Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

15 лютого 2021 р. заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту визнання батьківства. [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина - земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] залишив заповіт, яким все свої майно заповідав їй. Однак оформити свої права як спадкоємець першої черги вона не може, оскільки в її свідоцтві про народження у графі «батько» запис відсутній. Проте, [PERSON] та [PERSON] , яка є її матір`ю, багато років проживали однією сім`єю, вели спільне господарство (як до її народження, так і після), однак у зареєстрованому шлюбі не перебували. З самого її народження та по день смерті [PERSON] вони проживали однією сім`єю, він визнавав її своєю донькою, виховував, піклувався та матеріально утримував заявника. За таких обставин, заявник просить встановити факт визнання батьківства [PERSON] щодо неї. Заявник та її представник в судовому засіданні просять задовольнити заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився по заяві про розгляд справи в його відсутність, заперечень проти задоволення заяви не мають. Суд, заслухавши думку заявника та її представника, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно паспорта та ідентифікаційного номера заявника її прізвище, ім`я та по батькові « [PERSON] , [INFO] » (а.с.5-7). Із копії свідоцтва про народження із зазначенням відомостей про батька вбачається, що в графі батько відсутній запис, в графі мати зазначено російською мовою « [PERSON] » (а.с.8). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт на все свої майно на ім`я [PERSON] , [INFO] , посвідчений 16 лютого 2009 року секретарем виконавчого комітету Просянської сільської Ради народних депутатів Куп`янського району Харківської області (а.с.12). З довідки, виданої 13 травня 2019 року виконавчим комітетом Просянської сільської ради Куп`янського району Харківської області вбачається, що померлий [INFO]. [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований на день своєї смерті за адресою: [ADDRESS] . На день смерті померлий [PERSON] за вищевказаної адресою був зареєстрований разом з: [PERSON] , 1967 р.н., [PERSON] , 1987 р.н., [PERSON] , 2003 р.н., [PERSON] , 1957 р.н.. Спадкоємцями до майна померлого [PERSON] за заповітом, який посвідчений секретарем Просянської сільської ради 16.02.2009 року за реєстровим номером 85 є: [PERSON] , яка на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Інші спадкоємці до майна померлого сільській раді не відомі. (а.с.13). Згідно довідки, виданої 05 лютого 2021 року Просянським старостинським округом Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області гр.. [PERSON] в тому, що її батьки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 1965 року дійсно проживали разом однією сім`єю. [INFO] в них народилась донька [PERSON] .. Разом вели спільне господарство по день смерті. (а.с.14). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України). Оскільки [PERSON] народилася [INFO] , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року (із подальшими змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених статтею 53 КпШС. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо в свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до частини другої статті 55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття. Частиною другою та третьою статті 53 КпШС України встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути: листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Таким чином, за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин. Частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Рішення щодо визнання/встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства у справах про визнання або оспорювання батьківства, материнства та стягнення аліментів прийнято постанову Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в пункті 3 якої судам роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Отже, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно ізстаттею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні - це єдиний метод точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ. Враховуючи обставини справи, характер правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Матеріали справи не містять доказів щодо спорідненості [PERSON] з [PERSON] , висновок судово-біологічної експертизи відсутній. Покази допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] , яка є донькою заявника, та пояснила, що померлий [PERSON] вважав себе батьком заявника, вони проживали разом, він піклувався про них, вона ввжала його своїм дідусем, не є беззаперечною підставою для встановлення факту визнання батьківства за відсутності інших належних та допустимих доказів, що достовірно засвідчують походження дитини від певної особи, окрім того вона є зацікавленою особою. Суд не бере до уваги, надані заявником світлини на підтвердження факту батьківства [PERSON] , так як з них неможливо дійти висновку щодо біологічного походження заяника від померлого. Сам факт підтримання заявницею з померлим особистих стосунків, про які зазначила заявник у судовому засіданні, не може бути покладений в основу визначення її біологічного походження від нього. Довідка, видана 05 лютого 2021 року Просянським старостинським округом Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області гр.. [PERSON] в якій зазначено, що її батьки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 1965 року дійсно проживали разом однією сім`єю. [INFO] в них народилась донька [PERSON] .. Разом вели спільне господарство по день смерті, не може бути належним доказом визнання [PERSON] за життя свого батьківства щодо [PERSON] .. Таким чином, достовірних доказів визнання [PERSON] за життя свого батьківства щодо [PERSON] не встановлено. Інших обставин, які б давали суду підстави зробити висновок про доведеність вимог заяви не встановлено. Крім того, суд звертає увагу, що [PERSON] народилась у 1967 році, а [PERSON] помер у 2018 , тобто майже через 50 років після народження дитини, що є достатнім строком для оформлення всіх документів щодо визнання батьківства, проте, такі дії в добровільному порядку виконані не були, що свідчить про спірний характер ставлення померлого до факту свого батьківства. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що [PERSON] не надала належних та допустимих доказів, які б із достовірністю підтверджували, що померлий за життя визнавав її своєю донькою, враховуючи відсутність доказів щодо кровного споріднення та достовірність біологічного походження заявника від померлого, суд проходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed