Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

15.06.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дитини в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі даної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь [PERSON], [INFO], аліменти за минулий час, починаючи з травня 2015 року в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При цьому позивач посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Наприкінці 2012 року донька стала проживати з позивачем, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. На підставі викладеного позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 22.06.2018 року провадження у справі відкрито. 12.07.2018 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому відповідач посилається на те, що за рішенням суду з [PERSON] на утримання доньки стягуються аліменти та на теперішній час рішень судів щодо його звільнення від сплати аліментів немає, наявне відкрите виконавче провадження, в звязку з чим не може бути подвійного стягнення аліментів. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення аліментів за минулий час відповідач зазначає, що позивач не вживав заходів для одержання аліментів, в звязку з чим вказана вимога задоволенню не підлягає. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2001 року, який 03.12.2010 року було розірвано. Від шлюбу у сторін є спільна дитина донька [PERSON], [INFO], актовий запис №971 від 06.08.2002 року, що вбачається зі свідоцтва про народження серії І-ЖД №399505, виданого 06.08.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси /а.с.13/. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2012 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено в повному обсязі та вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 15.05.2012 року й до досягнення [PERSON], повноліття, тобто до 14.12.2019 року. На час ухвалення вказаного рішення суду [PERSON], [INFO], проживала з матірю [PERSON] Згідно з Довідкою про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] А, з 04.10.2016\~року /а.с.9/. За вказаною адресою також зареєстрований і позивач [PERSON] З Довідки №350, виданою ОСН КМ «Дмитріївка» 25.04.2018 року, [PERSON], [INFO] проживає [INFO] разом з батьком [PERSON], [INFO], в наявний час з 2012 року /а.с.25/. З наданих стороною позивача доказів вбачається, що [PERSON], [INFO], є інвалідом третьої групи з дитинства, в Державному реєстрі загальнообовязкового державного соціального страхування дані за формою ОК-5 за 2017-2018 рік відсутні, в Одеському міському центрі зайнятості станом на 23.05.2018 року на обліку не перебуває. Щодо участі позивача [PERSON] у вихованні дитини суду надані характеристика зі школи, курсів англійської мови тощо. Крім того, суду надані квитанції щодо сплати [PERSON] за курси та участь доньки в фестивалі «Созвездие Будапешта», а також квитанції щодо придбання смартфону, планшету, взуття та одягу, тощо. Стороною відповідача [PERSON] щодо надання допомоги дитині суду надано належні докази, а саме роздруківку з карткового рахунку, з якого вбачається, що відповідач за період з липня 2018 року по 26.09.2018 року здійснювала грошові перекази на різні суми на карту [PERSON], [INFO], в тому числі лише за вересень 2018 року [PERSON] на користь [PERSON] перераховано грошових коштів на загальну суму 2000 грн. Вказані обставини в ході судового розгляду справи не були спростовані ані стороною позивача, ані поясненнями самої [PERSON], [INFO], наданими за її бажанням в судовому засіданні 27.11.2018 року. В ході судового розгляду справи за клопотаннями сторін судом допитано свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того в якості свідка допитано відповідача [PERSON] В судовому засіданні 11.10.2018 року свідок [PERSON] пояснила, що є матірю позивача, та підтвердила, що син [PERSON] та онука [PERSON] проживають з нею та чоловіком, який також є пенсіонером. Син [PERSON] отримує пенсію, через аліменти його позбавили права виїзду за кордон. Всі гроші син витрачає на доньку. Відповідач [PERSON] подала на аліменти в 2012 році, а в грудні 2012 року онука переїхала жити до них. Свідок [PERSON] зазначила, що онука росте, їй потрібні гроші на дорогу, на їжу, вона танцює в ансамблі, їй потрібні гроші на поїдки, потрібно здавати ЗНО, в училищі програма складна. З 2012 року по березень 2018 року відповідач [PERSON] не відмовлялась від аліментів. В квітні 2018 року сторони намагались мирно вирішити спір про утримання дитини. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні 11.10.2018 року, суду пояснила, що є сусідкою [PERSON], та підтвердила, що дитина [PERSON] проживає з батьком з грудня 2012 року, який її утримує, та звертався до свідка [PERSON] за допомогою позичити гроші, одяг, взуття, білизну. Свідок зазначила, що у неї є донька 35 років, і вони ділились речами. Допитана в судовому засіданні 11.10.2018 року свідок [PERSON] пояснила, що є подругою відповідача [PERSON], та підтвердила, що [PERSON] приймала, приймає та буде приймати участь в житті доньки. Свідок зазначила, що була присутня, коли [PERSON] все оплачувала, надавала дитині взуття, білизну, костюми новорічні. Свідок [PERSON] зазначила, що знає відповідача зі школи, близько спілкуватись почали після розірвання шлюбу сторін, також вказала, що часто бачить [PERSON], яка про батька та про бабу й діда їй нічого не говорила. Відповідач [PERSON], допитана в судовому засіданні 11.10.2018 року в якості свідка, суду пояснила, що ніколи не переставала брати участь в утриманні дитини. Відповідач зазначила, що працює майстром манікюра, при кожній зустрічі щось купляла доньці, ходили на концерти, їздили на ринок «7-й км» за одягом. З 01.09.2018 року донька отримує стипендію приблизно 1000 грн. щомісячно. Відповідач також вказала, що після переїзду доньки постійно з нею спілкувалась, при підготовці до вступних іспитів оплачувала підготовчі заняття з різних предметів. Також відповідач пояснила, що працюючи в салоні, надавала дочці послуги з покраски волосся та манікюру. В судовому засіданні 27.11.2018 року свідок [PERSON] пояснила, що є однокласницею відповідача, та підтвердила, що [PERSON] приймає участь в утриманні та вихованні дитини, надавала матеріальну допомогу в руки, потім відкрила картку, оплачувала поїздки, приймала участь у вступі до коледжу, передавала гроші. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні 27.11.2018 року, суду пояснила, що відповідач [PERSON] працює у свідка в салоні, має багато клієнтів, допомагає доньці з концертами, костюмами. Свідок [PERSON] зазначила, що особисто доньку сторін не знає, бачила її разом з відповідачем на промринку «7 км». До пояснень свідків з одної та другої сторони суд ставиться критично, оскільки вони мають спілкування лише з позивачем або відповідачем та отримують інформацію тільки від однієї особи, свідчення на підтримку якої і надають в судовому засіданні. Неповнолітня [PERSON], [INFO], в судовому засіданні 27.11.2018 року в присутності представника Київської районної адміністрації як органу опіки та піклування [PERSON] та представника Служби у справах дітей Одеської міської ради [PERSON], пояснила суду, що навчається на другому курсі коледжу училища ім. Данькевича за напрямком сучасна хореографія. [PERSON] підтвердила, що живе разом з батьком, з 20.09.2018 року перестала спілкуватись з мамою, влітку ще спілкувались добре. Все оплачує батько, мати нічого не надає. В поїздку до Будапешту мама дала 800 грн. Допомагають бабуся, дідусь, дядько та його дівчина, сусідка дарує речі. Також [PERSON] підтвердила, що займається в дитячому домі творчості «Сувенір» з тренером, відвідує курси англійської мови та займається з викладачами для підготовки до ЗНО, за що сплачують батько та бабуся. [PERSON] зазначила, що влітку завели картку ПриватБанка та відповідач стала скидувати туди гроші. При вступі до коледжу мама оплачувала заняття з математики. При цьому представники Київської районної адміністрації як органу опіки та піклування та Служби у справах дітей Одеської міської ради зазначили, що дитина вже перебуває у свідомому віці та надавала пояснення без здійснення тиску. Враховуючи думку представників органу опіки та служби у справах дітей суд вважає за необхідне зауважити, що дитина знає про взаємні непорозуміння між батьками, що вона використовує це на свою користь. Твердження позивача - батька дитини, бабусі дитини та самої [PERSON], [INFO], про те, що мати не надає допомоги були спростовані в ході судового розгляду справи, як свідченнями самої дочки, так і встановленими обставинами щодо перерахування відповідачем грошових коштів на картку своїй доньці. Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час неповнолітня дитина сторін [PERSON] проживає разом з батьком, до вересня 2018 року спілкувалась з відповідачем та періодично отримувала від неї матеріальну допомогу, в тому числі з липня 2018 року по теперішній час відповідач [PERSON] перераховує грошові кошти своїй доньці на банківську картку. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 06.11.2018 року звертався до прокуратури Київського району м. Одеси з заявою щодо порушення кримінального провадження відносно [PERSON] за ст. 189 ч. 1 та ст. 384 КК України з приводу того, що відповідач вимагала з нього аліменти на дитину, яка з нею вже не проживає, та надавала стосовно цього неправдиві свідчення в суді. Сторона позивача вважає, що відповідач таким чином зловживає правами та вимагає накладення штрафу на відповідача. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що сторона позивача невірно розуміє положення щодо зловживання процесуальними правами та взаємозв'язок щодо притягнення до відповідальності участників справи шляхом накладення штрафу. З данного питання суд роз'яснює позивачу, що в рамках даної справи вирішується питання щодо стягнення аліментів з матері дитини на користь батька дитини, а всі інші питання, які зазначені [PERSON] в заяві від 26.11.2018 року не відносяться до предмету спору та обставин, які мають бути доведеними в даному процесі. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки через наявність заборгованості [PERSON] по аліментам на користь [PERSON] та виниклого питання про арешт транспортного засобу, на якому працював позивач. Саме ці складні стосунки і стали підставою для звернення позивача [PERSON] з даним позовом. При цьому на теперішній час питання щодо стягнення з нього аліментів є невирішеною проблемою між батьками дитини. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 180-185 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], з відповідача [PERSON] Суд враховує встановлений ст. 7 Закону України Про державний бюджет України на 2018 рік прожитковий мінімум, що складає у 2018 році на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Тому сума аліментів має узгоджуватись з вказаною сумою. На підставі викладеного та з урахуванням відсутності встановлених джерел доходів відповідача та її майнового стану суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто в сумі 1013,50 грн. щомісячно. Заявлений позивачем розмір позовних вимог суд вважає необґрунтованим. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи при визначенні розміру аліментів обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені, оскільки стороною позивача не надано належних та допустимих доказів того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача та не міг їх отримати в звязку з ухиленням відповідача від їх сплати. При цьому суд погоджується з запереченнями сторони відповідача щодо безпідставності вимог про стягнення аліментів за минулий час. Даний висновок суду грунтується на поясненнях не лише відповідачевої сторони, але й самого позивача, що у нього не було перешкод для звернення до суду в минулому часі, що він не пропонував відповідачу перераховувати аліменти на утримання дочки. Дані пояснення позивача узгоджуються також з письмовою інформацією, що дочка сторін була офіційно зареєстрована за місцем проживання батька тільки з 04.10.2016 року.

Outcome: partial