Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

17.05.2021 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 11 червня 2001 року між нею та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості майна № 6266, а саме: 1/4 (однієї четвертої) частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав продавцю на підставі Договору міни нерухомого майна № 2627, зареєстрованого Первомайською філією Південної Товарної Біржі від 02.04.1998р., зареєстровано Первомайським МБТІ реєстр № 7274 книга 24 від 28.04.1998 р. В подальшому 22.04.2008 р. зазначений Договір міни нерухомого майна № 2627 був визнаний дійсним, згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. Вищезазначений договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку від 11.06.2001 р. у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований Первомайською філією Південної Товарної Біржи 27.05.1999 р. № 4191. Відповідно до умов вищезазначеного договору 1/4 частина житлового будинку була продана за 500,00 (п`ятсот) грн., які були отримані Продавцем до підписання вищезазначеного договору. Після укладання договору були здійснені всі необхідні дії для його виконання, а саме: [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла в управління та користування спірний будинок, сплативши іншій стороні його договірну вартість, що є доказом про те, що вони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. Зазначена 1/4 частина житлового будинку була зареєстрована мною у КП Первомайське МБТІ 25.06.2001 року за реєстровим номером 7274. Тобто, правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивач використовує даний будинок протягом 23-х років для постійного проживання, зареєстрована за вказаною адресою, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує будинок в належному санітарно-технічному стані. На час укладення договору, сторони не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Вважає, що умови даного договору вони виконали повністю. Даний житловий будинок вона переоформила на себе та виготовила відповідну технічну документацію. В теперішній час в позивачки виникла необхідність розпорядитися вищевказаним житловим будинком, але вона не може цього зробити, оскільки з`ясувалося, що ними не були виконані вимоги ст. 657 ЦК України, яка передбачає обов`язкову нотаріальну форму посвідчення договору. Вирішити дане питання з відповідачем немає змоги, оскільки не відомо його місцезнаходження. Останнє відоме місце проживання. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, то суд може визнати такий договір дійсним. Позивачка надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України. Відзив на позов не подав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення 11.06.2001 р. між [PERSON] та [PERSON] , договору купівлі-продажу 1/4 частини жилого будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано 11.06.2001 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, за № 6266. Згідно цього договору [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла в управління та користування частину спірного будинку, сплативши іншій стороні договірну вартість в розмірі 500,00 грн., що є доказом про того, що сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору неможливе через те, що право власності на будинок зареєстроване в Первомайському МБТІ за позивачем. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved