Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

15.03.2012 року [PERSON], [PERSON] звернулись до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хвойний» про зобов'язання зробити перерахунок комунальних послуг та стягнення моральної шкоди в сумі 100000 грн. При цьому позивач посилається на те, що з 28.09.2004 в користуванні позивачів перебуває квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності громадянину Росії [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 4575, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 28.09.2004 за № 140593, та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.05.2005 року, реєстраційний № 7605372, номер запису 3369 в книзі 166доп-53. На думку позивачів ОСББ «Хвойний» не вірно розраховує вартість комунальних послуг по квартирі [ADDRESS], яка перебуває в користуванні позивачів, у відповідності до п. 9 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15.12.1992 року із наданням 50-відсоткової знижки починаючи з серпня 2006 року. Через наявність розрахунку невірної заборгованості з боку відповідача здійснювався тиск щодо сплати заборгованості та знущання, в наслідок чого позивачам завдано моральну шкоду в розмірі 100000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимоги посилаючись на їх безпідставність та недоведеність, про що надав мотивовані заперечення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що під час судових дебат позивач [PERSON] звернулась до суду з клопотанням про поновлення строків позовної давнини на звернення до суду з заявленими вимогами. При цьому вона посилалась на поважність причин не звернення до суду. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд вважає, що у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач не надала доказів на підтвердження причин, що призвели до несвоєчасного звернення до суду, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити. Входячи з вказаного суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні вимог позивачів заявлених до 15.03.2009 року. З 28.09.2004 в користуванні позивачів перебуває квартира [ADDRESS], яка належить на праві власності громадянину Росії [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 4575, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 28.09.2004 за № 140593, та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.05.2005 року, реєстраційний № 7605372, номер запису 3369 в книзі 166доп-53. Вказані обставини були визнані сторонами в судовому засіданні, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доведенню не підлягають. У відповідності до Рішень Виконавчого комітету Одеської міської ради від 01.11.2007 року № 1204 та від 19.05.2006 року № 3, Управлінню капітального будівництва Одеської міської ради передати з балансу, за актом приймання-передачі, жилі будинки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], як частину єдиного житлового комплексу, на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хвойний». Таким чином суд вважає, що посилання на неналежність відповідачу права щодо здійснення функцій по управлінню багатоквартирним будинком по [ADDRESS], з боку позивачів є безпідставними та недоведеними у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Згідно до довідки № 31 від 30.01.2007 року виданої ОСББ «Хвойний», [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] постійно проживають в [ADDRESS] та сплачують всі комунальні платежі. Виходячи з цього суд вважає, що сторони по справі перебували у договірних відносинах за якими позивачі отримували комунальні послуги від відповідача навіть за відсутності письмової угоди на надання комунальних послуг. Про це свідчить факт сплати комунальних послуг повному обсязі, та не згода в подальшому сплачувати послуги в розмірі більшому ніж 50 % від суми наданих послуг. Також це виходить з вимог позивачів, за якими позивач просить зобов'язати зробити перерахунок вартості комунальних послуг ОСББ «Хвойний», вимоги щодо визнання угоди дійсною з певного часу або напроти до суду не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Частиною 2 ст. 218 ЦК України передбачено, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Діючим законодавством України не встановлено недійсності правочину про надання комунальних послуг через недодержання вимоги щодо письмової форми його укладання. Стосовно вартості сплачуваних комунальних послуг та зобов'язання перерахування вартості, суд прийшов до наступного. Згідно до Указу Президента України від 25.07.2006 року про призначення суддів Доніна Володимира Євгеновича було призначено на посаду судді Іванівського районного суду Одеської області. Згідно до Указу Президента України про звільнення судді від 22.06.2011 року № 700/2011 [PERSON] було звільнено з посади судді Іванівського районного суду Одеської області у зв'язку з порушенням присяги судді. У відповідності до ч. 2 п. 9 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-12, який втратив чинності від 01.01.2012 року на підставі прийняття Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддям надається 50-відсоткова знижка плати за займане ними та членами їх сімей житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія, установка і користування індивідуальним домашнім телефоном). Такі ж пільги зберігаються за ними і після виходу у відставку. Споживачі комунальних послуг мають право на захист своїх прав у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-ХІІ (із наступними змінами) та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV (із наступними змінами). Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються ви ключно на договірних засадах. Не зважаючи на те, що позивачі не є власниками квартири [ADDRESS], вони мають право на укладення договорів з постачальниками комунальних послуг на пільгових умовах виходячи із положень ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якою споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства згідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». В порушення наведеного, до цього часу, договір про надання житлово-комунальних послуг між позивачами та ОСББ «Хвойний» не укладений. Вказане сторони підтвердили в судовому засіданні, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вказані обставини доведенню не підлягають. Однак до 30.01.2007, за вимогою відповідача, позивачі сплачували комунальні послуги за ставкою 100%. Вказане підтверджується довідкою ОСББ «Хвойний» від 30.01.2007 за № 31. 30.01.2007 року в ОСББ «Хвойний» були надані документи на підтвердження пільги, та попереджено про сплату в подальшому вартості комунальних послуг за ставкою 50%. 25.06.2009 року рекомендованим листом за N 0938304765, [PERSON] звернувся до ОСББ «Хвойний» з письмовою заявою про укладення договору про надання комунальних послуг за адресою: [ADDRESS]. До заяви [PERSON] додав документи про склад сім'ї, та посвідчення на підтвердження пільг в розмірі 50 відсотків. Ніякої відповіді на цю заяву [PERSON] не отримав. Вказане підтверджується копією вказаного листа, квитанції про його відправку та відсутністю будь-якої відповіді або пояснень збоку відповідача. 08.09.2010 [PERSON] знову направив відповідачу поштою заяву на укладання договору про надання комунальних послуг, але знову, відповідач ніякої відповіді не надав. Вказане підтверджується копією вказаного листа, квитанції про його відправку та відсутністю будь-якої відповіді або пояснень збоку відповідача. 17.05.2011, до відповідача направлена третя заява про проведення перерахунку вартості комунальних послуг в зв'язку із перебуванням членів сім'ї позивачів за межами України - [PERSON] і [PERSON] в період з травня 2007 по листопад 2009 року, та з березня 2010 по квітень 2011. Ця заява залишена без відповіді та задоволення. Не зважаючи на те, що відповідач отримав документи про смерть [PERSON] в квітні 2011 року, вартість комунальних послуг продовжує нараховуватись на склад сім'ї - 8 осіб. Вказане підтверджується копією вказаного листа, квитанції про його відправку та відсутністю будь-якої відповіді або пояснень збоку відповідача. Відповідно до свідоцтва про смерть виданого 28.04.2011 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] року. [PERSON] є батьком позивача [PERSON], тому користування житлом здійснюється безкоштовно. За вказаною адресою, сім'я позивачів споживає комунальні послуги та сплачує їх вартість на рахунки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хвойний», яке є балансоутримувачем будинку [ADDRESS]. В порушення прав позивачів, ОСББ «Хвойний» розраховувало вартість комунальних послуг за ставкою 100% навіть за наявності відомостей щодо статусу [PERSON] в період з 25.07.2006 року по 22.06.2011 року, а також смерті одного з членів сім'ї наймача. Такі дії суд вважає протиправними, а тому вважає за доцільне зобов'язати відповідача провести перерахунок вартості надання комунальних послуг для позивачів починаючи з 15.03.2009 року. Стосовно заперечень представника відповідача в судовому засіданні та посилань на Постанову Кабінету міністрів України від 29.01.2003 року № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» із змінами та доповненнями, як на підставу у відмові позивачам через те, що пільги надаються за місцем реєстрації громадян. Згідно до Постанови Кабінету міністрів України від 29.01.2003 року № 117 в редакції та зі змінами та доповненнями яки були зроблені в період з 22.02.2006 року по 22.04.2011 рік, а саме абзацу четвертого п. 3 постанови, встановлено необхідність включення до Реєстру інформації про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законом України «Про статус суддів». Відносини щодо надання льотного статусу та порядку надання пільг вказана вище постанова КМУ не регулює. Як вбачається зі змісту вищевказзаної постанови право пільговика на отримання пільги передбаченої Законом не ставиться у залежність від включення про нього відомостей до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. При цьому суд враховує, що звернення позивача до відповідача залишалися без відповіді та йому не було надано розяснень с приводу необхідності включення до такого реєстру. У відповідності до ч. 2 п. 9 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-12, який втратив чинності від 01.01.2012 року на підставі прийняття Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддям надається 50-відсоткова знижка плати за займане ними та членами їх сімей житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія, установка і користування індивідуальним домашнім телефоном). Такі ж пільги зберігаються за ними і після виходу у відставку. Відповідно до вимог частини дев'ятої статті 44 Закону № 2862-XII (чинного на час виникнення спірних правовідносин) позивач мав право на 50-відсоткову знижку на оплату за займане ним та членами його сім'ї житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія, установка і користування домашнім телефоном). Закріплені в частині третій статті 11 Закону № 2862-XII гарантії незалежності суддів полягають в заходах правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, які не можуть бути скасовані чи зменшені іншими правовими актами. Тобто, зважаючи на особливий статус суддів як носіїв судової влади, за ними законодавчо було закріплено ряд соціально-правових гарантій, що спрямовані на забезпечення належного виконання судом своїх конституційних функцій із забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина, утвердження й забезпечення яких є головним обов'язком держави. Указана пільга є однією з державних гарантій, спрямованих на реалізацію цього принципу. Згідно з пунктом 5 Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України. Таким чином, Державний орган не повноважений при прийнятті акту включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. Суд важає, що позивач вірно вибрав спосіб захисту права, оскільки законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Таким чином мова йде саме за приміщення, яке саме займає суддя та члени його сім'ї, а тому відмова на підставі вищевказаної постанови КМУ є безпідставна, необґрунтована та протиправна. Стосовно заподіяння моральної шкоди позивачам суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні вказаних вимог у повному обсязі виходячи з наступного. Згідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 3 постанови пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Виходячи з цього суд вважає, що позивачами у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України не було доведено наявність моральної шкоди та її розміру з вини відповідача. Таким чином, виходячи з всього вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково.

Outcome: partial