Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

15.05.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи вимоги тим, що 23.12.2016 року відповідач отримав від нього грошові кошти в сумі 2 000 USD (дві тисячі доларів США), кошти було отримано відповідачем як гарантійна сума для вивозу з території ЕU, а саме з Польщі, автомобіля марки Lexus ES - 350. В підтвердження отримання вказаних коштів відповідач власноручно написав розписку від 23.12.2016 про отримання вказаних грошових коштів та зобов`язувався їх повернути одразу після завезення автомобіля марки Lexus ES - 350 на територію України, тобто до 15.01.2017 року. Гроші відповідачу були передані в повному обсязі, але в порушення умов договору відповідач борг не повернув та ухиляється від його повернення, чим порушує умови договору. На підставі викладеного просив стягнути з [PERSON] борг у розмірі 52 680,00 грн., а також понесені ним судові витрати. Ухвалою від 30 травня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання без виклику сторін. Ухвалою від 25 червня 2019 року з ініціативи суду, виправлено описку в ухвалі суду про відкриття провадження від 30.05.2019 та зазначено проводити розгляд справи по суті з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився, електронною поштою направив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження через оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Зі змістом статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору, закріплена у статті 627 Цивільного кодексу України, означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 23 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики (розписка) на суму 2 000 USD (дві тисячі доларів США), кошти було отримано [PERSON] як гарантійна сума для вивозу з території ЕU, а саме з Польщі, автомобіля марки Lexus ES - 350, за умовами якого відповідач зобов`язався повернути позивачу вказану суму боргу до 15.01.2017 року. Даний факт підтверджується розпискою укладений між сторонами та підписом [PERSON] /а.с.7/. Відповідно до вищевказаної розписки кінцевий час повернення грошових коштів зазначено до 15 січня 2017 року. Станом на 08 травня 2019 року відповідачем кошти не повернуто. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Суд, оцінюючи розписку в розумінні положень ЦК України вважає, що безумовно між сторонами, в даному випадку, укладений договір позики, письмова форма якого внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальником боржнику, яким у спірних правовідносинах виступає відповідач. Крім того, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики від 18 вересня 2013 року, де вказано, що «…за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, та і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору…». Як вбачається з тексту договору, позивачем надані відповідачу кошти, тобто свої зобов`язання [PERSON] виконала в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з тексту договору позики (розписки), був встановлений строк повернення позики - до 15.01.2017 року. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов`язання, передбачені укладеним договором позики (розпискою), такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення основного боргу в розмірі 2 000,00 доларів США, що за середнім курсом комерційних банків станом на 08.05.2019 року становить 52 680,00 грн. підлягають задоволенню. Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 768,40 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved