Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

16 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив після смерті [PERSON], померлого 30.06.2016 року, визнати за ним право власності на самовільно збудовані будівлі житлову прибудову літ.А2-1, житловою площею 10,2 кв.м. і тамбур літ.а3-1, площею 3,1 кв.м., які розташовані на земельній ділянці, площею 0,0470 га по вулиці Ракетна , 63 в Кальміуському районі міста Маріуполя. В обґрунтування позову зазначив, що з 1966 року він є власником домоволодіння по вулиці Ракетна, 63 та земельної ділянки, на якій розташований будинок. В процесі життя ним було зведено житлову прибудову, площею 10,2 кв.м. і тамбур, площею 3,1 кв.м. Для оформлення права власності він звернувся до Управління держаного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради та введення їх в експлуатацію, але йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду із позовом. Вказував, що прибудова відповідає всім вимогам ДБН та не порушує прав інших осіб, про що отримано ним висновок судового експерта. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Вказував, що намагався ввести в експлуатацію та узаконити прибудову та з цього приводу звертався до відділу архітектури, де йому відмовили та розяснили необхідність звернення до суду із позовом. Відповідач позовні вимоги визнав, просив проводити розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав письмі заперечення, в яких зазначив, що не може застосовуватися правила статті 376 ЦК України при вирішення справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі. Також при вирішенні позову мають бути враховані додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних норм та інших правил під час будівництва, а надана позивачем експертиза була проведена поза судовим розглядом та експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 29 листопада 1966 року позивачу на підставі нотаріально посвідченого договору, укладеного із Міським житловим управлінням відділу комунального господарства виконкому міської ради депутатів, було надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового по вулиці Ракетна, 63 в місті Маріуполі. Також згідно з дозволом на проведення будівельних робіт №816, виданим інспекцією державного будівельного контролю міста Жданова 09 грудня 1966 року, позивачу було надано дозвіл на проведення будівельних робіт по зведенню індивідуального житлового будинку з надвірним прибудовами на присадибний ділянці №63 по вулиці Ракетній в місті Маріуполі. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14013078, видане Маріупольським БТІ 26.03.2007 року, власником будинку по вулиці Ракетна, 63 є [PERSON] Належність на праві приватної власності домоволодіння №63 по вулиці Ракетна в місті Маріуполі також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №114920362 від 22.02.2018 року. Окрім самого домоволодіння позивачу також належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0470 га в місті Маріуполі по вулиці Ракетна, 63, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ№728034, виданого управлінням земельних ресурсів 22 квітня 2008 року. Згідно технічного паспорту, виготовленого 29 листопада 2017 року на житловий будинок №63 по вулиці Ракетна в місті Маріуполі, який належить [PERSON], та листа Маріупольського БТІ від 15.12.2017 року, виявлено, що власником самовільно збудовані: житлова прибудова літ.А2-1, жилою площею 10,2 м2 і тамбур літ.а3-1, площею 3,1 м2. 02 січня 2018 року за зверненням позивача з приводу введення в експлуатацію самочинно збудованої прибудови в тамбуру від Управління державного архітектурно-будівельного контролю було надано відповідь про необхідність звернення до суду з позовом про визнання права власності і у разі задоволення позову необхідно звернутися до управління ДАБК для прийняття їх в експлуатацію. Згідно з висновком експертного будівельно-технічного дослідження, наданого судовим експертом від 15 січня 2018 року, виявлено, що житлова прибудова літ.А2-1, жилою площею 10,2 кв.м. і тамбур літ.а3-1, площею 3,1 кв.м. по вулиці Ракетна в місті Маріуполі не суперечать ДБН В.3.2.2-2-2009 «Житлові будинку. Реконструкція та капітальний ремонт», ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», знаходяться у доброму технічному стані та придатні для експлуатації. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. З наведених доказів, судом встановлено, що в 1966 році позивач отримав у власність земельну ділянку, на якій з дозволу відповідного органу було збудовано домоволодіння та отримано правовстановлюючі документи на будинок і на земельну ділянку, яка спеціально була відведена для індивідуального будівництва. Згодом в 1969 році та в 2014 році без відповідного дозволу позивач збудував житлову прибудова, площею 10,2 кв.м, і тамбур, площею 3,1 кв.м., які відповідають державним будівельним нормам та не зміг оформити право власності на них та ввести в експлуатацію, оскільки перед будівництвом не отримував відповідного дозволу. Однак вживав всіх можливих досудових заходів для оформлення права власності на прибудову. Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно з частиною 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Водночас за частиною 3 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. Постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Згідно п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції від 13.01.2015 року, орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудовані до 12 березня 2011 року; громадські будинки I і II категорій складності; будівлі і споруди сільськогосподарського призначення I і II категорій складності. Позасудова процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та перелік документів, необхідних для її проведення, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також спрощена процедура прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, господарських будівель і споруд, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року, визначена Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт (затверджений наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 р. № 79). Як убачається з Висновку експерта № 1-д від 15 січня 2018 року за результатами обстеження спірної прибудови і тамбуру було встановлено, що вони побудовані з дотриманням Державних санітарних, протипожежних та будівельних норм і правил та придатні для експлуатації. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно та не порушення при цьому прав інших осіб. Позичав вживав заходи для визнання права власності в позасудовому порядку шляхом введення в експлуатацію зведених прибудов, але отримав відмову від уповноваженого органу із рекомендацією звернутися до суду. За таких обставин позивач з обєктивних причин позбавлений можливості захистити своє право власності на майно у встановленому досудовому порядку. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобовязаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У звязку з тим, що в 2017-2018 роках порядок прийняття в експлуатацію обєктів містобудування, які підпадають під категорію самочинного будівництва та збудовані після 1992 року, не врегульований, єдиним способом захисту прав позивача є судовий захист, при цьому, враховуючи, що позивач є єдиним власником основного будинку та земельної ділянки, на якій самочинно збудував прибудову і тамбур, у позасудовому порядку звертався до компетентного державного органу з питанням прийняття прибудови до експлуатації, у чому йому було відмовлено, при будівництві вказаного обєкту не було порушено Державних санітарних, протипожежних та будівельних норм і правил, а також прав інших осіб, тому суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved