Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

15.09.2017 року позивач звернувся із позовом до суду та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,04 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS], Овруцького району Житомирської області, яка рішенням 14 сесії 21 скликання Гладковицької сільради від 05.11.1993 рок передано в приватну власність при житті батьку [PERSON], і яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі за № [NUMBER]. Мотивує це, тим що він є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], 1/4 частину якого успадкував після смерті батька. Належна йому 1/2 частина житлового будинку розташована земельній ділянці площею 0,07 га, 0,04 га із яких належала батьку. При зверненні до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на 0,04 га земельної ділянки, йому було відмовлено, оскільки вказана земельна ділянка не вказана в заповіті та не надано правовстановлюючі документи на неї, встановлені чинним законодавством. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Сільський голова надав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позов визнають. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], та є батьком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на земельну ділянку площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], яка бкла передана йому рішенням 14 сесії ХХІ скликання Гладковицької сільської ради від 05.11.1993 року. З копії заповіту від 16.02.1993 року посвідченого секретарем виконавчого комітету Гладковицької сільської ради народних депутатів видно, що [PERSON] 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться в с. Радчиці заповів [PERSON]. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс УРСР 1963 року, а до тих їх прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, тобто після 01.04.2004 року, застосовуються положення останнього. Згідно з ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.06.1996 року свідчить про те, що [PERSON] успадкував належну його батькові [PERSON] 1/4 частин житлового будинку, що знаходиться в с. Радчиці Овруцького району Житомирської області (а.с.42). Як видно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №103019606, [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] Відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Постановою державного нотаріуса Овруцької ДНК від 12.09.2017 року №1175/02-31 позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що спадкоємцем не пред'явлений правовстановлюючий документ, встановлений чинним законодавством України, та земельна ділянка не вказана спадкодавцем у заповіті. Відповідно до інформаційної довідки №99361730 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна відомості щодо земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] відсутні. Згідно повідомлення Овруцької ДНК від 21.09.2017 року №1256/01-16, після померлого [INFO] року [PERSON] заведена спадкова справа №168/1996 року у зв'язку з подачею: - заяви про прийняття спадщини за заповітом та заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом в 1/2 другій частці на грошові вклади та прості іменні акції та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] від дочки померлого [PERSON], що проживала в [ADDRESS]; - заяви про те, що спадщину після померлого чоловіка не прийняла та на неї не претендує від дружини померлого, [PERSON], що проживала в с. Радчиці Овруцького району Житомирської області; - заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом в 1/2 другій частці на грошові вклади та прості іменні акції та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться в с. Радчиці Овруцького району Житомирської області від сина померлого, [PERSON], що проживав в с. Радчиці Овруцького району Житомирської області. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 30 ЗК України (1998 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 67 ЗК України (1998 року) громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: зокрема, у сільських населених пунктах - 0,25 гектара. На підставі викладеного суд вважає, що позивач набув право власності на спадкове майно (земельну ділянку), на підставі діючої на момент прийняття спадщини ст.12 Закону України «Про власність», від 7.02.91 року. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 745,60 грн., але вимог про їх відшкодування не заявлено.

Outcome: approved