Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

16 червня 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернувся у Шаргородський районний суд Вінницької області з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про виключення запису про батька із актового запису про народження дитини. Посилаючись на те, що він не є батьком дитини, позивач просить виключити відомості про нього, як батька дитини [PERSON], народженого 30 серпня 2013 року у [PERSON], із актового запису № 283 від 20 вересня 2013 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області. У судове засідання позивач не зявився, однак від його представника адвоката [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він підтримує позовні вимоги у повному обсязі, справу просить розглянути у відсутності позивача та його представника та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 743,60 грн, з яких: 243,60 грн судовий збір та 500 грн за надання правової допомоги. Крім того, позивач надав до суду клопотання про призначення (проведення) у справі судово-медичної експертизи для встановлення спорідненості по крові з дитиною [PERSON] шляхом дослідження структури ДНК. Відповідач у судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що позивач [PERSON] дійсно не має кровної спорідненості та не є біологічним батьком дитини [PERSON]. Позивач записаний батьком дитини лише тому, що на час народження сина вони були одружені. Тому вона згодна на виключення відомостей про позивача, як про батька, із актового запису про народження її сина [PERSON]. Вважає, що немає необхідності проведення судової генетичної експертизи, оскільки вона визнає, що позивач не є батьком її сина. Окрім того, ці ж обставини зазначені відповідачем у письмовій заяві від 2.07.2015 року про визнання позову (а.с. 32). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи у відсутності представника третьої особи чи відкладення розгляду справи до суду не надходило. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 30 серпня 2013 року [PERSON] (нині [PERSON]) [PERSON] народила сина [PERSON], про що 20 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області складено актовий запис № 283, що вбачається зі свідоцтва про народження Серія 1-ОК № 247961 (а.с. 7). У свідоцтві про народження дитини [PERSON] записана матірю, а [PERSON] батьком дитини [PERSON] (а.с. 7), що відповідає вимогам ст. 122 Сімейного кодексу України, оскільки дитина народжена в шлюбі [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано 5 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, а розірвано 17 вересня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія І-АМ № 140459 (а.с. 6) та копією рішення Шаргородського районного суду Вінницької області у справі № 152/1564/14-ц від 17.09.2014 (а.с. 8). Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені Серія І-АМ № 007682 (а.с. 9). Також, судом установлено, що на час реєстрації народження дитини позивач [PERSON] не мав заперечень щодо запису про нього, як про батька, в актовому записі про народження та в свідоцтві про народження [PERSON]. Сумніви щодо батьківства виникли у позивача після народження сина, коли в жовтні 2013 року він відвіз відповідача разом з сином в село Конатківці до її батьків, після чого зв'язок із нею перервався та згодом шлюб між ними було розірвано. Намагання звязатися з відповідачем та отримати інформацію про сина були марними, а згодом йому стало відомо відповідач тривалий час має стосунки зі своїм начальником [PERSON]. Крім того, знайомі почали йому говорити, що він не є біологічним батьком сина [PERSON], у звязку із чим він звернувся із відповідним позовом до суду. На момент оспорювання батьківства дитина [PERSON] не досяг повноліття (а.с. 7). Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, від проведення судово-медичної генетичної експертизи крові відповідач відмовилася, посилаючись на те, що позов визнає, оскільки позивач дійсно не має споріднення з дитиною [PERSON], у звязку із чим, вважає проведення експертизи необовязковим. Згідно імперативної норми ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі» судам розяснено, що за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки судово-медична експертиза крові необхідна для встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною [PERSON] і від участі в експертизі відмовилася відповідач [PERSON], яка визнала позов, то суд приймає визнання позову відповідачем та вважає встановленим факт відсутності кровного споріднення між особою, яка записана в актовому записі та у свідоцтві про народження батьком, тобто [PERSON] та дитиною [PERSON]. Отже, судом установлено, що позивач не є батьком дитини, народженої 30 серпня 2013 року [PERSON] (під час шлюбу [PERSON]П.). Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються наведеними нижче нормами права. Так, пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтями 121, 122, 136 СК України встановлено, що права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. На підставі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 Сімейного Кодексу України. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Оскільки судом установлено, що [PERSON] не є батьком [PERSON], то позов підлягає задоволенню. Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Отже, у звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн та витрати за правову допомогу в сумі 500 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Тому,

Outcome: approved