Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

15 березня 2017 року [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON], в якій просила: припинити право спільної часткової власності на домоволодіння по вул.. Левадівська 18-а в м. Миколаєві; визнати, що її матері [PERSON] належало на праві власності домоволодіння по вул.. Левадівська 18-а в м. Миколаєві. В процесі розгляду справи, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, остаточно просила припинити право спільної часткової власності на домоволодіння по вул.. Левадівська 18-а в м. Миколаєві; встановити, що частка її матері [PERSON] в праві власності на домоволодіння №18-а по вул.. Левадівська в м. Миколаєві становила одиницю. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 14 листопада 2015 року померла її мати [PERSON]. За свого життя її мати залишила заповіт на її імя, яким заповіла все належне їй майно. У визначений законом строк, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак 11.05.2017 року отримала від нотаріуса відмову про вчинення нотаріальної дії у звязку із тим, що склад спадкового майна не відповідає зазначеному у правовстановлюючому документі: 66/100 часток в праві власності на домоволодіння, розташоване в м. Миколаєві, вул.. Левадівська 18-а договір дарування від 25.08.1990 року, а згідно довідки №2-6243 від 27.12.2016 року КП ММБТІ, 34/100 часткам в праві власності на домоволодіння, які належать одному із співвласників надана окрема адреса: вул.. Левадівська 18-а/1. В звязку із цим потрібно провести перерахунок ідеальних часток в домоволодінні №18-а по вул.. Левадівська у м.Миколаєві. На підставі викладеного просила позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2017 року позовні вимоги [PERSON] в частині припинення права спільної часткової власності за заявою представника позивачки залишено без розгляду. До судового засідання позивач [PERSON] не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. До судового засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справа просила розглянути за її відсутності. До судового засідання відповідач [PERSON] не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником 66/100 часток будинку 18-а по вул.. Левадівській у місті Миколаєві на підставі Договору дарування від 25 серпня 1990 року. [PERSON] померла 14 листопада 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №231913, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції за актовим записом №4657. Після її смерті відкрилась спадщина, у вигляді частки на зазначене домоволодіння. Позивачка звернулась до Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, однак Постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла 14 листопада 2015 року у звязку із тим, що необхідно провести перерахунок ідеальних часток в домоволодінні №18-а, що розташоване в м. Миколаєві, вул.. Левадівська, так як склад спадкового майна не відповідає зазначеному в правовстановлюючому документі. Згідно Довідки КП ММБТІ №2-6243 від 27.12.2016 року [PERSON] є власником 66/100 частки домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул.. Левадівська 18-а. Крім того, 34/100 часток зазначеного домоволодіння, що належить [PERSON], надано нову адресу: вул. Левадівська 18-а/1. Таким чином, вказані юридичні обставини позбавляють можливості вчинити у відповідності до вимог діючого законодавства України дії, спрямовані на прийняття у спадщину вказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин(ч. 2 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.1, ч. 3 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про права на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно дост.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування свідоцтво про право на спадщину на підставі статей1296,1297 ЦК України,ст.34 Закону України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат» видається нотаріусом. Відповідно до п.23Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Таким чином, частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на будинок складає одиницю, оскільки Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 21.12.2011 року №1254, 34/100 часток домоволодіння (а саме: житлового будинку літ. К-1), який належить [PERSON] надано нову адресу: м. Миколаїв вул.. Левадівська 18-а/1, що також підтверджується Довідкою БТІ №2-6243 від 27.12.2016 року. Матеріалами справи підтверджується, що померла [PERSON] на законних підставах була власником 66/100 частини спірного домоволодіння, яка змінилась на 1 (одиницю) в зв'язку з виділом іншого із співвласника в окрему адресу. Вказане перешкоджає позивачу отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved