Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

15 вересня 2020 року представник позивача звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. \~ \~ У позовній заяві представник зазначив, що [PERSON] у травні 2009 року вселився в житловий будинок по [ADDRESS] на постійне проживання. 04 вересня 2010 року [PERSON] взяла від [PERSON] гроші в розмірі 5000 грн. за вказаний будинок, який дістався їй по спадщині, про що склала відповідну розписку. У 2010 році позивач зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , про що вказує довідка Опришківського старостинського округу, розрахункові книжки на оплату комунальних послуг за вказаною адресою також оформлені на позивача. Згідно даних погосподарської книги № 3 за 2016-2020 роки житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , яка померла [INFO] та була власником житлового будинку. Вселившись у 2009 році, позивач добросовісно заволодів вказаним житловим будинком. Таким чином, [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном незареєстрованим житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном з 2009 року по даний час, тобто більше десяти років, тому у відповідності до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, набув право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок, який знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримували з підстав та обставин, зазначених в ньому. Позивач пояснив, що у 2009 році вселився у житловий будинок в [ADDRESS] . 04 вересня 2020 року він фактично придбав цей будинок у спадкоємиці [PERSON] за 5000,00 грн., про що остання склала розписку. З 2009 року постійно та відкрито володіє вказаним будинком, зробив там ремонт, оскільки будинок не був придатним для проживання, по даний час доглядає за домоволодінням, оплачує комунальні послуги. [PERSON] не бажає займатися оформленням документів на домоволодіння. \~Представник відповідача - Глобинської міської ради Полтавської області в особі Опришківського старостинського округу в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового розгляду. Відповідно до\~ п.1\~ч.\~3\~ст.\~223\~ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані\~ докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Глобинським РС УДМС України в Полтавській області 29 жовтня 2016 року та довідки Глобинської міської ради Полтавської області в особі Опришківського старостинського округу № 371 від 04 вересня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 4, 7). Як вбачається із розписки від 04 вересня 2010 року, [PERSON] взяла гроші в розмірі 5000 грн. за будинок по [ADDRESS] , який дістався їй в спадок. Справжність підпису [PERSON] , посвідчено 28.09.2010 секретарем виконавчого комітету Опришківської сільської ради Садлівською Т.Т. (а.с. 8). Відповідно до технічного паспорту від 19 серпня 2020 року, виготовленого на замовлення [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] та господарські споруди мають наступні технічні характеристики: житловий будинок літ. «А», загальною площею 41,4 кв. м, житловою площею 19,8 кв. м, прибудова літ. «а» площею 14,0 кв. м, сарай літ. «Б» площею 41,2 кв. м, літня кухня літ. «В» площею 13,9 кв. м, навіс літ. «Вн» площею 5,2 кв. м, № 1-2 огорожа, № 3 колодязь (а.с. 9-11). Згідно копії розрахункової книжки «Л» по розрахунку за користування природним газом [PERSON] є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 12). Як вбачається із довідки Опришківського старостинського округу виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області № 377 від 10 вересня 2020 року, згідно погосподарської книги № 3 за 2016-2020 роки Глобинської міської ради (с. Опришки) номер об`єкта погосподарського обліку 15-0233-1 житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , яка померла [INFO] та була власником житлового будинку згідно закону після померлого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . На даний час спадкоємцем є [PERSON] , спадщина відкрита, але не оформлена. [PERSON] проживає в даному будинку з травня 2009 року без реєстрації, підстави не відомі (а.с. 13). Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого держаним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори 26 вересня 2002 року, спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] є дружина [PERSON] ( а. с. 34). Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого держаним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори 15 серпня 2012 року, спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] є її дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 35). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначено\~в ч.\~1\~ст.\~1220\~Цивільного кодексу\~України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, судом встановлено, що після смерті - [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої водить спірний житловий будинок, якій належав їй згідно запису з погосподарської книги, а спадкоємцем після неї є її донька [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як зазначено в ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За ч.4 ст.344 Цивільного кодексу\~України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення\~пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Згідно з п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати,зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У Цивільному кодексі України\~набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. За загальним змістом\~ст.344 ЦК України, підставами для набуття права власності на майно за набувальною давністю, є добросовісне заволодіння особою чужим майном і відкрите, безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти років. При цьому, добросовісним заволодінням може вважатись таке, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Таким чином, інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1ст.344 ЦК України, а саме: наявність законного об`єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Відсутність однієї із них виключає можливість для позитивного вирішення справи. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Про вищевказане вказав Вищий спеціалізований суд України в своїй ухвалі від 12.04.2017 року. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ», право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5ЦК). Поряд з цим, відповідно до ч.1ст.\~344\~ЦПК\~України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Зі змісту ст.\~344\~ЦК\~України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути без титульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності\~\~(постанова ВП ВС від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18). Судом встановлено,\~що житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належав померлій [PERSON] , спадкоємцем за законом належного їй майна є [PERSON] . При цьому,\~не\~має\~правового значення для вирішення спірних правовідносин та обставина, що спадкоємець не отримала свідоцтва про право на спадщину\~ на зазначений будинок, оскільки не отримання такого свідоцтва само по собі не тягне за собою втрату права на спадкування відповідного майна, оскільки спадщина належить спадкоємцям з моменту її відкриття, а саме з моменту смерті спадкодавця. Приймаючи до уваги викладене, суд вбачає підстави для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed