Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

17.01.2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив суд визнати договір купівлі-продажу від 24.07.2002 року , укладений між ним та відповідачами , зареєстрований на ХТБ « Альтер Его» дійсним, визнати за ним право власності на нерухоме майно, що складається з 41/100 частин домоволодіння за адресою : [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24.07.2002 року між ним та [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 41/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. Договір був укладений та зареєстрований на Херсонській товарній біржі « Альтер Его». Сторонами умови договору були виконані. При зверненні до державної реєстраційної служби Комсомольського РУЮ у м.Херсоні для реєстрації права власності у відповідності до ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав», позивачу було відмовлено у реєстрації з посиланням на те, що вказаний договір не є дійсним. У зв»язку з тим , що позивачу не відоме місце проживання або перебування колишніх власників майна, то і можливість нотаріального посвідчення договору відсутня. Таким чином позивач вважає,що його право власності порушується, а тому потребує захисту у судовому порядку. В судове засідання представник позивача, [PERSON], не з»явилася, надав заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом оголошення у пресі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та про необхідність його задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.07.2002 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] на Херсонській торгівельній біржі « Альтер Его» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, що складається з 41/100 частини домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці площею 286,4 кв.м. Вказаний договір зареєстрований на товарній біржі за реєстровим № 4838. В Херсонському ДБТІ вказана частина домоволодіння зареєстрована на праві власності за [PERSON] в реєстраційній книзі №60 за №2555. На час укладення угоди діяли норми ЦК України 1963р, тому суд при розгляді справи застосовую саме цей Кодекс, що відповідає п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003року. Відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Однак, разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 2000 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст.47 ЦК України 1963року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому нотаріальне посвідчення угоди не потрібно. Статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. При таких обставинах суд, оцінивши всі докази, зібрані по справі, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved