Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

17.06.2020 року позивач звернулася до суду із вищезазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим що, 25 квітня 1986 року рішенням Синельниківської міської Ради народних депутатів №197 [PERSON] , з яким вона перебувала у шлюбі з 15 вересня 1984 року по 25 листопада 2016 року, була надана в безстрокове володіння земельна ділянка, для будівництва індивідуального житлового будинку, на праві особистої власності. 03 травня 1987 року [PERSON] , працюючи на посаді оператора котельні Синельниківського рефрижераторного вагонного депо отримав позику в сумі 3000 (три тисячі) карбованців, строком на 10 років, під 2% річних та зобов`язався не пізніше 3 травня 1988 року побудувати житловий будинок [ADDRESS] , площею 68,8 кв. м, за індивідуальним планом, в зв`язку з чим ним було підписано зобов`язання від 03 травня 1987 року. 07 травня 1987 року керівником Синельниківського рефрижераторного вагонного депо за формою 09 було складено повідомлення про видачу позички № 1 [PERSON] у сумі 3000 карбованців строком на 10 років на будівництво житлового будинку, відведеному в [ADDRESS] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки та направлено нотаріусу Синельниківської державної нотаріальної контори, для вчинення посвідчувального напису. 07 травня 1987 року нотаріус Синельниківської державної нотаріальної контори наклала заборону на відчуження будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] до повного погашення позички. 22 лютого 1993 році [PERSON] звільнився за власним бажанням з Синельниківського рефрижераторного вагонного депо. На вимогу адміністрації депо здійснив погашення виданої йому позики в готівковій формі в бухгалтерію Синельниківського рефрижераторного вагонного депо. В бухгалтерії Синельниківського рефрижераторного вагонного депо [PERSON] було видано бухгалтером прибутковий касовий ордер на отримані грошові кошти. Документами господарської діяльності [PERSON] займалась його мати [PERSON] , яка зберігала за місцем свого проживання в квартирі [ADDRESS] . 14 лютого 1992 року вони закінчили будівництво житлового будинку [ADDRESS] та після того як поступово почали перевозити речі в збудований будинок, стали в ньому проживати. 27 червня 1997 року Синельниківським МРВ України в Дніпропетровській області вона була зареєстрована за вказаною адресою. [INFO] свекруха позивачки [PERSON] померла. За життя [PERSON] частково передала їй документи господарської діяльності їхньої сім`ї. В 2019 році позивач звернула увагу, що прибутковий касовий ордер Синельниківського рефрижераторного вагонного депо на погашення позики, який її чоловік [PERSON] передав на зберігання своїй матері, залишився в неї. 25 листопада 2016 року шлюб між позивачем та [PERSON] був розірваний та з цього часу по теперішній час вони перестали вести спільне господарство. Після розлучення [PERSON] став проживати окремо, частково взявши з собою сімейні документи. У 2019 році позивач звернулась до Синельниківського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , про поділ житлового будинку, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рішенням від 22 квітня 2019 року Синельниківський міськрайонний суд позовні вимоги [PERSON] задовольнив частково та визнав за нею право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] зареєстрованого 02 листопада 2004 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] . 12 серпня 2019 року позивач звернулась до реєстратора Виконавчого комітету Синельниківської міської ради Зогаль А.І. з заявою про здійснення реєстрації її права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та 14 серпня 2019 року отримала у реєстратора Виконавчого комітету Синельниківської міської ради Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 1/2 частину житлового будинку. Також, 14 серпня 2019 року реєстратор Виконавчого комітету Синельниківської міської ради Зогаль А.І. надала позивачу Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якої мається інформація щодо типу обтяження: заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером №3876950 зареєстрованого 12.10.2006 року нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори на будинок, за адресою [ADDRESS] , власник якого є [PERSON] . Тобто, нотаріус Першої Синельниківської державної нотаріальної контори після повного погашення позики [PERSON] не виключив з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 12 жовтня 2006 року про накладення заборони на житловий будинок [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд зняти заборону на відчуження нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] , який на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду від 22.04.2019 року реєстратором Виконавчого комітету Синельниківської міської ради Зогаль А.І. зареєстровано 12 серпня 2019 року за нею, [PERSON] , [INFO] (РНОКПП - [NUMBER] ) право спільної часткової власності, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 3876950 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 12 жовтня 2006 року про накладення заборони на відчуження нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] . Позивач до початку судового засідання надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач, в особі представника територіальної громади в особі Синельниківської міської ради Дніпропетровської області Ковтун А.О. до початку проведення судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, рішення прийняти відповідно до чинного законодавства. Третя особа - Перша синельниківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату розгляду справи. Відповідно до ч 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. З позовної заяви вбачається, що рішенням Синельниківської міської Ради народних депутатів №197 від 25 квітня 1986 року [PERSON] , була надана в безстрокове володіння земельна ділянка, для будівництва індивідуального житлового будинку, на праві особистої власності. З копії зобов`язання від 03.05.1987 року, вбачається, що [PERSON] , працюючим на посаді оператора котельні Синельниківського рефрижераторного вагонного депо отримано позику в сумі 3000 (три тисячі) карбованців, строком на 10 років, під 2% річних та зобов`язано не пізніше 3 травня 1988 року побудувати житловий будинок [ADDRESS] , площею 68,8 кв. м, за індивідуальним планом ( а.с.8). Відповідно до повідомлення про видачу позики від 07 травня 1987 року - [PERSON] надано позику у сумі 3000 карбованців строком на 10 років на будівництво житлового будинку, відведеному в [ADDRESS] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки. Надана суду копія Заборони від 07 травня 1987 року свідчить про накладення нотаріусом Синельниківської державної нотаріальної контори на будівлю [PERSON] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , заборони на відчуження нерухомого майна до погашення позики ( а.с. 9 зворотна сторінка). Відповідно до акту № 49 від 14 лютого 1992 року будівництво житлового будинку [ADDRESS] закінчено ( а.с.10). З копії рішення Синельниківського міськрайонного суду від 22.04.2019 року вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 15-16). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - індексний номер витягу 177460087 від 14.08.2019 року власником Ѕ житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] ( а.с. 17). Відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, зазначено тип обтяжень: заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером №3876950 зареєстрованого 12.10.2006 року нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори на будинок, за адресою [ADDRESS] , власник якого є [PERSON] ( а.с.18). У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інте\-лектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1, ч. 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Враховуючи те, що позивачу на правовій підставі належить Ѕ частина житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , на який помилково накладено заборону на його відчуження, оскільки сума позики виданої Синельниківським рефрижераторним вагонним депо погашена повністю, суд вважає, що підстави наявні для задоволення позову [PERSON] з метою усунення обставин, які перешкоджають їй у реалізації належних прав власника. Викладені вище обставини узгоджуються із вимогою статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного, ст. ст.16,317,319,321 ЦК України,

Outcome: approved