Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

15.08.2013 року в суд звернулась [PERSON], [PERSON], [PERSON] з зазначеним позовом (а.с.3-6). Позивачі просять суд: Встановити постійний земельний сервітут на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,877 Га, що є наявним шляхом, на право проходу, проїзду на транспортному засобі до земельних ділянок та будинків сервітураієв згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права оренди, сервітуту державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт». Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що у земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] відсутній кадастровий номеру, право на користування земельною ділянкою виникає після державної реєстрації договору або рішення суду про встановлення земельного сервітуту органом, на який покладено здійснення державної реєстрації прав на землю. Представник відповідача вважає, що позивачами не доказано, що немає інших доступних переходів та під'їздів до зазначених земельних ділянок. Суд, вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянці площею 0,0105 га, та житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є власником земельної ділянці площею 0,0209 га, та житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є власником дачного будинку за адресою: [ADDRESS]. Підтвердженням вказаного є державні акти на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право власності на дачний будинок, технічні паспорти, що додані до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельній ділянки, на яку поширюється права суборенди, сервітуту ДП «Іллічівський морський торговельний порт». Безпосередньо через земельну ділянку відповідача проходить прохід до земельних ділянок та дачних будинків позивачів. Отже, вони не можуть належним чином користуватися своїми земельними ділянками та будинками, що є порушенням їх права власності. Відповідно до висновку експертного дослідження № 686/2013 від 27.02.2013р. прохід і проїзд до земельних ділянок, що знаходяться у власності [PERSON], [PERSON], до дачного будинку [PERSON] можливий лише по єдиному дорожньому покриттю, прокладеному по зазначеної вище земельної ділянці Іллічівської міської ради. Право постійного користування земельною ділянкою площею 4,21 Га, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить Державному підприємству «Іллічівський морський торгівельний порт», відповідно до Державного акту на правопостійного користування землею від 16.09.1998р. серія ОД-ІІ № 044798 Листом директора Державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт» Григоращенко О.Г. від 16.01.2013р. № 54/07.6-6 позивачам фактично було надано дозвіл від володільця (постійного користувача) земельної ділянки на укладення договору земельного сервітуту за умовою надання таких документів:висновку експерта, який підтверджує, що єдиним можливим способом задоволення потреб на використання власної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. є саме встановлення вищевказаного сервітут;технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту. Вказані вимоги були позивачами виконані, документи були додані до заяви на встановлення сервітуту. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 57,66 ЦПК України доказом по справі може бути висновок експерта. Відповідно до висновку експертного дослідження № 686/2013 від 27.02.2013р. (є у матеріалах справи) прохід і проїзд до земельної ділянки, що знаходиться у власності [PERSON], можливий лише по єдиному дорожньому покриттю, прокладеному по зазначеної вище земельної ділянці Іллічівської міської ради. Доводи щодо неможливості встановлення сервітуту у зв'язку з відсутністю у земельної ділянки кадастрового номеру суд вважає необґрунтованими, оскільки саме рішенням суду встановлюється земельний сервітут у разі неможливості або відмови його встановлення договором.Також, у даному судовому споріне вирішується питання державної реєстрації рішення суду або договору про встановлення сервітуту. Відповідно до п.22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 2 від 19.03.2010) встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Відповідно до п. 5 Листа Вищого спеціалізованого суду України від 28.01.2013р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» ... При вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з'ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, ... чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. При поданні позовної заяви і в процесі розгляду спору істотне значення має доведеність обставин необхідності встановлення сервітуту, а також того, що єдино можливим способом задоволення потреб позивача на використання власної земельної ділянки є саме встановлення сервітуту. Практика свідчить, що ... доказом може бути висновок експерта. ... Якщо ж відповідач взагалі відмовляється від встановлення сервітуту, то суд встановлює його своїм рішенням. Твердження відповідача про наявність інших переходів та під'їздів до земельних ділянок позивачів є голослівним та не підтверджується доказами по справі. Згідно ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Отже, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким способом. Згідно ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередач, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Відповідно до вимог частини третьої статті 403 ЦК особа, що користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Визначення плати належить до компетенції сторін. Безкоштовне використання сервітуту має бути встановлено в договорі, законі або рішенням суду. Будь-які пропозиції відповідача щодо розмірів плати за сервітут можуть бути розцінені як згода відповідача на встановлення сервітуту. Відповідач в суді категорично відмовився від встановлення сервітуту. Водночас неподання пропозицій щодо оплати за сервітут призводить до того, що суд встановлює безоплатний сервітут. Зважаючи на наведене вище, враховуючи як положення вже зазначених норм законодавства, так і положень ст. ст. 98, 99, 100 ЗК України суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення, оскільки іншого проїзду до земельних ділянок позивачів інакше, як через частину земельної ділянки відповідача, не існує. Отже, позивачі довели необхідність встановлення сервітуту. За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved