Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

16.12.2015 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, зазначаючи, що з 21.05.2004 року вона знаходилася з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. 14.07.2014 року рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області шлюб між нею та відповідачем розірвано. В період знаходження в шлюбі сторонами був куплений саманний будинок, обкладений цеглою, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 14,6 кв.м. Зазначений будинок був оформлений на позивачку. Рішенням Маріупольської міської ради №5/34-5668 від 07.07.2009 року їй було виділена земельна ділянка площею 0,0612 га для будівництва і обслуговування жилого будинку за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. В 2009 року саманний обкладений цеглою жилий будинок, літня кухня та сарай були розібрані і на їх місці побудований новий шлакоблочний будинок, розміром 7,5 *14 м., загальною площею 100 кв.м., гараж розміром 3*5 метрів, які не були прийняті в експлуатацію. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просила усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення її та її неповнолітнього сина [PERSON] до будинку [ADDRESS] та зобов'язати відповідача передати їй ключі від замка вхідної двері та хвіртки будинку, стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. Позивачка в судовому засіданні пояснила, перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 21.05.2004 року по 14.07.2014 року. В 2006 році будучи подружжям вони купили саманний будинок, який був оформлений на неї. Зазначений будинок вони розібрали та побудували новий, який не був введений в експлуатацію. В зазначеному будинку вона з чоловіком мешкала до жовтня 2013 року. У зв'язку з тим, що чоловік не утримував її з дитиною вона з дитиною переїхала до будинку її брата по [ADDRESS]. Брат з невісткою зараз мешкають в АРК Крим та дозволили їй мешкати в їх будинку. Зазначила, що коли вона прийшла до власного будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], то не змогла відкрити хвіртку, яка закривається на ключ, двері будинку не відкривала, бо не змогла зайти в двір. Добровільно вселитися до будинку не намагалась, так як відповідач мешкає там з іншою жінкою. Іншого власного житла не має. Просила позов задовольнити. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що коли вони з позивачкою перебували в шлюбі він працював моряком. Заробляв гроші та вони з дружиною купили будинок по [ADDRESS]. Будинок та земельну ділянку оформили на дружину, так як вона знаходилась в м. Маріуполі, а він періодично перебував у морі. Вони купили саманний будинок, та повністю його розламали та побудували новий будинок без відповідних документів , по теперішній час будинок не здано в експлуатацію, опалення в будинку не має. Під час роботи у морі він дуже захворів та його списали на беріг. У м. Маріуполі він довгий час лікувався, не міг працювати, бо перебував на лікуванні в стаціонарі. Позивачка наполягала, щоб він працював, а потім покинула його, та поїхала з м. Маріуполя, а у 2015 році повернулася до м. Маріуполя. Через півтора року почала потребувати у нього будинок [ADDRESS]. Зазначив, що з листопада 2012 року вони з позивачкою спільне господарство не вели, а з осені 2014 року позивачка виїхала з будинку разом з дитиною забравши всі речі добровільно. Зараз він мешкає в будинку з новою дружиною. Робот по будинку ще багато, почали тріскатися стіни, бо немає постійного опалювання. Будинок побудовано тез технічної документації та відповідних дозволів. На теперішній час, ще не можливо ввести його в експлуатацію. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Суд вислухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.05.2004 року. 14.07.2014 року шлюб рішенням Іллічівського райооного суду м. Маріуполя Донецької області був розірваним. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.9-10). В 2006 році знаходячись у шлюбі подружжя придбало саманий будинок [ADDRESS] обкладений цеглою літ. А-1, житловою площею 14,6 кв.м.; літня кухня літ. Б; сарай літ. Г; уборна літ. Д; забор №1,2; замощення 1, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 30.11.2006 року ВЕІ№329877 , який зареєстровано на позивачку, що не оспорюється сторонами по справі.(а.с.12). Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 03.12.2010 року виданий на позивачку [PERSON] і на підставі рішення Маріупольської міської ради від 07.07.2009 року за №5/34-5668 позивачка є власницею земельної ділянки площею 0,0612 га, яка розташована по [ADDRESS], цільове призначення якого будівництво обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.14). Згідно довідки з Іллічівського РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області від 03.06.2015 року №26-2063 місце проживання [PERSON] зареєстровано з 21.03.2007 року за адресою: [ADDRESS], з 28.03.2012 року за вказаною адресою зареєстрований син сторін по зазначені справі - [PERSON], [INFO]. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.12.2015 року , яке набрало законної сили за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, де обєктом розподілу було майно та будинок [ADDRESS] у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та зустрічними позовними вимогами [PERSON] до [PERSON] було відмовлено у зв'язку з тим, що суду не були надані нові правовстановлюючі документи на новий об'єкт нерухомості розташований по [ADDRESS], зважаючи на їх відсутність, внаслідок чого встановлено , що право власності на новий об'єкт нерухомості , житловий будинок , розташований за адресою по [ADDRESS] не оформлений в встановленому законом порядку . До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва . Виходячи із змісту частин 1, 2 ст. 331 ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Так, ч.3 ст.331 ЦК України чітко встановлює, що об'єктом цивільних та майнових прав до реєстрації права власності на нерухоме майно є лише будівельні матеріали та обладнання використане в процесі будівництва будинку. Отже, існування іншого об'єкту права власності до завершення будівництва жилого будинку, прийняття його до експлуатації та реєстрації права власності на нерухоме майно, окрім будівельних матеріалів - законодавчі акти України не передбачають. Таким чином, оскільки домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці по [ADDRESS] знаходиться у стані незавершеного будівництва і право власності на нього, як на нерухоме майно у подружжя не виникло, тому у задоволенні позовних вимог в частині вселення слід відмовити. Стосовно вимог про передання позивачці відповідачем ключів від замка вхідної двері та хвіртки дома [ADDRESS] підлягають задоволенню, так як в судовому засіданні відповідач повідомив, що він після того як позивачка пішла з будинку змінив замок на вхідній двері в домоволодіння. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Так, в позовній заяві заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачем складають 1500,00 грн. Позивач має право на відшкодування судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Виходячи з наведеного, а також частковість задоволення позовних вимог, суд вважає, що витрати за надання правової допомоги підлягають задоволенню частково у сумі 750,00 грн. та саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial