Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

15 грудня 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» посилається на те, що 16 квітня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» і [PERSON] був укладений кредитний договір №500477515, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у сумі 30 413 гривень 38 копійок зі сплатою 17.99% строком до 17 квітня 2017 року. Через неналежне виконання відповідачкою своїх обов*язків, станом на 16 листопада 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору у сумі 51 876 гривень 07 копійок, із яких: заборгованість за кредитом складає 29 769 гривень 96 копійок, по відсоткам 8 007 гривень 83 копійки, по комісії 11 698 гривень 28 копійок, штраф у розмір 2 400 гривень. Позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором та судові витрати у розмірі 1 218 гривень. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2016 року було відмовлено у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Не погодившись з рішенням суду, позивач приніс апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення, яким задовольнити його позов, оскільки судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, а саме: - відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції не було враховано, що згідно із умовами договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 30 413 гривень 38 копійок на строк 26 місяців з відрахуванням із цієї суми 5 402 гривні 38 копійок суми страхування, а тому сума отриманого кредиту становить 25 011 гривень, - поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що згідно із заявою про отримання готівки від 17 квітня 2014 року [PERSON] отримала 25 000 гривень (а.с. 43), - суд першої інстанції усупереч вимогам статті 120 ЦПК України розглядав факт подання товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит Експресс Юкрейнел.Ел.Сі» позовної заяви до [PERSON], незважаючи на пояснення представника позивача про те, що такий позов до суду не подавався, а був поданий в межах договору про надання послуг між позивачем і цим товариством, - суд першої інстанції невірно застосував вимоги статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо нарахування штрафу за прострочення платежів, а саме: відповідно до цієї статті на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та\\або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам- підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банком пеня або штрафи на основну суму заборгованості не нараховувались. Нарахування штрафу за прострочку платежів не відноситься до нарахування штрафів на основну суму заборгованості. Під час слухання справи в апеляційній інстанції представник позивача у судове засідання не зявився,повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчить поштова картка про отримання судової повістки. Представник позивача просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачка у судове засідання апеляційного суду не зявилась, повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи,про що свідчить направлена їй телефонограма, зареєстрована у журналі телефонограм апеляційного суду. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового рішення з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано доказів отримання відповідачкою від банку грошових коштів у сумі 25 011 гривень, на які проводились нарахування загальної заборгованості за кредитом у розмірі 29 769 гривень 96 копійок та відсотків у розмірі 8 007 гривень 83 копійки. Однак з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається. 16 квітня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» і [PERSON] був укладений кредитний договір №500477515, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у сумі 30 413 гривень 38 копійок зі сплатою 17.99% строком до 17 квітня 2017 року. Згідно із пунктом 2.4 кредитного договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 30 413 гривень 38 копійок на строк 26 місяців з відрахуванням із цієї суми 5 402 гривень 38 копійок суми страхування, а тому сума отриманого кредиту становить 25 011 гривень (а.с. 4). Вказана обставина також відображена у Додатку №1 до кредитного договору від 16 квітня 2014 року (а.с. 7). У своїх письмових запереченнях відповідачка визнала, що отримала від позивача грошові кошти у розмірі 25 000 гривень. При цьому відповідачка просила зробити перерахунок процентів та комісії, виходячи із тіла кредиту 25 000, оскільки без таких дій ухвалення законного і обґрунтованого рішення є неможливим (а.с. 41-42). Отримання відповідачкою вказаних коштів підтверджується заявою на видачу готівки та квитанцією (а.с. 43). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Через неналежне виконання відповідачкою своїх обовязків, станом на 16 листопада 2015 року, виникла заборгованість по кредитному договору у сумі 51 876 гривень 07 копійок, із яких заборгованість за кредитом складає 29 769 гривень 96 копійок, по відсоткам 8 007 гривень 83 копійки, по комісії 11 698 гривень 28 копійок, штраф у розмір 2 400 гривень. Вказаний розрахунок відповідає умовам кредитного договору і приймається апеляційним судом як доказ розміру заборгованості. Що стосується доводу відповідачки про те, що штраф у розмірі 2 400 гривень не може бути стягнутий з нею відповідно до статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», то апеляційний суд виходить із наступного. За приписами цієї статті на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та\\або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку. Підпунктом «б» пункту 13 кредитного договору передбачено, що у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та\\або сплати процентів за користування ним та\\або комісії позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 50 гривень за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів з моменту виникнення прострочення платежу. Якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів додатково до штрафу позичальник зобовязаний сплатити 150 гривень за кожний випадок допущеного простроченого платежу. Таким чином, згідно із кредитним договором штраф не нараховується на основну суму заборгованості, а залежить від кількості календарних днів за кожне прострочення платежу. А за таких обставин довід відповідачки про неправильне нарахування їй штрафу є необґрунтованим. Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідає нормам матеріального і процесуального права, що у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі з наведених підстав. Згідно із частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 218 гривень, а при подачі апеляційної скарги 1 339 гривень 80 копійок, а всього судового збору сплачено 2 557 гривень 80 копійок, які підлягають стягненню з відповідачки на користь банку.

Outcome: partial