Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

16.05.2018 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності йому, [PERSON], [INFO], державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 15.08.2002 року, який було видано Кальненською сільською радою народних депутатів в Тернопільській області на ім'я «[PERSON]». В обґрунтування поданої заяви вказує про те, що 15.08.2002 року отримав державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Згодом, він виявив, що у вказаному державному акті допущена помилка у його прізвищі, а саме воно зазначено як «Рейтер», хоча згідно паспорту він «[PERSON]». У зв'язку із вказаною помилкою він позбавлений можливості розпоряджатися своєю земельною ділянкою. Звернувшись до відділ у Козівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про внесення змін до державного акту та виправлення помилки йому, останнім 14.03.2018 року було відмовлено у зв'язку з тим, що з 01.01.2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. На підставі вказаного, враховуючи довідку Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області №76 від 29.01.2018 року, просить задовольнити вимогу його заяви в повному обсязі. 18.05.2018 року ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито у ній провадження та призначено підготовче засідання (а.с.16). 12.11.2018 року від заявника надійшла заява про проведення підготовчого засідання без його участі (а.с.25). 12.11.2018 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження у цій справі та призначити її до судового розгляду по суті (а.с.27). 17.04.2019 року від представника заінтересованої особи на адресу суду надійшов «відзив на позовну заяву», у якому вона просить розглядати заяву [PERSON] у її відсутності, а «позовні вимоги» підтримує повністю (а.с.31). В судове засідання заявник не з'явився, однак 18.04.2019 року від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, у якій він також просив задовольнити його вимоги (а.с.33). Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, однак подав 17.04.2019 року заяву про розгляду справи у його відсутності (а.с.31). Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Оскільки учасники справи, які були повідомлені належним чином про місце, дату та час розгляду справи в підготовче засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). У ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів встановлення яких відбувається у судовому порядку. За змістом пункту 6 ч.1 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку може бути встановлений факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що судами в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що прізвищем, ім'ям та по батькові заявника, згідно з копією паспорта громадянина України є «[PERSON]» (а.с.11-12). Довідка про присвоєння ідентифікаційного номер, видана на ім'я «[PERSON]» (а.с.13). В той же час, в матеріалах справи наявна копія держаного акту на право приватної власності на землю, який виданий 15.08.2002 року Кальненською сільською радою народних депутатів громадянину України «[PERSON]» серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно з довідкою виконавчого комітету Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області №76 від 26.01.2018 року [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] одна і та сама особа, іншої такої особи з таким прізвищем, ім'ям та по батькові, такої дати народження на території сільської ради не було і немає (а.с.10). Крім того, судом встановлено, що заявник звертався до відділу у Козівському району Держгеокадастру у Тернопільській області з метою внесення змін (виправлення помилки) в прізвищі у вказаному вище державному акті або видачу нового державного акту на право власності на земельну ділянку, однак йому було відмовлено, про що повідомлено листом №151/108-18 від 14.03.2018 року (а.с.9). Абзацом 2 п.12 постанови пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено правозастосування цієї норми, зокрема, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, а також те, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту належності правовстановлюючого документу за умови відмови відповідного органу у внесенні виправлення і метою встановлення такого факту є реалізація права на вільне розпорядження належною заявнику земельною ділянкою, суд дійшов до висновку, що заява є підставною і слід таку задовольнити.

Outcome: approved