Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

16.09.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд ухвалити рішення про надання дозволу [PERSON] , без згоди батька [PERSON] , на тимчасове багаторазове вивезення за кордон неповнолітнього сина [PERSON] за межі України з 01.11.2019 року виїздом разом зі сином до Єгипту та країн Центральної і Південно- Східної Європи, Південної Азії та Південно-Східної Азії, до Англії та країн Шенгенської угоди до 02.01.2026 року - досягнення дитиною повноліття з метою оздоровлення та відпочинку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17.10.2016 між позивачем та відповідачем рішенням Шевченківського районного суду м.Львова розірвано шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . З моменту розлучення і до дня звернення до суду, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає. Дитина проживає разом з нею. Вона, позивач, самостійно несе усі витрати з утримання сина, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільного сина, однак звернення позивача залишено відповідачем без задоволення. Вона, позивач, має намір та можливості забезпечити повноцінний відпочинок сину за межами території України з метою покращення стану його здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків, однак батько дитини необґрунтовано та безпідставно відмовляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон та виготовлення документів. Позивач ще декілька разів зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, але дані прохання були залишені відповідачем без відповіді. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. З огляду на такі факти, просить позов задовольнити. Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Третя особа письмових пояснень на позовну заяву не подала. Ухвалою від 09.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 26.11.2019 вирішено проводити заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Додатково пояснила, що син навчається у 46 школі - 4-ий клас. Батько періодично з сином бачиться, бере його до себе на вихідні. Дитина додатково займається у школі танців та має можливість поїхати за кордон на змагання, що і було можливістю поїхати до м.Прага, але відсутність згоди батька на виїзд за кордон не дало можливості оформити документи. Відповідач та представник третьої особи - Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явились повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить такого. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах справи /арк.спр.9/. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 17.10.2016 року шлюб між сторонами розірвано /арк.спр.11/. В судовому засіданні встановлено, що позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину з метою покращення стану його здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Спроможна самостійно профінансувати відпочинок, оскільки займається у сфері надання побутових послуг. Позивач неодноразово зверталась в усній формі до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон, але відповідач відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини, однак і сам не бажав поїхати з сином на оздоровлення. На підставі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За умовами ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказані вимоги повністю кореспондуються із умовами п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. за № 231, згідно з яким оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суд. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З наведеного випливає, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом лише встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Батьки зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров`я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Таким чином, виїзди дитини за кордон з усним узгодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, що позивач постійно і намагається здійснити, жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини. Як убачається з матеріалів справи, 27.06.2018 року [PERSON] , [INFO] отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон і такий дійсний до 27.06.2022 року (арк.спр. 10). Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивач має місце роботи, батьки позивача проживають в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений, позивач бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон. З огляду на зазначене, суд вважає, що слід задовольнити вимоги частково, а саме надати дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення за кордон неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] за межі України у супроводі матері до Єгипту, Республіки Туреччини, Республіки Болгарії та країн Центральної і Південно-Східної Європи, Південної Азії та Південно-Східної Азії, до Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії та країн Шенгенської угоди з часу набрання рішенням законної сили і до 27 червня 2022 року Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, оскільки надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього сина за кордон буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: partial