Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

16.10.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», згідно якого просив суд: визнати неправомірним та скасувати наказ Т .в.о. генерального директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» [PERSON] № 125-к/тр від 09.09.2019 р. про звільнення [PERSON] з посади директора Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»; поновити [PERSON] на посаді директора Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 10.09.2019 р.; стягнути з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2019 р. до моменту поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000, 00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.05.2018 р. його було переведено на вакантну посаду директора Волинської філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». 09.09.2019 р. у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач був неспроможний виконувати свої трудові обов`язки внаслідок тимчасової втрати працездатності, що було викликане короткотривалими обставинами об`єктивного характеру. Цього ж дня, позивач повідомив про свою тимчасову непрацездатність бухгалтера філії [PERSON] , яка в подальшому повідомила центральному апарату ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». В подальшому [PERSON] КП «Луцький центр первинної медичної допомоги» видав листи непрацездатності серії АДМ № 233607 від 09.09.2019 р. та серії АДМ № 233966 від 23.09.2019 р. Позивач з`явившись на роботі 30.09.2019 р. дізнався, що його було звільнено з посади директора Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» наказом № 125-к/тр від 09.09.2019 р. за підписом Т.в.о. генерального директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» Калінчука В. Зі змісту наказу № 125-к/тр від 09.09.2019 р. вбачається, що [PERSON] звільнено із займаної посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. За вказаних обставин, а також посилаючись на вимоги ст.ст.40, 116, 235, 237-1 КЗпП України, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 25.11.2019 р. відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом. Разом з тим, у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] за власним бажанням, розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 14.01.20 р. за № 01-08-221 вищевказану цивільну справу було передано на потворний автоматичний розподіл. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2020 р. справа передана для розгляду судді Савицькому О.А. Ухвалою від 16.01.2020 р. цивільну справу за вказаним позовом прийнято в провадження судді Савицького О.А. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. 14.05.2020 р. на адресу суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні вимог позовної заяви. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в самому позові. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що за Наказом В .о. директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» [PERSON]. від 31.05.2018 р. № 67-к/тр [PERSON] переведено з посади заступника директора Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», за його згодою, на вакантну посаду директора Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». 09.09.2019 р. Наказом т.в.о. генерального директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» [PERSON] № 125-к/тр, було звільнено [PERSON] з посади директора Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 09.09.2019 р. на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. При цьому, згідно з зазначеним наказом підставою для звільнення позивача слугувало положення пункту 1.5 Посадової інструкції директора Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», а також службова записка головного агронома виробничого відділу ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» [PERSON] від 03.09.2019 р. ВН - 430, а саме не відповідність директора Волинської філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» [PERSON] займаній посаді, оскільки відсутній відповідний кваліфікаційний рівень та стаж роботи за професією керівника нижчого рівня. Відповідно до положень п.2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Водночас, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначає, що дізнався про звільнення його із займаної посади в період тимчасової непрацездатності та відновлення здоров`я. Так, згідно з ч.2, 3 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. У судовому засіданні достеменно встановлено, що з 09.09.2019 року по 28.09.2019 року позивач був тимчасово непрацездатний у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, що підтверджується копіями листів непрацездатності. Таким чином, беручи до уваги те, що позивач надав суду докази його тимчасової непрацездатності, суд приходить до висновку, що звільнення позивача на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, було проведено з порушеннями трудового законодавства, а тому вважає необхідним визнати неправомірним наказ тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» [PERSON] № 125-к/тр від 09.09.2019 р. про звільнення [PERSON] з посади директора Волинської філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», та скасувати його. Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відтак, оскільки судом встановлено, що звільнення позивача із займаної посади відбулося без законної підстави, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині визнання неправомірним його звільнення з посади директора Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» за п.2 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу Т.в.о. генерального директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» [PERSON] за № 125-к/тр від 09.09.2019 р., та поновлення його на вказаній посаді з дати його звільнення, а саме з 10.09.2019 року. Також, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір і одночасно з цим повинно бути вирішено питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд виходить з п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та розміру посадового окладу вказаного в Штатному розписі Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на 2018 р, який становить 7 467,00 грн. Отже, середньоденний заробіток позивача становить: 339,41 грн. ((7467,00 грн. х 2 місяці) : 44 дні = 339,41 грн.) Таким чином, оскільки період вимушеного прогулу позивача з 10.09.2019 р. по 26.05.2020 року, тобто складає 178 робочих дні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата в розмірі 60 414,98 грн. (339,41 грн. х 178 днів = 60 414,98 грн.) без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Щодо вимог позивача стосовно відшкодування йому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 20 000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до положення статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 Постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що внаслідок неправомірного звільнення позивача, останньому було завдано моральних страждань, які виразились у втраті нормальних життєвих зв`язків, що вимагали від нього в подальшому додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд приходить до висновку стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. Також в порядку, визначеному ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 3 073,60 грн. Крім того, враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді директора Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу»та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 7 467,00 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial