Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

16.11.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просив звільнити його від сплати аліментів на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] за рішенням суду, витребувати виконавчий лист, виданий Дарницьким районним судом м. Києва з ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, стягнути на його користь з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі ? частки від заробітку відповідачки, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття з підстав, передбачених ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та на їх обґрунтування пояснив, що 05.06.2007 р. Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення, відповідно до якого з позивача на користь колишньої дружини [PERSON] по цей час стягуються аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте вважає, що на теперішній час істотно змінились обставини, які впливають на необхідність припинення сплати аліментів, оскільки з березня 2014 р. їх спільна з відповідачкою донька [PERSON] проживає весь час з батьком, та знаходиться на його повному утриманні, а тому просив звільнити його від сплати щомісячно аліментів на утримання доньки на користь відповідачки з підстав, передбачених ч.4 ст. 223 ЦПК України. Крім того, з підстав, передбачених ст.ст. 180-183 СК України, які регулюють обов'язок батьків утримувати дитину, просив стягнути з відповідачки аліменти на його користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], оскільки відповідачка не приймає участі в утриманні дитини, натомість щомісяця отримує значну суму присуджених з нього аліментів. Додав, що відповідачка декілька разів перераховувала засобами поштового зв'язку незначні грошові суми на користь доньки на загальну суму близько 2000 гривень, але цього не достатньо для неї, оскільки вона знаходиться на повному його утриманні, а його заробітної плати не вистачає на належне забезпечення дитини всім необхідним. Позивач [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав позицію свого представника та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з вищезазначених підстав. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позову, та в обґрунтування своїх заперечень пояснила, що дійсно 05.06.2007 р. Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення, відповідно до якого з колишнього чоловіка [PERSON] на ії користь по теперішній час стягуються аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4частини всіх видів заробітку позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дійсно, з березня 2014 р. ії донька [PERSON] перейшла жити до батька, але, на її думку, зміна місця проживання дитини не є обставиною, що впливає на припинення сплати аліментів в розумінні положень ч.4 ст. 223 ЦПК України. Крім того, зазначала, що вона належним чином утримує свою неповнолітню доньку, створивши належні умови для проживання дитини, надаючи їй гроші для особистих потреб, які вона спочатку надавала доньці на руки, але з серпня 2015 р. вимушена була перераховувати гроші на ім'я доньки засобами поштового зв'язку, оскільки вважає, що через психологічний тиск батька відносно доньки, останній заборонено брати у неї гроші з рук. Зазначала, що надсилає дитині частину особистих грошей в розмірі приблизно 700-800 грн. на місяць, а аліменти, які щомісячно стягуються з ії колишнього чоловіка, акумулюються на її особистому рахунку. Зазначені грошові кошти, хоча і вважає своєю особистою власністю, але зазначила, що вони спрямовані на утримання доньки, які остання має право отримати, якщо особисто звернеться до неї. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте надав суду клопотання з проханням розглянути справу у відсутність представника третьої особи \\а.с.183\\. З урахуванням наведеного, суд ухвалив справу розглянути без участі представника третьої особи, на підставі наявних у справі матеріалів, проти чого не заперечували інші учасники процесу. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та документи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини та правовідносини, які їх регулюють. 24 лютого 1990 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Ватутінського РІК м. Києва, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 186. Від шлюбу у сторін народились син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 13). 05 червня 2007 року Дарницьким районним судом м.Києва було ухвалено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким з позивача було стягнути аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітньої [PERSON], [INFO] до досягнення ними повноліття, в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 6). На підставі вищевказаного рішення Дарницьким районним судом м. Києва 16.06.2007 року був виданий виконавчий лист щодо стягнення з позивача аліментів на утримання дітей (а.с. 7). 05 лютого 2009 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 12). Оскільки на цей час син позивача [PERSON] вже повнолітній - позивач щомісячно сплачує відповідачці аліменти на утримання їх доньки [PERSON], у розмірі 1/4заробітку від всіх видів доходів позивача. З березня 2014 року неповнолітня донька [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою [ADDRESS], за місцем її постійної реєстрації. Факт проживання неповнолітньої дитини [PERSON] за місцем проживання батька з березня 2014 року підтверджується довідкою Форми № 3, встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2014 року (а.с. 9-10, 22) та не оспорюється відповідачкою. Стан здоров'я дитини [PERSON] [INFO] відповідає її віку (не хворіє), дитина навчається у ДВНЗ ВСП Київському індустріальному коледжі на бюджетній формі навчання, що підтверджується довідкою і знаходиться на повному утриманні позивача, що підтверджується відповідними чеками по оплаті продуктів та речей (а.с. 15-21, 92-182, 214-226). Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Можливість застосування до спірних правовідносин положень ч.4 ст.223 ЦПК України міститься в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2015 р. у справі № 6-12985св15. В судовому засіданні об'єктивно встановлено, що з березня 2014 р. неповнолітня донька сторін [PERSON] проживає з батьком та знаходиться на його повному утриманні, про що свідчать надані в судовому засіданні позивачем копії чеків на оплату продуктів харчування, а також дитячого одягу, засобів гігієни та інших речей з 2014 року по теперішній час. Наявні докази узгоджуються також із поясненнями [PERSON]- доньки сторін, допитаній в судовому засіданні в якості свідка, яка підтвердила, що з березня 2014 р. вона постійно проживає з батьком та зареєстрована за адресою його місця проживання. З цього часу вона знаходиться на повному утриманні позивача, забезпечена одягом, продуктами харчування, які для неї купує батько. Зазначена обставина, на думку суду, є суттєвою та впливає на необхідність припинення сплати аліментів позивачем, оскільки не дивлячись на знаходження доньки на повному утриманні позивача, з останнього щомісячно шляхом відрахування від заробітної плати стягуються аліменти на користь відповідачки (а.с. 213). Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про те, що позовні вимоги позивача в частині звільнення його від сплати аліментів є обгрунтованими та такими , що підлягають задоволенню судом у повному обсязі, саме з підстав, передбачених ч.4 ст.223 ЦПК України, можливість застосування якої міститься в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2015 р у справі №6-12985св15. Судом також встановлено, що відповідачка з березня 2014 року ухиляється від покладеного на неї у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати неповнолітню дитину [PERSON], яка постійно проживає з батьком [PERSON] за його місцем проживання. В судовому засіданні відповідачка не заперечувала проти того, що щомісячно отримує від позивача на ії користь аліменти, які зараховуються на її особистий рахунок. Відповідач зазначила, що на цьому рахунку накопичено близько 30 000 гривень, які спрямовані на потреби дитини, але вона надсилає доньці незначну частину цих коштів, яку вважає необхідною для достатнього забезпечення дитини та не має наміру віддавати ці гроші своїй неповнолітній доньці в повному обсязі з огляду на можливе нецільове використання цих грошей та з урахуванням принципу розумності та доцільності витрат. Натомість, як зазначила в судовому засіданні свідок [PERSON], відповідачка лише декілька разів, починаючи з серпня 2015 р., надсилала на її адресу незначні суми грошових коштів, яких в будь-якому випадку не вистачає на належне її забезпечення. Конвенція про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991 (далі - Конвенція), закріплює, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 1). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до законодавства батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч. 2 ст. 181 СК України - за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, суд вважає, що відповідачка належним чином не виконує обов'язку з утримання неповнолітньої дитини, який повинен покладатись рівною мірою на обох батьків, чим порушує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а тому приходить до висновку про те, що відповідачка діє на шкоду інтересів неповнолітньої дитини, та порушує принцип рівної відповідальності за утримання дитини, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів ії заробітку ( доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши позов в цій частині в повному обсязі. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України - рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо витребування виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва з ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, оскільки зазначена вимога не є способом захисту порушених прав позивача, який може бути застосований судом відповідно до положень ЦПК України, які регулюють спірні правовідносини, при цьому, на думку суду, зазначене виконавче провадження підлягає закриттю на загальних підставах в порядку виконання рішення суду, у разі набрання ним законної сили. А в цілому позовні вимоги підлягають задоволенню судом частково. Разом з тим, обговорюючи позицію відповідачки, суд не приймає до уваги її твердження в тій частині, що вона бере участь в утриманні неповнолітньої доньки разом з позивачем, оскільки таке твердження спростовується як матеріалами справи, з яких вбачається, що донька знаходиться на повному утриманні позивача, з якого натомість продовжують стягуватись аліменти на користь відповідачки, так і поясненнями самої неповнолітньої доньки сторін, яка підтвердила покази позивача стосовно зазначених обставин та пояснювала, що тих грошей, які заробляє позивач, з урахуванням щомісячних відрахувань на користь відповідачки, яка фактично не бере участь в її утриманні, не вистачає для належного її забезпечення усім необхідним. Крім того, відповідачка не підтвердила в судовому засіданні наявність на її особовому рахунку значної суми грошових коштів, які вона отримує з відповідача в якості присуджених на її користь аліментів та можливості використання зазначених коштів на належне матеріальне забезпечення неповнолітньої доньки. Суд не приймає до уваги посилання відповідачки на обґрунтування своєї позиції на факти перерахування на ім'я доньки грошових коштів у зазначений період часу, оскільки такі перерахування носять тимчасовий характер та в незначних розмірах, при цьому позивачкою не доведено, що зазначені перерахування нею проведені з її особистих коштів, а не з коштів, отриманих від позивача у вигляді аліментів. А в цілому позицію відповідачки суд визнає такою, що протирічить сукупності наведених обставин та доказів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України -стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач в даному випадку звільнений від сплати судового збору, та судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. на користь позивача, сплачений ним за подання позовної заяви про задоволення вимоги щодо звільнення від стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial