Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

16 червня 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову зазначено, що 12 жовтня 2020 року відбулась ДТП за участю водія [PERSON] , який керував транспортним засобом ЮМЗ-Т1Р2 №1064 (тролейбус), що перебуває на балансі КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, та за участю водія [PERSON] , який керував транспортним засобом Hyundai Sonata. В даній пригоді винним було визнано [PERSON] . Згідно висновку експерта автотоварознавця №372/20А матеріальний збиток заподіяний [PERSON] складає 38 088,91 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР із заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Але відповідач відмовив у відшкодуванні шкоди, саме тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в розмірі 38 088,91 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 2 500,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою від 18 червня 2021 року було прийнято даний позов та відкрито провадження у справі та з урахуванням п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України, на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.59-60). 04 серпня 2021 року від відповідача КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР надійшов відзив на позовну заяву, в якому підприємством позов не визнало повністю, заперечуючи проти доводів позивача тим, що пошкоджений у ДТП транспортний засіб на праві власності належить АТ КБ «Приватбанк» та переданий [PERSON] у платне володіння та користування згідно договору фінансового лізингу, в якому не передбачені повноваження [PERSON] звертатись до фізичних та юридичних осіб з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, тому відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю оскільки [PERSON] є неналежним позивачем. В судовому засіданні 09 серпня 2021 року за участю представника позивача та представника відповідача було задоволено клопотання представника позивача про ознайомлення із відзивом та відкладено судове засідання на 06 вересня 2021 року. 17 серпня 2021року представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій на спростування доводів відповідача навів аргументи про те, що предметом спору є відшкодування шкоди внаслідок ДТП саме [PERSON] , як лізингоотримувачу автомобіля, який користується та володіє транспортним засобом на підставі договору фінансового лізингу та відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. В судовому засіданні 06 вересня 2021 року за участю представника позивача та представника відповідача було розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку сторін щодо позовної заяви, досліджено письмові докази та за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 11 жовтня 2021 року. В судовому засіданні 11 жовтня 2021 року за участю представника позивача було задоволено клопотання відповідача та відкладено судове засідання на 15 листопада 2021 року. В судовому засіданні 15 листопада 2021 року за участю представника позивача було завершено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, наполягаючи на відмові у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, наведених у письмових заявах по суті справи. Третя особа, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, представника не направила, про причини неявки не повідомила. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 12 жовтня 2020 року о 14 год. 50 хв. в м. Дніпро по пр. Слобожанський, 42, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом ЮМЗ-Т1Р2 №1064, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Hyundai Sonata, номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками. Дані обставини встановлені постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2020 року, яка не оскаржувалась і набрала законної сили 24 листопада 2020 року, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.26). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку з цим, суд вважає доведеним та таким, що не потребує доказування факт заподіяння матеріальної шкоди власнику транспортного засобу Hyundai Sonata, номерний знак [NUMBER] , з вини водія транспортного засобу ЮМЗ-Т1Р2 №1064. Відповідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. З матеріалів справи встановлено, що 15 травня 2020 року між [PERSON] та АТ КБ «Приват банк» було укладено договір фінансового лізингу № DNF0A!00000036, відповідно до п.2.2 якого лізингодавець на умовах фінансового лізингу передав у платне володіння та користування предмет лізингу (транспортний засіб Hyundai Sonata, рік випуску 2012, тип В2, номерний знак [NUMBER] , VIN [NUMBER] ), а лізингоодержувач прийняв предмет лізингу та належним чином виконує свої зобов`язання щодо сплати лізингових платежів та платежів на відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього договору (а.с.12-21). Пунктом 1 ч.1 ст.395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За ст.398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Враховуючи, що відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 15 серпня 2019 року у справі № 351/386/17. За таких обставинах суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої його транспортному засобу внаслідок ДТП. Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця № 372/20А від 10 листопада 2020 року, складеного судовим експертом Пилипенко О.С., матеріальний збиток, спричинений володільцю транспортного засобу Hyundai Sonata, номерний знак [NUMBER] , в результаті пошкодження у ДТП, складає 38 088,91 грн. (а.с.28-45). Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 05 січня 2021 року № 20.1.0.0.0/7-201229/4289 відповідно до укладеного договору [PERSON] має право представляти інтереси в усіх відповідних інстанціях (а.с.49). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] звернувся до КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР із заявою про відшкодування майнової шкоди заподіяної транспортному засобу Hyundai Sonata, номерний знак [NUMBER] , в результаті ДТП 12 жовтня 2020 року за участю водія [PERSON] , керуючого транспортним засобом ЮМЗ-Т1Р2 № 1064 (тролейбус, який перебуває на балансі КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР) (а.с.50-51). Листом від 28 травня 2021 року № 1531 Бойку було повідомлено, що КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР направив лист до АТ КБ «Приватбанк» про надання розстрочення матеріальної шкоди, однак АТ КБ «Приватбанк» повідомив, що не погоджується з регламентом виплат оскільки не є стороною ДТП і зазначив, що порядок виплат потрібно узгоджувати безпосередньо із [PERSON] та КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР все одно було відмовлено [PERSON] у відшкодуванні матеріальної шкоди, оскільки він не є власником пошкодженого транспортного засобу, а власником є АТ КБ «Приватбанк» (а.с.52). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначено у постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України). Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР підлягають задоволенню. Згідно ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №372 від 10 листопада 2020 року, вбачається, що позивачем сплачено 2 500 грн. за проведення експертного дослідження автотоварознавця №372/20А, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved