Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

16 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 21.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області між ним та відповідачкою укладено шлюб. Від подружнього життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалосяу звязку з відсутністю взаєморозуміння. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо. За таких обставин позивач вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сімї. Таким чином, позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якоїпроти позовних вимог не заперечує та просить розглядати справу у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між Сидорською (після реєстрації шлюбу Красун) [PERSON] та [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 297, свідоцтво про шлюб серії І-ОК № 134020 (а.с.4). Від подружнього життя мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.4). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають та заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Стосовно вимог про визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За наведених обставин, враховуючи відсутність спільної домовленості батьків щодо місця проживання дитини, суд відмовляє у задоволені вимог в цій частині. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial