Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

15 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити факт належності померлому [INFO] [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю, [NUMBER], виданого 29 серпня 2002 року на підставі розпорядження Барвінківської райдержадміністрації, зареєстрованого в Книзі реєстрації актів на право приватної власності на землю за №608, та визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, розташовану на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, загальною площею 7, 3463 га, кад.[NUMBER] (рілля, площа 6,7176 га) та кад. [NUMBER] ( пасовище, площа 0,6287 га), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування позову зазначила, що держаним нотаріусом Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, у зв'язку з тим, що відсутністю правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку, крім того у втраченому державному акті допущено помилку у написанні прізвища. Позивач посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючі документи на земельні ділянки, а також оформити спадщину не має можливості, просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджено фотокопією свідоцтва про смерть, виданого 11 грудня 2017 року виконавчим комітетом Гусинської сільської ради Куп'яського району Харківської області (а.с.9). Позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], відповідно до свідоцтва про шлюб, [NUMBER], виданим 02 грудня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова (а.с.5). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа, номер у Спадковому реєстрі 62059854, що вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, наданому Куп'янською державною нотаріальною конторою (а.с.16). В судовому засіданні знайшли своє підтвердження твердження позивача, щодо того що вона дійсно спадщину прийняла у встановлений законом строк. Інші спадкоємці [PERSON] - доньки [PERSON] та [PERSON] спадщину не приймали. А також, стосовно того, що державним нотаріусом Куп'янської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,7176 га, кад.[NUMBER] ( рілля) та площею 0,6287 га кад.[NUMBER] ( пасовище), у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказані земельні ділянки, крім того встановлено, що не підтвердився факт належності правовстановлюючого документа спадкодавцеві, що вбачається з постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 19 вересня 2018 року (а.с.8). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Згідно п. п. 4.14, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації. З фотокопії запису в Книзі записі державних актів №608, наданої в.о. начальника Відділу у Барвінківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, вбачається, що [PERSON], на підставі розпорядження Барвінківської райдержадміністрації, 29 серпня 2002 року було видано державний акт на право приватної власності на землю, [NUMBER] (а.с.25). Відповідно до п. 6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Факт належності державного акту підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили, що дійсно померлому [INFO] [PERSON] було видано та належав державний акт на право приватної власності на землю, [NUMBER], виданий 29 серпня 2002 року на підставі розпорядження Барвінківської райдержадміністрації, зареєстрований в Книзі реєстрації актів на право приватної власності на землю за №608. Належну йому на підставі зазначено державного акту земельну ділянку, розташовану на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, загальною площею 7, 3463 га, постійно використовував для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Вирішуючи заявлені позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом по суті, суд виходить з того, що відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно положень ст.126 ЗК України, в редакції статті станом на 1.01.2013 року, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до вимог цивільного законодавства дієздатність [PERSON] припинилась у момент його смерті і за таких обставин позивач позбавлена можливості отримати дублікат правовстановлюючого документу на ім'я померлого чоловіка. Пунктом 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент отримання земельної ділянки у власність) документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку є Державний акт. Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. У пункті 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У даному випадку судом достовірно встановлено, що померлому [INFO] [PERSON], відповідно до Державного акту, [NUMBER], виданого 29 серпня 2002 року на підставі розпорядження Барвінківської райдержадміністрації, зареєстрованого в Книзі реєстрації актів на право приватної власності на землю за №608, належала земельна ділянка, розташована на території Богодарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, загальною площею 7, 3463 га, кад.[NUMBER] ( рілля, площа 6,7176 га) та кад. [NUMBER] ( пасовище, площа 0,6287 га), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач є особою, яка прийняла спадщину за законом, тому має право на успадкування зазначеного майна. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved