні послуги вищезгаданого житла, оскільки на даний час у неї відсутні кошти. (а.с. 22) На підставі вказаної заяви, 21.06.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Облтеплокомуненерго» був укладений спірний Договір № 154289 про розстрочку заборгованості за послуги у сфері теплопостачання у сумі 6 360 грн. 40 коп. на 24 місяці, що підтверджується матеріалами справи, та не заперечувалося сторонами по справі.(а.с. 23) Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, просить суд визнати недійсним договір розстрочки саме з підстав, передбачених ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.230 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом ч. 1 ст. 230 , абз. 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України обставини, які мають істотне значення для визнання правочину таким, що вчинений під впливом обману, стосуються природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які істотно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем не було доведено факту існування вищезгаданих обставин і у зв»язку з чим, вимоги в частині визнання недійсним договору не підлягають задоволенню. Щодо проведення перерахунку та списання спірної заборгованості, то беручи до уваги обставини справи, зумовлені не здійсненням позивачкою свого права вимоги, передбаченої п.5.1. вищевказаного Договору купівлі продажу квартири, та враховуючи положення ст. 319 ЦК України щодо зобов»язаності власності, суд також не вбачає підстав для задоволення вимог і в цій частині. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Облтеплокомуненерго» про захист прав споживачів, шляхом визнання договору недійсним та зобов»язання вчинити певні дії необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed