Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

16 лютого 2017 року [PERSON] звернулася в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа - відділ у справах дітей Каховської міської ради, про визнання договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного між відповідачами 27.04.2016 року, недійсним. Позивачка вказувала, що вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] - відповідачем у справі. Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21 січня 2016 року було встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 01 листопада 2012 року. Ухвалою апеля\-ційного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року вищевказане рішення залишено без змін. Від спільного проживання без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спіль-них дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначала, що 25.02.2000 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] 04.12.2006 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] Під час спільного проживання позивач та відповідач [PERSON] об'єднали вказані квартиру в одну, про що нам було вида\-но свідоцтво про право спільної часткової власності - по 1/2 частці кож-ному на квартири №№ 23,26. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2014 року [PERSON] виді\-лено у власність 1/2частини квартири № 23 та 26, а саме: квартиру № [ADDRESS], [PERSON] виділено у власність 1/2 частини з квартири №23 та 26 - квартиру [ADDRESS] Вищенаведеним рішенням апеляційного суду припинено право часткової власності сторін на квартиру № 23 та 26 - з набранням ним сили [PERSON] та [PERSON] набули право власності на окремі квартири. В той же час, неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] до цього часу зареєстровані в [ADDRESS]. Тобто вони зареєстровані як в квартирі позивачки, так і в квартирі, яка належала [PERSON] При цьому діти мають повне право на проживання як в одній так і в іншій ква\-ртирі. Питання про міс-це проживання дітей та про місце їх реєстрації після розділу квартир ні\-ким не розглядалось і жодного рішення з цього приводу не приймалось. Позивачка також вказувала, що 27.04.2016 року [PERSON] вчинив відчуження належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS], подарувавши її своїй матері - [PERSON]. При укладенні договору дарування [PERSON] приховав факт реєстрації в його квартирі не\-повнолітніх дітей. Таким чином, позивачка наголошувала, що відповідач своїми діями порушив права непов-нолітніх дітей, позбави\-вши їх конституційного права на житло, а також і її права, переклавши весь тягар забезпечен\-ня дітей житлом на позивачку. Під час укладення оспорюваного договору [PERSON] до органів опіки та піклування з питан-ня отримання дозволу на укладення договору не звертався, відповідного дозволу не отри\-мував. Виходячи з наведеного, позивачка вважала, що оспорюваний договір дарування має бути ви-знаний недійсним. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат [PERSON] наполягав на повному задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON], - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, вважала позов необгрунтованим і просила відмовити в його задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, суд вважав можливим розглядати справу за їх відсутністю. Третя особа - приватний нотаріус Коршунова Л.А. в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її присутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оці нивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступ-них підстав. Судом встановлено: Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 21 січня 2016 року було встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 01 листопада 2012 року (а.с.11-14). Ухвалою апеля\-ційного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року вищевказане рішення залишено без змін (а.с.15-17). Від спільного проживання без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спіль-них дітей - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно свідоцтву про народження [PERSON], [INFO], в графі «батько дитини» зазначено [PERSON] (а.с.8). З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що 25.02.2000 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], а 04.12.2006 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] Під час спільного проживання позивачка та відповідач [PERSON] об'єднали вказані квартиру в одну, про що було вида\-но свідоцтво про право спільної часткової власності - по 1/2 частці кожному на квартири №№ 23,26 (а.с.21-22). Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2014 року [PERSON] виді\-лено у власність ? частини квартири № 23 та 26, а саме: квартиру № [ADDRESS], [PERSON] виділено у власність 1/2 частини з квартири №23 та 26 - квартиру №23 на четвертому поверсі у буд.[ADDRESS]. Таким чином, на підставі вищенаведеного рішення апеляційного суду припинено право част-кової власності сторін на квартиру № 23 та 26 - з набранням ним сили [PERSON] та [PERSON] набули право власності на окремі квартири. 27.04.2016 року [PERSON] подарував належну йому квартиру №26, роз-ташовану в будинку [ADDRESS] [PERSON], що підтверд-жується договором дарування, завіреним приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.) Як видно з матеріалів нотаріальної справи, під час укладення договору дарування дозвіл ор-гану опіки та піклування на вчинення угоди сторони не надавали. Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Нормами ч.1 ст.11 ЦПК України визначено суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно з частинами другою та третьою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члена сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що бать-ки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого від-повідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти право-чини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України). У статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів. Звертаючись до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнлітніх дітей [PERSON] не вказує в чому саме полягає порушення прав її неповнолітніх дітей, а лише посилається на відсутність дозволу органу опіки та піклування на укладання відповідачем договору дарування. При цьому, суд звертає увагу на те, що право проживання дітей не припинилося в результаті укладеної угоди. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповно-літніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюва-ним. Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства». Про-те сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин мо-же бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звужен-ня обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дити-ни, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Даної правової позиції дотримується також і Верховний Суд України в своїх постановах від 15 10.02.2016 року справа № 6-3005цс, від 11 травня 2016 року справа № 6-806 цс16, від 6 квітня 2016 року справа № 6-589цс16. Отже, враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позову не має.

Outcome: dismissed