Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

16 лютого 2018 року представник [PERSON] захисник [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 3600 грн. 00 коп., матеріальну шкоду в розмірі 30000 грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Вимоги обгрунтовано тим, що 24 грудня 2017 року о 10 год. 50 хв. В м. Бориспіль Київської області по вул. Бежівка, [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Volksvagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача. Внаслідок дорожньо транспортної пригоди (далі по тексту - ДТП) автомібілі отримали механічні пошкодження. Винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 130 КУпАП, наслідком якого сталось вищевказане ДТП від 24 грудня 2017 року, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2018 року визнано [PERSON]. За наслідком наведеного ДТП [PERSON] звернувся до страхової компанії та отримав страхове відшкодування в розмірі 17822 грн. 42 коп.. Однак, в частині вимог про стягнення витрат на медичне обслуговування, зберігання транспортного засобу та його транспортування, а також щодо стягнення моральної шкоди вирішив звернутись з позовом саме до відповідача. В судове засідання належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи позивач та відповідач не зявились, про причини неявки не повідомили, заяв чи клопотань до суду не направили. Натомість уповноважили представляти власні інтереси в суді представників. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про їх задовольнити. Представник відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме, не заперечував щодо задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3600 грн. 00 коп.. Щодо стягнення моральної шкоди просив її визначити та стягнути лише в розмірі 2000 грн. 00 коп. та стягнути судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність частково задоволення позову виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 24 грудня 2017 року о 10 год. 50 хв. В м. Бориспіль Київської області по вул. Бежівка, [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Volksvagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача. Внаслідок ДТП вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 130 КУпАП, наслідком якого сталось вищевказане ДТП від 24 грудня 2017 року (а.с. 6). Згідно листа Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» від 01 жовтня 25018 року за № 8904/18 на момент ДТП цивільно правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно полісу АК / 6583733. Зважаючи на вказане страхова компанія, у відповідності до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено та 15 березня 2018 року виплачено страхове відшкодування в розмірі 17822 грн. 42 коп. З наявних в матеріалах справи доказів (а.с. 7-14) вбачається, що [PERSON] після ДТП звертався до медичної установи, де проходив обстеження та лікування за призначенням лікарів. Крім того, згідно наданого в судовому засіданні для огляду договору оренди гаражу, встановлено, що [PERSON] також понесено витрати на зберігання пошкодженого транспортного засобу. Частиною 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду у справі № 753/7281/15 від 23.01.2018 року відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог\~статті 1166 ЦК України\~покладено на відповідача. Відповідно ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки, згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебез-печних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Частиною 2\~ст. 22 ЦК України\~вказано, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2969цс16 від 31.05.2017 року факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника\~в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання\~первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу,\~це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Згідно\~ст. 1192 ЦК України\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи повне визнання відповідачем понесених позивачем витрат на медичне обслуговування, зберігання транспортного засобу та щодо транспортування автомобіля, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]А заявленої матеріальної шкоди в розмірі 3600 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Відповідно ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Згідно\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З роз'яснень наданих в п. 5 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно п.9 вказаної Постанови при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Суд, враховуючи характер отриманих ушкоджень здоровя, тривалість часу необхідного позивачу для відновлення попереднього стану, причинного звязку між заподіяною позивачу шкодою та ДТП, яке сталось з вини відповідача, визнання [PERSON] факту заподіяння [PERSON] моральної шкоди та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн. 00 коп. буде достатнім для відновлення немайнових втрат [PERSON]. Відтак позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, підлягають лише частковому задоволенню в розмірі, наведеному вище. Частинами 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № 29929829 від 16 лютого 2018 року (а.с. 1). Позовні вимоги задоволено на 16,7 % (5600 / (33600/100)), у зв'язку з чим з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати у розмірі 117 грн. 70 коп. ((704,80 / 100) х 16,7). Враховуючи наведене та

Outcome: partial