Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

16.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON]., Комишуваська селищна рада Оріхівського району про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30 грудня 2014 року помер його батько [PERSON], який постійно проживав за адресою: [INFO]. Спадкоємцями першої черги є позивач та сестри [PERSON], [PERSON] 06.01.2015 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] була відкрита спадкова справа. Під час подання заяви про прийняття спадщини позивачу від приватного нотаріуса стало відомо про те, що є заповіт, складений померлим [PERSON] 24.12.2014 року, який було посвідчено Комишуваською селищною радою Оріхівського району. За даним заповітом померлий заповів все належне йому майно [PERSON], яка також звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На час складання заповіту його батько був тяжко хворий, страждав на онкологічну хворобу, яка останнім часом загострилися, що вплинуло на поведінкові та психічні розлади здоров'я, стан психічного здоров'я ускладнився, останній місяць життя він самостійно не пересувався, потребував сторонньої допомоги, чим і скористалася відповідачка. У нього почастішали випадки не сприйняття дійсних подій внаслідок важкого захворювання, тому він не міг адекватно оцінювати те, що відбувалось, а тим паче підписувати заповіт особисто. Позивач посилається також на те, що на момент складання заповіту батько не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними так - як був в депресивному стані з психічними розладами після прийняття ліків та внаслідок важкої хвороби. Підставою для визнання заповіту недійсним є те, що волевиявлення батька не було вільним та не відповідало його волі. У звязку з викладеним, позивач просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON], [INFO], посвідчений 24.12.2014 року за реєстровим №\~183 посадовою особою Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити ті визнати заповіт недійсним, так як він був підписаний іншою особою, а не [PERSON] Крім того, останній внаслідок свого фізичного стану не міг навіть самостійно пересуватись, не розумів значення своїх дій та не сприймав адекватно те, що відбувалось. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, довірила свої інтереси представляти [PERSON] У попередніх судових засіданнях відповідач позов не визнавала, допитана в якості свідка, суду пояснила, що [PERSON] дійсно хворів і вона здійснювала за ним догляд, привозила необхідні ліки, купувала їжу. Коли [PERSON] був в лікарні, то відвідувала його щодня, годувала та навіть ночувала в лікарні. Привозила до батька свого сина, так як він дуже бажав бачити свого онука. Коли батько дізнався про свою хворобу, то вирішив скласти заповіт, проте не міг дістатись нотаріальної контори, так як погано себе почував і йому було важко ходити, то попрохав запросити сільського голову до нього додому. Сільський голова відгукнувся на прохання, прийшов до батька, вони розмовляли тривалий час і потім домовились на 24 грудня 2014 року оформити необхідні папери. В цей день прийшов сільський голова до батька та в присутності її матері [PERSON], помічника сільського голови [PERSON] та зведеної сестри [PERSON], було складено заповіт, з яким [PERSON] ретельно ознайомився та підписав, заповіт посвідчив сільський голова у відповідності до вимог закону. Після складання заповіту батько добре себе почував, так як 26.12.2014 року вона з сином його відвідували, а 27 грудня до нього приїздили його друзі [PERSON] та [PERSON]. Вважала, що позов є безпідставним і просила відмовити позивачу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, вважав, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, просив в позові відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засіданні не зявилась, довірила свої інтереси представляти [PERSON] У попередніх судових засіданнях [PERSON] вважала вимоги позивача обґрунтованими, суду пояснила, що вона є також спадкоємицею першої черги за законом, звернулась у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, де і дізналась про наявність заповіту. [PERSON] останнім часом хворів і не міг скласти заповіт тільки на користь [PERSON]. Просила позов задовольнити. Представник [PERSON] - [PERSON] вважала за доцільне визнати заповіт недійсним, просила позов задовольнити. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у грудні 2014 року він був головою Комишуваської селищної ради Оріхівського району, знає [PERSON] дуже давно, товаришував з ним. В 2014 році [PERSON] почав хворіти, навіть лежав у лікарні, казали, що в нього невиліковна хвороба, проте незважаючи на це, він спілкувався з сусідами, до нього часто приїздили гості. У грудні 2014 року до нього звернулась донька [PERSON] з проханням відвідати батька. При розмові [PERSON] повідомив, що хворіє, за ним доглядає його донька [PERSON], він бажає скласти заповіт, проте не може дістатись до нотаріальної контори. Так як, посвідчити заповіт має право і сільський голова, то домовились скласти заповіт 24.12.2014 року. В цей день, [PERSON] мав добрий настрій, підтвердив свій намір скласти заповіт, після складання документу, останній його прочитав та підписав, після цього заповіт був посвідчений. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона в 2014 році працювала діловодом в Комишуваській селищній раді Оріхівського району, головою був [PERSON], який повідомив, що [PERSON] виявив намір скласти заповіт, тому необхідно надрукувати проект заповіту. З надрукованим документом поїхали до [PERSON] додому, там були його колишня дружина [PERSON], [PERSON] та донька [PERSON]. [PERSON] пройшов в кімнату до [PERSON] та зачинив двері, через деякий час вийшов з підписаним документом, потім заповіт був посвідчений сільським головою. В суді свідок [PERSON] пояснила, що спілкувалась з [PERSON] в грудні 2014 року, останній адекватно сприймав оточуючих та реагував на спілкування. Виявив бажання скласти заповіт на користь доньки [PERSON]. 24.12.2014 року вона була вдома у [PERSON], куди приїхав сільський голова та тривалий час спілкувався з [PERSON]. Після спілкування сільський голова знов приїхав додому к [PERSON] разом зі своєю помічницею для складання заповіту. В спальні [PERSON] та його помічниця тривалий час знаходились з [PERSON], а вона та [PERSON] знаходились в іншій кімнаті. Потім вийшов [PERSON] разом з [PERSON], останній зачитав вголос заповіт, вона поставила свій підпис та підтвердила, що заповіт був складений в її присутності. Також, підписи поставили [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні [PERSON], як свідок повідомила, що в 2014 році [PERSON] потрапив в лікарню, дізнався про свою хворобу. Його самопочуття погіршилось, проте він самостійно пересувався, спілкувався з оточуючими, адекватно сприймав обстановку. [PERSON] часто відвідувала [PERSON] разом з сином, навіть 26 грудня 2014 році вони святкували його день народження онука разом. [PERSON] виявив бажання скласти заповіт та залишити своє майно [PERSON]. 24.12.2014 року було складено заповіт. Під час складання заповіту в будинку були присутні [PERSON], сільський голова, його помічниця [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Заповіт зачитав уголос [PERSON] і потім вони поставили на ньому свої підписи. Останні дні [PERSON] погано себе почував, йому знімали біль знеболюючими кожні 3-4 години. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду повідомили, що знали [PERSON] тривалий час, коли він захворів частіше його відвідували, навіть приїздили до лікарні, там завжди знаходилась його донька [PERSON]. При спілкуванні [PERSON] повідомив, що страждає на невиліковну хворобу, мабуть скоро помре, тому вирішив скласти заповіт та залишити майно [PERSON]. 27.12.2014 року вони приїздили до нього в гості, [PERSON] почував себе нормально, спілкувався, цікавився життям їх спільних знайомих, самостійно пересувався по кімнаті, повідомив їх, що вже склав заповіт. В якості свідка [PERSON] суду пояснила, що була знайома з [PERSON] більше 25 років. Знала його дітей від першого шлюбу і доньку [PERSON]. В 2014 році [PERSON] дізнався про свою хворобу, почав погано себе почувати, за ним здійснювала догляд [PERSON]. При спілкуванні з [PERSON] 27 грудня 2014 року, останній повідомив, що склав заповіт і залишив своє майно [PERSON], поводився адекватно, впізнавав її. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що був другом [PERSON], вони товаришували більше 30 років. Восени 2014 року [PERSON] почав себе погано почувати, дізнався про хворобу і 30.09.2014 року почав лікування. Його лікарем був лікар-онколог [PERSON] В листопаді [PERSON] потрапив в лікарню, він постійно вживав знеболюючі трамадол та пігулки морфію. Останній раз відвідував його вдома 25.12.2014 року. Свідок [PERSON] допитаний в суді повідомив, що він лікар онколог в Комишуваській лікарні та здійснював лікування [PERSON]. Йому призначались знеболювальні препарати, такі як трамадол, таблетки морфіну. Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступного. Відповідно до свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії І-ЖС № 324208, виданого 1972 року Комишуваською сільською радою Оріхівського району ( т. 1, а.с. 11) його батьком є [PERSON]. Проте, в судовому засіданні сторони та інші учасники процесу не заперечували, що померлий [PERSON] є батьком позивача. [PERSON], [INFO], відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 323609 помер 30.12.2014 року ( т. 1, а.с. 9). Копіями виписок та виписних епікризів підтверджено, що [PERSON] неодноразово знаходився на лікуванні, як в міських лікарнях, так і в онкологічному диспансері, встановлено діагноз: Cr лівої нирки St IV, гр VI Mts oss, нирки. Карциноматоз брюшини. Хронічний пієлонефрит єдиної правої нирки. За рекомендацією лікарів прийом наркотичних препаратів за місцем проживання, за призначенням лікаря-онколога (т.1, а.с. 76-79, а.с. 88-89). З копії спадкової справи № 1-2015, наданої приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] встановлено, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись [PERSON], [PERSON] (відмовилась від спадщини), [PERSON] (09.06.2015 року написала заяву нотаріусу про намір оскаржити заповіт), [PERSON] (т. 1, а.с. 44-75). В матеріалах справи міститься заповіт ( т.1, а.с. 52) від імені [PERSON], який посвідчений 24 грудня 2014 року, головою Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області [PERSON], відповідно до якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповів [PERSON], [INFO]. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 376-15 від 14.12.2015 року підписи, виконані від імені [PERSON] і розміщені в графі «Підпис» оригіналів двох екземплярів заповіту, складеного 24.12.2014 року від імені [PERSON] на користь [PERSON], які містяться в матеріалах цивільної справи т. 1, а.с. 111, т. 2, а.с. 3, виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (т.2, а.с. 31-43). Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що ним під час проведення експертизи враховувались матеріали цивільної справи, якщо б на висновок експерта мав місце вплив збиваючих факторів, то він про це вказав би у висновку. Незвична поза при підписанні документу не впливає на висновки експерта. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Ч.1 ст. 1257 ЦК України визначає три випадки нікчемності заповіту, та вказує, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Вимоги щодо форми та посвідчення заповіту регулюються ст..ст. 1247-1253 ЦК України та передбачають, що заповіт - це одностороння угода, в якій викладено особисте розпорядження громадянина щодо переходу на випадок його смерті права власності на належне йому майно до інших осіб. Заповіт складається у письмової формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою особою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Ч.2 ст. 1257 ЦК визначає конкретні випадки коли заповіт може бути визнаний недійсним, а саме вказує на те, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Проте, зважаючи на висновок судової почеркознавчої експертизи № 376-15 від 14.12.2015 року, суд не може вважати заповіт ( т.1, а.с. 52) від імені [PERSON], який посвідчений 24 грудня 2014 року, головою Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області [PERSON] волевиявленням [PERSON], оскільки цей заповіт ним не підписаний. Тому у суду не має підстав робити висновок чи було волевиявлення [PERSON] вільним, чи відповідало воно його волі. Тобто, від імені [PERSON] мало місце складання заповіту особою, яка не мала на це права, що свідчить про нікчемність правочину, а не про його недійсність.. Позивач в позові, як на правові підстави недійсності заповіту посилається на статтю 225 та ч.2 ст. 1257 ЦК України. Але, суд вважає, що не має підстав для застосування цих норм закону виходячи з такого. З аналізу, як загальних норм ЦК України, які стосуються недійсності правочинів, так і спеціальних норм Цивільного Кодексу України щодо недійсності заповіту, вбачається, що нікчемний правочин є різновидом недійсного правочину, підстави недійсності нікчемного правочину встановлені нормами ЦК України та іншими законодавчими актами. Визнання нікчемного правочину (заповіту) недійсним в судовому порядку не вимагається. В пунктах 4 та 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~зазначено, що судам відповідно до\~статті 215 ЦК\~необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша\~статті 225 ЦК\~тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей\~215\~та\~216 ЦК\~суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Але, в позові не ставиться питання про визнання нікчемним заповіту, тому суд діє в рамках ч.1 ст. 11 ЦПК України та не може вийти за межі заявлених вимог і прийняти рішення про нікчемність заповіту. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, даючи юридичну оцінку поясненням сторін по справі, показам свідків та поданим по справі доказам, суд дійшов до висновку, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позову відмовлено судові витрати компенсації не підлягають.

Outcome: dismissed