Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

16.06.2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що він є інвалідом 1 групи. Єдиним його доходом є пенсія, розмір якої станом на травень 2016 року становить 1930 грн. 55 коп. Зазначених коштів йому недостатньо для проживання, оскільки він потребує постійного стороннього догляду, у зв»язку з чим щомісячно сплачує грошові кошти на рахунок Територіального центру соціального обслуговування Київської районної у м. Полтаві ради. Окрім того він за станом свого здоров»я постійно потребує прийняття ліків . На даний час стан його здоров»я погіршився. Він немає обох нижніх кінцівок, не може самостійно рухатись, обслуговувати себе, фактично ніколи не перебуває на вулиці, а тому має бажання влаштуватись до геріатричного пансіонату ветеранів війни і праці пожиттєво, що полегшить його подальше життя. Однак влаштуватись на повне державне забезпечення він не має можливості, оскільки у нього є син, відповідач по справі, який останні шість місяців взагалі ним не опікується , не надає матеріальної допомоги та будь-якої іншої допомоги. Просив стягнути з відповідача на йо користь та на його утримання пожиттєво аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача у розмірі починаючи з 15.06.2016 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, просив їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав частково, тільки у розмірі 500 грн. аліментів щомісячно на утримання батька. Пояснив, що його заробітна плата становить 7500 грн.. на місяць, інших утриманців немає. Погані стосунки з батьком склалися з тієї причини, що батько продав належну йому частину будинку, спілкується з особами, які зловживають спиртними напоями. Також пояснив, що батько сплачував на його утримання аліменти у мінімальному розмірі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Встановлено, що відповідач є сином позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження відповідача та не оспорюється відповідачем. Також встановлено не оспорюється відповідачем, що позивач є інвалідом війни першої групи, немає обох нижніх кінцівок, не має можливості самостійно ходити та обслуговувати себе. Оскільки позивач позбавлений можливості самостійно себе обслуговувати, а відповідач єдина особа, яка за законом зобов»язана надавати позивачеві таку допомогу,але не надає її, позивач поставлений в такі умови, що він не може самостійно проживати у житловому приміщенні, яке не придатне для поживання інвалідів 1 групи, які втратили нижні кінцівки бо вказане приміщення не має комунальних зручностей, пандусу для того, щоб позивач мав можливість виїхати на подвір»я, у лікарню чи до магазину, наявні підстави для влаштування позивача до спеціального пансіонату, де умови його життя будуть кращими. Відповідно до п. 3.1 Типових положень про будинки-інтернати (пансіонати) для громадян похилого віку, інвалідів та дітей затверджених Міністерством праці та соціальної політики України наказом N 549 від 29.12.2001 року, який зареєстровано в Міністерстві 29 січня 2002 р. за N 66/6354 До будинку-інтернату приймаються на державне утримання особи похилого віку, які досягли пенсійного віку, та інваліди першої і другої групи, старші за 18 років, які за станом здоров'я потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, яким згідно з медичним висновком не протипоказане перебування у будинку-інтернаті та які не мають працездатних родичів, зобов'язаних їх утримувати за законом. Позивач має працездатного сина, який має можливість надавати йому матеріальну допомог, оскільки є працездатним за віком та за станом здоров»я, інших осіб, яких за законом він зобов»язаний утримувати немає, має заробітну плату у розмірі 7\~500 грн. Ч. 1 ст. 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов»язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Пунктом 3.5 цього Положення передбачено, що . за наявності вільних місць до будинку-інтернату можуть прийматися особи, які мають працездатних дітей або родичів, які відповідно до чинного законодавства зобов'язані їх утримувати, за умови стовідсоткового відшкодування будинку-інтернату витрат на їх утримання. Особам, які мають згідно з чинним законодавством України пільги і влаштовуються до будинку-інтернату на платній основі, розмір суми сплати за їх утримання розраховується з урахуванням наявних пільг. Позивач є інвалідом війни першої групи, має пільги на оплату комунальних послуг, на придбання ліків та інші пільги і соціальні гарантії держави , а отже вказаними пільгами він, відповідно до пункту 3.5 Положення, буде користуватись перебуваючи в геріатричному пансіонаті. Позивач отримує пенсію у розмірі 1930 грн. Ч. 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. З урахуванням вказаних обставин суд дійшов до висновку про необхідність визначення розміру аліментів, які відповідач повинен сплачувати на утримання свого непрацездатного батька - 1/6 частина всіх видів заробітку ( доходу відповідача). Аліменти стягуються з дня звернення позивача з відповідною позовною заявою до суду. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом 16 червня 2016 року. Позивач звільнений від сплати судового збору за пред»явлення вказаного позову до суду, отже судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial