Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

15.06.2017 до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому вказав, що з 07 серпня 2006 року по 28 лютого 2017 року він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Житомирська радіокомпанія» на посаді програмного директора. Наказом від 28 лютого 2017 року №28/02-01 його було звільнено з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін). Посилаючись на те, що він не надавав свою згоду на звільнення з роботи позивач просить: «Постановити рішення про визнання незаконним та скасування наказу від 28 лютого 2017 року №28/02-01 про звільнення мене з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін)». Крім цього, посилаючись на те, що відповідач не провів індексації заробітної плати, при звільненні не виплатив компенсацію за невикористані відпустки, позивач просить: «Стягнути з відповідача на мою користь 262 513,48 грн. як заборгованість із заробітної плати, що складається із 98 012,85 грн. індексації, 130 101,49 грн. компенсаційних виплат та 34 399,14 грн. компенсація за невикористану відпустку». Також, у зв`язку з викладеним позивач просить: «Стягнути з відповідача на мою користь середньомісячний заробіток (без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів) за час затримки розрахунку при звільненні з 28 лютого 2017 року по день фактичного повного розрахунку. Постановити рішення про стягнення з відповідача на мою користь моральної шкоди в сумі 10 200 грн. Всі витрати пов`язані з розглядом справи в суді покласти на відповідача». Ухвалою судді від 27 червня 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] та призначено судове засідання. 10 січня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирська радіокомпанія» надало суду відзив на вказаний позов. 11 квітня 2018 року до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з викладених у позовній заяві і відповіді на відзив підстав. Представник відповідача заперечила проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач власноручно написав заяву про звільнення з роботи, у зв`язку з чим його посилання в позові на відсутність його згоди на таке звільнення є безпідставним. Також, представник відповідача посилається на те, що індексація заробітної плати позивача проводилась і при звільненні йому були нараховані всі належні йому суми, однак останній не з`являється для їх отримання. Крім цього, представник посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду з вимогу про скасування наказу про звільнення, про що подала відповідну заяву, де просить застосувати наслідки пропуску цього строку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє у задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач працював з 01.12.2012 по день звільнення - 28.02.2017 у відповідача на посаді ведучого радіопрограм, що підтвердилось в судовому засіданні копією трудової книжки позивача, в якій містяться записи №31 від 01.12.2012 про прийняття його на роботу на підставі наказу №4к від 01.12.2012 на посаду ведучого радіопрограм та №32 від 28.02.2017 року про звільнення за згодою сторін на підставі наказу №28/02-01 від 28.02.2017 (а.с.15), довідкою форми ОК-5, згідно якої відповідно до даних пенсійного фонду України, відповідач, як страхувальник сплачував ЄСВ за час роботи [PERSON] з серпня 2006 року по березень 2009 року і з грудня 2012 року по лютий 2017 року (а.с.13-14) та оригіналом заяви позивача від 30.11.2012 про прийняття на роботу на посаду ведучого радіопрограм, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.125). Зазначені докази повністю узгоджуються з позицією відповідача та суперечать посиланням позивача і його представника про те, що він безперервно з 07 серпня 2006 року по 28 лютого 2017 року працював у відповідача на посаді програмного директора. Представником відповідача було надано суду заяву позивача [PERSON] від 27.02.2017 про його звільнення з займаної посади за згодою сторін (а.с.41). В зв`язку з чим, суд критично відноситься до посилань позивача на те, що звільнення відбулося без його згоди. Також позивачем та його представником не надано доказів того, що заява про звільнення за згодою сторін була написана під тиском або в наслідок помилки чи обману. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача про визнання наказу від 28 лютого 2017 року №28/02-01 про звільнення позивача з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позову в цій частині за безпідставністю вимог. Відповідно до довідки відповідача №1 від 09.01.2018, за період з 01.12.2012 по день звільнення сума нарахованого його доходу становить 73 926,24 грн., в тому числі сума індексації складає 5 381,74 грн. (а.с.50). Позивачем або його представником не надано належних та допустимих доказів того, що індексація його заробітної плати була проведена не вірно. Не заявлялося ними і будь-яких клопотань про витребування таких доказів або призначення експертиз. В зв`язку з викладеним, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення на його користь суми індексації його доходів. Також, суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь компенсації за невикористану відпустку, оскільки відповідно до довідки відповідача №9 від 05.07.2018, в момент звільнення йому нарахована компенсація за невикористану відпустку за період з 01.12.2012 по 28.02.2017, 102 календарних дня, у сумі 6 018,00 грн., з цієї суми утримано та перераховано податків та внесків (податок з доходів фізичних осіб 18%, військовий збір 1,5 %) на суму 1 173,51, а остаточна сума до виплати становить 4 844,49 грн. Вказана сума 4 844,49 грн. не отримана [PERSON] до цього часу (а.с.90). Позивачем або його представником не надано належних та допустимих доказів того, що нарахована компенсація за невикористану відпустку була нарахована не вірно. Не заявлялося ними і будь-яких клопотань про витребування таких доказів або призначення експертиз. Відповідно до наданих відповідачем копій повідомлень та фіскальних чеків, відповідач, починаючи з 09.03.2017 повідомляв позивача про необхідність отримати свою трудову книжку та розрахунок при звільненні, однак останній не з`явився для отримання трудової книжки та розрахунку в зв`язку з чим, за згодою позивача відповідачем було направлено його трудову книжку поштою (а.с.44-49). У зв`язку з викладеним, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки така затримка мала місце не з вини відповідача. Як похідна не підлягає задоволенні вимога позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки судом не встановлено порушення відповідачем законних прав позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed