Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

15 листопада 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, відповідно до якого просила стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по аліментах в розмірі 75057,22 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , аліменти як повнолітньої дитини, що продовжує навчання в розмірі 1000,00 грн., щомісяця до закінчення сином навчання. В обґрунтування позову зазначила, що шлюб між нею та [PERSON] розірвано 24.01.2007 року, про що зроблено актовий запис № 30. Від вказаного шлюбу у сторін є син - [PERSON] , [INFO] . Харківським районним судом Харківської області по справі № 2-3886/2006, постановлено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого податком мінімума доходів громадян щомісячно до повноліття дитини починаючи з 20.09.2006 року. У відповідача існує заборгованість по аліментам. Після досягнення повноліття син продовжує проживати з позивачем та знаходиться на її утриманні, так як продовжує навчання на 3 курсі 1 факультету денного відділення Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківській авіаційний інститут» і потребує матеріальної підтримки. Відповідач добровільної допомоги не надає у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 01.10.2019 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач, 31.05.2019 надав до суду клопотання, в якому заперечував проти задоволення позову, зазначив, що у 2017 року заборгованості по аліментам не існувало, дитині періодично допомагає. Також, вказав, що на його утриманні знаходяться двоє непрацездатних батьків, другої групи інвалідності. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у шлюбі до 24.01.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6). копії свідоцтва про народження [NUMBER] , вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі (а.с.7). Відповідно до копії виконавчого листа від 07.12.2006 року, вбачається, що відповідно до рішення суду з відповідача стягуються аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого податком мінімуму доходів щомісячно до повноліття дитини починаючи з 20.09.2006 року. (а.с.8). Відповідно до розрахунку заборгованості наданим Жовтневим відділом державної виконавчої служби м. Харкова від 12.04.2017 року, вбачається, що існує заборгованість по аліментам станом на 01.04.2017 року, та вказаний виконавчий лист №23886 від 07.12.2006 року, перебуває на виконанні у відділі. (а.с.17). Відповідно до копії довідки від 13.11.2018 року, з якої вбачається, що [PERSON] , є студентом 3 курсу 1 факультету денного відділення Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського та закінчує навчання у 2018 році. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач позовні вимоги не визнав, та зазначив що аліменти він сплачує та заборгованості по сплаті аліментів не має, на підтвердження вказаного факту надав частково квитанції про сплату аліментів (а.с. 31-34). Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною 2 зазначеної статті, визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки ВСУ викладені під час розгляду справи №6-850 св. 17. Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст. ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Стосовно вимоги позивача, щодо стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання у розмірі 1000,00 грн., суд встановив наступне. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182цього Кодексу. При цьому враховуються: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачам аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснення у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від15травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає, що позовні вимоги в цей частині не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач звернулась до суду з вказаним позовом 15.11.2018. З довідки від 13.11.2018, наданої деканом факультету денного відділення Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського, вбачається, що [PERSON] , є студентом 3 курсу 1 факультету денного відділення Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського, та закінчує навчання у 2018 році. Тобто, з довідці не вбачається числа та місяця закінчення дитиною навчання. За даних обставин, суд вважає, що позивачем не доведено той факт, що на час звернення до суду з позовом, повнолітня дитина - [PERSON] , продовжує навчання. Суд виносить рішення згідно ст. 13 ЦПК України щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами. Отже позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивач від сплати судового збору звільнений, витрати на оплату судового збору необхідно залишити за рахунок держави відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed