Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

16 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу через різні погляди на життя та фактичне припинення шлюбних відносин, відтак, на її думку, їх сім`я не може бути збережена. Ухвалою суду від 17 квітня 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб, у зв`язку з чим розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні о 09 год. 00 хв. 19 травня 2020 року / а.с.12 /. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі / а.с.10 /. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. 04 травня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, разом з тим, заперечив відносно тверджень позивача про ненадання ним коштів на утримання дитини та стягнення усієї суми судових витрат. Розгляд справи просив провести у його відсутність / а.с.15 /. За правилами ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Зважаючи на те, що таке клопотання заявили обидві сторони, судовий розгляд справи буде здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній, доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, суд з урахуванням того, що визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову та ухвалення рішення відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, виходячи з наступного. Так, сторони 04 січня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шишацького районного управління юстиції Полтавської області зареєстрували шлюб, про що цього ж дня в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №1 та видано свідоцтво серії [NUMBER] / а.с.7 /. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка, на даний час, проживає з позивачем. Відповідно до вимог ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення. Враховуючи, що сторони шлюбних стосунків не підтримують через виниклі між ними непорозуміння та втрату почуття поваги й любові один до одного, у зв`язку з чим їх подальше життя в складі однієї сім`ї є неможливим, так як це суперечило б інтересам кожного із них, суд вважає за необхідне розірвати їх шлюб. Разом з цим, суд не бере до уваги тверджень відповідача про добровільність надання коштів на утримання спільної дитини, оскільки вимога про сплату аліментів позивачем не заявлялася. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved