Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

16.02.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 11245,92 грн. матеріальних збитків та 50000,00 грн. моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення-злочину. В обґрунтування позову зазначив, що вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.01.2016 року по справі №632/2612/15-к, провадження 1-кп/632/29/16, який набрав законної сили 12.02.2016 року, [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, та йому було призначене відповідне покарання. У мотивувальній частині вироку було встановлено, що відповідач, своїми винними діями 20.07.2015 року під час керування транспортним засобом марки «ГАЗ», моделі 322132, державний номерний знак [NUMBER] спричинив пошкодження здоров`я неповнолітнього [PERSON], [INFO], тобто був встановлений причинний зв'язок між шкодою здоров`ю позивача та винними діями відповідача. Під час судового провадження у вказаному кримінальному провадженні, позивач заявляв до відповідача цивільний позов, однак згодом надав суду заяву про залишення даного позову без розгляду. У зв'язку з тим, що відповідач не бажає вирішити справу мирним шляхом, а позивачу потрібно компенсувати витрачені на лікування сина кошти, [PERSON] подав відповідну заяву у порядку цивільного судочинства. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Вовнянко С.В. (а.с.43-45) повністю підтримали заявлені позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві, та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач ТОВ «Гутянський елеватор» надав суду заперечення на позовну заяву від 21.10.2016 року за вих. №302/10 (а.с. 130-131), в якій позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважаючи, що вимоги щодо стягнення матеріальних збитків є необґрунтованими та недоведеними без будь-яких посилань на надані позивачем чеки, які були долучені до матеріалів справи, а щодо відшкодування моральної шкоди вважав, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав того, що відсутні допустимі докази наявності спричинення [PERSON] моральної шкоди. У судовому засіданні 29.11.2016 року представник відповідача за довіреністю [PERSON] (а.с.97) підтримала надані суду заперечення та у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Лєдєньова С.М. (а.с.47-48), при вирішенні справи по суті підтримала доводи представника відповідача по справі, вважаючи заявлені позовні вимоги необґрунтованими, а спричинену шкоду поведінкою самого [PERSON] Свідок [PERSON] (а.с.154) як мати неповнолітнього [PERSON] повідомила суду про страждання, які той пережив у зв'язку з фізичною травмою та витратами, які як їй відомо понесла сторона позивача для догляду за своїм сином. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.01.2016 року по кримінальній справі №632/2612/15-к, провадження 1-кп/632/29/16 третю особи по справі [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн. без додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, вирішено питання судових витрат щодо проведених по справі експертиз, цивільний позов залишено без розгляду. Вказаний вирок 12.02.2016 року набрав законної сили (а.с.5). Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином під час розгляду даної справи не підлягає доказуванню факт винних дій [PERSON] та причинного зв'язку між цими діями та ушкодженням здоров`я [PERSON] Під час розгляду справи представник відповідача у судовому засіданні 29.11.2016 року заявив клопотання про залучення до участі у справі Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», з якою у відповідача було укладено договір страхування транспортного засоби, яким керував [PERSON] під час скоєння кримінального правопорушення-злочину, а згодом після відмови суду у задоволенні вказаного, представник третьої особи заявив клопотання про залучення вказаної юридичної особи як третьої особи, яке суд також відхилив. При цьому суд виходив з того, що з моменту відкриття провадження у справі 16.02.2016 року відповідач та представник третьої особи належним чином своїми правами щодо залучення вказаної страхової компанії до участі у справі не скористалися, про страховий випадок відповідач повідомив страховика лише 21.11.2016 року, про що свідчить конверт звернення (а.с.153), при цьому добре розумів, що страхове відшкодування не відбудеться, оскільки звернення відбулося майже через півтора року після події ДТП, що є порушенням п.п.п.33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до цього ж додавши страховику не остаточне судове рішення по справі (для вирішення питання про страхову виплату одразу), а довідку про дорожньо-транспортну пригоду(а.с.152), що на думку суду одночасно вказує на те, що відповідач та третя особа по справі зловживають своїми процесуальними правами, умисно затягуючи розгляд справи. Відповідно до п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» справа розглядається у загальному порядку із суб'єктним складом, визначеним позивачем. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Судом встановлено, що володільцем транспортного засобу марки «ГАЗ», моделі «322132», державний номерний знак [NUMBER], що спричинив пошкодження здоров`я [PERSON], є відповідач по справі. При цьому третя особа по справі [PERSON] на час скоєння кримінального правопорушення перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджує характеристика на [PERSON] від 11.05.2016 року за вих. №148/05 та довідка про заробітну плату [PERSON], нараховану у відповідача (а.с.64, 65). Таким чином, саме відповідач повинен відшкодувати позивачу спричинену кримінальним правопорушенням-злочином майнову шкоду. В той же час суд не погоджується з розрахунком майнової шкоди, завданої позивачу та яка підтверджується відповідними квитанціями, оскільки не усі вони мають пряме відношення до предмету спору. Так, судом встановлено на підставі копії довідки Харківської обласної клінічної травматологічної лікарні від 23.09.2015 року за №1464, які саме медичні препарати були призначені [PERSON], а також той факт, що рентгенообстеження та ультразвукова діагностика здійснювалися [PERSON] за кошти законного представника вказаної особи - позивача по справі [PERSON] При цьому додаткове харчування [PERSON] не призначалося (а.с.9). З наданих суду оригіналів чеків повністю підпадають під витрати на медичне лікування, переїзд до місця лікування та придбання супутніх товарів наступні витрати: - а.с.121 - усі чеки у кількості 11 одиниць на загальну суму 1311,32 грн., що співпадає з розрахунком позивача (а.с.129); - а.с.122 - усі чеки у кількості 9 одиниць на загальну суму 470,70 грн., що співпадає з розрахунком позивача (а.с.129); - а.с.123 - усі чеки у кількості 11 одиниць на загальну суму 1352,38 грн., що співпадає з розрахунком позивача (а.с.129); - а.с.124 - усі чеки у кількості 13 одиниць на загальну суму 1452,41 грн., що не співпадає з розрахунком позивача, в якому вказана завищена сума у розмірі 1480,35 грн. (а.с.129); - а.с.125 - виключно чеки у кількості 4 одиниць на загальну суму 36,00 грн. на електричні поїзди сполученням Харків-Первомайський (станція Лихачове), щодо 9 чеків на загальну суму 1859,56 грн. на придбання скрапленого газу для автомобіля у АГЗС «Маршал» у Красноградському районі Харківської області та у ФОП [PERSON] у с. Високий Харківського району Харківської області, то вказана сума не повинна бути включена до майнової шкоди, оскільки у судовому засіданні не було встановлено навіть факт наявності у позивача автомобіля або іншого транспортного засобу, який здійснював перевезення [PERSON] до місця лікування, тому вважати вказані витрати такими, що понесені у зв'язку з необхідністю відвідувати медичний заклад неможливо; - а.с.126 - усі чеки у кількості 10 одиниць на загальну суму 2962,59 грн., що співпадає з розрахунком позивача (а.с.129); - а.с.127 - 5 з 6 чеків на загальну суму 359,36 грн., один чек на суму 237,69 грн. на придбання скрапленого газу до майнових витрат позивача не відносяться з вищезазначених причин; - а.с.128 - 5 з 8 чеків на загальну суму 453,90 грн., три чека на суму 698,02 грн. на придбання скрапленого газу до майнових витрат позивача не відносяться з вищезазначених причин. Таким чином загальний розмір майнової шкоди, встановленої судом, становить 8398,66 грн. замість 11245,92 грн., які вимагав позивач по справі. Щодо моральної шкоди, то тут суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що має місце в даному випадку. На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач визначив, що для нього в даному випадку характерними були фізичний біль його сина, його душевні страждання, пов'язані з порушенням звичного укладу його життя. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 9 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В даному випадку суд вважає, що розмір моральної шкоди, яку потрібно стягнути з відповідача повинен скласти 5000,00 грн. При цьому суд виходив із ступеню ушкодження здоров`я позивача (середньої тяжкості тілесне ушкодження, що не призвело до постійного погіршення функцій будь-якого органу) відсутність доказів з боку позивача щодо необхідності подальшого лікування взагалі, перехід сина позивача на індивідуальну системи навчання, а також те, що позивач не зміг назвати компенсаторні механізми, які потрібно було витрачати йому або неповнолітньому [PERSON] на подолання причин ушкодження його здоров`я, враховуючи, що він самостійно під час розгляду кримінальної справи відмовився від цивільного позову, заявленого ним раніше, що не вказує на оперативність вирішення питання відшкодування моральної шкоди. Окремо суд зазначає, що свідки, які були допитані під час розгляду справи в іншому складі суду не були допитані у даному процесі через відсутність заяв про їх допит з боку сторін по справі, враховуючи той факт, що справа після призначення іншого складу суду розглядалася спочатку та усі обставини, встановлені в іншому складі суду не мають жодного відношення до даного процесу. Також жодного відношення до предмету спору не має кредитний договір від 21.05.2014 року разом із договором добровільного страхування життя на ім`я третьої особи по справі [PERSON] (а.с.78-84), оскільки стосується виключно кредитних взаємовідносин між [PERSON] та відповідним банком та страховою компанією. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позовні вимоги заявлені у сумі 61245,92 грн. задоволенні судом на суму 13398,66 грн., що складає 22% від заявлених вимог. Враховуючи, що позов подавався фізичної особою та розмір судового збору повинен був становити 612,46 грн., то стягненню з відповідача на користь держави підлягає 22% від вказаної суми, що становить 134,74 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial