Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

15.02.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду позовом, в якому просить припинити дію договору оренди землі № б/н від 17.12.2014 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІТААГРОС ІНВЕСТ» та який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 8242032 шляхом його розірвання та зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІТААГРОС ІНВЕСТ» негайно передати [PERSON] земельну ділянку площею 2,0354 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Соколівської сільської ради Васильківського району Київської області, в стані придатному для цільового використання, та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог позову зазначає, що 17.12.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі № б/н, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 8242032. Однак, в порушення вимог договору відповідач орендні платежі за договором не сплачує, що є передумовою звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача також в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. В силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 3 ст.792 ЦК України). Так, в силу вимог ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (надалі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст. 14 Закону). Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. ( ст. 15 Закону). Судом достовірно встановлено, що 17.12.2014 року між [PERSON], що надалі іменується як «орендодавець» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІТААГРОС ІНВЕСТ», що надалі іменується як «орендар» було укладено договір оренди землі № б/н (надалі - Договір оренди), який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право: 8242032, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 2,0354 га, кадастровий номер [NUMBER], яка належить орендодавцю на праві власності та знаходиться на території Соколівської сільської ради Васильківського району Київської області. Згідно пункту 6 Договору оренди останній було укладено на 5 (п'ять) років. Факт передачі земельної ділянки підтверджується актом приймання-передачі від 17.12.2014 р., що відповідає вимогам п.15 Договору оренди. Крім того, при укладенні договору сторони погодили, що за користування земельною ділянкою орендар вносить орендодавцеві щорічний платіж в грошовій формі в розмірі 7060 грн. не пізніше 31 грудня кожного року ( п. 7 Договору оренди) В свою чергу, положеннями п. 11 Договору оренди встановлено, що у разі несплати чи несвоєчасної сплати орендної плати у строки, визначені цим договором, орендар зобов'язаний сплатити орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення. Також, в силу вимог п. 28 Договору оренди орендар має право вимагати від орендодавця своєчасного внесення орендної плати. Однак, в порушення вищевказаних вимог Договору оренди відповідач не виконав свого обов'язку та не виплатив орендну плату частково за 2016 рік та повністю за 2017 рік. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договору оренди, передавши відповідачу в користування земельну ділянку. В свою чергу відповідач, проігнорувавши виклик до суду, не надав суду жодного доказу виконання своїх зобов'язань з виплати позивачу орендної плати. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Враховуючи наведене, договори оренди земельних ділянок можуть бути розірвані в судовому порядку на вимогу орендодавця у випадку невиконання орендарем свого обов'язку щодо сплати орендної плати, так як дана умова є істотною для даного договору. В судовому засіданні було доведено, що відповідач не виконує свого обов'язку щодо своєчасної сплати орендної плати, а тому суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом розірвання договору оренди. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оренду землі» - у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved