Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

15 липня 2016 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь 15000 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що 15 січня 2014 року до неї звернулась її знайома, [PERSON] з проханням позичити їй 15000 гривень на лікування. Вона погодилась та у той же день передала [PERSON] вказану суму. На підтвердження отримання грошей остання власноруч склала розписку, яку надала їй та у розписці зобовязалась повернути борг до 15 січня 2015 року. Проте гроші відповідач досі не повернула, посилаючись на відсутність матеріальної спроможності. Через наведені обставини позивач звертається до суду з даним позовом. До зали суду позивач не прибула, надавши заяву, якою просить розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає. Відповідач до суду жодного разу не прибула. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою її проживання, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 74 ЦПК України, однак адресат до поштового відділення для отриманні кореспонденції не прибула, конверти були повернуті суду за закінченням строку зберігання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. При цьому суд враховує правову позицію, викладену у постанові № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року. Судом встановлено, що 15 січня 2014 року між [PERSON] (Позикодавець) з одного боку та [PERSON] (Позичальник) з іншого, був укладений договір позики, згідно якого Позикодавець передала у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 15000 гривень, а Позичальник у свою чергу зобовязалась повернути гроші до 12 березня 2015 року. Факт укладення вказаного договору, а також факт отримання [PERSON] грошей в сумі 15000 гривень підтверджується доданою до позову розписко. Згідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач стверджує, що відповідач у передбачений договором строк гроші не повернула, посилаючись на матеріальні труднощі. Доказів, які б спростовували дані твердження суду не надано, у звязку з чим суд вважає [PERSON] такою, що прострочила виконання зобовязання за даним договором на суму 15000 гривень та дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми. Крім того, враховуючи, що позов задоволений у повному обсязі, а позивач від сплати судового збору звільнена як інвалід другої групи безстроково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved