Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

17.04.2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики у розмірі 4700 грн., а також понесені нею судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору від 06.11.2013 року [PERSON] позичила [PERSON] 4700 грн., які остання зобов'язалася повернути до кінця 2013 року. На підтвердження укладення договору, [PERSON] написано розписку. У вказаний термін відповідач не повернула кошти. Відповідачу було направлено претензію, на яку вона не відреагувала. Тому позивач звернулася до суду. В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі і просить суд задовольнити позов, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні не заперечує проти того, що між нею та позивачем було укладено договір позики. Такий договір укладався з метою купівлі будинку у брата позивача, в якому пізніше було виявлено дефекти, тому відповідач вважає що розмір позики має бути зменшено. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2013 року між сторонами було укладено договір позики, оформлений розпискою, в якій [PERSON] зазначила, що зобов'язується повернути борг у розмірі 4700 грн. до кінця грудня 2013 року - [PERSON] (а.с. 4) Сторонами в судовому засіданні не заперечується дійсність такої розписки. Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Таким чином, строк повернення позики закінчився 31.12.2013 року о 24.00 год. Сторонами в судовому засіданні не заперечується, що в передбачений договором строк, відповідач не повернула кошти згідно з вимогами договору позики. 22.03.2014 року [PERSON] було направлено претензію, з вимогою повернути позику у розмірі 4700 грн. (а.с. 5), яку вона отримала, про що свідчить повідомлення (а.с. 6). Разом з тим, борг до цього часу повернутий не був. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, борг за договором позики від 06.11.2013 року у розмірі 4700 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved