Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

16 травня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 квітня 2008 року між банком та [PERSON] укладено договір, згідно якого йому надано кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на умовах, передбачених договором. Однак, в порушення умов кредитного договору, [PERSON] погашення кредиту не здійснював і станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість по кредиту у розмірі 34377 грн. 86 коп. Посилаючись на викладені обставини, просив про задоволення позову. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином повісткою. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, посилаючись на відсутність у нього заборгованості за даним кредитним договором. Водночас, надав заяву про застосування строку позовної давності, оскільки позивачем предявлено вказаний позов з пропуском цього строку позовної давності, а тому в задоволенні позову просив відмовити. Представником позивача\~[PERSON]\~надано письмові\~пояснення та\~відзив на\~заяву відповідача\~про застосування\~строку позовної\~давності.\~При цьому,\~посилається на\~те,\~що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Оскільки строк дії перевипущеної банківської картки відповідача закінчився останнього дня жовтня 2015 року, а позов подано до суду 09 травня 2017 року, строк позовної давності вважає не пропущенм. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 18 квітня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається із заяви позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами. Датою укладення договору є дата підписання позичальником заяви. На виконання умов договору, позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в обмін на його зобовязання по поверненню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % на місяць (22,8% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, станом на 30 квітня 2018 року заборгованість за даним кредитним договором визначена у розмірі 34377 грн. 86 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 2885 грн. 58 коп., заборгованість за відсотками 29317 грн. 14 коп., заборгованість за пенею - 300 грн. 00 коп., штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 1625 грн. 14 коп. (процентна складова). Витягом з\~особового рахунку\~[PERSON]\~за даним\~кредитним договором\~підтверджується,\~що позивач\~свої зобовязання\~за вказаним\~договором виконав\~у повному\~обсязі, а саме: надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість по кредиту в розмірі 2885 грн. 58 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом ст.ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З копії довідки № 30.1.0.0./2-20180815/2383 від 18 вересня 2018 року наданої позивачем, вбачається, що [PERSON] згідно кредитного договору від 18 квітня 2008 року отримав кредитні картки № 5457082982925252, № 5211537301931551, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня жовтня 2015 року. З позовом до суду, виходячи з реєстру відправлення кореспонденції, позивач звернувся 09 травня 2018 року. Проаналізувавши викладене, суд вважає, що строк позовної давності для стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 2885 грн. 58 коп. позивачем не пропущений. Крім того, у АТ КБ «Приватбанк» є право на стягнення нарахованих процентів за користування кредитом у межах строку позовної давності за період з 09 травня 2015 року по 30 квітня 2018 року. Строк позовної давності для стягнення процентів, нарахованих за період до 09 травня 2015 року, позивачем пропущений та підстав для його поновлення судом не вбачається. Разом з тим, суд вважає що банк збільшив розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства. З розрахунку позивача вбачається, що розмір ставки для нарахування процентів збільшено з 01 вересня 2014 року до 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних. Відповідно до частини першої\~статті 1056-1 ЦК України\~(в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобовязаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобовязаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такий правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України №6-1374цс17 від 11 жовтня 2017 року. В матеріалах справи відсутні будь-які докази погодження з відповідачем збільшення процентної ставки. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід стягнути проценти на прострочену заборгованість виходячи з 22,80% річних, на суму заборгованості за кредитом 2885 грн. 58 коп. за період з 09 травня 2015 року по 30 квітня 2018 року, тобто за 1088 днів, що складає 1958 грн. 40 коп. ( 2885 грн. 58 коп. х 22,80% : 360 х 1088). Також позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача пені та комісії у розмірі 300 грн. 00 коп., яка задоволенню не підлягає з наступних підстав. Пеня та комісія мають різну правову природу, так як пеня - це неустойка, яка передається кредитору у разі порушення боржником зобовязання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а комісія -це грошова винагорода за надання банківських послуг, однак позивачем в розрахунку та позовній заяві не розмежована та не обґрунтована зазначена сума. Як вбачається з копії розрахунку заборгованості, [PERSON] за порушення строків виконання грошових зобовязань нараховано пеню разом зі штрафами, що протирічить статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, із заяви, підписаної [PERSON] вбачається, що він ознайомлений та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Натомість зазначені Умови та Правила не містять підпису відповідача. При цьому, суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту. Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені, комісії та штрафів задоволенню не підлягають. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі у розмірі 4843 грн. 98 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 2885 грн. 58 коп., заборгованість за відсотками 1958 грн. 40 коп. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1762 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України стороні,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 248 грн. 27 коп.

Outcome: partial