Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

17.05.2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики від 17.07.2019 року із застосуванням ст.625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та 3% річних від простроченої суми в розмірі 8035,43 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 17.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] передала відповідачу грошові кошти в сумі 7000 грн., що підтверджується розпискою, а відповідач зобов`язувалася їх повернути до 25.09.2019 року. Проте [PERSON] не виконала свої зобов`язання за договором позики, відмовляється повертати грошові кошти. Тому позивач вважає, що на підставі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення 693,10 грн., а також три проценти річних від простроченої суми 342,33 грн. Оскільки відповідач не виконав добровільно свої зобов`язання, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, у зв`язку з чим поніс судові витрати на судовий збір в розмірі 908,00 грн. та судові витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 3000,00 грн. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Позивач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, хоча повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи. Від її представника адвоката Дворника О.В. надійшла письмова заява про розгляд справи без його та позивача участі, зазначив, що позов підтримують в повному обсязі та просить його задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням та в відповідності до ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Із заявою про відкладення розгляду справи не зверталася, причини неявки не повідомила. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала, тому відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. За умовами договору [PERSON] отримала кошти в сумі 7000,00 грн., які зобов`язалася повернути до 25 вересня 2019 року, що підтверджується розпискою. (а.с.5). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За своєю правовою природою розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Як вбачається з матеріалів справи, а саме претензії [PERSON] направленої 25.03.2021 року [PERSON] , борг за договором позики від 17.07.2019 року не повернутий. Таким чином відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав в установлений строк, кошти не повернув, чим порушив права та інтереси позивача, тому суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 17.07.2019 року в розмірі 7000,00 грн. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Зважаючи на викладене, необхідно стягнути з відповідача за період з 25.09.2019 року по 12.05.2021 року інфляційні втрати в сумі 693,10 грн. та 3% річних в сумі 342,33 грн. згідно наданого позивачем розрахунку. З огляду на наведене, з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, суд вважає за необхідне задовольнити в повному обсязі позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 17.07.2019 року. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати на судовий збір в розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Outcome: approved