Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

15.01.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого: 1. Розірвати шлюб укладений між нею і відповідачем, [PERSON] , [INFO] , уродженцем села Запруддя Рокитнянського району Київської області, який зареєстрований 11 травня 2007 року виконкомом Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 01, залишивши за нею прізвище - [PERSON] . 2. Заходи примирення з відповідачем не вживати. 3. Стягнути з відповідача на її користь понесені нею та документально підтверджені судові витрати пов`язані з розглядом даної справи. 4. Розгляд справи здійснити в порядку загального позовного провадження. 5. Повістку про виклик її до суду направити в електронній формі за допомогою SMS - повідомлення на мій мобільний телефон [NUMBER] . 6. У разі перегляду судового рішення по справі судом апеляційної чи касаційної інстанції повістку вказаними судами надсилати за вказаним номером. 7. Про зміну номеру мобільного телефону та обставини, які перешкоджають отриманню SMS - повідомлень, зобов`язувалася повідомити суд. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права. 11 травня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований виконкомом Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 01. Від спільного шлюбу мають малолітніх дітей, дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають спільно зі нею та перебувають на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не складається, через протирічивість поглядів на життя, несумісність характерів, небажання відповідача вести нормальний сімейний спосіб життя, сварки в сім`ї через, хоча і не часте, вживання ним алкогольних напоїв, одноразове рукоприкладство стосовно неї, унаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та інтересам їхніх дітей. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. В процесі спільного проживання вони стали байдужими один до одного, утратили почуття любові, що є обтяжливим для них обох. Вона з відповідачем, на даний час, на протязі з листопада місяця цього року шлюбних відносин та подружніх стосунків не підтримує, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть, проживають на окремих житлових площах. За таких обставин вважає, що їхній шлюб з відповідачем носить формальний характер, при його фактичному розпаді. Вона вважає, що примирення з відповідачем неможливе. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов язки у шлюбі та сім`ї. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 СК України. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 00Н 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення. Відповідно до ч. З ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно частини 4 примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Перебування в шлюбі з відповідачем позбавляє її можливості в майбутньому зареєструвати можливий повторний шлюб з іншим чоловіком, так як відповідно до ч. 1 статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, а згідно частини 2 вказаної статті жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Відповідно до вимог частини 1 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу згідно ч. 1 статті 110 СК України може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно частини 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, міжнародного документу, який ухвалений 20 листопада 1959 року на 14-й сесії ГА ООН, для повного і гармонійного розвитку своєї особистості дитина потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і, безперечно, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітню дитину не слід, крім випадків, коли є виняткові обставини, розлучати з матір`ю. Відтак місцем проживання спільних малолітніх дітей, може бути її місце проживання, тобто вони залишаються проживати з нею. Спору з відповідачем, що до місця проживання спільних дітей у них немає, вони залишаться проживати з нею, а на їх утримання з батька дітей будуть стягнуті аліменти, за умови що він в добровільному порядку не буде їх утримувати в добровільному порядку. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування, про те, відповідно до частини 2 ст. 28 ЦПК України, у разі, якщо на утриманні позивача є малолітні або неповнолітні діти позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем його проживання чи перебування. Враховуючи її право на альтернативу у виборі суду, позов нею подається до суду за зареєстрованим місцем її проживання. У відповідності до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦГІК України позивач підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 18, ч. 2 ст. 104, ч. З ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 та 113 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, згідно ст. 4 , 15, 27, 175 та 179 ЦПК України, - позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги, викладені в прохальній частині її позовної заяви. 15.01.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 13.02.2019 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 12.03.2019 року. 12.03.2019 року судом проведено підготовче судове засідання, по результатам проведення якого на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено ухвалу про закриття підготовчого судового провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 29.03.2019 року. 29.03.2019 року відкладено проведення слухання справи на 14 год. 00 хв. 24.04.2019 року в зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] 24.04.2019 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, на підставі якої: - клопотання відповідача [PERSON] про надання сторонам терміну на примирення, - задоволено. - надано сторонам по справі, - позивачці [PERSON] та відповідачу [PERSON] термін на примирення до 12 год. 00 хв. 24.06.2019 року. - провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, справа № 368/47/19, провадження 2/368/220/19 зупинено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та надано подружжю термін для примирення строком до 12 год. 00 хв. 24.06.2019 року. 26.06.2019 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, на підставі якої: - провадження у справі № 368/47/19, провадження № 2/368/220/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, - поновлено, призначено справу до слухання на 12 год. 00 хв. 26.06.2019 року. В судовому засіданні, яке відбулося 26.06.2019 року, позивачка [PERSON] уточнила позов в сторону зменьшення позовних вимог, - відмовилася стягувати судові витрати, понесені нею, з відповідача [PERSON] , в решті позов, - підтримала, обгрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині її позовної заяви, та які судом наведено вище. На запитання суду додатково повідомила наступне. Не проживають як одна сім`я з початку грудня 2018 року, проте, до цього в неї та відповідача вже були неприязні відносини. Відповідач застосовував до неї фізичний та моральний негативний вплив. Примирення не відбулося, так як під час примирення відповідач неодноразово приїздив до неї до хати, проте, приїздив в стані алкогольного сп`яніння. Коли вона подала позов до суду про стягнення аліментів на малолітніх дітей, відповідач почав погрожувати їй фізичної розправою, зокрема, - погрожував заподіянням смерті. Також під час часу на примирення відповідач застосовував до неї фізичне насилля. Внаслідок таких дій відповідача вона дуже боїться його, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Їхні малолітні діти споглядали на їхні сварки, особливо ті, які відбувалися під час іспитового строку. Внаслідок такого споглядання у старшої дитини був нервовий стрес, в зв`язку з чим вона їздила з дитиною в лікарню. Вона проживає з відповідачем на окремих житлових площах, спільного бюджету давно вже не ведуть, в них за час примирення стосунки навпаки стали напруженішими, адже відповідач здійснював фізичне та психологічне насилля по відношенню до неї. Категорично наполягає на розірванні шлюбу. В судовому засіданні, яке відбулося 26.06.2019 року, відповідач [PERSON] категорично заперечував проти розірвання шлюбу, так як бажає проживати з своїми дітьми, а тому просив надати йому термін на примирення. Не бажає, щоб позивачка [PERSON] після розірвання щлюбу мала його прізвище. Судом роз`яснено відповідачу [PERSON] , що предметом даного спору є лише питання про розірвання шлюбу, а питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей слід вирішувати як окрему позовну вимогу в окремому провадженні, - за його бажанням. Не заперечував того факту, що більше шести місців він та позивача не проживають спільно, а проживають на окремих житлових площах. В разі розірвання шлюбу він все одно буде писати заяву, щоб його дружина змінила своє прізвище на те, яке мала до одруження. Суд, вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення уточненого позову, шляхом винесення рішення, обгрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Так, як вбачається з матеріалів справи, у позивачки [PERSON] на утриманні перебувають довє неповнолітніх дітей, а тому в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача, а тому дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду як суду загальної юрисдикції першої інстанції. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. Позивачкою по справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка село Сущани Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії [NUMBER] , виданий 18 травня 2007 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер [NUMBER] . Відповідачем по даній справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Запруддя Рокитнянського району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 21 листопада 2001 року Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер [NUMBER] . Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин. 11 травня 2007 року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з позивачкою, - [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видане 11 травня 2007 року виконкомом Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець село Запруддя Рокитнянського району Київської області, Україна, громадянин України, та [PERSON] , [INFO] , уродженка село Сущани Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 11.05.2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 11 травня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 01. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: Чоловіка [PERSON] . Дружини - [PERSON] . Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, - [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2012 року народження. Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження: - серії [NUMBER] , видане 11 травня 2007 року виконкомом Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] в село Сущани Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації народжень 11 травня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 02. В графі «Батьки» зазначені: Батько - [PERSON] , - відповідач по даній справі. Мати - [PERSON] , - позивачка по справі. Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін. Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, з пояснень сторін, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не проживають як одна сім`я понад 6 місяців, а саме, - орієнтовно з грудня 2018 року. Відповідно, сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, спільного сімейного бюджету не ведуть, мають окреме особисте життя. Майнових спорів між сторонами немає. Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивач [PERSON] категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно - сімейні відносини з відповідачем [PERSON] з огляду на ті обставини, що [PERSON] застсовує до неї насильство (як психологічного, так і фізичного характеру), зловживає спиртними напоями, на грунті чого постійно вчиняє сварки в сім`ї, свідками чого є малолітні діти, відповідно, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки судом надавався сторонам термін на примирення, проте, під час іспитового строку відносини між сторонами лише погіршилися, тобто, надання терміну на примирення, - позитивного результату не дало. Що стосується відповідача [PERSON] , то він в судовому засіданні категорично заперечував проти розірвання шлюбу лише з тієї причини, що хоче проживати з дітьми, проте, в разі винесення рішення про розірвання шлюбу, - не бажає, щоб його колишня дружина мала прізвище « [PERSON] », відповідно, відповідач [PERSON] не обгрунтував належним чином необхідність продовження існування шлюбу, розірвання якого є предметом розгляду в даній цивільній справі. Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Норми Конституції України. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове поло\-ження, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, заре\-єстрований у державному органі реєстрації актів цивільного ста\-ну, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на віль\-ній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України. Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насиль\-ства з боку інших осіб. Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу позивачки [PERSON] в зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] застосовує до неї насильство (як психологічного, так і фізичного характеру), зловживає алкогольними напоями,, - що є достатньою підставою для розірвання такого шлюбу, так як продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивачки, а також інтересам малолітніх дітей, так як суд вважає, що споглядання малолітніми дітьми сварок та бійок між сторонами по справі негативно впливає на їх психологічний розвиток, травмує їхню дитячу, неусталену психіку. Норми галузевого права, - норми СК України. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - ще до початку проживання на різних житлових площах, відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає, відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між строронами, та дані відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін на різних житлових площах, на негативну поведінку відповідача [PERSON] , який під час терміну на примирення лише посилив негативний психологічний тиск на позивачку, - лише посилюються. Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - понад пів - року не проживають як чоловік та жінка, у позивачки відсутнє бажання підтримувати будь - які відносини з відповідачем [PERSON] , в них відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення. Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства. Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами. Суд наголошує, що в даному випадку має місце пряма, визначена воля позивачки на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві, та в її позиції в судовому засіданні. Що стосується відповідача [PERSON] , то він своєю негативною поведінкою під час іспитового строку (явка до позивачки в стані алкогольного сп`яніння, здійснення негативного морального та фізичного тиску на позивачку) фактично звів нанівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та інших обставин справи, які судом вказано вище. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше пів - року, майнового спору між сторонами немає, шлюб розривають вперше, спору шодо проживання спільної малолітніх дітей немає, - вони залишаються проживати з матір`ю, - позивачкою по справі, спор щодо утримання дітей триває в суді в іншому провадженні, в іншого судді цього ж суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя. Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, яка зазнає насильства в сім`ї, так і інтересам малолітніх дітей, які стають свідками сварок між сторонами, що, звісно, негативно впливає на їх психологічний стан. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Що стосується прізвища, то суд приймає рішення щодо задоволення вимоги відповідачки мати прізвище після розірвання шлюбу те, яке вона отримала після реєстрації шлюбу. Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки [PERSON] з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій. Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд приймає рішення про залишення позивачці прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - « [PERSON] », причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивачки, як це передбачено нормою сімейного права, так як під час вирішення даного питання думка відповідача [PERSON] судом не враховується. Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб. Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку: - обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач [PERSON] , - мали місце; - із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України; - до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; - зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення; - судові витрати слід залишити за позивачкою [PERSON] , не стягуючи такі витрати з відповідача [PERSON] ; - підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються; - заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися. Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивачки та інтересам малолітнії дітей, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду. Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача. В матеріалах справи містяться: - квитанція № 0.0.1223733989 від 26 грудня 2019 року, яка засвідчує той факт, що позивачкою [PERSON] при подачі позовної заяви сплачено 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору, проте, враховуючи ту обставину, що позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, та просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрат , то судові витрати слід залишити за позивачкою, не стягуючи їх з відповідача [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved