Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

17.10.2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 01.05.1998 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] померла 01.05.1998 року, перебуваючи у Комунальній установі Хорошівський Геріатричний пансіонат. За життя позивач багато спілкувався з [PERSON], допомагав їй, до того ж, вона була родичкою його дружини [PERSON] За багато років до смерті померла говорила, що все своє майно бажає заповісти позивачу, що і зробила. Але складений нею заповіт, який було посвідчено у відповідності до вимог ст.ст.541-542 ЦК УPCP (який діяв на той час) зберігався у заповідача. Про зміст заповіту позивач дізнався від працівників сільської ради лише в січні 2018 року. Вказав, що ніколи не відмовлявся від спадщини, що відповідає нормам ст.ст.553,555 ЦК УPCP (який діяв на той час), норми якого повністю кореспондуються з нормами книги шостої ЦК України, що набрав чинності 01.01.2004 року. Навпаки багаторазово намагався отримати свідоцтво про смерть спадкодавця і заповіт, звертаючись до Комунальної установи Хорошевський геріатричний пансіонат, Мельниківської сільської ради Валківського району Харківської області і Хорошівської селищної ради Харківського району Харківської області, але вирішити питання з метою прийняття спадщини не зміг, оскільки має лише копію Свідоцтва про смерть заповідача, а згідно відповіді Мельниківської сільської ради Валківського району Харківської області № 02-21/102 від 07.03.2018 року дублікат заповіту, що складений [PERSON] на користь позивача, може бути виданий тільки за наявності оригіналу Свідоцтва про смерть заповідача, який в свою чергу знаходиться в Комунальній установі Хорошевський геріатричний пансіонат, де померла спадкодавця, та не може бути виданий позивачу, оскільки він не відноситься до повноважних осіб в розумінні Сімейного кодексу України. До відповідного реєстру заповіт не внесений. Як зазначає позивач, через відсутність правовстановлюючих документів та вкрай тяжких життєвих обставин не виконав вимоги ст.549 ЦК УРСР. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини вважає поважні родинні та сімейні незалежні від його волі обставини, оскільки з 1993 року тяжко хворіли рідні, а саме батько, мати та брат. Постійно підтримував їх як особистою участю, так і матеріально допомагав, відвозив на консультації до лікарів, купував ліки та їжу. Дана ситуація була вкрай важка морально та психологічно. Крім піклування про рідних людей в цей час працював та виховував доньку і сина. У вересні 1994 року померла мати позивача [PERSON], яка багато років була паралізована, перенесла інсульт, догляд за нею був вкрай важким. Весь тягар по похованню здійснив позивач. Після чого мав продовжувати доглядати за хворими батьком та братом, стан здоров'я яких ще й погіршився після смерті матері. Психологічний стан позивача був дуже важким. В лютому 2000 року помер батько [PERSON], який багато років дуже тяжко хворів, мав декілька інфарктів міокарда, потребував ретельного догляду. А в жовтні 2000 року помер брат [PERSON], який в попередні роки тяжко страждав від раку печінки. Позивач доглядав за ним, допомагав, намагався врятувати його життя, возив на консультації до лікарів та на лікування. В послідуючі роки тяжко хворіли діти позивача: донька [PERSON] та син [PERSON] Донька мала хворобу легенів та нирок. Син багато років мав тяжкі хвороби хребта, легенів. В звязку з цим позивач мав приймати участь у проведенні діагностичних заходів та надавати допомогу дітям з метою їх одужання, як безпосередньо-фізично так і матеріально. Ще з 2012 року постійно хворіє дружина [PERSON], яка має гіпертонію, важкий холіцестит, гінекологічні та очні хвороби. В травні 2012 року померла сестра [PERSON], її хвороба та смерть додатково надали моральних страждань, поглибило важкість психологічного стану. З 2015 року погіршився стан здоров'я і позивача, який мав гіпертонічну хворобу, порушення мозкового кровообігу, очні хвороби на фоні порушення мозкового кровообігу, захворювання кишково-шлункового тракту. В липні 2016 року після тяжкої хвороби померла теща позивача [PERSON], яка під час хвороби також потребувала догляду та участі. За таких обставин, враховуючи віддаленість місця розташування установ, в яких необхідно було отримати правовстановлюючі документи для прийняття спадщини, не міг своєчасно їх зібрати. Коли звернувся до нотаріальної контори, не зважаючи на реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи № 62849322, Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 14.08.2018 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 01.05.1998 року [PERSON] в звязку з пропуском строку для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити посилаючись на викладені вище обставини. Копію позовної заяви та доданих до неї документів надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням. Згідно довідки Укрпошти вручено особисто представнику відповідача 06.11.2018 року, але відзив до суду в передбачені законом строки не подано. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст.279,280 ЦПК України. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 01.05.1998 року, що підтверджується даними Свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 119377, виданого 04.05.1998 року Хорошівською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 65. З довідки Комунальної установи Хорошевський геріатричний пансіонат № 131 від 15.02.2018 року слідує, що [PERSON] померла 01.05.1998 року. Пансіонатом була проведена кремація, в звязку з чим свідоцтво про смерть зберігається у пансіонаті. Відомостей про заповіт в установі немає. Згідно відповіді Мельниківської сільської ради Валківського району Харківської області № 02-21/102 від 07.03.2018 року дублікат заповіту, що складений [PERSON] на користь позивача, може бути виданий тільки за наявності оригіналу Свідоцтва про смерть заповідача, яке в сільській раді відсутнє, оскільки підтверджуючі актові записи знаходяться в районному відділі реєстрації актових записів за місцем настання смерті. До відповідного реєстру заповіт не внесений. Як слідує з постанови приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області від 14.08.2018 року позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 01.05.1998 року [PERSON] Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №52961120 від 14.08.2018 року, відповіді Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 30.05.2018 року №670/01-16 та Харківського обласного державного нотаріального архіву від 12.07.2018 року спадкова справа після померлої 01.05.1998 року [PERSON] не заводилась, тобто заяви про прийняття спадщини або відмови від неї від спадкоємців не надходили. На час відкриття спадщини згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON], спадкодавиця проживала та була зареєстрована в Хорошевському геріатричному пансіонаті за адресою: вул. Сонячна, 2, смт. Хорошеве Харківського району Харківської області. [PERSON] не проживав постійно разом зі спадкодавицею. Тому підстав вважати, що спадкоємець [PERSON] прийняв спадщину після померлої, що стверджуються документально, не має. [PERSON] на час відкриття спадщини після померлої 01.05.1998 року [PERSON] був зареєстрований та проживав за іншою адресою: площа Шевченка, 3, м. Мерефа Харківського району Харківської області. На цей час строк для прийняття спадщини після померлої 01.05.1998 рок [PERSON] закінчився. З наданих позивачем доказів вбачається, що мати позивача [PERSON] померла 05.09.1994 року, що підтверджується даними Свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 012585, виданого 05.09.1994 року Мерефянською міською радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 358. Батько позивача [PERSON] помер 21.02.2000 року, що підтверджується даними Свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 210705, виданого 21.02.2000 року Мерефянською міською радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 78. Брат позивача [PERSON] помер 18.10.2000 року, що підтверджується даними Свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 267195, виданого 19.10.2000 року Мерефянською міською радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 419. Як вбачається з довідок КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги», КЗОЗ «ХМКЛ № 14 ім. прф. [PERSON]», дружина, донька та син позивача постійно хворіли, починаючи з 2008 року по теперішній час. До того ж, 27.04.2012 року померла сестра позивача [PERSON] (Свідоцтво про смерть серії І-ВЛ № 356582) та 29.06.2016 року теща [PERSON] (Свідоцтво про смерть серії І-ВЛ № 545149), що додатково надало моральних страждань, поглибило важкість психологічного стану. Крім того, з Протоколу ультразвукового дослідження органів черевної порожнини № 253 від 22.02.2016 року, Консультативного висновку КЗОЗ «ХМКЛ №14 ім. прф. [PERSON]» від 16.02.2016 року, Огляду терапевта від 07.10.2015 року вбачається, що позивач перебував на лікуванні в зазначених закладах з гіпертонічною хворобою, порушення мозкового кровообігу, очні хвороби на фоні порушення мозкового кровообігу, захворювання кишково-шлункового тракту. Таким чином, позивач виявив бажання прийняти спадщину за заповітом після смерті [PERSON], але через тяжку хворобу і смерть близьких людей та особистий тяжкий психологічний стан і хворобу в шестимісячний строк не зміг вчасно звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Ст.524 ЦК УРСР (який діяв на час спірних відносин) встановлювала, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як визначалося в ст.534 цього ж Кодексу, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Відповідно ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» звернуто увагу, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. П.24 постанови визначає, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналізуючи приведені норми чинного законодавства, враховуючи наявність у спадкоємця перешкод для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, які від нього не залежали, тобто через відсутність необхідних правовстановлюючих документів та перебування на лікуванні він не зміг скористатися правом на прийняття спадщини в передбаченому законом порядку, суд вбачає наявними правові підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Суд вважає, що для подачі заяви про прийняття спадщини позивачу достатнім буде строк три місяці після набрання рішенням суду законної сили, що відповідає вимогам ст.1270 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial