Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

15.11.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №19 по пр. Леніна, 12 в м. Миколаєві, посилаючись на те, що у зазначеній квартирі відповідач не проживає, оскільки перебуває за кордоном та є громадянином іншої держави. Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 17.08.1998 року позивачу належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] та сином [PERSON]. В даному даній квартирі також зареєстрований відповідач. Але понад пять років відповідач за місцем реєстрації не проживає, оскільки проживає в [PERSON] Федерації Московська область м. Люберці та є громадянином [PERSON] Федерації. Відповідач не заперечує проти зняття його з реєстрації, про склав відповідну довіреність, у якій зазначив, що довіряє позивачу подарувати належну йому частку 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного позивач просила позовні вимоги задовольнити. До підготовчого судового засідання позивач не зявилась, суду надала заяви, в якій просила справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не зявився, електронною поштою надійшла його заява, у якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у звязку із визнанням позову відповідачем згідно ч.3\~ст. 200 ЦПК України, позов підлягає задоволенню у підготовчому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.08.1998 року квартира №19 по пр. Леніна (нова назва Центральний), 12 в м. Миколаєві належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно довідки ЖКП ММР «Бриз» від 13.09.2018 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації фактично не проживає, є громадянином [PERSON] Федерації, що підтверджується копією паспорту № 46 15 902322, виданого ТП №3 Міжрайонного ВУФМС Росії по Московській області. 17.02.2018 року відповідач уповноважив довіреністю позивача [PERSON] бути його представником у усіх організаціях та установах та подарувати [PERSON] належну йому 1/3 частку квартири №19 по пр. Центральному в м. Миколаєві. , що підтверджується актом про не проживання від 22.05.2018 року, засвідченим підписами сусідів та печаткою ТОВ «Миколаївдімсервіс». Згідно зі ст. 4, 115 ЦПК України, ст.15, 20\~ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який обирає на власний розсуд. Статтею 47\~Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Згідно зі\~ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. В силу ч.1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 405 ЦК України\~члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до\~ст. 107 Житлового кодексу України\~наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка), на що вказує п.11 постанови Пленуму Верховного суду України « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за №2. Факт вибуття відповідача із квартири [ADDRESS] підтверджується заявою позивача про визнання позовних вимог, тими обставинами, що відповідач у квартирі не проживає, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідує, його речей у квартирі немає, ніякої участі у ремонтних роботах, у комунальних витратах не приймає. Таким чином, у звязку з тим, що відповідач не проживає у квартирі більше шести місяців без поважних причин, суд вважає його такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №19 по пр. Центральному, 12 в м. Миколаєві, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved