Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

15 квітня 2016 року [PERSON], звернулась до суду з цим позовом, вказуючи, що 16.03.2015 року померла її мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії 1-АМ № 311618, актовий запис № 3, після смерті якої відкрилася спадщина у виді земельної ділянки. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено однак не може отримати свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, тому що спадкодавцем [PERSON], було зроблено заповітне заповітне розпорядження, яким вона заповіла своєму внуку, [PERSON] все майно, що належало їй на праві власності. Наявність заповіту підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Також позивачці було розяснено про необхідність надати правовстановлюючі документи щодо прийняття спадщини /або не прийняття/ [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом на спадкове майно та має право на отримання свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] від належної йому частки спадкового майна відмовився, заява зареєстрована в реєстрі за № 38 (а.с. 14). В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив визнати за [PERSON], право власності на земельну ділянку за законом, що належала спадкодавцю [PERSON]. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився, направив до суду телефонограму в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та направив до суду заяву про відмову від належної частки майна за заповітом (а.с. 22), справу просив розглянути за його відсутності. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що померла [PERSON], яка померла 16.03.2015 року в с. Борщагівка Погребищенського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 9) була власником земельної ділянки площею 2,4653 га, що розташована на території Борщагівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с. 11). Дані правовідносини у системному звязку регулюються: -ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; -ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; -ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; -ст.1218 ЦК України, відповідно до якої, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла 16.03.2015 року була власником земельної ділянки площею 2,4653 га, що розташована на території Борщагівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, [PERSON], як спадкоємиця за законом першої черги подала до нотаріальної контори заяву про її прийняття, однак у звязку з наявністю заповіту не може отримати свідоцтво про право на спадщину, а спадкоємиць за заповітом [PERSON] відмовився від прийняття спадщини (а.с. 22) то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право приватної власності на це майно.

Outcome: approved