Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

16.05.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить: позбавити [PERSON], [INFO], громадянина України, батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісяця та стягувати їх починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 13.12.2012р. рішенням Київського районного суду м. Харкова шлюб між нею та відповідачем розірвано. Цим же рішенням суду було вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 600 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, що випливає зі змісту ст. 180 СК України, яка зобов'язує утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На сьогоднішній день, [PERSON] 2007 року народження займається у Міській спеціалізованій дитячо-юнацькій спортивній школі Олімпійського резерву на відділені хокею з шайбою. Зайняття спортом передбачають додаткові витрати на щомісячну оплату, спортивну екіпіровку, поїздки на змагання, в тому числі й міжнародні. Також, внаслідок інфляційних процесів значно зросли ціни на товари, а відповідно зросли витрати на утримання дитини і, крім того, мінімальний розмір аліментів на утримання однієї дитини не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому просить збільшити стягнення розмір аліментів до 1500 грн. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Вона самостійно піклується про нормальний та гармонійний розвиток сина, приділяю значну увагу вихованню, навчанню та відпочинку. З того моменту, як вони розійшлись з відповідачем, він рідко бачив сина. Відповідач, батько дитини - долею сина не цікавиться, станом здоров'я - не опікується, з дитиною не спілкується, участі у вихованні не приймає. Поважних причин на це у нього не має. У відповідача є своє особисте життя. Її прохання допомогти оформити необхідні документи, надати згоду на виїзд дитини на відпочинок або на спортивні змагання за межи України з боку відповідача ігноруються. Аліменти з боку позивача не сплачуються. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та нехтує ними, тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав, що є в інтересах дитини. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги просила задовольнити, надала пояснення відповідно до викладених в позові вимог. Відповідач та його представник проти позову заперечували повністю. Відповідач пояснив, що з 2008 року він розвив в Харкові бізнес, жив з позивачкою в шлюбі. Однак, коли наступив кризи, його бізнес занепав, у нього утворилися великі борги, він закривав свої магазини, і в цей час позивачка пішла від нього. Він вирішив заробити кошти в Росії, там він почав заробляти кошти. Коли дружина уходила від нього, він залишив їй все, що було, нічого собі не забирав. Він зв'язався з позивачкою, щоб допомагати сину матеріально. Вони домовилися про це, і він раз на три місяці приїжджав до Харкова, давав гроші, він, позивачка та син ходили спілкуватися, ходили в кіно, покупав одяг дитини, залишав три-чотири тисячі грн. та знову уїжджав до Росії. Трохи налагодилося спілкування з позивачкою. Потім позивачка запропонувала знову зійтися та жити разом, однак він не погодився. Він сказав, що якщо потрібно розірвання шлюбу, то він надасть згоду, якщо хоче звернутися до суду за аліментами, то він також не заперечує. В серпні 2015 року він знову приїхав до Харкова, позивачка знову запропонувала створити сім'ю, на що він знову не погодився, та поїхав. Після цього часу поведінка позивачка змінилася, вона почала перешкоджати спілкуватися з дитиною, він не міг вже додзвонитися до дитини через «скайп». Він писав позивачці в соцмережі, щоб вона надала можливість спілкуватися з сином, однак вона всіляко перешкоджало цьому. Він спеціально купив сину телефон, картку та планшет, щоб мати змогу з ним спілкуватися. Однак, позивачка посилалася на те, що немає Інтернету, зламався планшет тощо. Він намагався зв'язатися з позивачкою через своїх батьків, однак знову через дії позивачки нічого не вийшло. Він намагався зв'язатися з сином та приїхати на його день народження 23 лютого, однак нічого не вийшло, тому він направив через Інтернет відеозвернення до сина. В травні 2015 року він знову приїхав до Харкова до сина, привіз гроші, однак позивачка не дала змоги зустрітися з сином, категорично заперечувала. З серпня 2015 року позивачка не дала змоги йому поспілкуватися з сином. З переписки через Інтернет видно, як він дуже часто дзвонить та пише, щоб позивачка дала можливість поспілкуватися з сином. Він завжди хотів спілкуватися з сином, він піклується про нього, ніколи не відмовлявся від сина, тому категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Проти збільшення стягнення аліментів до 1500 грн. він заперечує, оскільки просто не впевнений, що зможе регулярно сплачувати саме таку суму, має мінливий дохід. Представник Управління служб у справах дітей не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2012 року позовні вимоги [PERSON] задоволені; шлюб, зареєстрований 25 травня 2006 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №642, між [PERSON] 1979 року народження та [PERSON] 1978 року народження - розірвано; присуджено стягнення з [PERSON] 1979 року народження, на користь [PERSON] 1979 року народження, аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 600 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Свідоцтва про народження їх син [PERSON] народився [INFO] року, у графах «батько» записані [PERSON], «мати» - [PERSON] Як на підставу для задоволення вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав, позивач посилається на те, що відповідач не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року N 3, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В судовому засіданні відповідач категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, та пояснив причини ситуації, яка склалася з цього приводу, зокрема, щодо перебування його на заробітках за кордоном, у зв'язку з цим його приїзд раз в три місяця до Харкова до дитини, надання коштів на утримання сина, намагання спілкуватися з сином через Інтернет, однак наявність перешкод з приводу спілкування з дитиною з боку матері. На підтвердження того, що він цікавиться життям сина та бажає спілкуватися з ним, відповідач надав роздруківку спілкування через Інтернет з позивачкою з приводу сина з вересня 2013 року, у якій відповідач повідомляє з приводу надісланих ним на картку позивачки грошових коштів, з приводу цікавості відповідача щодо сина та прохання надати можливість поспілкуватися з сином, в лютому 2015 року відповідач оформив нотаріальну довіреність щодо згоди на виїзд дитини за кордон; відповідач повідомляю, що спілкувався з сином через телефон; висуває позиваці претензії з приводу неможливості зв'язатися з сином; відповідач цікавиться сином та просить позивачку надіслати йому фото сина зі змагань; питає чи бачив син його відео привітання, яке він в лютому 2016 року надіслав йому через Інтернет; зазначив, що кошти перерахував позивачці; в переписці зазначав, що ніколи не відмовлявся та не відмовиться від сина, завжди допомагав йому; згідно з роздруківкою відповідач з жовтня 2015 року по грудень 2015 року через відеозв'язок спілкувався з сином, з грудня 2015 року позивачка на дзвінки через Інтернет не відповідає відповідачу; в лютому 2016 року відповідач направив сину відеозвернення, оглянуте в судовому засіданні, у якому він висловлю любов до сина, вказане відео, як вбачається з переписки, отримала позивачка, зазначивши, що Нікіті це сподобається. Відповідачем надані квитанції щодо перерахування матеріальної допомоги сину, зазначивши, що пересилав частіше, а це квитанції, які збереглися, також зазначив, що завжди привозив гроші, коли приїжджав до сина раз на три місяці. В нотаріально посвідченій 03.11.2016 року заяві батьки відповідача - [PERSON] та [PERSON] зазначили, що у зв'язку з неможливістю прибути на розгляд справи за станом здоров'я та значною відстанню від місця розгляду справи (проживають в Сумській області), повідомляють, що [PERSON] є люблячим батьком та залишив дитину не з підстав відмови від сина, а тому що у складний час мав намір заробити кошти на утримання дружини та сина, тому вимушений був виїхати в 2013 році до Росії на заробітки. [PERSON] особисто, або через них передавав кошти на утримання дитини, покупав подарунки, одяг, вітав з Днем народження. Таким чином, вбачається, що відповідач свідомо не нехтував своїми батьківськими обов'язками та не ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Не свідчить про беззаперечне ухилення відповідача від батьківських обов'язків те, що шкільні збори та медичний заклад дитина відвідує з матір'ю, на спортивних тренуваннях батько дитини не був присутній. Фізична неприсутність відповідача з дитиною обумовлена знаходження його за кордоном на заробітках, та періодичне повернення до Харкова до сина. Відповідно до Висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР від 08.09.2016 року №506, доцільним є позбавлення батьківських прав [PERSON], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з висновку, відповідач участі на засіданні комісії не приймав. Зі слів [PERSON], яка повідомила комісію, що [PERSON] не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, не цікавиться станом здоров'я дитини, дитина знаходиться на її утриманні, відсутність батька у житті дитини створює перешкоди у нормальному її розвитку. Також у висновку зазначено, що медичний заклад дитина відвідує з матір'ю, шкільні збори відвідує мати дитини, на спортивних тренуваннях батько дитини не був присутній. Згідно з Узагальненнями ВСУ «Практики розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11.12.2008 року, відповідно до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок служби дітей суд до уваги не приймає, оскільки відповідач на засіданні комісії присутній не був, його думка з приводу позбавлення батьківських прав не враховувалась, висновок зроблено без врахування його пояснень. Як вбачається з висновку, висновок про позбавлення батьківських прав базується в основному зі слів матері, а факт того, що шкільні збори та медичний заклад дитина відвідує з матір'ю, на спортивних тренуваннях батько дитини не був присутній, не є достатніми підставами для ствердження про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню сина та позбавлення його батьківських прав. Крім того, як зазначав відповідач в судовому засіданні, та що підтверджується Інтернет-перепискою між сторонами в соціальній мережі, коли позивачка зверталася до відповідача з проханням надати нотаріальну згоду на виїзд сина за кордон, відповідач не лише погоджувався, а й займався нотаріальним посвідченням такої згоди, що свідчить про його бажання сприяти розвитку дитини. У зв'язку з цим, суд не приймає до уваги висновок служби дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні не було доведено, що відповідач ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що він свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. На підставі викладеного, позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав не підлягають задоволенню. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.12.2012 року (справа №2018/15712/2012) присуджено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1979 року народження, аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 600 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач є здоровою, працездатною людиною, інших осіб на утриманні не має, працює за кордоном, має мінливий дохід. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, має мінливий дохід, інших осіб на утриманні не має, а кредитні зобов'язання в 2015 році відповідачем вже погашені, суд, вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги та збільшити розмір аліментів на утримання дитини до 1000 грн. щомісяця, які необхідно стягувати з дня набрання рішенням законної сили до досягнення повноліття. Якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 275 грн. 60 коп., оскільки позовні вимоги щодо стягнення аліментів задоволені частково (551,20 / 2 = 275,60). Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial