Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

16.09.2014 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній було надано у користування кредитні кошти. Позивач вказує, що відповідач взяті на себе зобов'язання з повернення отриманого кредиту та сплати відсотків за його користування належним чином не виконує, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю просить суд їх задоволити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 18.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 2500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. З наданого позивачем розрахунку слідує, що заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором б/н від 18.08.2008 року, станом на 28.07.2014 року складає 11254,57 грн., з яких: 1105,36 грн. заборгованість за кредитом; 4218,14 грн. заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 4918,95 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 512,12 грн. штраф (процентна складова). У ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконує. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно умов кредитного договору б/н від 18.08.2008 року (далі договору), банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 2500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 24,00 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії у зазначені в заяві та на умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Пунктом 3.1.3 розділу «Правила користування платіжною карткою» зазначеного договору встановлено, що по закінченню строку дії відповідної картки банк продовжує строк дії такої на новий строк, якщо раніше від отримувача картки не надходило заяви про закриття картрахунку, а також в разі наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по наданню розрахункових операцій по картрахунку, в порядку та на умовах встановлених договором. Згідно п. 8.6 зазначеного кредитного договору в разі порушення клієнтом строків платежів по одному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Виходячи з вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що у ході судового розгляду справи належними та допустимими доказами встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту не виконує, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за укладеним договором підлягає задоволенню. Витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved