Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

16.01.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати. В судовому засіданні позивач позов підтримав і пояснив, що у період з 01 березня 2002 року по 06 лютого 2014 року він працював у Державному підприємстві Міністерства оборони України «Монтажник-Львів». При звільненні з роботи і по даний час відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2013 року по лютий 2014 року в сумі 9417,74 грн. На протязі цього часу він неодноразово звертався до відповідача з вимогою виплатити заборгованість з заробітної плати, але отримував відмову. Оскільки підприємство не здійснило виплату заборгованості по заробітній платі по сьогоднішній день, вважає, що відповідач зобов*язаний випалатити в його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.02.2014 року по 29.02.2016 року включно у сумі 21309 грн. 12 коп. та компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням термінів виплати заробітної плати у сумі 7594 грн. 04 коп. Просить постановити рішення,яким стягнути з відповідача в його користь 9417,74 грн. заборгованості по заробітній платі ; 21309,12 грн. середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 лютого 2004 року по 29 лютого 2016 року включно ; 7594,04 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період з вересня 2014 року по лютий 2016 року і 600 грн. судових витрат. Представник відповідача Державного підприємства Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» в судове засідання не з*явився з невідомих суду причин. Про час і місце слухання справи повідомлений вчасно, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював у Державному підприємстві Міністерства оборони України «Монтажник-Львів» у період з 01 березня 2002 року по 06 лютого 2014 року ,що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. Згідно наказу №14-к від 06.02.2014 року позивача звільнено з роботи за ст.36 п.1 КЗпП України /згодою сторін/. У відповідності із ст..116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум,що належить йому від підприємства,установи,організації ,провадиться в день звільнення. Згідно із частиною 1\~статті 117\~КЗпП\~України\~в разі невиплати\~з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. П.20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, з наступними змінами, «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено ,що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що позивач звільнений з роботи 06 лютого 2014 року. День звільнення позивача, відповідно до положень п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи. В день звільнення відповідач повинен був виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 9417,74 грн. ,яка складається з заборгованості за вересень 2013 року в сумі 172,93 грн.; жовтень 2013 року в сумі 2615,44 грн.; листопад 2013 року в сумі 2255,34 грн.; грудень 2013 року в сумі 821,03 грн.; січень 2014 року в сумі 997,04 грн.; лютий 2014 року в сумі 2555,96 грн.,що підтверджується довідкою ДП МОУ «Монтажник-Львів» №5 від 10.04.2014 року. Враховуючи те,що в день звільнення з роботи і по даний час заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена суд вважає ,що у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, з 07 лютого 2014 року, тобто з часу звільнення по 29 лютого 2016 року включно в межах заявлених позивачем вимог . Згідно розрахунку,проведеного аудиторсько-консалтинговою фірмою «Гал-аудит» від 29.02.2016 року, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки з 07.02.2014 року по 29.02.2016 року включно становить 21309,12 грн. Суд зазначає, що згідно ст. 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про оплату праці» стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є відповідальністю роботодавця та стягується судом саме по день фактичного розрахунку, або по день постановлення рішення суду, у зв'язку з цим, в даному випадку судом розглянуті вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у межах позовних вимог у відповідності дост. 11 ЦПК України. Стосовно позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, суд виходить з наступного. Згідно із статтею 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ізст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці»компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Стаття 34 введена в дію з 1 січня 1997 року згідно ізПостановою Верховної Ради України № 49/96-ВР від 20 лютого 1996 року. 1 січня 2001 року набув чинностіЗакон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000р. № 2050-III. Згідно зіст. 1 цього закону,підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтями 2,3 вказаногозаконупередбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).\~\~ Згідно розрахунку,проведеного аудиторсько-консалтинговою фірмою «Гал-аудит» від 29.02.2016 року, загальний розмір компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу за період з вересня 2013 року по лютий 2016 року становить 7594,04 грн. При таких обставинах з відповідача в користь позивача слід стягнути 9417,74 грн. заборгованості по заробітній платі ; 21309,12 грн. середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 лютого 2004 року по 29 лютого 2016 року включно ; 7594,04 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати за період з вересня 2014 року по лютий 2016 року. У відповідності із ст..88 ЦПК України з відповідача в доход держави слід стягнути 600 грн. судових витрат витрат за проведення аудиторського висновку згідно квитанції №10 від 01.03.2016 року і вдоход держави 551,20 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved