Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

16 червня 2017 року заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного її проживання разом зі спадкодавцем [PERSON], [INFO], яка померла 21 березня 2014 року на час відкриття спадщини. В обґрунтування своєї заяви вона зазначила, що її мати [PERSON] померла 21 березня 2014 року. З травня 2002 року і до 21 березня 2014 року (дати її смерті) вона проживала разом із матірю за адресою: [ADDRESS]. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме будинок № 137 та земельну ділянку по вул. Куйбишева в м. Павлоград Дніпропетровської області. На випадок своєї смерті мати залишила заповіт. При звернені до нотаріальної контори для прийняття спадщини їй було відмовлено у звязку з тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини. Однак, вона вважала, що прийняла спадщину фактично бо постійно проживала з матірю з 2002 року по день її смерті, та не знала що необхідно звертатися до нотаріальної контори у встановлений строк. Тому їй необхідно встановити факт постійного проживання з матірю, яка померла 21 березня 2014 року. Встановлення факту потрібно для оформлення спадщини. У судове засідання заявник не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності в якій зазначила, що заяву підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 21 березня 2014 року [PERSON], [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 330. На випадок свої смерті нею було складено заповіт, яким вона усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обовязки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті, заповідає [PERSON]. Зазначений заповіт посвідчено 06 вересня 2008 року [PERSON] державним нотаріусом Першої Павлоградської держнотконтори і зареєстровано в реєстрі за № 1-4839. [PERSON] є рідною донькою померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно і заявниця звернулася до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з усною заявою, щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно ст.1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається в наслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Однак у листі від 17 січня 2015 року, наданого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області розяснено, що письмова заява про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим на її імя 06 вересня 2008 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-4839, до майна померлої 21 березня 2014 року [PERSON] не була своєчасно подана нею до нотаріальної контори, доказів фактичного прийняття спадщини нею не надано, тому видати на її імя свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом не можливо. Отже встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем, [PERSON] необхідно для прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON], яка померла 21 березня 2014 року. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заявниця вважала, що вона фактично вже прийняла спадщину після смерті матері, бо з травня 2002 року та по 21 березня 2014 року вони постійно проживали разом. Заяву про відмову від спадщини вона не подавала. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З копії Акту складеного 15 червня 2017 року комісією ЧП «К-П-1» вбачається, що дійсно [PERSON], [INFO] проживала разом зі своєю дочкою [PERSON] без реєстрації з травня 2002 року по день своєї смерті 21 березня 2014 року за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON], яка померла 21 березня 2014 року, на час відкриття спадщини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved