Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

16 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON], в якому, уточнивши позовні вимоги, просило стягнути борг за договором кредиту № 937/08-14 від 15.04.2008 у розмірі 23 729,74 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення, а також судовий збір в сумі 11 559,75 грн., обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 травня 2016 року у позові відмовлено за пропуском позивачем позовної давності. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом позовної давності. Позивач вказує на переривання перебігу позовної давності у зв'язку з вчиненням відповідачем дій, які свідчать про визнання нею свого боргу, оскільки відповідач здійснила останні платежі по тілу кредиту 10.09.2014, а за відсотками 03.02.2015. У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу. Представник відповідача скаргу не визнав, посилаючись на те, що виконання відповідачем свого обов'язку не свідчить про переривання строку позовної давності. Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає скаргу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, залишок заборгованості по кредиту у сумі 40,44 дол. США, який виник 11.06.2009, погашений відповідачем через 632 дня, тому за визначенням пункту 4.5. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 11 вересня 2009 року. Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 11 вересня 2009 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 16 березня 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності. Такі висновки суду є помилковими і не відповідають встановленим по справі обставинам і вимогам ст. 264 ЦК України. По справі встановлено, що 15.04.2008 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», який змінив найменування на ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 937//08-14, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 32 000 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 04 липня 2031 року. За розрахунком позивача, станом на 23.05.2016 заборгованість за договором кредиту № 937/08-14 від 15.04.2008 становить 23 729,74 доларів США,з яких заборгованість за кредитом - 22 1761697 доларів США, заборгованість з пені за несвоєчасне повернення кредиту - 755,43 доларів США, заборгованість з пені за несвоєчасне повернення відсотків - 798,15 доларів США. Судом правильно встановлено, що згідно із пунктом 4.5. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) і таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. За умовами пункту 4.5. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 11 вересня 2009 року і з цієї дати почався перебіг трирічної позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України. Проте, до закінчення визначеної ст. 257 ЦК України позовної давності, тобто до 11 вересня 2012 року, відповідач вчинила дії, які свідчать про визнання нею свого боргу перед позивачем, а саме вносила платежі на погашення відсотків за користування кредитом регулярно з 12 жовтня 2009 року (а.с. 156 т.2). Заборгованість по кредиту у сумі 40,44 долара США відповідач погасила 15.06.2009, що вбачається з розрахунку на а.с. 157, в якому вказано, що 40,44 долара США простроченої заборгованості по кредиту відповідач сплатила 15.06.2009 ( дата погашення простроченої заборгованості) і залишок простроченої заборгованості за кредитом в валюті становить 0.00. Залишок заборгованості у сумі, яка вказана судом 40,44 долара США, віднесений у розрахунку до графи «Розрахунок заборгованості за відсотками - не отримані доходи (відсотки нараховані на прострочену заборгованість) - а.с. 14 т.1, а.с. 157 т.2. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Часткове виконання зобов'язань за договором також свідчить про визнання боргу і перериває перебіг позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності за правилами ч.3 ст. 264 ЦК України починається заново. Визнання боргу чи іншого обов'язку перериває позовну давність незалежно від наміру, з яким боржник здійснив визнання. Боржник не може заперечувати факт переривання строку позовної давності, посилаючись на те, що він не мав на меті визнанням боргу досягти переривання позовної давності. Позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості у гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення. Офіційний курс долара США до гривні, встановлений Національним Банком України на 21 липня 2016 року становить 24,81 грн. за 1 долар США. Виходячи з цього курсу заборгованість [PERSON] на день ухвалення цього рішення становить 707 76 грн. 31 коп., яка складається з 580 131,48 грн. заборгованості за кредитом, 89 085,51 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 18 742,22 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту і 19 802,10 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просить стягнути у повернення судових витрат 11 559 грн.75 коп. Відповідно до вказаної вище норми процесуального закону ця вимога підлягає задоволенню.

Outcome: approved