Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

15.04. 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 100000,00 грн. Стислий виклад позицій сторін. Обгрунтування позивача: Позивач зазначив, що 1 липня 2018 року між ним, як Позикодавцем, та відповідачем, як Позичальником укладено договір позики за яким, він передав у власність відповідачеві [PERSON] грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., а останній, в свою чергу, зобов`язався повернути йому суму позики до 1 березня 2019 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач підписав відповідну розписку від 01.07.2018 року. У вищевказаний строк Позичальник на порушення договірних зобов`язань позику не повернув. На прохання Позикодавця про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 100000,00 грн. заборгованості за договором позики від 01.07.2018. Обгрунтування заперечень відповідача: Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву подано не було. Процесуальні дії у справі: 07 травня 2019 року Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16 липня 2019 року сторони звернулись до суду з заявою про затвердження мирової угоди. 25 вересня 2019 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова відмовлено в затвердженні мирової угоди. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів, норми права, що застосовані судом при розгляді спірних правовідносин та висновки суду. У судовому засіданні уповноважений представник позивача адвокат Магеровський Т.А. (а.с.49-51) надав пояснення, що аналогічні викладеному в позовній заяві (а.с.2), просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечень щодо вимог позивача не висловив, однак повідомив, що визнаючи суму боргу немає фінансової можливості його погасити, однак згідний повернути борг в рахунок передачі у власність позивачу гараж. У судовому засіданні, перевіркою доводів сторін і обставин справи та дослідженням письмових доказів встановлено наступне. Даний позов виник із приводу договору позики. 1 липня 2018 року між ним, як Позикодавцем, та відповідачем, як Позичальником укладено договір позики за яким, він передав у власність відповідачеві [PERSON] грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., а останній, в свою чергу, зобов`язався повернути йому суму позики до 1 березня 2019 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов Позичальник [PERSON] підписав розписку від 01.07.2018 року, яка посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми у розмірі 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок). (а.с.4) Суду не спростовано твердження позивача, що у вищевказаний строк Позичальник на порушення договірних зобов`язань позику не повернув. На прохання Позикодавця про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначену родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, надавши правову оцінку доводам та доказам сторін, суд дійшов висновку, що позов є підставним, вимоги Позивача грунтуються на вимогах закону, докази на які позивач посилається є належними та допустимими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивачем понесені судові витрати у вигляді та розмірі сплаченого судового збору за подання позовної заяви та додаткові витрати на оплату професійної правничої допомоги. Так, судовий збір оплачений позивачем становить 1000,грн. 00 коп. (а.с.3) Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на Відповідача.

Outcome: approved