Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

16 липня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що вони з відповідачем 02 жовтня 2003 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними, розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені з лютого 2019 року. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно та немає сенсу для його подальшого існування. Просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача сплачений нею при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 768,40 гривень. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, від неї до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, надавши відзив на позовну заяву, в якому просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги в частині розірванні шлюбу визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував, а з позовними вимоги в частині стягнення з нього на користь позивачки витрат судового збору у розмірі 768,40 гривень не погодився та просив відмовити, вважає, що тягар сплати судового збору повинен лягти на позивачку, оскільки саме з її вини розпалась сім`я. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, актовий запис № 320, відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно зі свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області 02 березня 2004 року, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 160, в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON] , та мати [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 29 жовтня 2013 року, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 917, в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON] , та мати [PERSON] . Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. Ухвалюючи рішення, суд має вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Дана норма права кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». З доданої до позову квитанції вбачається, що позивачем за подання даного позову був сплачений судовий збір у розмірі 768,40 гривень. До початку розгляду справи по суті відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% понесеного позивачем судового збору, що становить 384,20 гривень. Решта сплаченого позивачем судового збору (50%), що становить 384,20 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved