Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

15 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним довідки-рахунку, державної реєстрації автомобіля та свідоцтва про право власності на транспортний засіб. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 березня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Продаж автомобілю здійснена за 125510 грн., з яких 20375 грн. позивач сплатив під час укладення угоди, іншу суму зобовязався сплатити до 06 січня 2014 року. В звязку з виплатою повної суми вартості автомобіля позивач, з дозволу продавця [PERSON], уклав усний договір з [PERSON], про обмін транспортних засобів, відповідно до якого відбувся обмін вищезазначеного автомобіля на автомобіль MERCEDES-BENZ 508 D, реєстраційний номер [NUMBER], на строк до 01 вересня 2014 року. Після спливу обумовленого строку, позивач звернувся до [PERSON] з вимогою повернути транспортний засіб, однак [PERSON] уникав спілкування протягом тривалого часу і не повертав автомобіль. 07 квітня 2015 року позивач, перебуваючи в Дзержинському районі м. Кривого Рогу, побачив свій автомобіль, і маючи на нього правовстановлюючі документи, ключі, а також акт приймання-передачі від 22 січня 2015 року, складений між ним та [PERSON] на виконання вищевказаного договору купівлі-продажу, прийняв його в своє володіння. Однак, згодом зясувалося, що спірний автомобіль перебував у власності відповідача [PERSON], який звернуся до міліції із заявою про викрадення транспортного засобу позивачем. Як стало відомо позивачу, відповідач [PERSON] придбав у власність автомобіль DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] на підставі довідки-рахунку, оформленої 19 вересня 2014 року магазином комісійної торгівлі. Вважає, що вказана угода щодо купівлі-продажу спірного автомобілю являється недійсною, оскільки [PERSON], на якого був ще зареєстрований автомобіль, не надавав дозволу на його продаж та не підписував ніяких документів стосовно відчуження транспортного засобу, в звязку з чим просить визнати недійсним довідку-рахунок, а також реєстрацію автомобіля DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та свідоцтво про його реєстрацію. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов, уточнивши позовні вимоги в частині дати укладення довідки-рахунку та реєстрації спірного автомобіля, а саме, що купівля-продаж та реєстрація автомобіля відбулася 17 вересня 2014 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову, пояснив, що був введений в оману [PERSON] про те, що останній має право на продаж автомобіля, однак не будучи власником спірного транспортного засобу, [PERSON] продав автомобіль [PERSON] Відповідач звернувся з цього приводу до органів внутрішніх справ з заявою про відкриття кримінального провадження відносно [PERSON] за ст. 192 ч. 1 КК України. Більш того, [PERSON] звернувся до Дзержинського РВ із заявою про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] та за наявності згоди позивача готовий переоформити на нього право власності в установленому законом порядку. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні, допитаний також в якості свідка, показав, що після продажі автомобіля DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], він нікому не продавав і не давав дозволу на продаж зазначеного транспортного засобу. Більш того, 17 вересня 2014 року, коли нібито він продавав автомобіль [PERSON], він знаходився на території Автономної Республіки Крим, де брав участь у фестивалі «Крим Фест 1» та відпочивав, і не міг підписувати ніякі документи стосовно відчуження автомобілю. Пояснив, що після підписання з позивачем договору купівлі-продажу автомобіля, передав останньому ключі. Позивач сплатив йому повну вартість автомобіля в січні 2014 року, і, оскільки він періодично виїжджав на межі України, акт приймання-передачі автомобіля був підписаний між ним та [PERSON] лише в січні 2015 року, точну дату не памятає. Стверджує, що ніколи не їздив до Дніпропетровська і не укладав ні з ким ніяких угод про відчуження спірного автомобіля. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в вересні 2014 року уклав усний договір обміну транспортними засобами, згідно якому він передав у власність [PERSON] автомобіль MERCEDES-BENZ 508 D, реєстраційний номер [NUMBER], а [PERSON] в свою чергу передав йому автомобіль DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Строків даної угоди вони не оговорювали. Але він вважав, що [PERSON] можна довіряти, і ця угода буде дійсною. Він відремонтував автомобіль DAIMLER-BENZ 639, за свій кошт, і вирішив його продати, впевнений у тому, що він являється належним власником цього транспортного засобу. За оголошенням йому подзвонив відповідач [PERSON], з яким вони домовилися виїхати до Дніпропетровська і оформити купівлю-продаж автомобіля, в звязку з чим він подзвонив [PERSON] і повідомив, що знайшов покупця на автомобіль, на що [PERSON] сказав, що передасть власнику про угоду. В оговорений день [PERSON] подзвонив і сказав, що власник передав необхідні для продажу документи маршрутним автобусом. Також третя особа пояснив, що він обізнаний про необхідність письмового оформлення будь-яких договорів стосовно транспортних засобів, зокрема купівлі-продажу, обміну, однак вважав [PERSON] порядною людиною та довіряв йому, тому не оформлював обмін. Представник третьої особи [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засідання також заперечив проти задоволення позову, зазначив, що на час продажу 17 вересня 2014 року [PERSON] [PERSON] автомобіля позивач не був належним власником, і лише 22 січня 2015 року був складений між [PERSON] та [PERSON] акт приймання-передачі автомобіля, тобто через тривалий час після укладення договору купівлі-продажу, і, вважає, що це зроблено для прикриття якихось незаконних дій позивача або [PERSON] Представник третьої особи відділу Державної автоінспекції з обслуговування м. Дніпропетровська, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи [PERSON], допитаного в якості свідка, дослідивши письмові доказі у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 статті 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON], будучи власником автомобіля DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], 06 березня 2013 року уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 854 (а.с. 5-7). Згідно п. 10 вказаного Договору право власності на вищевказаного автомобіль виникає у Покупця [PERSON] з моменту передачі ТЗ шляхом підписання акту приймання-передачі, та державної реєстрації автомобіля в органах МРЕВ ДАІ (а.с. 6). Згідно п. 13 Договору сторони домовилися, що до моменту повного розрахунку між сторонами та підписання акту приймання-передачі Покупець має право користуватися ТЗ, без права передачі ТЗ іншим особам, заправляє ТЗ паливом, мастило, проводить поточний ремонт (а.с. 6). Як встановлено в судовому засіданні, після укладення Договору, в січні 2014 року [PERSON] сплатив повну вартість автомобіля, в звязку з чим йому був переданий спірний автомобіль, документи та ключі від нього, про що 22 січня 2015 року між сторонами угоди був складений акт приймання-передачі (а.с. 8 зворотній бік), і цей факт не оспорюється учасниками судового процесу. У вересні 2014 року між [PERSON] та [PERSON] відбулася усна домовленість про обмін транспортними засобами, а саме [PERSON] передав автомобіль DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], а той, в свою чергу, передав [PERSON] автомобіль MERCEDES-BENZ 508 D, реєстраційний номер [NUMBER], і даний факт також не оспорювався в судовому засіданні. 17 вересня 2014 року автомобіль DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний відповідачем [PERSON], на підставі довідки-рахунку ВІА №845924 від 17 вересня 2014 року, виданої ТОВ «Спецавтогруп» (а.с. 82). Відповідно до ч. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути предявлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі Судом встановлено, що на час звернення до суду права позивача були порушені, оскільки, виконавши усі вимоги договору купівлі-продажу, стороною якого він був (покупцем), а саме розрахувавшись в повному обсязі з продавцем [PERSON], отримавши в користування автомобіль, документи та ключі від нього, [PERSON] не міг набути право власності на транспортний засіб - DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], так як спірний автомобіль знаходився в користуванні третьої особи [PERSON] З матеріалів справи та пояснень учасників судового процесу вбачається, що третя особа [PERSON], який станом на 17 вересня 2014 року був власником транспортного засобу DAIMLER-BENZ 639, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], не надавав згоду на продаж автомобіля позивачу та третій особі [PERSON], не підписував правовстановлюючі документи про відчуження транспортного засобу, не приймав участь в оформленні правочину, та на час оформлення угоди в м. Дніпропетровську знаходився на території Автономної Республіки Крим (а.с. 54). Суд не бере до уваги посилання третьої особи [PERSON] на укладення договору обміну транспортними засобами між ним та позивачем, і те, що ним проведений ремонт транспортного засобу за свій кошт, як такі, що не знайшли свого підтвердження в суді. Також суд залишає поза увагою приписи п. 13 Договору від 06.03.2013, згідно якому сторони домовилися, що до моменту повного розрахунку між сторонами та підписання акту приймання-передачі Покупець [PERSON] має право користуватися ТЗ, без права передачі ТЗ іншим особам, оскільки цей доказ не стосується предмета доказування у цій справі, більш того за положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, внаслідок укладання договору купівлі-продажу без волевиявлення на це власника, транспортний засіб вибув з його володіння та з користування позивача, який був позбавлений можливості набути право власності на автомобіль на підставі укладеного правочину. Договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], оформлений довідкою-рахунком від 17 вересня 2014 року, був укладений без додержання вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину, яке б відповідало його волі, не було, що є підставою відповідно до ст. 215 ЦК України для визнання цього правочину недійсним та задоволення позовних вимог в цій частині. Суд вважає, що також підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання реєстрації автомобіля та свідоцтва про реєстрацію, виданого відповідачу [PERSON], недійсними, оскільки реєстрація була здійснена на підставі договору купівлі-продажу, який визнаний судом недійсним. На підставі викладено,

Outcome: approved