Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

16.01.2019 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області звернувся позивач [PERSON] зі позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсним. У позові посилається на те, що 27.12.2016 року за договором дарування він подарував відповідачу, яка є його донькою, будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які належали йому на праві власності. Після укладання договорів він фактично будинок не передав і продовжував проживати у спірному будинку. Під час укладання договорів дарування він вважав, що дарує доньці житловий будинок та земельну ділянку за умови, що вона буде доглядати його та надавати матеріальну підтримку, оскільки він є непрацездатним та хворою людиною. Після укладання договорів відповідач сумлінно виконувала свої зобов`язання, а потім припинила будь-яке спілкування та поїхала за кордон. У грудні 2018 року йому стало відомо, що відповідач намагається продати будинок. Після цього він вивчив вказані договори та з`ясував, що вони не містять таких умов на яких він вважав, що вони будуть укладені та про які казала відповідач. Отже, оскільки вважає, що договори дарування укладені під впливом помилки то позивач звернувся до суду із вказаним позовом у якому просить визнати недійсними договір дарування житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйком В.П. від 27.12.2016 року. 14.09.2019 року позивач [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог. У заяві просив визнати недійсними, посвідчені 27.12.2016 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйком В.П. договори дарування житлового будинку за реєстраційним № [NUMBER] та земельної ділянки за реєстраційним № [NUMBER], площею 0,0948 га, кадастровий номер: [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розміщені за адресою: [ADDRESS] . 09.07.2019 року Новоград-Волинським міськрайонним судом було залучено у справу, у якості 3-ї особи, приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйка В.П. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Кобрина Н.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Із поясненнях посилались на те, що позивач не розумів правових наслідків укладання оспорюваних договорів дарування. Після смерті своїх батьків він не у повній мірі розумів значення своїх дій. Думав , що донька за договором зобов`язана утримувати його до смерті. Представник відповідача - адвокат Нагорнюк О.І. заперечила проти задоволення позову. Зазначила, що [PERSON] з доброї волі подарував вказаний будинок своїй доньці. Напередодні постійно говорив, що вказаний будинок хоче подарувати дітям. Ні про яке його утримання розмов не велось Позивач, після смерті своїх батьків, у повній мірі розумів значення своїх дій при укладанні договорів дарування. Окрім цього, приватним нотаріусом Плюйком В.П. позивачу роз`яснювались правові наслідки укладання договорів дарування. Просила відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Крім цього, просила скасувати заходи забезпечення позову, які накладені ухвалою суду від 16.01.2019 року. Свідок [PERSON] надав покази про те, що він являється сином позивача та рідним братом відповідача. Батько, [PERSON] , завжди хотів подарувати будинок своїй доньці - [PERSON] . На момент укладання договорів позивач цілком усвідомлював свої дії і розумів, що він дарує будинок своїй доньці. Під час укладання договору дарування приватний нотаріус Плюйко В.П. чітко і ясно роз`яснив [PERSON] наслідки укладання договорів дарування. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] дійсно дуже важко переніс смерть батьків. Постійно перебував у пригніченому та депресивному стані. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 27.12.2016 року [PERSON] подарував своїй доньці [PERSON] житловий будинок, що заходися за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0948 га, кадастровий номер: [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копіями договорів дарування (а.с. 177-180). Згідно до вказаних договорів [PERSON] усвідомлював природу цих правочинів та значення своїх дій. Договори вчинені без будь-якого фізичного чи психічного примусу. Приватним нотаріусом Плюйком В.П. вчинено усі необхідні дії щодо роз`яснення наслідків укладання вказаних договорів. Відповідно до положень ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту ст. 717 ЦК України договір дарування належить до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов`язань матеріального характеру. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його волі (ч.3 ст. 203 ЦК України), є однією з вимог, необхідних для чинності правочину. Таким чином відсутність вільного вираження внутрішньої волі особи є підставою для визнання недійсним правочину. Волевиявлення особи включає в себе вільне (без будь якого тиску) вираження її волі щодо укладення конкретного правочину (прояв ініціативи); висловлення змісту (умов) зазначеного правочину; вираження бажання щодо особливостей складання правочину; бажання настання наслідків, що обумовлені правочином; можливість ознайомитися зі змістом складено правочину; підписання правочину. Всі ці складові становлять повноцінний вияв волевиявлення особи. Відповідно до положень ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Як встановлено вище, 27.12.2016 року [PERSON] подарував своїй доньці [PERSON] житловий будинок, що заходися за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0948 га, кадастровий номер: [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копіями договорів дарування, які були посвідчені приватним нотаріусом Плюйком В.П. Показами свідка [PERSON] встановлено, що ініціатива укладення саме договору дарування виходила від позивача. Дарувальник розумів, який договір він укладає і бажав укласти договір дарування. Волевиявлення позивача на укладення саме договору дарування було вільним. Отже, суд прийшов до висновку, що позивач не помилявся щодо природи укладеного правочину. Суд відкидає посилання позивача на його стан здоров`я, оскільки у відповідному порядку позивач не визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним. Позивач не заявляв відповідних клопотань про призначення експертиз про встановлення чи міг [PERSON] на час укладання оспорюваних правочинів розуміти свої дії та керувати ними. Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на його пригнічений стан після смерті батьків. Як встановлено вище, договори дарування було укладено у кінці грудня 2016 року. Мати позивача - [PERSON] , померла [INFO] (а.с. 187), тобто за два роки до укладання правочинів. Батько - [PERSON] , помер [INFO] , що становить півтора роки до укладання оспорюваних договорів. Отже, між смертю батьків позивача та укладання договорів дарування нерухомості пройшло значно часу для можливої психологічної реабілітації позивача. На підставі вищевикладеного суд вирішив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Повний текст рішення складено 25.07.2019 року.

Outcome: dismissed