Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

16 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 березня 2014 року між ним та відповідачем було укладено письмовий договір позики № 3, відповідно до якого він надав відповідачеві у борг грошові кошти в сумі 28000 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ станом на час надання позики еквівалентно 2800 дол. США, а останній зобов`язався повернути їх до 31 грудня 2014 року. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконано, просив стягнути з останнього на свою користь 3244 дол. США 16 центів в рахунок заборгованості за договором позики, що складається з суми боргу у розмірі 2800 дол. США та 3% річних від простроченої суми, що становить 444 дол. США 16 центів. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності його представника адвоката Кобзаря П.Ю., в якій крім того зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить провести розгляд справи з ухваленням заочного рішення за наявності для цього умов. Відповідач та особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, за останнім відомим місцем проживання, до суду не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно з частиною другою ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачем та відповідачем 05 березня 2014 року було укладено письмовий договір позики № 3 (а.с. 14), за умовами якого позивач [PERSON] надав відповідачеві [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 28000 грн., що відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України еквівалентно 2800 дол. США, а останній зобов`язався повернути їх до 31 грудня 2014 року. Викладене також підтверджується розпискою відповідача, згідно з якою останній зобов`язався повернути позивачеві борг в сумі 28000 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ станом на час надання позики еквівалентно 2800 дол. США (а. с. 15). Доказів протилежного відповідачем суду не представлено, та крім того вказана розписка у будь-якому разі свідчить про визнання відповідачем боргу перед позивачем у вказаній сумі. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Крім того, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 526, 625, 1049, 1050 ЦК України відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, вчасно суму боргу позивачеві не повернув, на день розгляду справи судом борг [PERSON] перед [PERSON] складає 28000 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ станом на час надання позики еквівалентно 2800 дол. США. Вирішуючи питання щодо валюти повернення заборгованості, суд виходить з такого. Статтею 99\~Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Так, Велика Палата Верховного Суду, у справі № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи викладене, суд приймає до уваги письмові розрахунки, що містяться в позовній заяві, і погоджується, що суму, яка підлягає стягненню, слід обрахувати наступним чином: основний борг: 2800 дол. США (розрахований відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день надання позики) та три проценти річних від простроченої суми за користування позикою, що становить 444 дол. США 16 центів, а усього 3244 дол. США 16 центи. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 883 грн. 06 коп. (розрахований відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день звернення до суду,а саме на 16 квітня 2020 року становив 27,22 грн.)., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: approved