Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

17.04.2019 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» в якому позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд визнати недійсним публічний договір фінансового лізингу № АВН0А!00000009 від 21.12.2017 зо всіма додатками та заявою про приєднання до нього, укладений між [PERSON] та ТОВ «Автокредит Плюс»; стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових витрат з виконання вимог за договором № АВН0А!00000009 від 21.12.2017 в розмірі 60 810,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача витрати в розмірі 850 грн. за евакуювання ТЗ до м. Дніпро; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 1824,30 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позов обґрунтований тим, що 21.12.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» та позивачем була підписана заява про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу № АВН0А!00000009 від 21.12.2017, що був розміщений на офіційному веб-сайті Лізингодавця www.planetavto.com.ua. Відповідно до умов Договору Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передав Лізінгоодержувачу у платне володіння та користування предмет лізингу автомобіль Geeli CK, 2013 року випуску, тип ТЗ: седан/лифтбек, номер кузова (шассі): [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 111000,00 грн., а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат Лізингодавця, пов`язаних з виконанням Договору, на умовах цього Договору. Згідно з п.14.1.2 Договору строк лізингу складає 60 місяців з моменту підписання Додатку 2 до Договору (Графік лізингових платежів). На ім`я позивача був відкритий транзитний рахунок № [NUMBER] у ПАТ «Акцент-Банк» для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс» платежів. Позивач сумлінно сплачував усі внески у відповідності до Графіку лізингових платежів. Однак, 25.01.2019 о 8-40 ранку в м. Запоріжжі на Прибережній магістралі, а саме на вул. Перемоги, 76А сталася страхова подія - ДТП з вказаним вище ТЗ, вид пригоди - наїзд на ТЗ, що стоїть, а саме: з вини водія легковика хетчбек SKODA RAPID CAT 504930 номерний знак [NUMBER] (водій [PERSON] ) , який не справився з управлінням та врізався з заду, саме це призвело до повної деформації задньої частини авто, що не підлягає ремонту та відновленню (справа №335/1519/19 3/335/381/2019 суддя Рибалко Н.1. Орджонікідзевського райсуду м. Запоріжжя). Враховуючи те, що відповідач, увівши позивача в оману запрошенням на плановий техогляд, провів незаконне вилучення у позивача предмету Договору без письмового повідомлення про настання [PERSON] та без складання двостороннього Акту прийму-передачі транспортного засобу, - ТОВ «Автокредит Плюс» завдало позивачеві велику шкоду, а саме, позбавило права володіти та користуватись автомобілем (предметом Договору), тобто, допустило істотне порушення умов договору. Таким чином, предмет лізингу, який стояв на узбіччі і не перешкоджав руху, автомобіль GELLY СК рік випуску 2013, повністю було втрачено. Позивач після неодноразових повідомлень на сайт та письмовою заявою рекомендованим листом до Відповідача, 23.02.2019 нарешті передав по Акту приймання-передачі предмет лізингу представнику лізингодавця керівнику структурного підрозділу. Посилаючись на вимоги ст. 220 ЦК України, у зв`язку з істотним порушенням ТОВ «Автокредит Плюс» умов Договору, у зв`язку з тим, що позивач, як сторона в Договорі, був повністю позбавлений права володіти та користуватись предметом Договору автомобілем GELLY СК, на що розраховував при укладенні Договору. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2019 року справу передано на розгляд Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська. Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 червня 2019 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2019 р. дана справа надійшла в провадження судді Соболєвої І.П. Ухвалою суду від 25.06.2019 позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строк на усунення виявлених судом недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали. 08.07.2019 позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 09.07.2019 , зокрема: відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено розгляд справи на 09.10.2019, надано строк відповідачу для подання відзиву на позов. 28.08.2019 до суду від представника відповідача ТОВ «Автокредит Плюс» адвоката Добриня Я.О. надійшов відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач вважає позов безпідставним і необґрунтованим. Зазначає, що договір укладений відповідно до вимог Цивільного законодавства та Закону України «Про фінансовий лізинг» є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначив, що цивільним законодавством не передбачений прямий обов`язок нотаріально посвідчувати договір фінансового лізингу транспортного засобу, стороною якого є фізична особа. Представник відповідача вважає, що суми отримані по договору лізингу не можуть бути повернуті оскільки, в лізингові платежі було включено плату за предмет лізингу. Крім того, він зазначив, що нікчемність договору не потребує його визнання таким в судовому порядку. Також зазначив, що відповідач не є боржником перед позивачем, оскільки відсутні жодні грошові зобов`язання, а отже вимоги ст. 625 ЦК України про застосування 3% річних не підлягають застосуванню. Стягнення витрат за евакуювання ТЗ та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. вважає необґрунтованими. З урахуванням зазначеного, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 17.01.2020 справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити його повністю, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві, з урахуванням уточнень. Представник відповідача Добринь Я.О. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог [PERSON] , просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиву на позов. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їхній сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом 21.12.2017 позивач підписав заяву про приєднання до публічного договору № АВН0А!00000009 про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto .com .ua. Вказана заява містить тільки статтю 14 «Особливі умови» та статтю 15 «Юридичні адреси та підписи сторін». Особливі умови заяви узгоджують: предмет лізингу згідно специфікації, викладеної у додатку №1; строк лізингу 60 місяців з моменту підписання додатку №2 (графік лізингових платежів); щомісячні платежі та порядок їх сплати: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі, відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі, комісія за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу у розмірі згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі; період сплати з 21 по 25 число кожного місяця; транзитний рахунок № [NUMBER] у ПАТ «Акцент-Банк» для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс»; інші платежі: щорічний платіж по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням за цим договором згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), винагорода за проведення додаткового моніторингу в строки та розмірі, зазначеними в статті 13.8 договору; винагорода за проведення моніторингу для отримання інформації про наявність або відсутність заборгованості щодо предмета лізингу при внесенні останнього платежу в строки та розмірі, зазначеними в статті 6.2.21 договору на день внесення платежу; платежі по відшкодуванню лізингодавцю витрат, передбачених статтею 6.2.4 договору, які сплачуються в період сплати місяця, який слідує за місяцем, в якому лізингодавець здійснив витрати; одноразова комісія лізингодавцю за надання предмету лізингу, передбачену ст..4.2 Договору, у розмірі 3000грн.; після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізиногодержувач вносить аванс у розмірі 11100 грн. на транзитний рахунок, вказаний в п. 14.1.5 договору; страхування предмета лізингу: умови страхування зазначені в ст. 5 цього договору; договорами страхування за цим договором згідно пп. 14.2.1 є: договір страхування цивільної відповідальності та договір страхування предмета лізингу; щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 3632,5 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць; дата підписання заяви 21.12.2017; ця заява складена на українській мові, в 2-х примірниках для кожної зі сторін; додатки до цього договору є невід`ємною частиною цього договору: додаток1 (специфікація) і додаток 2 (графік сплати лізингових платежів). Також судом встановлено і сторонами не оспорювалось отримання позивачем предмета лізингу, а саме: автомобіля GEELY CK, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] згідно специфікації та акту приймання-передачі (додаток № 1) від 21.12.2017. Цього ж дня, 21.12.2017 між ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» (страховик), ТОВ «Автокредит Плюс» (страхувальник) і ТОВ «Автокредит Плюс» (вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту АВН0CPS-17BL04C, яким застраховано ТЗ GEELY CK, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 19.12.2017 згідно квитанції Приватбанк TS207505 , позивачем здійснено оплату комісії за резервування авто у розмірі 2 000,00 грн., на ім`я [PERSON] . 21.12.2017 позивач сплатив на транзитний рахунок відповідача, аванс в розмірі 11000 грн., що підтверджується випискою по рахунку та квитанцією. У подальшому позивач щомісяця сплачував платежі за користування предметом лізингу згідно графіку сплати лізингових платежів. Таким чином, з моменту підписання заяви (21.12.2017 ) позивачем було сплачено відповідачу 58 810 грн., що підтверджується відповідною банківською випискою. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2019 у справі № 335/1519/19 встановлено, що 25.01.2019 року о 08-40 годині в м. Запоріжжя, Вознесенівський район, Прибережна магістраль, біля НАСКАВТО NISAN (вул. Перемоги, буд. 76а) водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Skoda Rapid державний номерний знак [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його та безпечно керувати ним, не урахував дорожньої обстановки та здійснив наїзд на транспортний засіб GEELY СК державний номерний знак [NUMBER] (водій [PERSON] ), чим порушив п.2.3б, 12.1 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих немає. В судовому засіданні [PERSON] визнав вину у скоєному правопорушенні. Постанова суду набрала законної сили 05.03.2019. Згідно листа ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» від 22.02.2019 за вих. № 22-02/02-02 установлено, що згідно акту №54-8891425 від 21.02.2019, страхова компанія прийняла рішення рпо виплату страхового відшкодування та 21.02.2019, направила суму страхового відшкодування в розмірі 39 050,40 грн. на рахунок власника транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням №5379 від 21.02.2019. Листом Нацкомфінпослуг від 18.03.2019 року за вих. № 5255/13-12 підтверджується, що 06.03.2019 ПрАТ «СК «Інгосстрах» переглянуло рішення щодо суми страхового відшкодування у розмірі 3328,29 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 06.03.2019 №5402. Розмір страхового відшкодування ПрАТ «СК «Інгосстрах» визначено на підставі Аварійного сертифікату (кошторису вартості відновлюваного ремонту) від 30.01.2019 №28/19-01, складеного ФОП [PERSON] , відповідно до п. 15.5 розділу 15 Договору, згідно якого розмір страхового відшкодування становить 42656,13 грн. 23.02.2019 між позивачем та відповідачем укладено Акт приймання-передачі предмету лізингу на підставі події Дефолту (згідно п. 8.2.2, 8.2.3 Договору фінансового лізингу). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1,3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови спірного договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Закону України «Про фінансовий лізинг». Законом України «Про фінансовий лізинг» врегульовано, що відносини, які виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом (ч. 1 ст. 2). Договір фінансового лізингу має укладатись у письмовій формі з узгодженням усіх його істотних умов (ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як встановлено судом, у письмовій формі договір фінансового лізингу з узгодженням всіх його істотних умов між сторонами не укладався, та не був нотаріально посвідчений, а заява позивача про приєднання до публічного договору не може замінювати собою укладений у письмовій формі договір. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 по справі №2766цс15. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», само по собі визнання недійсним виконаного правочину не призводить до реального відновлення порушеного права. Фактично, заявляючи позов про визнання оспорюваного правочину недійсним, особа має на меті подальше повернення майна, переданого за таким правочином. Окрім того, судом встановлено, що з отриманих від позивача щомісячних платежів в сумі за період з грудня 2017 року по січень 2019 року, загальна сума платежів становить 58 810 грн., розподіл цих коштів здійснювався відповідно до договору (додатку №2), куди входять відсотки за користування предметом лізингу (графа 3). Так, беручи до уваги вказаний період сплати позивачем коштів, з графи 3 додатку №2 до договору фінансового лізингу вбачається, що сума відсотків за користування предметом лізингу становила: у січні 2018 р. - 1810,27 грн., у лютому 2018 р. - 1798,48 грн., у березні 2018 р. - 1611,75 грн., у квітні 2018 р. - 1766,35 грн., у травні 2018 р. - 1694,35 грн., у червні 2018 р. - 1734,35 грн., у липні 2018 р. - 1663,09 грн., у серпні 2018 р. - 1701,33 грн., у вересні 2018 р. - 1684,70 грн., у жовтні 2018 р.- 1614,16 грн., у листопаді 2018 р.- 1649,68 грн., у грудні 2018 р. - 1579,35 грн., у січні 2019 р. - 1612,91 грн., загалом 21920,77 грн. Окрім того, суд не вбачає підстав, для врахування 2 000 грн. сплачених позивачем 19.12.2017, які позивач просить стягнути згідно квитанції Приватбанк TS207505, за оплату комісії за резервування авто у розмірі 2 000,00 грн., на ім`я [PERSON] , оскільки вказана квитанція не свідчить про оплату коштів відповідачу. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню 36 889,23 грн. = (58 810,00 грн. - 21920,77 грн.). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на евакуювання автомобіля до м. Дніпро в розмірі 850 грн., на підтвердження чого надано товарний чек 01-79 від 23.02.2019. Проте з даної квитанції не вбачається, що замовником та платником послуг з евакуювання автомобіля був саме позивач [PERSON] . За договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити отриману послугу (ст. 901 Цивільного кодексу України). Як правило, для оформлення операцій з надання (отримання) послуг, є акт наданих послуг, який містить у собі такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву виконавця послуг, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (маршрут, відстань); особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Отже, належні та допустимі докази того, що позивач поніс такі витрати відсутні. Отже, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає. Окрім відшкодування майнової шкоди, позивач просить суд стягнути з відповідача також моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Частина 1 статті 27 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 вказаної норми моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. (ч. 4 ст. 27 ЦК України) Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 27 ЦК України) Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 вказаної Постави визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. З урахуванням наведеного і виходячи з принципу справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача 2 000,00 гривень відшкодування моральної шкоди. Щодо стягнення 3% річних в сумі 1824,30 грн. суд вважає необхідним зазначити наступне. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана норма не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки позивач не є Кредитором, а відповідач не є Боржником, у розумінні чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 768,40 грн., а тому, оскільки позов задоволено частково, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі пропорційно задоволеним позовним вимогам 587,83 грн. (53% задоволених майнових позовних вимог та 100% немайнових вимог).

Outcome: partial