Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

16 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON], третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини та матері дитини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка [PERSON] посилається на те, що вони з відповідачем знайомі з 2005 року, з осені 2013 року почали зустрічатися. У лютому 2014 року вона повідомила відповідача про те, що завагітніла від нього і має намір народжувати, після чого відповідач припинив з нею спілкуватися. За весь час вагітності не цікавився, як протікає її вагітність, ніякої допомоги їй не надавав. [INFO] року вона народила дитину: доньку - [PERSON] (актовий запис про народження № 352 проведений [INFO] року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстр-раційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропет-ровській області). Батько дитини в свідоцтві про народження був зазначений, у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України, за вказівкою матері. Позивачка зазначила, що батьком дитини є відповідач - [PERSON], який заперечує своє батьківство, що є підставою для звернення до суду. У відповідності до ст. 128 СК України, визнання батьківства дитини може бути визнане за рішенням суду. Батьківство відповідача підтверджується висновком молекулярно-генетичної експертизи від 13.03.2015 року № 47. Позивач зазначає, що дитина знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, Сама вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює, має постійний заробіток, у шлюбі не перебуває, інших неповнолітніх дітей не має, стягнень по виконавчим листам з нього не проводиться, у зв'язку з чим має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття і на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Просить суд визнати [PERSON] батьком неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], а також стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини його заробітку ( доходу) щомісяця, до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 1\\4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення дитиною трирічного віку, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили задовольнити позов, а також стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати пов'язані з проведенням експертизи та проїзду до м. Дніпропетровська у розмірі 2766 гривень 33 копійки. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково: не заперечує проти визнання його батьком дитини - [PERSON], [INFO] та стягнення з нього аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на користь позивачки. Проти стягнення з нього аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років у розмірі ? частини його заробітку (доходу) та стягнення з нього витрат, пов*язаних з проведенням експертизи заперечує посилаючись на те, що згідно ст. 84 СК України він повинен би був утримувати позивачку до досягнення дитиною трирічного віку у тому випадку, якби вони проживали однією сім*єю, однак докази того, що вони з позивачкою проживали однією сім*єю, відсутні. На даний момент він знаходиться у цивільному шлюбі з іншою жінкою, яка ніде не працює, має неповнолітню дитину, являється матір*ю-одиначкою та вагітна від нього. Строк її вагітності складає 20 тижнів, однак підтвердити це документально мін не має можливості, оскільки така інформація лікарем надається лише на запит суду. Тобто його цивільна дружина та її неповнолітня дитина знаходяться на повному його утриманні і він має намір узаконити з нею їхні відносини та усиновити її дитину. Також заперечує проти стягнення з нього витрат за проведення молекулярно-генетичної експертизи, оскільки вони з позивачкою мали домовленість про те, що вирати, пов*язані з проведенням експертизи будуть нести порівну. Представник третьої особи - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з*явилася, надала суду заяву в якій проти задоволення позову та розгляду справи за її відсутності не заперечує. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач зустрічалися, мали інтимні стосунки. [INFO] року позивачка народила дитину: доньку - [PERSON] (актовий запис про народження № 352 проведений [INFO] року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області) ( а.с. 4.). Батько дитини в свідоцтві про народження зазначений у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України - за вказівкою матері. У відповідності до ст. 128 СК України, визнання батьківства дитини може бути визнане за рішенням суду. У відповідності до висновку молекулярно-генетичної експертизи від 13.03.2015 року № 47, встановлено, що вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], народженої [PERSON], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9989% ( а. с. 36-40). У зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що вимоги позивача щодо встановлення батьківства є обґрунтованими. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, дитина знаходиться на утриманні позивачки. Згідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуд-жуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, ним не надано доказів наявності на утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім'ї, наявності інших обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дитини повинен становити 1\\4 частку доходів відповідача, в зв'язку з чим, вимоги позивачки в цій частині є такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У відповідності до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебували в шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2-4 ст. 84 СК України, ст. 86 СК України. На підставі ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оскільки позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатною особою тому, суд приходить до висновку, що він має можливість надавати матеріальну допомогу матері дитини і розмір аліментів на утримання позивачки, як матері дитини, повинен складати 1\\4 частину його заробітку (доходу) відповідача. Посилання відповідача на відсутність доказів його проживання із позивачкою однією сім*єю, на те, що на його утриманні знаходиться його цивільна дружина зі своєю неповнолітньою дитиною, яка на даний час від нього вагітна, ніде не працює, являється матір*ю-одиначкою суд не вважає підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, оскільки належних доказів на підтвердження вказаних фактів суду не надано. На підставі вищевикладеного, враховуючи всі вивченні судом обставини, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок та судовий збір на користь позивачки у розмірі 243 гривні 60 копійок. Крім того, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, пов*язані з проведенням експертизи та проїздом до м. Дніпропетровська у розмірі 2766 гривень 33 копійки, що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи.

Outcome: approved