Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

15 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , та припинити стягнення аліментів, що стягуються з неї на користь відповідача на утримання сина за судовим наказом №212/7670/19, 2-н/212/1336/19 виданим Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 19 вересня 2019 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2007 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, і [INFO] народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач. Вказала, що 14 травня 2016 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем, однак сімейне життя не склалося. Рішенням суду від 28 листопада 2017 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, син залишився проживати з позивачем. В подальшому рішенням виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 15.08.2018 місце проживання сина було визначене разом із батьком. 19 грудня 2018 року припинено стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина. Судовим наказом від 19 вересня 2019 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що з [INFO] син проживає разом із нею, її матір`ю, братом та бабою за адресою: [ADDRESS] . Син відвідує шкільний заклад, забезпечений усім необхідним, вона контролює здоров`я, поведінку та навчання сина, приділяє належну увагу його вихованню. Проти спілкування сина з батьком не заперечує, проте вони спілкуються рідко, син не бажає повертатись в сім`ю відповідача. Також зазначила, що незважаючи на проживання сина з 01 червня 2020 року, разом із нею на користь відповідача продовжують стягуватись з неї аліменти на утримання сина. 23 жовтня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 19 листопада 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що син проживав у батька до кінця навчального року, проживав у відповідача тому, що він відмовився надавати допомогу на утримання дитини, а самостійно забезпечувати дитину у неї не було можливості. Пояснила, що з травня 2020 року дитина проживає разом із нею, і вона утримує сина. Зазначила, що коли син проживав у відповідача вона постійно спілкувалася з дитиною. Додатково пояснила, що у 2018 році вона поїхала за кордон для того, щоб заробити грошові кошти на придбання житла, і вона з відповідачем домовилась про те, що син буде проживати з батьком і вона віддала картку з грошовими коштами на утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти визначення місця проживання сина разом із позивачкою та припинення стягнення аліментів. Просив розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, прийняти рішення на розсуд суду, в інтересах дитини, враховуючи наданий до суду висновок органу опіки та піклування від 17.11.2020 за №7/01-29/3979. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є хрещеною матір`ю сина сторін- [PERSON] . Пояснила, що їй відомо, що дитина сторін з початку літа 2020 року постійно проживає разом із матір`ю (позивачкою). Зазначила, що з 2019 року дитина фактично проживала разом із батьком (відповідачем), але деякий час також проживав з мамою. Суд, заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Як встановлено судом [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є позивач та відповідач у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 30 березня 2018 року (а.с.8) Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року, що набрало законної сили 19 січня 2018 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Покровської районної в місті ради за №318 від 15 серпня 2018 року, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2018 року, яке набрало законної сили 21 лютого 2019 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , припинено стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з дня набрання даним рішенням законної сили (а.с.11-12). Згідно судового наказу №212/7670/19, 2-н/212/1336/19, від 19 вересня 2019 року, виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання дитини- сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 10 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 19 вересня 2019 року (а.с.13). Відповідно до довідок відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Покровської районної в місті ради за №№12765, 12766 від 29 вересня 2020 року, встановлено, що дитина [PERSON] , та позивач [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.14,15). Згідно Акту від 05 жовтня 2020 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , та затвердженого начальником дільниці №5 ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» встановлено, що дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] з 01 червня 2020 року, за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Як вбачається з наданої директором та класним керівником Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №62 Криворізької міської ради Дніпропетровської області характеристики, [PERSON] , [INFO] , є учнем даного учбового закладу, має позитивну характеристику, проживає з матір`ю, яка цікавиться справами сина, відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з класним керівником (а.с. 17). Виконкомом Покровської районної в місті ради, як органом опіки та піклування,17 листопада 2020 року було зроблено висновок №7/01-29/3979, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, відповідно якому виконком Покровської районної у місті ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.36). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, де вказано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), ( заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місцем проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Крім того, відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи наведені вище правові норми, а також те, що відповідач позовні вимоги визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, і обставин на підтвердження іншого судом не встановлено, виходячи насамперед з інтересів малолітньої дитини [PERSON] , то згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача судовий збір у розмірі 420,40 грн., а позивачу повернути з Державного бюджету 50% сплаченого нею судового збору, тобто 420,40 грн. (а.с. 1) На підставі викладеного,

Outcome: approved