Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

15.02.2017 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання договору №333078 з додатками до нього, укладеного 04.11.2016 року між нею та ТОВ «Престо.», недійсним та стягнення з ТОВ «Престо.» грошових коштів в розмірі 4000,00 грн, а також 5500,00 грн, які були сплачені позивачкою на поточний рахунок відповідача відповідно до умов згаданого договору в якості оплати за послуги. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на ті обставини, що в листопаді 2016 року в газеті «Гарт» вона знайшла об'яву, зі змісту якої слідувала можливість отримання кредиту, а оскільки позивачці необхідні були кошти в сумі 150000,00 грн для придбання житла, то вона звернулася за вказаною в оголошенні адресою, де працівник ТОВ «Престо.» підтвердила таку можливість за умови сплати позивачкою певних коштів, а саме: 4000,00 грн в якості податку за підписання договору та запевнила, що кредитні кошти в розмірі 150000,00 грн вона отримає протягом найближчої доби, переконавши, що всі істотні умови договору було розяснено, представник відповідача відразу надав договір для підпису позивачці, але ні договір, ні додатки для ознайомлення [PERSON]І не надавалися. Не отримавши кредитні кошти в обумовлений строк, позивачка зателефонувала до ТОВ «Престо.», де їй повідомили, що перерахованих коштів в розмірі 4000,00 грн замало для повної сплати податків і надання їй кредиту та запевнили, що у разі доплати ще 3500,00 грн, а потім ще і 2000,00 грн протягом доби вона неодмінно отримає кредит в розмірі 150000,00 грн. У звязку з цим [PERSON] на поточний рахунок відповідача були перераховані кошти, а саме: 09.11.2016 року в сумі 3500,00 грн та 10.11.20016 року в сумі 2000,00 грн, однак кредит вона так і не отримала, а згодом зателефонувавши до відповідача вона дізналася, що рішення про надання їй кредиту ще не приймалося і коли буде прийнято не відомо, а для отримання кредиту в майбутньому їй необхідно виконувати умови цього договору, які, як з'ясувала позивачка вже згодом, абсолютно відрізняються від тих, про які їй розяснювалося працівником товариства при його підписанні, і являються для неї не прийнятними. Після уважного вивчення документів, також виявилося, що кошти в сумі 4000,00 грн були сплачені нею в рахунок оплати послуг до згаданого вище договору. Вважаючи, що умови договору №333078 від 04.11.2016 року не відповідають принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін, а сам договір було укладено [PERSON] під впливом обману з боку представника ТОВ «Престо.», в ході здійснення нечесної підприємницької діяльності та без її дозволу на надання фінансових послуг, вона і змушена була звернутися до суду з даним позовом В судове засідання позивачка не зявилася, але разом з позовом подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.30). Представник відповідача до суду не з'явився також, однак про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно (а.с.50), заперечень від останнього проти позову не надходило. За таких обставин суд на підставі ст.224 ЦПК України визнав можливим розглядати справу заочно у відсутності представника ТОВ «Престо.», оскільки в справі достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності цих осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Як вбачається з газети «Гарт» №45 від 03.11.2016 року, в ній дійсно міститься оголошення про надання кредитів до 700000,00 грн з виплатою одразу після кінцевого оформлення документів за адресою: м. Чернігів, пр-т Перемоги,139 (а.с.32). З договору №333078 та додатків до нього (а.с.45-48) вбачається, що 04.11.2016 року між ТОВ «Преcто.» - надалі Товариство, та [PERSON] надалі Учасник, був укладений договір за умовами програми «Фінексперт» та згідно з Додатком №1 до цього договору сума позики, на отримання якої розраховує Учасник, становить 150 000,00 грн. Обовязок Учасника сплачувати Товариству щомісячний платіж в розмірі 833,33 грн, кількість платежів в даному разі - 180, що фактично й складає суму (833,33 грн х 180=149 999,40 грн), яку Учасник бажає отримати в якості позики. Тобто Учасник на підставі зазначеного вище договору сплачує Товариству суму коштів, яка дорівнює бажаній сумі позики. В якийсь момент (до повної сплати Товариству усіх платежів чи після), Учасник за певних умов (дотримання ним всіх формальностей та понесення додаткових витрат), має шанс отримати позикові кошти. Безвідсоткова позика надається на підставі договору позики і відповідно до норм цивільного законодавства позикові кошти мають бути повернені Товариству. Рішення про надання безвідсоткової позики одному з Учасників приймається на так званому Заході, за право приймати участь у якому по суті й сплачує Учасник (п. 4.2, 4.3 Додатку № 2), а отже безвідсоткова позика з коштів Фонду Учасників надається тому Учаснику, який сплатив найбільше платежів до Фонду Учасників (п. 4.12 «а» Додатку №2). Тобто Учасник, отримавши рішення про надання йому безвідсоткової позики та уклавши в подальшому з Товариством договір позики, буде повертати суму позики на підставі такого договору позики. Саме в цьому і полягає сутність такої позики. А платежі за вже наявним договором № 333078 сплачуються фактично за право приймати участь в Заході. Для отримання безвідсоткової позики Учасник не лише має сплатити найбільшу кількість платежів, а й надіслати Заяву на участь у Заході (п. 4.10) та яка зареєстрована в Центральному офісі (п. 4.11 Додатку № 2), а також укласти з Товариством на визначених Товариством умовах договір позики та Додаток 3 (пп. «в», пп. «б» п. 5.2 Додатку №2) та понести витрати, повязані з оформленням договорів (пп. «д» п. 5.2 Додатку № 2), здійснити обовязкове особисте страхування життя, здоров'я, працездатності чи майна при укладенні договору застави або іпотеки (пп. «є» п. 5.2 Додатку № 2). Отже, умови укладеного договору № 333078 від 04.11.2016 року не визначають загального розміру платежів, не дають Учаснику (споживачу) можливості передбачити обсяг його фінансових зобовязань в цілому. Також цим договором не визначено, що Учасник, який повністю сплатив всі платежі до Фонду Учасників, гарантовано отримає позику. Навіть Учасник, який сплатив усю суму платежів, тобто, фактично сплатив Товариству таку ж суму коштів, яку просить позичити, не може розраховувати на отримання таких коштів від Товариства на умовах позики без проходження Учасником процедур участі у Заході, понесення додаткових витрат, про які вже було сказано вище. А сам розподіл Фонду Учасників здійснюється фактично таємно Товариством, адже, кожен окремий Учасник має право знайомитись з результатами розгляду лише його Заяви (п. 4.17 Додатку № 2) і за умовами договору не має можливості володіти інформацією ні щодо кількості Учасників, ні щодо розміру внесених іншими Учасниками платежів. Щодо можливості розірвання договору Учасником, який не отримав позику і можливості повернення коштів такому Учаснику, то зі змісту п. 8.1 Додатку № 2 слідує невизначеність строку повернення коштів. Адже, кошти можуть бути повернені після закриття програми «Фінексперт», яке за умовами договору відбудеться протягом 30 днів після повного виконання платіжних зобовязань останнього Учасника у даній програмі (п. 12.1, 12.2 Додатку №2). А коли останній Учасник виконає платіжні зобовязання і чи виконає взагалі, прогнозувати неможливо, особливо враховуючи продовження залучення Товариством нових Учасників (п.2.3.1 договору). Також, дізнатись про закриття програми Учасник може лише з повідомлення від Товариства, якщоТовариство виконає обовязок інформування Учасника (п 8.1 Додатку №2). Згідно з Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с.43) замовник - [PERSON], з одного боку, та представник виконавця ТОВ «Престо.», з іншого боку, уклали акт про те, що виконавцем були проведені такі роботи (надані послуги) за Договором №333078 від 04.11.2016 року, у звязку з чим позивачкою в ПАТ КБ «Приватбанк» було сплачено 4000,00 грн, що підтверджується квитанцією від 04.11.2016 року (а.с.42). Також відповідно до квитанції №1 від 09.11.2016 року в АТ «Укрсиббанк» позивачкою на користь ТОВ «Престо.» було сплачено кошти в сумі 3500,00 грн (а.с.44), а згідно з квитанцією від 11.11.2016 року в ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON]І на рахунок відповідача також були перераховані кошти в сумі 2000,00 грн (а.с.42-а). Отже, позивачкою були сплачені всі грошові кошти, які вимагав сплатити відповідач для отримання кредитних коштів, однак кредит [PERSON] так і не отримала, як і не отримала жодних гарантій щодо його одержання. Як вбачається з умов договору, надання одному з Учасників безвідсоткової позики здійснюється за рахунок коштів Фонду Учасників (п. 1.5 договору), а формування Фонду відбувається за рахунок платежів Учасників (п. 1.3, 2.1.1., 2.3.1 договору). Основні ж обов'язки Товариства по згаданому вище договору: організація та проведення розподілу Фонду Учасників та здійснення надання безвідсоткової позики на користь Учасника за рахунок Фонду Учасників (п. 1.1 договору); виконання доручення Учасника використовувати суми платежів для формування Фонду Учасників та його розподілу, тобто фактично мова йде про довірче управління фінансовими активами (п. 1.3 договору), а також зі змісту умов договору слідує, що здійснюється залучення фінансових активів (коштів фізичних осіб) із зобов'язанням щодо наступного їх повернення, хоч і за певних умов. Відповідно ж до ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема: довірче управління фінансовими активами; залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Згідно з ч.1, 2 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, а здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Зі змісту ж Договору №333078 від 04.11.2016 року вбачається, що відповідачем надаються громадянам грошові суми на умовах системи «Фінексперт» за рахунок внесків, які періодично вносяться іншими громадянами учасниками цієї системи разом. Наявна плата за послуги, що є прибутком товариства (чек від 04.11.2016 року та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) (а.с.42,43). За умовами договору саме ТОВ «Престо.» визначає достатність коштів Фонду для його розподілу, призначає заходи по розподілу, приймає рішення про видачу позики та згодом укладає договір позики з Учасником, який набув право і виконав всі умови для її отримання. Таким чином, діяльність ТОВ «Престо.» згідно з умовами зазначеного вище договору має ознаки фінансових послуг, які визначено на підставі ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки при її проведенні здійснюються операції з фінансовими активами (грошовими коштами) в інтересах третіх осіб (Учасників), за рахунок цих осіб (позика надається за рахунок внесків, сплачених Учасниками), в результаті укладення договорів з Учасниками Товариство отримує прибуток (зокрема, оплата Учасниками послуг по договору з підписанням актів виконаних робіт (наданих послуг). Враховуючи викладене вище, відповідачем надаються фінансові послуги, а діяльністьТОВ «Престо.» є такою, що підлягає ліцензуванню. Однак ТОВ «Престо.» (код ЄДРПОУ 40271259) не має відповідної ліцензії, що також підтверджується детальною інформацією про юридичну особу (а.с.12-14). Згідно зі ст.227 ЦК правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), є підставою для визнання його недійсним, а згідно зі ст.216 ЦК наслідком нікчемності правочину та визнання судом оспорюваного правочину недійсним є обов'язок повернути отримане на виконання цього правочину. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає і механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» належать до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч.12 даної Постанови у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). У ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» містяться підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною, а зі змісту ч.4 цієї статті слідує, що вказаний ч.З даної статті перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Крім того, ч.3 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Як вбачається зі зміст договору №333078 від 04.11.2016 року він складається з сукупності умов, проаналізувавши які в комплексі, несправедливість його умов є очевидною, а також простежується порушення принципу добросовісності, наявність істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. На підставі викладеного вище судом встановлено, що всі ознаки несправедливих умов присутні в укладеному сторонами договорі, в якому забезпечено захист інтересів лише відповідача, що свідчить про очевидний дисбаланс між правами та обовязками сторін на шкоду споживачу і у відповідності до ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» тягне за собою недійсність такого договору, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а договір №333078 від 04.11.2016 року з його дотатками має бути визнаним недійним з застосуванням наслідків недійсності правочину, а саме: загальна сума здійснених позивачкою у звязку з укладенням договору платежів в розмірі: 9 500,00 грн має бути стягнута з відповідача на користь позивачки. На підставі наведеного та ст.4, 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.3, 6, 203, 215, 216, 227, 509, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: approved