Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

16 червня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням № 15 тупика Басейний у м. Дніпропетровську, а також стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування вимог позивачка зазначає, що на підставі договору дарування їй належить домоволодіння 15 тупика Басейний у м. Дніпропетровську. У вищезазначеному будинку був зареєстрований її чоловік [PERSON] Проте, у 2000 році шлюбні відносини між ними були припинені, а рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2007 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач обіцяв у місячний строк знятися з реєстрації і виселитися з зазначеного домоволодіння. Однак, до теперішнього часу він цього не зробив. Позивачка має намір у подальшому відчужити належне їй майно, але реєстрація відповідача у домоволодінні є суттєвою перешкодою у користуванні власністю. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі та задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином засобами масової інформації повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею домоволодіння № 15, розташованого на земельній ділянці площею 391 кв.м., що знаходиться у м. Дніпропетровську, тупик Басейний, на підставі договору дарування від 29 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.8). Згідно відповіді адресно-довідкового столу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2007 року розірвано. [PERSON] у домоволодіння № 15 тупика Басейний у м. Дніпропетровську не проживає з 2014 року, особистих речей за даною адресою не має, що підтверджується Актом про не проживання та відсутність особистих речей від 11 червня 2015 року (а.с.14). У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України, \~кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого \~цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України\~- зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання більше року, не є членом сімї позивача, між власником будинку і відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, то діями відповідача створюються перешкоди позивачу у користуванні належним їй домоволодінням і тим самим порушується право позивача на житло. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не проживає більше одного року у домоволодінні № 15 тупика Басейний у м. Дніпропетровську без поважних причин, а тому він втратив право користування житловим приміщенням. Оскільки, відповідач втратив право користування житловим приміщенням, то суд вважає за можливе усунути перешкоди позивачці в користуванні власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved