Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

15 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Просив розірвати шлюб, укладений 15 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис № 102 від 15.02.2014р.). В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 15 лютого 2014 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №102. У шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 612162. На протязі останнього року у сторін сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин завдяки матері дружини, яка вмішувалась в їх щасливе сімейне життя, ведучи незрозумілий стиль свого життя - вигадуючи неіснуючі, деколи навіть фантастичні історії та намагаючись втілити їх в життя. Завдяки чому сторони мають протилежні погляди на шлюб та сімю. Різне ставлення до сімейного життя, шлюбно-сімейних відносин, вирішення виникаючих побутових проблем та виховання дитини зробили неможливим подальше сумісне проживання. На протязі року позивач з відповідачем шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Спілкуються позивач з відповідачем тільки з приводу забезпечення їх дитини. Між сторонами втрачені взаємне порозуміння і повага один до одного. Вважає, що збереження їх шлюбу неможливе, оскільки це буде суперечити їх інтересам, адже подружні стосунки на даний момент припинено, донька проживає з дружиною, позивач виплачує аліменти на неповнолітню дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Спору про поділ майна не має. Спору щодо того, з ким залишиться проживати їх донька між сторонами не має (позивач не заперечує проти того, що донька буде проживати разом з відповідачем). У судове засідання позивач не зявився, надав до суду письмову заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. У судове засідання відповідачка не зявилася, надала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнала у повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявились, надали до суду письмові заяви, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов, у силу ст. ст. 104 - 107 Сімейного Кодексу України, підлягає задоволенню з огляду на таке. Суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] 15 лютого 2014 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 272079, виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що 15 лютого 2014 року зроблено запис № 102 (а. с. 5). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 612162, виданим Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що 28 листопада 2016 року зроблено відповідний актовий запис № 1981 (а. с. 6). Шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2017 року, що підтверджується заявами сторін. Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647\\98). Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сімї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін. Фактично взаємини сторін як подружжя відсутні, тому суд вважає за можливе їх шлюб в якому є одна дитина розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved