Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

16 лютого 2017 року, представник позивача [PERSON], - [PERSON] (довіреність від 31 січня 2017 року, термін дії, до 31 січня 2020 року (а.с.25), звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що позивач [PERSON] працював на [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з 06 вересня 2005 року машиністом екскаватора в карєрі цеху, карєр [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». Тривала праця на підприємстві [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в умовах шкідливих факторів викликала у позивача два професійних захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої- другої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН-другого ступеня, та вібраційна хвороба першої-другої ступені від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом в поєднанні з полірадикулопатією (С5, С6, С7 та L5, S1) з помірними статико-динамічними порушеннями, двобічним плечологіатковим періартрозом, (ПФ-першого-другого ступеня), остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ-першого ступеня). Вказує на те, що комісією розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складено [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 15 липня 2016 року. Винним у заподіянні позивачу фізичної та моральної шкоди є підприємство [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», що у порушення діючого законодавства, не створило нешкідливі і безпечні умови праці, не приймало заходів для обмеження або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях. Згідно пункту 17 [PERSON], однією з причин виникнення професійних захворювань виявилась робота в умовах перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме перевищення: рівня загальної вібрації: 105дБ при нормативних 101дБ; рівня вмісту пилу: 4,4-12,8мг/м3 при ГДК 2,0мг/м3. За висновком медико-соціальної експертної комісії від 08 листопада 2016 року, позивачеві встановлено первинно 55% втрати професійної працездатності та 3-тя група інвалідності. Пунктом 16 [PERSON] встановлено, що обставинами, за яких в позивача виникли професійні захворювання являється робота на [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», під час якої, позивач підпадав під дію загальної вібрації та виробничого пилу, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Перевищення саме цих показників у сукупності спричинило розвинення в позивача професійних захворювань, які до теперішнього часу не дають йому в повній мірі насолоджуватися життям і завдають значних труднощів, як моральних так і матеріальних, адже йому необхідно значну частину своїх доходів витрачати на медичні препарати. Зазначає, що через професійні захворювання позивача, йому доводиться постійно зазнавати моральних та фізичних страждань, так як, його постійно непокоїть важкість та біль у грудях, сухий кашель, головний біль, виникає запаморочення, підвищена втома та загальна слабкість. Через часті приступи кашлю позивач не має можливості спати, відпочивати, через це відчуває постійний дискомфорт, почуває себе зовсім виснаженим, знаходиться у постійному нервовому стані. Крім того, порушені відносини у сім'ї позивача, тому що останній не має можливості як раніше допомагати сімї. Безпорадність, неможливість жити як раніше, негативно впливають на психологічний стан позивача. Він втратив домашній затишок і звичні нормальні життєві зв'язки. Все це призводить до вимушених змін і порушень життєвих, особистих, побутових відносин позивача. Таким чином, заподіяні позивачеві з вини [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» професійні захворювання, викликають в нього фізичні та моральні страждання, що призвело до порушення звичного для нього способу життя. Оскільки право позивача на безпечні умови праці порушено, він має право на компенсацію моральних страждань, понесених ним через професійне захворювання. Посилається на ті обставини, що позивач вважає, що його здоровя і життя, як і для кожної людини є найважливішим та цінним, та на підставі вищевикладеного суму, заподіяної йому моральної шкоди, він оцінюю в 80000,00 гривень, по 40000,00 гривень з кожного відповідача. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити (а.с.48). Присутній у судовому засіданні представник відповідача, - [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», - [PERSON] (довіреність №14/12466 від 26 грудня 2016 року, термін дії, до 31 грудня 2017 року (а.с.47), позов не визнав з підстав, викладених у наданих до суду письмових запереченнях (а.с.43-46). Зазначав, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Вказує на те, що також позивач не довів причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з фактом втрати ним працездатності. Відповідач забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства. Представник відповідача, - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, до зали суду не зявився також, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові заперечення проти позову (а.с.49-50), в котрих зазначив, що у даному конкретному випадку Відділення Фонду є неналежним відповідачем, а відповідальність за спричинену моральну шкоду позивачеві, завдану в наслідок професійного захворювання повинно нести саме підприємство [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». На підставі викладеного просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до Відділення Фонду. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі позивача, його представника, та представника відповідача, - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника відповідача, - [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника відповідача, - [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на імя позивача [PERSON] (а.с.3, 4), встановлено, що останній працював на [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з 06 вересня 2005 року машиністом екскаватора в карєрі цеху, карєр [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с.5-7). Відповідно до [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 липня 2016 року, комісією в складі представників керівництва [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», страхового експерту Фонду соціального страхування, та інших спеціалістів, в пункті 16 [PERSON] вказано обставини, при яких [PERSON] отримав професійні захворювання, а саме: працюючи з 06 вересня 2005 року по теперішній час машиністом екскаватора в карєрі цеху карєр [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» при виконанні роботи підпадав під дію виробничого пилу та загальної вібрації, показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Працюючи з 04 листопада 1985 року по 06 травня 1993 року в Первомайському карєрі Тернівського рудоуправління машиністом екскаватора в карєрі здійснював виробничі дії, під час котрих також підпадав під дію виробничого пилу та загальної вібрації, показники котрих перевищували нормативні. В пункті 17 [PERSON] вказано, що причиною виникнення професійного захворювання є робота в умовах перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме перевищення: рівня загальної вібрації: 105дБ при нормативних 101дБ; рівня вмісту пилу: 4,4-12,8мг/м3 при ГДК 2,0мг/м3. В пункті 19 конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, встановити не можливо, в звязку з тривалою роботою позивача, більше 20-ти років, на різних підприємствах (а.с.8-11). Відповідно до висновку МСЕК позивачу первинно 08 листопада 2016 року було встановлено 55% втрати професійної працездатності (40%, - вібраційна хвороба, 15%, - по ХОЗЛ), та присвоєно 3-тю групу інвалідності. Наступний переогляд призначено на 01 листопада 2017 року (а.с.12). Згідно виписних епікризів позивачу протипоказана: важка фізична праця, робота в умовах пилу, токсичних хімічних речовин, несприятливого мікроклімату, підземно. Відповідно до медичних довідок, [PERSON] в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, в тому числі в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини. Рішенням лікувальної-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини встановлено професійні захворювання за діагнозами: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої- другої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН-другого ступеня, та вібраційна хвороба першої-другої ступені від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом в поєднанні з полірадикулопатією (С5, С6, С7 та L5, S1) з помірними статико-динамічними порушеннями, двобічним плечологіатковим періартрозом, (ПФ-першого-другого ступеня), остеоартрозом ліктьових суглобів (ПФ-першого ступеня). Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження у лікарів, постійний прийом лікарських засобів, оздоровлення в санаторії-профілакторії, санаторно-курортне лікування у санаторіях пульмонологічного профілю в теплий період року, щорічні курси реабілітації терапії (а.с.13-24). Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності, в зв'язку з отриманим професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача, - [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача, - [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». За таких обставин, вимоги позивача до [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, - [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку підвищені показники пилу та вібрації, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійних захворювань позивача, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання від 15 липня 2016 року не оскаржено підприємством-відповідача, - [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач, - [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сімї, і рівних та невідємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності». Згідно з Конституцією України, - людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини, - головним обовязком держави (ст.3 Конституції України). Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону №717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону №1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представника [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, - [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується [PERSON] форми П-4 від 15 липня 2016 року, що призвело до ушкодження його здоров'я та перенесення моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що позивачу, - [PERSON] була заподіяна шкода здоровю, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 55%, та присвоєно 3-тю групу інвалідності. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки, має постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» позивачу шкоди здоровю, провину відповідача, - [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винними діями підприємства-відповідача (а саме: порушенням адміністрацією [PERSON] «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» вимог ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивача негативних наслідків, - втрати професійної працездатності в розмірі 55%, присвоєнням 3-ї групи інвалідності, перенесення задишки при незначному фізичному навантаженні; приступи задухи, особливо в ранковий час, при наявності диму, пилу, в сиру та прохолодну пору року; біль в грудній клітці; швидко втомлюється при незначному фізичному навантаженні; частий кашель, а звідси перенесення моральних переживань. Суд врахував і той факт, що всю свою трудову діяльність позивач пропрацював в шкідливих умовах з перевищенням граничнодопустимих показників, в тому числі і на підприємстві відповідача. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 20000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. У задоволенні позову до відповідача, - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області слід відмовити, оскільки діючим законодавством не передбачено на теперішній час відшкодування моральної шкоди цим державним органом. Позивачем не доведений також факт невиконання цим відповідачем своїх обовязків, передбачених ст.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» та наявність причинно-наслідкового звязку між таким невиконанням та заподіянням моральної шкоди позивачеві. Крім того, суд вважає, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області не є належним відповідачем у даному випадку. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: partial