Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

16 березня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить суд визнати за ним право власності на земельну частку (пай) площею 5,59 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель колишньої Агрофірми «Світанок» за рахунок вільних земель на території Глинської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області. В обґрунтування позову зазначив, що працював трактористом в Агрофірмі «Світанок» з 24 квітня 1994 року по 31 липня 1996 року. Відповідно, на час передачі 17 квітня 1996 року членам господарства Державного акта на право колективної власності на землю серії КР - 010 мав право на отримання земельної частки паю. Однак, до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) - члена КСП він не був внесений та відповідний сертифікат не отримав. Вищенаведене стало підставою для звернення до суду із даною позовною заявою. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача Глинської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області до зали судового засідання не з`явився. Сільський голова Глинської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області подав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив проводити розгляд справи без участі представника сільської ради. (а.с. 48) Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Виходячи зі змісту ч. 1, ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , працював з 24 квітня 1994 року по 31 липня 1996 року трактористом в Агрофірмі «Світанок» та був членом вказаного господарства. Зазначене підтверджується копією трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] , тобто документа, що містить відомості про прийом у члени колгоспу та про припинення членства у колгоспі, а також довідкою за вих. № 70 від 17 січня 2020 року, виданою сільським головою Глинської сільської ради. (а.с.7- 11, 12) З копії Державного акту на право колективної власності на землю серії КР - 010 вбачається, що 17 квітня 1996 року Агрофірмі «Світанок» Глинської сільської ради передано у колективну власність землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с.17-18) З додатка №1 до вищевказаного Державного акта вбачається, що у Списку громадян - членів АФ «Світанок» прізвище позивача відсутнє. (а.с. 20-21) Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Глинської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області від 29 серпня 2019 року за вих. № 02-28/242 на території сільської ради є наявні вільні земельні ділянки за рахунок 15% резервного фонду колективної власності КСП «Світанок». (а.с.13) З розпорядження Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 25 листопада 1996 року за № 537 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру по агрофірмі «Світанок» вбачається, що, у відповідності з «Методичними рекомендаціями щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам», затвердженими наказом Держкомзему України від 20 лютого 1996 року № 11 розмір земельної частки в умовних кадастрових гектарах складає 5,59 га.(а.с.42) Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч.9 ст.5 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.22 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 №720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. З огляду на викладене та враховуючи, що належний відповідач визнає, що позивач на час паювання та одержання Агрофірмою «Світанок» державного акта на право колективної власності на землю перебував в членах КСП, та мав право на земельну частку (пай), однак до списку осіб, доданого до зазначеного державного акта, включений не був, чим були порушені його конституційні права, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити . При цьому, ухвалюючи рішення у відповідності до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, суд переконався, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved