Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

15 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем 09 серпня 2003 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з листопада 2014 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. У теперішній час вони проживають у різних регіонах, не спілкуються, не ведуть спільного господарства. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення вона не згодний. Спір щодо мешкання дитини та майновий спір на даний час відсутній. Між ними мається домовленість про утримання дитини. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] До судового засідання позивач [PERSON] не зявився, надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутність, на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутність, проти позову не заперечує, строк на примирення більше не потрібний. Після розірвання шлюбу просить присвоїти їй прізвище Колосова. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-ЕГ № 111106, вдруге виданого Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 493. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною розірвання шлюбу стало те, що незважаючи на тривалий час шлюбу, у подружжя не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності їхніх характерів. Як виявилося з часом в них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов'язки подружжя. З листопада 2014 року вони з відповідачем повністю припинили між собою шлюбні стосунки. Відповідно вони не ведуть з того часу спільного господарства. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо.\~ За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно вимог заяви [PERSON], після розірвання шлюбу відповідач бажає змінити своє шлюбне прізвище Павлик на Колосова. На підставі ст. ст. 24, 110, 112, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved