Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

17.04.2019 р. до суду заявлено цей позов, у якому представник позивача заявив такі позовні вимоги: - стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.07.2015 в сумі 110408 грн. 49 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредита в сумі 49081 грн. 37 коп.; заборгованості за простреченим тілом кредиту в сумі 27353 грн. 01 коп.; заборгованості за нарахованою пенею за прострочення зобов`язання в сумі 27657 грн. 35 коп.; заборгованості по нарахуванню пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 583 грн. 02 коп.; штрафу (Фіксована частина) в сумі 500 грн.; штрафу (процентна складова) в сумі 5233 грн. 74 коп. - стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» сплачений позивачем судовий збір 1921 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 07.07.2015 р. укладено кредитний договір б/н у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 39000 грн. 00 коп. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; у заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлювався та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 18.03.2019 р. становить 110408 грн. 49 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредита в сумі 49081 грн. 37 коп.; заборгованості за простреченим тілом кредиту в сумі 27353 грн. 01 коп.; заборгованості за нарахованою пенею за прострочення зобов`язання в сумі 27657 грн. 35 коп.; заборгованості по нарахуванню пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 583 грн. 02 коп.; штрафу (Фіксована частина) в сумі 500 грн.; штрафу (процентна складова) в сумі 5233 грн. 74 коп. 28.10.2019 р. відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив судове засідання відкласти, у зв`язку із мирним врегулюванням спору (а.с.47). 09.12.2019 р. відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив судове засідання відкласти, у зв`язку із наданням додаткових доказів до матеріалів справи (а.с.52). 30.01.2020 р. відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив судове засідання відкласти, у зв`язку із залученням до справи його представника (а.с.57). 13.02.2020 р. представник відповідача - адвокат Хейніс О.Г. подав до суду заперечення, в якому зазначив, що він та відповідач не погоджуються з представником банку щодо розрахунків по заборгованості, та просив поновити [PERSON] пропущений з поважних причин строк для подання відзиву та позов задовільнити у частині стягнення з відповідача в сумі 30163 грн. 28 коп. (заборгованість за тілом кредиту) (а.с.а.с.60-66). 27.02.2020 р. представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про відкладення судового засідання, у зв`язку із наданням доказів та пояснень по справі (а.с.77). 05.03.2020 р. представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду відзив, в якому просив позовні вимоги задовільнити в повному обсязі, у зв`язку із тим, що докази про взяття відповідачем [PERSON] кредиту та не сплатою заборгованостей за простреченим тілом кредиту, за нарахованою пенею за прострочення зобов`язання, по нарахуванню пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. штрафу (фіксована частина), штрфу (процентна складова), підверджується долученою до справи випискою за період 01.07.2015 р. по 27.02.2020 р., змінами в тарифах про зняття готівкових коштів по елітних картках, про зміну в тарифах по картках «Універсальна» та «Універсальна GOLD», (а.с.а.с.83-92, 94-96, 97-100, 101-103). 10.03.2020 р. представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду відзив, в якому просив позовні вимоги задовільнити в повному обсязі, у зв`язку із тим, що докази про взяття відповідачем [PERSON] кредиту та не сплатою заборгованостей за простреченим тілом кредиту, за нарахованою пенею за прострочення зобов`язання, по нарахуванню пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. штрафу (фіксована частина), штрфу (процентна складова), підверджується долученою до справи випискою за період 01.07.2015 р. по 27.02.2020 р., змінами в тарифах про зняття готівкових коштів по елітних картках, про зміну в тарифах по картках «Універсальна» та «Універсальна GOLD», (а.с.а.с.106-115, 117-119, 120-123, 124-126). 16.11.2020 р. представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, а саме: виписку по картковому рахунку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки клієнту, крім того подав письмове покарання про огляд веб-сайту (а.с.а.с.146-174). 28.01.2021 р. представник позивача Поліщук Т.В. , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовільнити з підставі зазначених у позовній заяві, а по суті позову пояснила, що починаючи із 2017 року позичальник лише частково погашав зобов`язання, а також додатково отримав послугу - оплата частинами; кредитний ліміт йому було збільшено; станом на 18.03.2019 р. борг [PERSON] перед банком становить 110408 грн. 49 коп. [PERSON] послуга - оплата частинами активувалася на терміналі 16.09.2017 року строком на чотири місяці; 29.09.2017 року строком на 10 місяців та 01.10.2017 року строком на 10 місяців і є частиною кредитної угоди, яка була укладена шляхом підписання первісної анкети-заяви про приєднання умов та правил 07.07.2015 року. 29.01.2021 р. представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві просив справу розглянути у його відсутність, у разі неявки відповідача постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. 30.11.2020 р. представник відповідача - адвокат Федик Ю.Ю. подала до суду письмову заяву, в якій просила відкласти судове засідання для ознайомленням з матеріалами справи та зняття їх копій (а.с.181). 13.01.2021 р. представник відповідача - адвокат Хейніс О.Г. подав до суду додаткові пояснення, а саме розрахунок витрат кредитних коштів за період з 01.01.2016 р. по 18.03.2019 р., розрахунок повернення кредитних коштів за період з 01.01.2016 р. по 18.03.2019 р., з яких видно, що за даними виписки банку з банківського рахунку [PERSON] за період з 01.01.2016 р. по 18.03.2019 р. останнім отримано кредитних коштів в сумі 84206 грн. 14 коп., всього погашено 53276 грн. 95 коп., а залишик не повернутих коштів складає 30929 грн. 19 коп. (тіло кредиту) (а.с.а.с.189-191). 28.01.2021 р. представник відповідача Федик Ю.Ю. , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги визнала частково у сумі 30929 грн. 19 коп. (тіло кредиту), а в іншій частині позову просила відмовити з огляду на подані стороною відповідача розрахунок витрат кредитних коштів за період з 01.01.2016 р. по 18.03.2019 р. та розрахунок повернення кредитних коштів за період з 01.01.2016 р. по 18.03.2019 р., а також з огляду на існуючу позицію у даній категорії справ та висновки Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3.07.2019 р. в справі №342/180/17), висновки якого відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суди першої та апеляційних інстанцій враховують щодо застосування відповідних норм права, ухвалюючи свої судові рішення. 28.01.2021 р. представник відповідача - адвокат Хейніс О.Г. подав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його та відповідача відсутність, позовні вимоги задовільнити частково в сумі 30929 грн. 29 коп. (заборгованість за тілом кредиту) (а.с.206). З урахуванням позицій представника позивача та відповідача, який визнає позовні вимоги частково та досліджених матеріалів справи та вимог закону суд визнає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково з таких міркувань та підстав. Доведено, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 07.07.2015 р. шляхом підписання анкети-заяви укладено кредитний договір б/н у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 39000 грн. 00 коп. на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; позичальник взявся повністю та своєчасно повертати позичені кошти, але своїх зобов`язань не виконує і станом на 18.03.2019 р. його борг становить 30929 грн. 19 коп. - заборгованості за тілом кредиту, що підтверджується копією анкети-заяви від 07.07.2015 р.; випискою із каркового рахунку клієнта [PERSON] за договором б/н від 07.07.2015 р. та поданих стороною відповідача розрахунку витрат кредитних коштів за період з 01.01.2016 р. по 18.03.2019 р. та розрахунку повернення кредитних коштів за період з 01.01.2016 р. по 18.03.2019 р. АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на обставини невиконання своїх зобов`язань клієнтом (позичальником) [PERSON] щодо неповернення позичених грошових коштів за кредитним договором б/н від 07.07.2015 р., звернувся 17.04.2019 р. до суду із позовними вимогами про стягнення із боржника на користь кредитора боргу в сумі 110408 грн. 49 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредита в сумі 49081 грн. 37 коп.; заборгованості за простреченим тілом кредиту в сумі 27353 грн. 01 коп.; заборгованості за нарахованою пенею за прострочення зобов`язання в сумі 27657 грн. 35 коп.; заборгованості по нарахуванню пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 583 грн. 02 коп.; штрафу (Фіксована частина) в сумі 500 грн.; штрафу (процентна складова) в сумі 5233 грн. 74 коп. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У позовній заяві позичальника від 26.03.2019 р., яка надійшла до суду 17.04.2019 р., процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.07.2015 р., посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин 07.07.2015 р. до моменту звернення до суду із вказаним позовом 17.04.2019 р., тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81). Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.07.2015 р. шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за нарахованою пенею за прострочення зобов`язання в сумі 27657 грн. 35 коп.; заборгованості по нарахуванню пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 583 грн. 02 коп.; штрафу (Фіксована частина) в сумі 500 грн.; штрафу (процентна складова) в сумі 5233 грн. 74 коп, необхідно відмовити у зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 07.07.2015 р., оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Окрім того, згідно із первинним документом, - випискою із каркового рахунку клієнта [PERSON] за договором б/н від 07.07.2015 р., яка долучена до позовної заяви, а також поданих стороною відповідача розрахунку витрат кредитних коштів за період з 01.01.2016 р. по 18.03.2019 р. та розрахунку повернення кредитних коштів за період з 01.01.2016 р. по 18.03.2019 р., судом та представником відповідача перераховано та встановлено, що заборгованість за тілом кредита складає в сумі 30929 грн. 19 грн. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 р. в справі № 342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 07.07.2015 р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] , (позичальником) кошти в сумі 30929 грн. 19 коп. в добровільному порядку позивачу АТ КБ «ПриватБанк» (позикодавцю) не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, то з метою захисту законних інтересів позивача борг з відповідача в сумі 30929 грн. 19 коп. та судові витрати в сумі 1921 грн. 00 коп. необхідно стягнути рішенням суду. При цьому, позовні вимоги про стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» із [PERSON] заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 27353 грн. 01 коп. не підлягають задоволенню, оскільки сума заборгованості за простроченим тілом кредиту є складовою суми тіла кредиту, суму якої суд встановив, - 30929 грн. 19 коп. та вже ухвалив цим судовим рішенням стягнути на користь позивача, частково задовольняючи вимоги позивача, а тому підстави для стягнення боргу повторно відсутні. Такої ж правової позиції (висновків) щодо розгляду цивільно-правових спорів про стягнення боргу за кредитними угодами, укладеними шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку притримується й Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3.07.2019 р. в справі №342/180/17), висновки якого відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суди першої та апеляційних інстанцій враховують щодо застосування відповідних норм права, ухвалюючи свої судові рішення. В решті позову необхідно відмовити через безпідставність позовних вимог, оскільки ці вимоги є очевидно незаконними з огляду на вищенаведені судом мотиви та норми закону, а [PERSON] , як пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права в даних правовідносинах. Інші пояснення та доводи представника позивача, надані ним суду та викладені у позовній заяві, письмовому поясненні, додатках про обґрунтованість та законність позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення пені та штрафів, судом під час ухвалення рішення у справі відхиляються, оскільки дані твердження представника позивача повністю спростовуються викладеними в рішенні суду доводами та наявними у справі і дослідженими судом доказами.

Outcome: approved