Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

16 квітня 2021 року до суду надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 26 лютого 2010 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який вона своєчасно не погашала через, що в неї станом на 29.03.2021 утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 27942,01 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача. 29 квітня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. 9 липня 2021 року до суду надійшов відзив [PERSON] , згідно якого відповідач не погоджується із пред`явленими позовними вимогами та просить у їх задоволенні відмовити. Зазначає, що 14 серпня 2016 року у неї було викрадено кредитну карту АТ КБ «ПриватБанк» та в цей же день відповідач повідомила Банк про вказаний факт, цю картку було заблоковано. В подальшому вона дізналась, що із заблокованої картки було знято грошові кошти. Оскільки Банк не повідомляє за яким саме картковим рахунком відповідач має заборгованість, тому вважає позовні вимоги безпідставними. Також відповідач просить суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. 29 липня 2021 року до суду надійшов відзив позивача на заяву про застосування строку позовної давності де зазначає, що строк позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі слід відраховувати зі спливом останнього дня місяця дії картки. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача адвокат Калашникова І.В. у судовому засіданні не визнала позовні вимоги та зазначила, що до спірних правовідносин слід застосувати позовну давність, адже фактично кредитування [PERSON] припинено з 3 січня 2017 року через зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн. В подальшому подала заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність та відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, встановленим наступне. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 26 лютого 2010 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н. Також у вказаній заяві зазначено про бажання [PERSON] оформити на своє ім`я платіжну кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 500 грн. із базовою процентною ставкою в розмірі 2,5% на місяць (а.с. 60). Цього ж дня [PERSON] підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої відповідач погодилась із запропонованими умовами надання кредиту, а саме відсотками за користування кредитом в розмірі 2,5%, встановлено місячни2 розмір щомісячних платежів в розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні. (а.с. 61) При укладанні договору №б/н від 26 лютого 2010 року сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лиш шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач. (а.с. 62-71) Із наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки вбачається, що банком було встановлено наступні кредитні ліміти на кредитні карти, яким користується [PERSON] , а саме: з 26.02.2010 в розмірі 500,00 грн., з 30.06.2010 в розмірі 7000,00 грн., з 21.10.2010 в розмірі 9100 грн., з 22.01.2011 в розмірі 11100 грн., з 08.04.2011 в розмірі 15000 грн., з 04.08.2011 в розмірі 2000 грн., з 27.12.2014 в розмірі 3000 грн., з 17.11.2015 в розмірі 8000 грн., з 03.01.2017 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. ( а.с. 58) Із наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки вбачається, що банком було надано [PERSON] наступні кредитні картки з терміном їх дії: 26.02.2010 - [NUMBER] з терміном дії листопад 2013 року; 20.12.2010 - [NUMBER] з терміном дії жовтень 2014 року; 29.09.2014 - [NUMBER] з терміном дії вересень 2018 року; 26.01.2016 - [NUMBER] з терміном дії січень 2020 року. (а.с. 59) За наданим банком розрахунком, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача, станом на 29.03.2021 виникла заборгованість в розмірі 27942,01 грн., з яких: 19439,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8502,82 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625. (а.с. 7-36) Як вбачається наданої суду виписки про рух коштів на рахунку [PERSON] (а.с. 37-57) відповідач користувалась кредитними коштами та в порушення графіку погашення заборгованості кредит вчасно не сплачувала, внаслідок чого утворилась заборгованість. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з вимогами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається із наданого Банком розрахунку та виписки по рахунку [PERSON] , позичальник своєчасно свого обов`язку з повернення кредитних коштів не виконав, а відтак за відповідачем рахується заборгованість за кредитним зобов`язанням станом на 29.03.2021 виникла заборгованість в розмірі 27942,01 грн., з яких: 19439,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8502,82 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками нарахованими на прострочений кредит. Стосовно доводів відповідача про викрадення кредитної карти та відсутності у зв`язку із цим зобов`язання перед позивачем суд зазначає наступне. За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно з пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Так, [PERSON] у відзиві зазначає про те, що кредитну картку у неї було викладено 14 серпня 2016 року та вона в цей же день повідомила АТ КБ «ПриватБанк». В той же час відповідач доказів звернення із відповідною заявою до Банку суду не надає, а також відомостей щодо блокування рахунку. Наявна в матеріалах справи постанова про закриття кримінального провадження від 22 серпня 2017 року свідчить про те, що 7 червня 2017 року [PERSON] зверталась до правоохоронних органів із заявою про викрадення з банківської карти грошових коштів (07.07.2016 та 14.08.2017) та кримінальне провадження було закрито за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. (а.с. 102) Отже [PERSON] не доведено суду факту повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» щодо втрати електронного платіжного засобу. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно з ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч. 3-4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що згідно з довідкою про ознайомлення із умовами кредитування з використанням картки Універсальна, строком внесення боржником щомісячних платежів визначено до 25 числа місяця, наступного на звітним. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 662/1375/18. Як встановлено судом, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року у цивільній справі № 212/3348/17 було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 26.02.2010 року в сумі 40976,01 грн., яка станом на 16.05.2017 року складається з: 25200,26 грн.- тіло кредиту; 3853,48 грн. - нараховано процентів за користуванням кредитом; 9494,84 грн. - нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1927,43 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 16 березня 2021 року, яка набрала законної сили 1 квітня 2021 року, позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у цивільній справі № 212/3348/17 залишено без розгляду. Як зазначається відповідачем та підтверджується довідкою ПрАТ «Суха Балка» від 07.08.2021 за № 402, із заробітної плати [PERSON] у період з грудня 2018 року по січень 2020 року роботодавцем проводилось утримання 20 % із заробітної плати на підставі постанови ВП № 57671419 від 22.11.2018. (а.с.180) З наданого суду руху коштів вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості було здійснено позичальником 5 серпня 2016 року. Платежі на суму 17691,27 грн. у період квітень 2019 року - березень 2020 року отриманні на підставі примусового виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року. Оскільки останній платіж на погашення заборгованості було здійснено позичальником 5 серпня 2016 року, тому з цього часу банк міг довідатися про порушення своїх прав, проте з позовом до суду до позичальника звернувся 16 квітня 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності суд дійшов висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» пропущено, без поважних причин, трирічний строк позовної давності, та наявність підстав, у зв`язку з цим, для відмови у задоволенні позову. У відповідності до ст.ст. 256, 257, 261, 267, 526, 614, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed