Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

15.09.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони 05.09.2018 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Протягом 4 місяців подружніх відносин не підтримують, відновляти їх наміру не мають. Почуття любові, поваги та взаєморозуміння між сторонами втрачено. Угоди на розірвання шлюбу, за згодою сторін, через органи РАЦС не досягнуто. У зв`язку з викладеним, позивач просить укладений шлюб розірвати. Ухвалою суду від 16.09.2021 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою визнав позовні вимоги та просив розглянути справу у письмовому провадженні. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін. Судом встановлено, що 05.09.2018 року сторони зареєстрували шлюб, який зареєстрований Миколаївським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №578. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. [PERSON] та [PERSON] разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду шлюбу виявилося те, що у сторін різні характери та погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Примирення між подружжям не можливе. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст. 55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, що шлюб існує тільки формально, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та розгляду справи у суді наміри позивача розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення [PERSON] до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права. Тому, на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, слід постановити рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем було заявлено вимогу щодо повернення дошлюбного прізвища - « [PERSON] ». Вимог щодо компенсації понесених судових витрат з боку позивача, заявлено не було.

Outcome: approved