Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

15 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи вимоги тим, що Органом опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради було розглянуто заяву [PERSON] та клопотання служби у справах дітей та сім'ї про надання висновку до суду щодо доцільності та відповідності інтересам дитини позбавлення батьківських гр. [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в зв'язку з тим, що [PERSON] самоусунулася від утримання та виховання дитини, не цікавиться станом здоров'я, не виявляє материнської уваги та турботи. Гр. [PERSON] є одинокою матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач зазначає, що мати гр. [PERSON] з моменту народження дитини виховувала її сама до шестимісячного віку, потім до виконання батьківських обов'язків почала ставитись безвідповідально, дочкою майже не займалась. Протягом двох з половиною років [PERSON] не виконує свої батьківські обов'язки, вихованням дочки не займається, веде аморальний спосіб життя, кошти сім'ї витрачає на алкоголь. Піклування про малолітню [PERSON] та її виховання взяла на себе бабуся дитини гр. [PERSON] та дідусь гр. [PERSON], які оточили дитину любов'ю та турботою. На підставі викладеного позивач просить позбавити гр. [PERSON], [INFO], батьківських праввідносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], а також стягнути з неї аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частин всіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. 18 грудня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28 січня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується розміщеним оголошення на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про її виклик до суду. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити. У відповідності до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Судом встановлено, [INFO] року народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області /а.с.7/. Згідно вищезазначеного свідоцтва про народження вбачається, що у графі мати записано «[PERSON]», а у графі батько - «[PERSON]». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, батько малолітньої [PERSON], записаний згідно ч. 1 ст. 135 СК України /а.с.8/. Відповідно до характеристики, виданої головою правління ЖБК «Супутник» від 03.09.2018 року, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] з моменту народження по теперішній час, склад сім'ї: мати - [PERSON], бабуся - [PERSON], дідусь - [PERSON] Батька у дитини немає, мати дитини [PERSON] мати - одиночка, з моменту народження [PERSON] виховувала дитину сама, потім з шести місячного віку [PERSON] [PERSON] до виконання батьківських обов'язків почала ставитись погано, дочкою майже не займалась. На даний момент [PERSON] не виконує свої обов'язки, як мати, вихованням дочки не займається, веде аморальний спосіб життя, кошти сім'ї витрачає на алкоголь. Піклування про малолітню [PERSON] та її виховання взяла на себе бабуся дитини гр. [PERSON] та дідусь гр. [PERSON], які оточили дитину любов'ю та турботою /а.с.11/. Згідно характеристики дошкільного навчального закладу №2 «Ромашка» вбачається, що [PERSON], [INFO] відвідує дитячий садочок з 01.06.2017 року, за час відвідування мати [PERSON] в садочку з'являлася дуже рідно, станом здоров'я та успіхами дитини не цікавилася. Дитину виховує бабуся [PERSON],, яка цікавиться станом психічного та фізичного здоров'я онуки, її зовнішнім виглядом, поведінкою, навчально-виховним процесом, піклується про дитину, бере активну участь в житті групи /а.с.12/. Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області №541 від 29.10.2018, вирішено надати висновок до Фастівського міськрайонного суду Київської області щодо доцільності та відповідності інтересам дитини позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Відповідно до Висновку №06-23/4902 від 29.10.2018, комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним та такими, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] /а.с.4-5/. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок №06-23/4902 від 29.10.2018, комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним та такими, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, дійсно, відповідач по справі вихованням своєї доньки не займається і ухиляється від своїх обов'язків по її утриманню та вихованню, не спілкується з нею і не проявляє турботи, тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав відносно своєї доньки. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в а. 7 п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може, на вимогу позивача або з власної ініціативи, вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, хоча повинна та має таку можливість, бо є людиною працездатного віку, а тому суд вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved