Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

15 квітня 2016 року позивач звернувся до Вінницького районного суду із даним позовом до відповідача, який обґрунтувала тим, що тим, [INFO] року помер її вітчим [PERSON]. За свого життя [PERSON] вчинив заповіт 26.09.2006 року, яким все своє майно заповів їй. Після смерті [PERSON] відкриласьспадщина на земельну ділянку, яка належала померлому відповідно до Державного акту. Спадщину після смерті вітчима вона прийняла , так як звернулась в 6-тимісячний строк до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право власності на спадщину , оскільки , оригінал державного акту втрачено. Тому вона змушена звернутися до суду із дійсним позовом та просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на земельну ділянку, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6843 га, яка розташована на території Парпуровецької сільської ради Вінницької ради Вінницької області. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення даного позову не заперечує. Третя особа - [PERSON] до судового засідання не з'явилась, хоча повідомлялась судом належним чином. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез'явившихся осіб. Вивчивши позов та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року в с. Хижинці, Вінницького району Вінницької області, що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с. 4). 02.04.1989 року в виконкомі Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис №6 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на земельну ділянку, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6843 га, яка розташована на території Парпуровецької сільської ради Вінницької ради Вінницької області, що належить померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 17 лютого 2003 року №136 (а.с.8), оригінал Державного акту втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті (а.с.9). За життя, 26.09.2006 року померлий [PERSON] вчинив заповіт, який був посвідчений секретарем Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі №88, яким все своє майно де б воно не було і з чого би не складалося заповів позивачу [PERSON] (а.с.19). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.05.2011 року, яке набуло чинності 16.05.2011 року, [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним заповіту від 26.09.2006 року (а.с.11). Відповідно до довідки виданої Парпуровецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області №869 від 02.12.2015 року, [PERSON] проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с.14), що підтверджується також копіями погосподарських книг на дане домоволодіння (а.с.20-41). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21.02.2012 року було визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] Вінницької області, після смерті [PERSON] (а.с.10), рішення до апеляційної інстанції не оскаржувалось. Позивачка після смерті [PERSON] , як спадкоємець за заповітом , спадщину прийняла, оскільки подала в шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується заявою, яка міститься в матеріалах спадкової справи №396/2009, заведеної після смерті [PERSON] Також заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Вінницької районної державної нотаріальної контори подали, як спадкоємці за законом, відповідач [PERSON] ( дружина померлого ) та третя особа, дочка померлого спадкодавця -[PERSON], що підтверджується копією спадкової справи, зведеної після смерті [PERSON] Як вбачається з листа Вінницької районної державної нотаріальної контори від 15.12.2015 року за №3298/02-17, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову земельну ділянку, оскільки не надано правовстановлюючі документи на вищезазначену земельну ділянку (а.с. 13). Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до ч. ч.1,2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено , що позивач є спадкоємцем за заповітом , яка прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], але поза судовим порядком не має можливості оформити свої спадкові права оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на землю, а відповідач [PERSON], як спадкоємець за законом , яка має право на обов*язкову частку в спадщині, відповідно до заяви від 10.06.2016 року не заперечує проти задоволення позову та просить визнати за позивачем право власності на дану земельну ділянку , тому відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. В свою чергу , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] є спадкоємцем за законом, яка не має право на обов'язкову частку у спадщині, тому задоволення цього позову суд вважає не буде порушувати її права та інтереси, оскільки першочергове право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога позивача підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за позивачами, оскільки клопотання про їх розподіл не надходили.

Outcome: approved