Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

16 березня 2018 року [PERSON] звернулась з позовом до суду і просить стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття сина. Позов обґрунтований тим, що в шлюбі з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб розірвано за рішенням суду 07 грудня 2017 року. На даний час з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею і знаходиться лише на її утриманні, відповідач ухиляється від обовязку утримувати дитину і жодної матеріальної допомоги добровільно не надає. Жодних утримань за виконавчими документами з відповідача не здійснюється, позивачу невідоме ні місце його роботи, ні розмір доходу. Позивач є приватним підприємцем і здійснює роздрібну торгівлю. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність без застосування технічних засобів, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність без застосування технічних засобів, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року судам розяснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідач визнає позовні вимоги, таке визнання позову є безумовним, адже у поданій суду заяві відповідач вказує, що повністю погоджується сплачувати вказаний у позовній заяві розмір аліментів на дитину. За вказаних обставин суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позову про стягнення з нього на користь позивача визначеного у позовній заяві розміру аліментів на утримання спільної дитини сторін. Судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 191 СК України,

Outcome: approved