Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

16 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 19 810 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] замовив йому купити за кордоном автобус, для чого передав йому гроші, а він ([PERSON]) 09.01.2013 р. надав відповідачу розписку про отримання коштів для придбання автобусу. Попередньо з відповідачем була домовленість, що сума купівлі може коливатися в межах 1-3 тисячі євро. Саме тому він придбав автомобіль на 2 тисячі євро дорожчий, але в задовільному технічному стані. Він пригнав автомобіль на Україну і [PERSON] погодився із ціною, але попросив відстрочки у сплаті, оскільки не мав як віддати гроші. Саме тому 05.03.2013 року відповідач написав розписку, в якій зобов'язався повернути йому (позивачу) гроші в сумі 19 810 грн. до 05.06.2013 року, вказавши, що гроші є доплатою за автобус «IVEKO» і що вказаний автобус розтаможений та зареєстрований на його (відповідача ) матір - [PERSON] В день виконання зобов'язання [PERSON] кошти не повернув, в телефонній розмові повідомив, що поки не продасть автомобіль марки «IVEKO» 5912, який належить його матері, кошти не поверне. 18.07.2013 року вже в іншій телефонній розмові відповідач повідомив, що вищевказаний автомобіль вже проданий, однак заборговані кошти він не поверне. Вважає, що в даному випадку мала місце новація боргу у позикове зобов'язання, що передбачено ст.. 1053 ЦК України. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмовій заяві просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що між позивачем та відповідачем на початку січня 2013 року була досягнута домовленість про те, що [PERSON] за винагороду поїде до країн західної Європи та придбає там для [PERSON] мікроавтобус за кошти, які йому надасть [PERSON] При цьому позивач показав в мережі інтернет на сайті чотири мікроавтобуси, один із яких він ([PERSON]) повинен був придбати в разі, якщо позивач сам на місці впевниться, що один із зазначених автомобілів буде в гарному технічному стані. Також вони домовились, що пригнаний в Україну автомобіль в подальшому буде зареєстровано на матір відповідача - [PERSON] 09.01.2013 року на виконання домовленості [PERSON] передала [PERSON] первинну суму грошей на придбання мікроавтобуса в розмірі 139 000 грн., про що позивачем було складено розписку. Приїхавши до міст Європи, позивач повідомив його ([PERSON]) про те, що оглянуті ним мікроавтобуси знаходяться в поганому технічному стані. Він ([PERSON]) сказав, щоб [PERSON] не купував ніякого транспортного засобу та повертався додому. Однак позивач, всупереч існуючих між ними домовленостей, на свій власний розсуд придбав за кошти відповідача інший, вигідний, на його думку, мікроавтобус марки «IVEKO» та ввіз його на Україну. Так як він з позивачем не домовлялися, щоб [PERSON] приганяв цей автомобіль, крім того, йому ([PERSON]) даний транспортний засіб не сподобався, він ([PERSON]) став вимагати у позивача, щоб той повернув йому ту суму коштів, яку він брав у його матері на придбання автомобіля. Але у [PERSON] таких коштів не було, і він ([PERSON]) сказав позивачу, щоб той віддав йому мікроавтобус. Однак, позивач відмовився віддавати як гроші, так і автомобіль, при цьому сказав, що віддасть автомобіль після того, як він (відповідач) виплатить йому компенсацію за його поїздку в Європу в сумі 19 810 грн. Під впливом такого шантажу він ([PERSON]) 05.03.2013 року написав розписку, в якій зазначив, що зобов'язується повернути позивачу гроші в сумі 19 810 грн. до 05.06.2013 року, в якості доплати за придбаний за кордоном автобус «IVEKO». В подальшому він ([PERSON]) самостійно продав даний мікроавтобус та після продажу мікроавтобуса марки «IVEKO» отримав кошти в меншому розмірі, ніж затратив на його придбання. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існувала домовленість про те, що [PERSON] за грошові кошти [PERSON] придбає йому за кордоном транспортний засіб та привезе його в Україну, який потім буде зареєстрований в органах МРЕВ на ім'я матері [PERSON] - [PERSON], що визнали сторони по справі та підтверджується розпискою [PERSON] від 09.01.2013 року про те, що він отримав грошові кошти в сумі 139 000 (сто тридцять дев'ять тисяч) грн. для придбання за кордоном автобуса марки «IVEKO» для [PERSON] та зобов'язався автомобіль доставити до м. Хмельницький і поставити на облік в МРЕО на ім'я [PERSON](а.с.5). Судом встановлено, що [PERSON] за кордоном був придбаний автобус марки «IVEKO» та доставлений в Україну [PERSON], після чого був зареєстрований на [PERSON], що визнали сторони по справі та підтверджується довідкою центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Охтирка, Охтирського, Великописарівського та Тростянецького районів підпорядкований УДАІ УМВС України в Сумській області №979 від 11.03.2014 року, згідно якої 12.03.2013 року за [PERSON] був зареєстрований автобус марки IVEKO 59E12, 2001 року випуску, ДНЗ [NUMBER], який 21.06.2013 року знятий з обліку для реалізації. Судом встановлено, що 05.03.2013 р. відповідачем [PERSON] була видана [PERSON] розписка, в якій він зобов'язувався повернути позивачеві [PERSON] грошові кошти в сумі 19 810 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот десять) грн. до 05.06.2013 року, як доплату за придбаний за кордоном автобус IVEKO, який був розмитнений та зареєстрований на матір відповідача - [PERSON] (а.с.4) Таким чином борг, що виник між сторонами із попередніх договірних відносин щодо придбання транспортного засобу, за домовленістю сторін був замінений позиковим зобов'язанням. Відповідно до положення ч. 1 ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 ЦК України). У силу новації зобов'язання, що виникло з первісного договору, припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Отже, умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України), а по-третє, це дійсність первинного зобов'язання. Таким чином, судом встановлено, що на даний час між сторонами існують правовідносини, що виникли з договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст..1046 ЦК України). Згідно ст. 1047 ЦК України - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, розписка позичальника є борговим документом, який підтверджує укладення договору позики, а також підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику. В розписці [PERSON] від 05.03.2013 р., в якій [PERSON] зобов'язувався повернути позивачеві [PERSON] грошові кошти в сумі 19 810 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот десять) грн. до 05.06.2013 року, як доплату за придбаний за кордоном автобус IVEKO, яку надав суду позивач [PERSON], зазначені сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), їх місце проживання, грошова сума, яка передається, особистий підпис позичальника, також зазначено, що розписка написана власноручно. Відповідач [PERSON] та його представник не оспорюють того факту, що розписка від 05.03.2013 року була написана та підписана власноручно [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідач та його представник в судовому засіданні не надали доказі на підтвердження своїх доводів про те, що розписка від 05.03.2013 року про зобов'язання повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 19810 грн. написана [PERSON] під впливом шантажу, фізичного чи психічного тиску з боку [PERSON], тому такі доводи суд не бере до уваги. Таким чином, розписка позичальника від 05.03.2013 року, надана суду позивачем [PERSON], є борговим документом, який підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов'язань, а також підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику. За договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути позикодавцеві суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч.1 ст.1049 ЦК). Позика вважається поверненою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Зобов'язання позичальника, а це сама позика й нараховані проценти за користування нею, так і проценти за прострочення виконання грошового зобов'язання, припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання. Про це також зазначено в ст. 599 ЦК України. Судом встановлено, що на даний час позика (грошові кошти в сумі 19810 грн.) відповідачем позивачу не повернуті. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути суму позики в розмірі 19810 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн.

Outcome: approved