Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

16 лютого 2018 року в.о. керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 прокуратури Донецької області, діючи в інтересах держави в особі Маріупольського професійного ліцею сфери послуг, звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на користь Маріупольського професійного ліцею сфери послуг шкоду завдану в наслідок кримінального правопорушення в сумі 40 853,27 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 28.03.2017 року відповідача [PERSON] визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України та призначено покарання. Так, [PERSON] визнано винним у тому, що він, працюючи директором Маріупольського професійного ліцею сфери послуг, будучи уповноваженим на виконання організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, приблизно у квітні 2011 року, погодившись на пропозицію завідуючої господарством Маріупольського ПЛПС [PERSON] щодо працевлаштування її племінників [PERSON] та [PERSON], видав накази про прийняття останніх на роботу слюсарями. В подальшому, [PERSON], використовуючи надані службові повноваження всупереч інтересам служби, за попередньою змовою з [PERSON], з корисливого наміру, спрямованого на заволодіння коштами держави, в денний час, знаходячись на своєму робочому місці в Маріупольському ПЛСП за адресою: вул. Карпова,18 в Іллічівському районі м. Маріуполя, щомісячно, достовірно знаючи, що [PERSON] і [PERSON] на роботу не виходять та свої обовязки не виконують, затверджував табелі обліку використання робочого часу підлеглих господарського підрозділу Маріупольського ПЛСП, у яких містяться недостовірні відомості про працю [PERSON] з 01.04.2011 року до 30.12.2013 року і [PERSON] - в період з 03.05.2012 року по 30.12.2013 року. В подальшому передавав вказані табелі обліку використання робочого часу до бухгалтерії Маріупольського ПЛСП, які в подальшому послужили підставою для нарахування та виплати заробітної плати [PERSON] за період з 01.04.2011 року по 30.12.2013 року на суму 45 853,27 гривень і [PERSON] за період з 03.05.2012 року по 30.12.2013 року на суму 29 644,80 гривень. Після цього, [PERSON], маючи в своєму розпорядженні заробітну банківську картку на імя [PERSON] щомісячно, в період з квітня 2011 року по грудень 2013 року, проводив з банкоматів ПАТ КБ «ПриватБанк» зняття його заробітної плати, тобто заволодів коштами держави, спричинивши матеріальну шкоду державі. Таким чином, протиправними діями відповідача [PERSON] завдано шкоду державі в особі Маріупольського ПЛСП на загальну суму 45 853,27 грн. Згідно ухвали апеляційного суду Донецької області від 09.08.2017 року вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 28.03.2017 року в частині засудження [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України скасовано та останнього звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України у звязку з закінченням строків давності, а провадження в цій частині закрито. В частині розміру завданої суми збитків вирок залишено без змін. Відповідачем [PERSON] частково відшкодовано завдану суму шкоди, а саме в розмірі 5000 гривень, частину завданих збитків в сумі 40 853,27 гривень відповідачем не відшкодовано що потребує примусового стягнення. На підставі викладеного, посилаючись на вимоги чинного законодавства просив стягнути з відповідача на користь Маріупольського професійного ліцею сфери послуг шкоду завдану в наслідок кримінального правопорушення у вказаній сумі. Прокурор Харенко О.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та просила його задовольнити. Представник Маріупольського професійного ліцею сфери послуг в судове засідання не прибув, надавши заяву, якою просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. \~ Враховуючи позицію відповідача, суд вважає можливим ухвалити рішення у судовому засіданні, на підставі наявних у справі матеріалів, та вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч.4 ст. 206 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 28.03.2017 року [PERSON] визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України та призначено покарання із застосуванням вимог ч.1 ст. 70 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст.. 75,76 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного виду покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 09.08.2017 року вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 28.03.2017 року в частині засудження [PERSON] за ч.1 ст.366 КК України скасовано та останнього звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України\~ на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у звязку з закінченням строків давності та провадження в цій частині закрито. Судом встановлено, що кримінальне провадження відносно [PERSON]\~ було закрито у з закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих обставин, а отже [PERSON] як особа, яка вчинила злочин, зобов'язаний відшкодувати\~ шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь держави в особі Маріупольського професійного ліцею сфери послуг шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення у сумі 40853,27 гривень. За положеннями ч. 6ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 6 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривні.

Outcome: approved