Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

15.06.2021 року позивачка [PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилалася на те, що з 2019 року по 2021 рік перебувала з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] участі у вихованні дитини не бере, ухиляється від її утримання, матеріальної допомоги добровільно не надає, у зв`язку з чим [PERSON] перебуває на її повному утриманні. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечила щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, проте в судове засідання не з`явився та про причини своєї неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов суду не подав. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує позивачка. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.08.2017 року виконавчим комітетом Левченківської сільської ради Драбівського району Черкаської області. Згідно довідки №02-33/45, виданої 01.06.2021 року Драбівською селищною радою с.Левченкове, [PERSON] тимчасово проживає в [ADDRESS] і на її утриманні перебуває двоє малолітніх дітей: [PERSON] , 2012 року народження та [PERSON] , 2017 року народження. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] від 13.01.2016 року, [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій. Відповідач ухиляється від надання позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, суд вважає, що судові витрати у даній справі слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач звільняється відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій. Враховуючи наведене, ст.ст.180,181,182,183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved