Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

15.04.2014 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду у вигляді збитків в сумі - 35702,78 грн., моральну шкоду в розмірі - 2000,00 грн. та судовий збір в сумі 377,03 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 28.01.2014 року о 18 год. 20 хв. мала місце дорожньо-транспортна пригода, що сталася в м. Одесі по Дальницькому шосе, 2. Співробітниками ВДАІ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АВ2 № 638657 від 28.01.2014 року. 28.02.2014 року в судовому засіданні Малиновського районного суду м. Одеси, відповідач визнала свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. За результатами розгляду справи було винесено постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2014 року по справі № 521/1535/14-п. У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою транспортному засобу позивача була нанесена шкода. Розмір майнової шкоди, яка була завдана позивачу у зв'язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу у сумі 34440,28 грн., було встановлено висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди, що заподіяна власнику КТЗ № 484 від 14.03.2014 року, складеного співробітником Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. Крім того, позивач зазнав збитків, що виразились у сплаті послуги з проведення експертного дослідження в сумі 1198,54 грн., а також сплаті вартості відправлення телеграми для виклику відповідача на огляд в сумі 63,96 грн. Позивач письмово звертався до відповідача за вирішенням спору у досудовому порядку, з проханням у добровільному порядку відшкодувати нанесену майнову шкоду, але відповідачем не було здійснено заходів по відшкодуванню завданої майнової шкоди. Також позивач вважає, що своїми винними діями відповідач завдала йому моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях з приводу пошкодження транспортного засобу, відсутності відшкодування нанесених йому збитків за пошкодження транспортного засобу, неможливості використовувати транспортного засобу за призначенням протягом дуже тривалого часу, яку він оцінює в 2000,00 грн. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі, проти позову не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28.01.2014 року о 18 год. 20 хв. мала місце дорожньо-транспортна пригода, що сталася в м. Одесі по Дальницькому шосе, 2. Учасниками дорожньо-транспортної пригоди були відповідач, яка керувала транспортним засобом Subaru Forester, д.н. [NUMBER], та брат позивача, [PERSON], який керував транспортним засобом Subaru Legacy, д.н. [NUMBER]. Транспортний засіб Subaru Legacy, д.н. [NUMBER], належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Співробітниками ВДАІ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АВ2 № 638657 від 28.01.2014 року. 28.02.2014 року в судовому засіданні Малиновського районного суду м. Одеси, відповідач визнала свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. За результатами розгляду справи було винесено постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2014 року по справі № 521/1535/14-п, згідно якої відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою майну позивача, а саме транспортному засобу Subaru Legacy, д.н. [NUMBER], була нанесена шкода. Школа була нанесена з вини відповідача. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, відповідно до чинного законодавства України. Розмір майнової шкоди, яка була завдана позивачу у зв'язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу у сумі 34440,28 грн., було встановлено висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди, що заподіяна власнику КТЗ № 484 від 14.03.2014 року, складеного співробітником Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. Відповідача викликали телеграмою на огляд пошкодженого транспортного засобу, який відбувся 14.02.1014 року о 10 год. 00. хв. за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 140/1. Телеграму Відповідач отримала 10.02.2014 року. З метою встановлення розміру майнової шкоди, позивач звернувся до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за замовлення експертного дослідження, результатом якого і став висновок КТЗ № 484 від 14.03.2014 року. Послуги з проведення експертного дослідження є платними, їх вартість становить 1198,54 грн., а також вартість відправлення телеграми для виклику відповідача на огляд складає 63,96 грн. Вказані грошові кошти були сплачені позивачем. Листом від 18.03.2014 року, позивач звернувся до відповідача за вирішенням спору у досудовому порядку, з проханням у добровільному порядку відшкодувати нанесену майнову шкоду, який відповідач отримала 25.03.2014 року. Але й до теперішнього часу відповідачем не здійснено заходів по відшкодуванню позивачу завданої майнової шкоди. Своїми винними діями відповідач нанесла позивачу збитки у розмірі 35702,78 грн., необхідні для відновлення пошкодженого транспортного засобу, що складаються безпосередньо із розміру майнової шкоди, вартості послуг з проведення експертного дослідження та вартості відправлення телеграми, та які підлягають відшкодуванню з боку відповідача на користь позивача у встановленому діючим законодавством порядку. Своїми винними діями відповідач завдала позивачу моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях з приводу пошкодження транспортного засобу, відсутності відшкодування нанесених йому збитків за пошкодження транспортного засобу, неможливості використовувати транспортного засобу за призначенням протягом дуже тривалого часу. Значною мірою змінився нормальний устрій життя позивача. Позивач працює на посаді провідного юрисконсульта Одеської національної морської академії. Робота позивача пов'язана з постійним відвідуванням органів державної влади, зокрема, судів. Відсутність можливості користуватися транспортним засобом за призначенням, позбавила його необхідної мобільності, обумовила випадки запізнення на судові засідання, у зв'язку з використанням послуг громадського транспорту. Відстань від місця проживання до місця роботи позивача становить близько 12 км. На транспортному засобі, позивач міг подолати цю відстань в середньому за 20 хв. Використовуючи послуги громадського транспорту, він в середньому витрачає на дорогу 1 год. Таким чином, кожен робочий день, позивач повинен додатково витрачати 1 год. 20 хв. свого вільного часу, для того щоб добратися з дому до роботи та в зворотному напрямку. Це обумовило виникнення у позивача постійного почуття втоми та позбавило його можливості проводити дозвілля на свій розсуд. Вина відповідача підтверджується тим, що на теперішній час, навіть після спливу встановленого законодавством строку, відповідач так і не виконала покладені на неї обов'язки щодо відшкодування позивачу майнової шкоди. Нанесена моральна шкода оцінена позивачем в 2000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.п. 8, 9 ч. 1 ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків та моральної шкоди є способами захисту цивільних прав та інтересів. Стаття 22 ЦК України передбачає, що відшкодування збитків є одним із способів відшкодування майнової шкоди. Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частино 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 1 ст. 1188 ЦК України закріплено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. З відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у розмірі 377,03 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved