Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

17.10.2019 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору, без номера, від 31.05.2007 відповідач отримав кредит в розмірі 740,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, в розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Оскільки, свої зобов`язання по поверненню кредиту відповідач повністю не виконав і має заборгованість перед Банком в розмірі 86184,65 грн, позивач просив стягнути з останнього вказану суму боргу, а також понесений позивачем судовий збір у справі в сумі 1921,00 грн. 23.12.2019 до суду надійшов відзив представника відповідача, адвоката Кукушкіної Л.Ю., із змісту якого вбачається, що сторона відповідача не погоджується із позовними вимогами Банку, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. В обґрунтування такої позиції відповідача, адвокат вказує, що відповідач не отримував жодних кредитів у ПриватБанк», зазначений у заяві-анкеті підпис йому не належить. Крім того дані паспорта, що маються у анкеті-заяві не відповідають дійсності, оскільки такий паспорт був утрачений відповідачем 03.11.2004, а у 2009 році був отриманий інший паспорт. Також сторона відповідача посилається на те, що додані до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять особистого підпису відповідача, тобто не можуть бути частиною кредитного договору. Позивачем також не додано належних доказів, які б підтверджували отримання [PERSON] платіжної картки. Крім того, відповідач просить застосувати у справі позовну давність, оскільки вважає, що позивач звернувшись до суду лише у 2019 році пропустив встановлений законом трирічний строк позовної давності. 28.01.2020 від позивача АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшла відповідь на відзив згідно якої вбачається, що Банк повністю заперечує обставини на які посилається відповідач [PERSON] у своєму відзиві. Позивач зазначає, що відповідач повністю ознайомлений із умовами кредитування, що підтверджується анкетою-заявою від 31.05.2007, а також приєднався до нових Умов та правил надання Банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 14.05.2015. Стосовно отримання відповідачем кредитних коштів та картки позивач вказує на наявність у матеріалах справи виписки з банківського рахунку, яка свідчить про наявність заборгованості [PERSON] . Крім того Банк вважає, що у даній справі позивачем надано докази про ознайомлення відповідача саме із Умовами та правилами надання банківських послуг, які були чинними на момент укладення договору. Позивач вважає правомірним нарахування неустойки відповідачу посилаючись на те, що сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили сплату пені та штрафу. Щодо заперечення з боку сторони відповідача особистого підпису [PERSON] Банк вважає, що цей факт може бути підтверджено лише почеркознавчою експертизою. Також позивач стверджує, що строк дії Договору не закінчився, оскільки пролонгується на кожні 12 місяців, а строк позовної давності не пропущений. У судове засідання представник Банку не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання 15.04.2020 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача, адвокат Кукушкіна Л.Ю. в судове засідання 15.04.2020 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена. Надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Ухвалою судді від 06.11.2019 відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Згідно із частинами першою, другою та п`ятою ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 207, 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди . Судом встановлено, що 31.05.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Договір без номера, шляхом підписання останнім заяви позичальника №PLXRRX09370142. Згідно умов даного Договору Банк надав [PERSON] кредит у сумі 2475,60 грн (кредит) на строк 24 місяці з 31.05.2007 по 31.05.2009 включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 90,36 грн та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 412,60 грн. Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду, комісію в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку. Щомісяця в період сплати, за який приймається період з «13» по «20» число кожного місяця, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 207,09 грн для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами ( а.с. 59). Для виконання зобов`язань Банк відкрив Позичальнику рахунок 29091058324976 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін. платежам. Як вбачається із заяви позичальника від 31.05.2007 базова процентна ставка за кредитом становить 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.59). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] було видано кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] зі строком дії до 01.2009 (а.с. 59, 109-116). Як стверджує позивач у зв`язку з невиконанням умов вказаного договору, станом на 30.09.2019 у [PERSON] утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму - 86184,65 грн. (а.с. 56-58), з яких: заборгованість за кредитом - 494,50 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 76909,93 грн; заборгованість за пенею та комісією - 4200,00 грн; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн; штраф (процентна складова) - 4080,22 грн. Так, предметом спору є стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентах, пені, штрафу у фіксованій частині та процентній складовій. Суд встановив, що укладений сторонами кредитний договір складається із підписаної відповідачем заяви №PLXRRX09370142, у якій визначено умови кредитного договору, зокрема розмір тіла кредиту, процентів, розмір та порядок сплати щомісячних платежів на погашення заборгованості по кредиту. Судом достовірно встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 31.05.2007 було кредит у сумі 2475,60 грн (кредит) на строк 24 місяці з 31.05.2007 по 31.05.2009 включно із встановленою процентною ставкою за кредитом в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості. При цьому суд не погоджується із доводами відповідача [PERSON] про те, що він не отримував кредит у «Приватбанку», а підпис у заяві-анкеті йому не належить, оскільки такі обставини в суді не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Як вбачається із Договору термін дії кредитного договору завершився 31.05.2009 року. Позивач звернувся до суду у жовтні 2019 року. Як вбачається із наданої Банком виписки за період з 01.05.2007 по 14.01.2020 (а.с.117-118) [PERSON] не здійснювалося погашення заборгованості після закінчення строку дії договору. Тобто, позивачем не надано суду доказів здійснення відповідачем платежів на погашення заборгованості по кредиту, що могло б свідчити про визнання ним свого боргу, а тому відповідно до статті 264 ЦК України суд не вбачає підстав для переривання перебігу позовної давності. За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц ( провадження № 14-96цс18). У заяві позичальника від 31.05.2007 №PLXRRX09370142 не передбачено збільшеної позовної давності, тому суд вважає, що у даних правовідносинах застосовується трирічна позовна давність, встановлена статтею 257 ЦК України. Отже, суд погоджується із доводами сторони відповідача щодо спливу строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду у жовтні 2019 року. З урахуванням наведеного позовні вимоги про стягнення боргу по тілу кредиту та відсотках задоволенню не підлягають через сплив позовної давності. Стосовно вимог позивача про стягнення із відповідача пені, штрафу у фіксованій частині та штрафу у процентній складовій суд зазначає наступне. Як вбачається із змісту заяви позичальника від 31.05.2007 №PLXRRX09370142, у ній не передбачено розміру та порядку нарахування неустойки. Умови та Правила надання банківських послуг, які банк долучив до позовної заяви та відповіді на відзив не містять підпису відповідача, який заперечує, що був ознайомлений саме з цими умовами при укладенні договору, тому такі умови не є частиною кредитного договору без номера від 31.05.2007, укладеного між сторонами у справі. Такий висновок суду узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка зазначила, що умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення банку в суд із позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви умови та правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. У зв`язку з цим суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення із відповідача пені, штрафу у фіксованій частині та штрафу у процентній складовій є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed