Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

16.11.2017 року представник позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача шкоди, спричиненої підприємству у зв'язку із незаконним звільненням працівників, а саме про відшкодування шкоди пов'язаної із виплатою незаконно звільненим працівникам середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 75587 грн. 30 коп. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що судовими рішеннями встановлено незаконність дій відповідача - [PERSON] під час звільнення працівників підприємства [PERSON] та [PERSON] та стягнуто з підприємства середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь [PERSON] в сумі 40360, 32 грн. та на користь [PERSON] в сумі 35226, 98 грн. Отже, виходячи зі змісту ст.ст. 134, 237 КЗпП України шкода заподіяна Спільному підприємству товариству з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» підлягає стягненню з відповідача [PERSON], який незаконно звільнив працівників з підприємтсва. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позові та запереченні на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні з підстав пропуску позивачем річного строку, визначеного ч.3 ст. 233 КЗпП України, оскільки кошти [PERSON] були сплачені в 2016 році. Крім того, зазначив, що позивач відкликав апеляційну скаргу на рішення Світловодського міськрайонного суду від 14.12.2015 року щодо поновлення [PERSON] на роботі, таким чином, саме діями позивача спричинено шкоду підприємству щодо понесених витрат по сплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] Заслухавши доводи сторін, дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Наказом № 65/к від 06.05.2015 року по СП ТОВ «Світловодськпобут», який був підписаний генеральним директором [PERSON], [PERSON] звільнений з посади комерційного директора з 06.05.2015 року на підставі ч.1 ст. 38 КЗпПУ, за власним бажанням.( а.с. 6). Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.12.2015 року у справі № 401 /2554/15-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] до СП ТОВ «Світловодськпобут» та поновлено [PERSON] на роботі на посаді комерційного директора СП ТОВ «Світловодськпобут», стягнуто з СП ТОВ «Світловодськпобут» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40360, 32 грн. (а.с.7-8) Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 23.03.2016 року вищевказане рішення Світловодського міськрайонного суду змінено, виключено з резолютивної частини вказівку про те, що рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2017 року скасовано рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23.03.2016 року, справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що апеляційний суд передчасно дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем місячного строку для звернення до суду. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 18.04.2017 року прийнято відмову СП ТОВ «Світловодськпобут» від апеляційної скарги на рішення Світловодського міськрайонного суду від 14.12.2015 року, апеляційне провадження закрито. Згідно наказу генерального директора [PERSON] від 02.08.2017 року за № 123/к [PERSON] поновлено на роботі на посаді комерційного директора СП ТОВ «Світловодськпобут» на виконання рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.12.2015 року, ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 18.04.2017 року.( а.с. 9). Наказом № 64/к від 06.05.2015 року по СП ТОВ «Світловодськпобут», який був підписаний генеральним директором [PERSON], начальника дільниці теплових мереж СП ТОВ «Світловодськпобут» звільнено з 06.05.2015 року на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.( а.с. 12). Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.01.2016 року у справі № 401/2560/15-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] до СП ТОВ «Світловодськпобут» та поновлено [PERSON] на роботі на посаді начальника дільниці теплових мереж СП ТОВ «Світловодськпобут», стягнуто з СП ТОВ «Світловодськпобут» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17736, 69 грн.(а.с. 13-14). Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11.04.2016 року рішення Світловодського міськрайонного суду в часті середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, стягнуто з СП ТОВ Світловодськпобут» на користь [PERSON] 35226, 98 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в іншій частині рішення залишено без змін. (а.с.15-17) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.06.2017 року вищевказані рішення Світловодського міськрайонного суду та Апеляційного суду Кіровоградської області залишено без змін. (а.с. 18-20) Наказом генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» № 177/К від 27.12.2016 року [PERSON] поновлено на попередній роботі на посаді начальника дільниці теплових мереж з 07.05.2015 року на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.04.2016 року. (а.с. 21) Згідно протоколу № 03/04-15 від 03.04.2015 року генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» призначено [PERSON]. (а.с. 22, 23) Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 03.11.2015 року визнано недійсним з моменту прийняття рішення зборів учасників СП ТОВ «Світловодськпобут» від 03.04.2015 року, яке оформлене протоколом зборів учасників № 03/04-15 від 03.04.2015 року про призначення генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] (а.с.24-30) Зазначене рішення господарського суду Кіровоградської області залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016 року. (а.с.31-34, 35-38) Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 28.07.2017 року закінчено виконавче провадження по виконанню рішення Світловодського міськрайонного суду про стягнення з СП ТОВ «Світловодськпобут» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 40360, 32 грн. в зв'язку з виконанням рішення в повному обсязі. (а.с. 40) Згідно інформації наданої Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Кіровоградській області кошти в сумі 40360, 31 грн. СП ТОВ «Світловодськпобут» перераховано на корись [PERSON] згідно платіжного доручення № 6164 від 04.07.2017 року; на користь [PERSON] СП ТОВ «Світловодськпобут» перераховано в сумі 19244,87 грн. згідно платіжного доручення № 7274 від 08.06.2016 року , в сумі 11897, 46 грн. згідно платіжного доручення № 8702 від 06.07.2016 року та в сумі 4084, 65 грн. згідно платіжного доручення № 9869 від 05.12.2017 року. (а.с. 107) Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для покладення на службову особу, винну у незаконному звільненні працівників обов'язку покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, суд виходить з такого. Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Пленум Верховного Суду України у пункті 33 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 11 листопада 1992 року (з подальшими змінами), роз'яснив, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року (з подальшими змінами), роз'яснив що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Таким чином, обов'язок службової особи покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, передбачений ст.237 КЗпП України, покладається за обставин, якщо проведене службовою особою звільнення працівника відбулося із порушенням закону. При цьому, ч.3 ст. 233 КЗпП України визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважниж причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної шкоди працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Як вбачається з вищевикладених доказів по справі, поновленому на роботі працівнику [PERSON] грошові кошти на виконання рішення суду про стягнення з СП ТОВ «Світловодськпобут» середнього заробітку за час вимушеного прогулу були сплачені: 08.06.2016 року в сумі 19244, 87 грн., 06.07.2016 року в сумі 11897, 46 грн. та 05.12.2017 року в сумі 4084, 65 грн. При цьому, представник позивача посилається на те, що остаточний розрахунок із [PERSON] проведений лише 05.12.2017 року, тому, на думку представника позивача, річний строк для звернення до суду не сплинув. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що підприємству достеменно було відомо, що [PERSON] на виконання рішення суду була сплачена частина коштів 08.06.2016 року та 06.07.2016 року в сумі 19244, 87 грн. та 11897, 46 грн. відповідно. Таким чином, на час звернення до суду - 16.11.2017 року, річний строк, визначений ст. 233 КЗпПУ, для звернення до суду про стягнення з відповідача матеріальної шкоди заподіяної підприємству сплинув, а будь - яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку суду не надано. В зв'язку з чим, суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 31142, 33 грн., сплачених 08.06.2016 року та 06.07.2016 року [PERSON] необхідно відмовити через пропуск річного строку для звернення до суду. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Обставини щодо незаконного звільнення генеральними директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] працівників підприємства [PERSON] та [PERSON] із порушенням вимог закону встановлені вищевикладеними судовими рішеннями, а тому не підлягають доказуванню у даній справі. Посилання представника відповідача на те, що рішення суду про поновлення на роботі [PERSON] набрало законної сили через відкликання СП ТОВ «Світловодськпобут» апеляційної скарги. При цьому, судом повинно бути враховано, що ухвалою ВССУ було скасовано рішення апеляційного суду у цій справі через те, що апеляційний суд передчасно дійшов висновку про поважність причини пропуску [PERSON] місячного строку звернення до суду, тому відповідач не повинен відповідати за завдану підприємству шкоду. Разом з тим, на думку суду, вказані твердження представника відповідача не заслуговують на увагу з наступних підстав. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. Таким чином, доводи представника відповідача щодо пропуску [PERSON] місячного строку для звернення до суду про поновлення на роботі не спростовують встановлену судовим рішення обставину щодо незаконного звільнення відповідачем працівника [PERSON] З огляду на викладене суд вважає, що в результаті незаконних дій генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут», [PERSON] винного в незаконному звільненні [PERSON] та [PERSON], СП ТОВ «Світловодськпобут» заподіяно шкоду у зв'язку з виплатою незаконно звільненим працівникам середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 75587, 30 грн., але, враховуючи, що позивачем пропущено річний строк для звернення до суду про стягнення з відповідача виплачених [PERSON] коштів в сумі 31142, 33 грн., позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача належить стягнути шкоду спричинену підприємству у зв'язку з виплатою незаконно звільненим працівникам середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 44444, 97 грн. (75587, 30 - 31142, 33 = 44444, 97) Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та у зв'язку із задоволенням позову відносить їх за рахунок відповідача. На підставі викладеного та ст.ст.134, 233, 237 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 259, 264, 265, 352, 354, п.9 Розділу ХІІІ Перехідні Положення ЦПК України, суд -

Outcome: partial