Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

15 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності. 14 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що з 22 вересня 1989 року перебувала в шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дітей, які досягли повноліття. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року був зірваний шлюб між нею та відповідачем, в зв'язку з чим, виникла необхідність провести поділ спільного сумісного майна. Позивач зазначила, що в період шлюбу, рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 06.06.1990 року № 262/1, їх сім'ї, а саме - [PERSON], була надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В період шлюбу, на зазначеній земельній ділянці, вона та відповідач побудували: житловий будинок - літ.А; сіни - літ.а; погріб - літ.пг.; літню кухню - літ. Б; вбиральню - літ.В; гараж - літ.Г; оглядову яму; сарай - літ.Е; сарай - літ.Ж; сарай - літ. З; ворота - №1; хвіртку - №2; огорожу - №3; огорожу - №4, хвіртку - №5; огорожу - №6. 15 липня 1999 року [PERSON], у відповідності до рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 23.06.1999 року № 528, було видане Свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], свідоцтво 15.07.1999 року зареєстроване в Комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 89 за реєстровим № 16056. Крім того, [PERSON] 19 квітня 1999 року Новомосковською міською радою Дніпропетровської області, у відповідності до рішення 5 сесії 23 скликання Новомосковської міської ради народних депутатів № 51 від 23.03.1999 року, був виданий Державний акт на право власності на землю серія [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1141 га., кадастровий номер № [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Державний акт на право приватної власності на землю зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 19.04.1999 року за [NUMBER]. Позивач зазначила. що добровільно визнати за нею право на частку в спільному майні подружжя відповідач не бажає. Позивач посилалася в заяві, що у відповідності до ст.ст. 60,69,70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі набуття нею права власності на частину житлового будинку, у її власність повинне перейти і частина земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. В зв'язку з наведеним, в заяві [PERSON] просила суд: -визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], спільним сумісним майном подружжя; -провести розподіл майна між нею та відповідачем; -визнати за нею, [PERSON] та відповідачем [PERSON] право власності за кожним по 1\\2 частині житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]; -визнати за нею, [PERSON] та відповідачем [PERSON] право власності за кожним по 1\\2 частині земельної ділянки загальною площею 0,1141 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS]; В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позов в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги.. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року був зірваний шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 22 вересня 1989 року, в зв'язку з чим, зазначені обставини, у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України не доказуються. У відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні сторони визнали, а тому, зазначені обставини не підлягають доказуванню, що саме в період шлюбу ними був побудований житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS]. Крім того, як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, будівництво будинку було закінчено у 1995 році. Згідно технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], складається з: житлового будинку - літ.А загальною площею 136,1 кв.м., житловою площею 70,2 кв.м.; сіней - літ.а; погрібу - літ.пг.; літньої кухні - літ. Б; вбиральні - літ.В; гаражу - літ.Г; оглядової ями; сараю - літ.Е; сараю - літ.Ж; сараю - літ. З; воріт - №1; хвіртки - №2; огорожі - №3; огорожі - №4, хвіртки - №5; огорожі - №6. Судом встановлено, що 15 липня 1999 року [PERSON], у відповідності до рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 23.06.1999 року № 528, було видане Свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], свідоцтво 15.07.1999 року зареєстроване в Комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 89 за реєстровим № 16056. У відповідності до ст. 22 КпШС, який діяв в період будівництва будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно ст. 28 КпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні приписи містять і ст.ст. 60,70 СК України, відповідно до яких, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Враховуючи те, що житловий будинок був придбаний (побудований) сторонами за період шлюбу, суд приходить до переконання, що спірне майно є спільним сумісним майном подружжя і кожному із сторін належить по 1\\2 частці майна, набутого в шлюбу. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вимоги [PERSON] в частині поділу житлового будинку є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимог про поділ земельної ділянки, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 19 квітня 1999 року Новомосковською міською радою Дніпропетровської області, у відповідності до рішення 5 сесії 23 скликання Новомосковської міської ради народних депутатів № 51 від 23.03.1999 року, був виданий Державний акт на право власності на землю серія [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1141 га., 0,1000 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель; 0,0141 га. - для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер № [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Державний акт на право приватної власності на землю зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 19.04.1999 року за [NUMBER]. У відповідності до ст. 24 КпШС, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також, одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Приписами Земельного кодексу України встановлено, що громадянин має право отримати безоплатно у власність земельну ділянку за відповідним цільовим призначенням тільки один раз, в межах, встановлених законодавством України. В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка, яка була отримана у власність відповідачем [PERSON] не є спільним сумісним майном подружжя. Увідповідності до ч.1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) У відповідності до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, відповідно до якого, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Незважаючи на те, що суд встановив право власності позивача [PERSON] на ? частину житлового будинку, в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частину земельної ділянки належить відмовити, оскільки, частина земельної ділянки, а саме, 0,0141 га., була передана у власність відповідача для ведення особистого підсобного господарства, позивач не надав суду доказів того, на якій площі земельної ділянки розміщені житловий будинок, господарські будівлі та споруди, який розмір земельної ділянки необхідний для обслуговування зазначеного нерухомого майна. На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно наданих квитанцій, позивач поніс судові витрати в сумі 299,30 грн., які підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: partial