Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~16.10.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Військової частини [NUMBER] про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, в якому просить поновити його на посаді юрисконсульта юридичної групи в/ч [NUMBER] та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2018 року по час поновлення на роботі та моральну шкоду у розмірі 30000 грн. В обґрунтування позову вказав, що наказом № 279 від 11.11.2014 року командира військової частини польова пошта [NUMBER] його було прийнято на роботу у військову частину [NUMBER] на посаду юрисконсульта юридичної групи. 04.02.2015 року його було призвано на військову службу за мобілізацією. 13.02.2016 року на підставі наказу № 17 від 13.02.2016 року командувача військ оперативного командування « [INFO] » він був прийнятий на військову службу за контрактом строком до закінчення особливого періоду, та проходив військову службу у військовій часині [NUMBER] на посаді офіцера відділення морально-психологічного забезпечення. 21.05.2019 року він був звільнений з військової служби на підставі п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу». 21.05.2019 року під час оформлення документів у зв`язку зі звільненням з військової служби, у відділенні особового складу військової частини [NUMBER] його повідомили, що 31.01.2018 року згідно наказу № 22 від 31.01.2018 року командира військової частини [NUMBER] його було звільнено з посади юрисконсульта юридичної групи військової частини [NUMBER] на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ, у зв`язку зі скороченням посади. Вважає, що його було незаконно звільнено з посади юрисконсульта юридичної групи військової частини [NUMBER] та припинено виплату заробітної плати, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 119 КЗпПУ на нього поширювались гарантії та пільги, передбачені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вважає, що за ним повинно було збережено робоче місце та середній заробіток, оскільки він проходив військову службу під час дії в країні особливого періоду. Вказує, що відповідачем в порушення норм діючого законодавства, в день звільнення його не було видано наказ про звільнення, не ознайомлено його з наказом, запис про звільнення в трудову книжку та її видача відбулось вже по минуванню більш ніж одного року з дня звільнення. Вважає, що у даній справі йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 30 000 гривень. \~ \~ \~ \~Також разом з позовом позивачем подана заява про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, в якій позичач посилаючись на те, що про своє звільнення з посади юрисконсульта юридичної групи військової частини [NUMBER] він дізнався лише 21.05.2019 року, і на прохання відповідача почекати деякий час для вирішення питання звільнення та знайти йому іншу посаду він дійсно чекав, не бажаючи починати суперечки. Проте, по минуванню трьох місяців, йому так і не запропонували нової роботи і взагалі відмовились спілкуватись. Тому вважає, що термін для звернення до суду ним пропущений з поважних причин. \~ \~ \~ \~Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.10.2019 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~15.11.2019 року за вх. № 27989 відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому останній заперечив проти позову, просив залишити його без задоволення. Зокрема у відзиві зазначено, що військовою частиною [NUMBER] було надіслано персональне повідомлення про скорочення штатного розпису військової частини та скорочення посади позивача. Позивач був ознайомлений про дані заходи 19.10.2017 року, що підтверджується особистим підписом позивача в повідомленні яке має реєстраційний штамп за вх. № 1784 від 19.10.2017 року. Також, військовою частиною [NUMBER] були внесені відповідні записи до «Особової картки форми П-2» позивача, про що останнього було повідомлено та доведено до відома під підпис 31.01.2018 року. Тобто, відповідач повідомив позивача в строки та у спосіб встановлений законом при скороченні посади. Крім того, відповідач вказує про пропущення позивачем без поважних причин строку звернення до суду з даним позовом. Зазначаючи, що позивач про своє звільнення дізнався 21.05.2019 року, тобто тримісячний строк звернення до суду почався з 22.05.2019 року і закінчився 23.06.2019 року. А до суду позивач звернувся лише 15.10.2019 року, тобто з пропуском строку для такого звернення. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові, просив позов задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~05.05.2020 року представник відповідача до суду надав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач\~11.11.2014 року був прийнятий юрисконсультом юридичної групи військової частини польова пошта [NUMBER] , 04.02.2015 року призваний до ЗС України по мобілізації, 13.02.2016 року прийнятий на військову службу за контрактом строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, 31.01.2018 року звільнений за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпПУ (скорочення чисельності або штату працівників), 21.05.2019 року звільнений з військової служби у запас за п. п. «й» п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджено записами у трудовій книжці позивача (а.с. 10-12). Звільнення позивача за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпПУ відбулось на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] за № 22 від 31.01.2018 року (а.с. 30). Згідно повідомлення командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] [PERSON] 19.10.2017 року під підпис ознайомлено з тим, що у зв`язку з переходом військової частини [NUMBER] на новий штат, його посада може бути скорочена (а.с. 32). \~ \~ \~ \~Відповідно до витягу з книги обліку трудових книжок працівників ЗСУ військової частини-польова пошта [NUMBER] [PERSON] 22.05.2019 року отримав трудову книжку серії [NUMBER] під особистий підпис (а.с. 33-34). \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. \~ \~ \~ \~Статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи позивач отримав трудову книжку 22.05.2019 року. Враховуючи вищевказані норми закону місячний строк з дня видачі трудової книжки сплив 22.06.2019 року, а тримісячний строк з дня коли він дізнався про порушення свого права сплив 22.08.2019 року. \~ \~ \~ \~З позовом до суду позивач звернувся 16.10.2019 року, тобто за межами строку позовної давності, встановленого законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~234\~КЗпП України\~у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. \~ \~ \~ \~Позивач просив поновити пропущений процесуальний строк для звернення до суду, проте не навів в заяві та не подав до суду доказів поважних причин пропуску такого строку. \~ \~ \~ \~Згідно з частинами четвертою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. \~ \~ \~ \~З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про захист своїх прав, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~

Outcome: dismissed