Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

15 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна. Позовна заява мотивована тим, що вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2001 року, позивача було визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 148-2, ч. 2 ст. 172 КК України та призначено покарання у вигляді відстрочки виконання вироку строком на 1 рік, та стягнено штраф у сумі 680 грн. Штраф сплачено. Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом, [PERSON] є власником житлового будинку, загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При зверненні до нотаріальної контори з питання продажу нерухомого майна, позивач дізналася, що відповідно до постанови відділу ДВС Центрально-Міського РУЮ м. Кривого Рогу, АМ 148178 від 20.01.2006 було накладено арешт на все нерухоме майно, після чого відділом ДВС Центрально-Міського РУЮ м. Кривого Рогу їй було роз`яснено, що первинні документи виконавчого провадження відносно неї були знищенні в зв`язку з закінченням строку зберігання, тому у державного виконавця немає законних підстав для зняття арешту за даним виконавчим провадженням. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просить суд задовольнити позов. Позивач, представник позивача Бутенко О.В. у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача в судове зсідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.5), із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.11.2019 встановлено, що постановою ВДВС Центрально-Міського РУЮ м. Кривого Рогу від 20.01.2006 накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] (а.с.6-7). Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 квітня 2001 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 148-2, ч. 2 ст. 172 КК України, призначено покарання у вигляді відстрочки виконання вироку строком на 1 рік, та стягнено штраф у сумі 680 грн. Станом на теперішній час штраф сплачено. Листом начальника Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 10.10.2019 повідомлено, що виконавче провадження про стягнення з [PERSON] штрафу на користь держави - знищено (а.с.8). Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 33 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року надав судам роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки судом встановлено, що на нерухоме майно позивача було накладено арешт, до якого також відносився житловий будинок [ADDRESS] , який на праві власності належить позивачу, та позбавляє останню права вільного користування та розпорядження належним їй майном, тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved