Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

16 лютого 2016 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 07 липня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Сторони разом не проживають. Відповідачка добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча і має таку можливість, оскільки є працевлаштованою та отримує заробітною плату. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду із даним позовом. У зв'язку із викладеним, просив суд винести рішення яким стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти стягнення з неї аліментів не заперечувала. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 3). Дитина проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS], про що свідчить довідка комітету мікрорайону «Сєвєрний» №153 від 29 січня 2016 року. Мати - [PERSON], 1993 року народження участі у вихованні сина не приймає (а.с.4). [PERSON] добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, хоча і має таку можливість, оскільки є працевлаштованою, отримує заробітною плату, нікому більше аліменти не сплачує. Сторони разом не проживають Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В зв'язку з цим, суд відповідно ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову ,яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідачем [PERSON] на адресу суду було надано письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що остання, позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача [PERSON] у зв'язку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. Відповідно положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також, у постанові Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано рекомендації,що при вирішені питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, суд повинен повно та всебічно встановити обставини, на які посилаються сторони, щодо виникнення права на отримання аліментів та їх розміру, і ці обставини повинні бути доведеними належними та допустимими доказами відповідно до ст. 60 ЦПК України. Приписи ст. 183 СК України встановлюють, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом достовірно встановлено, що дитина дійсно проживає з позивачем, має задовільний стан здоров'я, власних доходів немає, а тому потребує матеріальної допомоги. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено, домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягувати аліменти з відповідачки на користь позивача у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно із вимогами ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з тим, що судом позов задоволено, суд стягує з відповідача в дохід держави 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved