Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

15 травня 2015 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 25 травня 2015 року [PERSON] звернулася до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з заявою про збільшення позовних вимог, а саме: просила суд також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1\\4 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Свої вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що у 2013 році вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу вона народила сина, [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження дитини відповідач [PERSON] записаний батьком дитини. На даний час відповідач пішов з сім'ї, проживає окремо. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, неповнолітній син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, власних коштів їй не вистачає, щоб забезпечити належний розвиток їхнього сина. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд винести рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила суд його задовольнити. Крім того, вона пояснила суду, що відповідач [PERSON] проживає окремо від свого неповнолітнього сина, а саме - у Харківській області, протягом тривалого часу не спілкується з ним, не відвідує його, не цікавиться його життям, ніякої матеріальної допомоги на утримання та виховання свого неповнолітнього сина не надає. В судовому засіданні позивач [PERSON] також зазначила, що вона не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить його особистий підпис на повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення від 04 червня 2015 року, яке є у матеріалах даної цивільної справи. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача, відповідно до вимог Ст. 169 Цивільного процесуального Кодексу України. Суд вважає, що згідно Ст. 224 Цивільного процесуального Кодексу можливо провести заочний розгляд даної цивільної справи. Як зазначає ч. 1, ч. 2 Ст. 224 Цивільного процесуального Кодексу, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача по справі, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в яких порушено право позивача. Так, сторони від спільного життя мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що посвідчується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 21 лютого 2014 року. У свідоцтві про народження дитини відповідач [PERSON] записаний батьком дитини, тому відповідно до чинного законодавства він зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина. Згідно довідки, виданої виконкомом Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області 13 травня 2015 року за № 127, [PERSON], [INFO], дійсно проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] При вирішенні даного позову суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище сторін, також суд бере до уваги, що сам відповідач особисто не бере участі у вихованні свого неповнолітнього сина та у його матеріальному забезпеченні, а їх спільна дитина проживає разом з позивачем [PERSON], яка займається його вихованням, навчанням, повним фінансовим та матеріальним забезпеченням. Згідно Ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до Ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно Ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя. Як встановлено Ст. 77 Сімейного кодексу України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Відповідно до Ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 84 ч. 2 Сімейного Кодексу України передбачає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 3 Ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості не більше п'ятдесят відсотків заробітної плати цієї особи. Така ж сама норма передбачена п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». За таких обставин суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог у повному обсязі та необхідність стягнення з відповідача [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], які стягувати на користь позивача [PERSON], та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1\\4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання його дружини [PERSON], до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьохрічного віку. Відповідно до Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають Ст. ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України. При винесені рішення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно Ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. В силу ч. 1 Ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог статей 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України захисту в судовому порядку підлягає виключно порушене право особи. Вирішуючи питання в частині судових витрат, суд враховує, що відповідно до Ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду. Відповідно до Ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] 243 гривні 60 копійок судового збору в дохід держави. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved