Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

15 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив припинити обтяження на квартиру [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23.07.2007 року він уклав кредитний договір № 7Ф-1О з ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (в подальному ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]»), в забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором був укладений договір іпотеки № 614 від 23.07.2007 року, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Позивач зазначив, що 23.07.2007 року до Державного реєстру іпотек внесено запис про обтяження квартири [ADDRESS]. Посилаючись на те, що свої зобовязання за кредитним договором він виконав, а обтяження нерухомого майна не припинено, тому він був вимушений звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, доказів про поважність причин неявки суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1952-ІУ від 01.07.2004 р., Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 р., іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до ст. 2 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном , яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 6 Конституції України вказано, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до Законів України. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, зокрема кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення перешкод у праві користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що на нерухоме майно позивача, а саме на квартиру [ADDRESS] накладено обтяження, на підставі іпотечного договору від 23.07.2007 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек обтяження, реєстраційний номер 5346731. Позивач [PERSON] сплатив заборгованість за кредитним договором № 7Ф-1О, що підтверджується копією довідки яка надана начальником відділення № 145 ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 15.10.2014 р. за № 49 та копією довідки Уповноваженої особи ФГВ ФО на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» № 12/6-12174 від 21.05.2015 року. Відповідно ч. 3 ст. 10, ч. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved