Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

16 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією родиною без реєстрації шлюбу, визнання майна, квартири, спільною сумісною власністю подружжя. 26 березня 2014 року позивач надав до суду уточнення до позовних вимог, відповідно до яких просить також визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивач та його представник, у судове засідання з'явилися, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання з'явилися, проти задоволення позову заперечували у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2012 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції 11 вересня 2012 року, актовий запис №1193. 29 жовтня 2012 року народилася спільна дитина [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 19 листопада 2012 року, актовий запис №10338. До укладення шлюбу з [PERSON], [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 10 жовтня 2008 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис №89. [PERSON] у судовому засіданні у якості свідка підтвердила вказаний факт перебування у шлюбі з [PERSON] до 2008 року. На підставі рішення Виконкому Таїровської селищної ради від 31.10.2011 року за №1339, [PERSON] 16.02.2012 року було видане свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 74,3 кв.м., житловою - 32,6 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] пояснив, що час від часу проживав як з [PERSON], так і з [PERSON] у своїй квартирі, оскільки його місце проживання залежало від працевлаштування, яке постійно змінювалося у різних містах України. Однак з [PERSON] спільного господарства вони не вели та бюджети вони мали окремі, [PERSON] проживала у його квартирі у якості квартирантки. Свідки, які були допитані за заявою [PERSON], пояснювали, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом у одній квартирі, як одна родина, однак щодо фактичної реєстрації шлюбу вони не давали однозначних пояснень, загалом вказуючи що не знали, чи є вони чоловіком та дружиною офіційно. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були допитані у судовому засіданні та давали покази у захист інтересів [PERSON] А саме, [PERSON] підтвердив факт надання під розписку [PERSON] грошових коштів у сумі 22 000,00 доларів США на придбання квартири. [PERSON] зазначила, що [PERSON] та [PERSON] не проживали однією родиною, не мали шлюбних відносин до моменту укладення шлюбу, а також, що [PERSON] придбав нову двокімнатну квартиру в м.Одесі за свої кошти, та кошти, які позичив у рідного брата. [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факт перебування у шлюбі з [PERSON], вказала, що шлюб був не фіктивний, однак проживали вони разом не постійно. У судовому засіданні для огляду відповідачем надавалась квитанція про сплату за придбання квартири у ж/м «Радужний» 475 520,00 гривень, у своєму позові та у судовому засіданні позивач по справі вказував іншу суму, за яку була придбана квартира, а саме, 520 000,00 гривень, що є суттєвою розбіжністю та ставить під сумніви обізнаність позивача щодо придбання квартири та її грошової участі у придбанні, зважаючи на те, що будь-яких документів на придбання вказаної квартири [PERSON] особисто не надавала. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти у відношенні свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приписами ст.60 Сімейного Кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного Кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи,

Outcome: dismissed