Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

17.09.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням зменшених позовних вимог, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки всіх доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 06.10.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Як на підставу позову посилається на те, що з 14.08.1987 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 06.10.2014 року був розірваний. Від сумісного проживання мають спільну доньку [PERSON], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу дитині не надає, інших осіб на утриманні не має. Ухвалою суду від 29.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач надав до суду письмовий відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму не передбачено. Якщо буде присуджено судом стягнення аліментів необхідно врахувати, що він офіційно працевлаштований та має постійних дохід, він одружений, має нову сімю, на його утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON] [INFO]. Дружина [PERSON] не працює, оскільки перебуває у відпустці за доглядом за дитиною до трьох років. Він подарував позивачці квартиру у м. Бахмуті, які наразі здається в оренду. Позивачка протягом вересня 2014 року по листопад 2015 року перебувала з цивільним чоловіком на території РФ, після чого позивачка повернулася до Харкова. Він завжди допомагав [PERSON], перераховував кошти на картку старшої доньки - [PERSON] ([PERSON], 09.10.1987 р.н.). Тому він визнає вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частки всіх його доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали уточнені позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки всіх доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.10.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів з 06.10.2014 року обумовлено тим, що 06.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано, і відповідач перестав надавати допомогу дитині. Вона отримає щомісячний заробіток у розмірі 4200 грн. Відповідачем надані квитанції, однак з них вбачається, що кошти направлялись на імя [PERSON], яка не має ніякого відношення до позивачки. Відповідач допомогу дитині не надає. Відповідач не зявився, надав вищевказаний письмовий відзив на позов, та заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З 14.08.1987 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.10.2014 року (справа №219/3183/2014-ц) було розірвано. Від сумісного проживання сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої записаний відповідач [PERSON], матірю позивачка [PERSON]. Сторони визнають, що неповнолітня [PERSON] [INFO] проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є здоровою, працездатною особою, офіційно працевлаштований, працює менеджером з продажу у ФОП «[PERSON]Г.», отримує щомісячну заробітну плату 3900 грн. (станом на жовтень 2018 року згідно з довідкою від 12.11.2018). Згідно зі свідоцтвом про шлюб, відповідач [PERSON] з 27.05.2016 року перебуває в шлюбі з [PERSON], від сумісного проживання у них народився 31.05.2016 року син [PERSON]. Відповідно до довідки від 15.11.2018 року дружина відповідача [PERSON] з 01.04.2016 перебуває у декретній відпустці по теперішній час. Як вбачається з договору дарування квартири від 25.02.2014 року, відповідач подарував позивачці квартиру [ADDRESS]. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року у розмірі 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому, такий обовязок утримання дитини покладається в рівних часках на обох батьків. Суд враховує, що відповідач є здоровою, працездатною особою, працевлаштований, отримує мінімальну заробітну плату, має на утриманні малолітню дитину [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частки всіх доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки менший розмір аліментів не сприятиме належному забезпеченню доньки [PERSON] [INFO] та суперечитиме її інтересам. З приводу позовних вимог про стягнення аліментів з 06.10.2014 року суд зазначає наступне. Звернувшись до суду 17.09.2018 року, позивачка просить стягувати аліменти за минулий період (з 06.10.2014), тобто більше ніж за три роки. Відповідно до вимог ст. 191 СК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. При цьому, 03.07.2018 року до ч. 2 ст. 191 СК України були внесені зміни на підставі Закону №2475-VIII від 03.07.2018, згідно з якими аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). Враховуючи, що ч. 2 ст. 191 СК України в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018 року, посилює відповідальність відповідача, то вказані положення в редакції Закону №2475-VIII від 03.07.2018 не підлягають застосуванню до цих правовідносин. Разом з тим, ч. 2 ст. 191 СК (як стрій, так і в новій редакції Закону) встановлює, що позивач має надати суду докази: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання. Тобто, саме позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи дії тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов'язку по утриманню. За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що нею вживалися заходи для одержання аліментів з відповідача, проте відповідач ухилитися від виконання обов'язку по утриманню доньки. У звязку з вищевказаним, вимоги щодо стягнення аліментів за минулий період, тобто за період до звернення до суду з цим позовом, - задоволенню не підлягають, тому стягненню підлягають аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частки всіх доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня звернення до суду - 17.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття. З приводу посилання відповідача щодо врахування сум добровільно сплачених аліментів на утримання доньки, суд зазначає, що це питання перебуває в площині виконання рішення про стягнення аліментів, тому відповідач має право повідомити про ці обставини в ході примусового виконання рішення, яке державний виконавець врахує при визначенні розрахунку суми аліментів. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК) Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та позовні вимоги щодо розміру аліментів задоволені, то з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 коп. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial