Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

16.10.2020 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачем зустрічалася з 2017 року, планували укласти шлюб. Відповідач постійно був у відрядженні в м. Маріуполі. Позивач завагітніла та [INFO] народила сина - [PERSON] . Відповідач визнав батьківство, але з 2 січня 2020 року поїхав у м. Маріуполь та перестав спілкуватися з позивачем з невідомих їй причин, дитину не відвідує, на телефонні дзвінки не відповідає. Матеріальну допомогу Відповідач не надає, живе окремим життям та своїми інтересами. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати своїх дітей. Позивач зазначає, що суукупний розмір аліментів, що підлягає стягненню, не може бути меншим, ніж 25 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Але в даному випадку вважає, що мінімум, який зобов`язаний сплачувати відповідач - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У 2020 році прожитковий мінімум на дітей становить:віком до 6 років: з 1 липня - 1859 грн; з 1 грудня-1921 грн. Тобто мінімум, який має сплачувати відповідач на утримання сина, складає з 1 липня 2020 року 929.5 грн., а з 1 грудня 2020 року 960,5 грн. Також зазначає, що відповідач має ще одну дитину [PERSON] , [INFO] . Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти щомісячно у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи, заяву про причину неявки суду не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Відзив відповідача на позовну заяву до суду не надходив. Враховуючи, що учасники справи та у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви в повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області 05.12.2019 року, актовий запис за № 31 (а.с. 3). Згідно довідки Благодатненської селищної ради Волноваського району Донецької області №499 від 24.09.2020року встановлено, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять: син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на дитину суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи. З врахуванням вищенаведеного та з урахуванням рівності обов`язку батьків в утриманні своїх дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 840,80 гривень судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved