Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

16.01.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди і супроводу батька. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем, який розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, у сторін є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що син має хворобливий стан здоров'я, тому лікарі рекомендують проведення санаторно-курортного лікування дитини. На даний час позивачка має можливість оздоровити сина за межами України в Іспанії, що окрім фізичного оздоровлення сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Позивачка вказує, що раніше за згодою батька дитини вона виїзжала за кордон разом із сином на відпочинок і завжди поверталась до України не порушуючи домовленостей з відповідачем, але цього разу відповідач категорично заперечує виїзд дитини, що, на думку позивача, не відповідає інтересам дитини, тому вона звернулась до суду з відповідним позовом і просить надати дозвіл на виїзд дитини до Іспанії з 01.03.2014 року по 15.08.2014 року. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги і просить надати дозвіл на виїзд дитини до Іспанії з 01.05.2014 року по 15.08.2014 року. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній із врахуванням заявлених уточнень, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що разом із нею до Іспанії також поїде її мати - бабуся дитини і всі разом вони будуть проживати у подружки позивачки, на підтвердження чого надала суду документи про адресу місця проживання своєї подружки. Також позивачка зазначила, що раніше відповідача не цікавило куди та на скільки вона виїзжає з дитиною, він давав на це свою згоду, а в даному випадку заперечує з незрозумілих причин. Дитина часто хворіє та потребує оздоровлення на морі, крім того, позивачка за короткостроковими контрактами працює стюардесою на яхті і зможе за час знаходження в Іспанії підробити коштів для поліпшення своїх житлових умов. Відповідач в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, що позивачка не дає йому можливості спілкуватись із дитиною, приймати участь у його вихованні, настроює дитину проти нього. Відповідач зазначає, що його спротив проти вивезення дитини за кордон пов'язаний в першу чергу із тим, що він не впевнений в тому, що син перебуваючи в Іспанії буде у безпеці, крім того, термін на який позивачка просить дозволу на виїзд дитини є дуже великим і взагалі не відомо чи повернеться позивачка разом з дитиною до України. Відповідач вказує, що за таких умов він може більше ніколи не побачити сина, при цьому, у разі, якщо позивачка хоче підробити і іншій державі, дитина на цей час може проживати разом із ним. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, до суду надійшов лист представника про розгляд справи за його відсутності, представник третьої особи просить суд прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.04.2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Відповідно до ст. 18 вказаних Правил передбачено, що оформлення паспорта або проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: - свідоцтва про смерть другого з батьків; - рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; - рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; - рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; - рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; - довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається з пояснень позивачки, відповідача та матеріалів справи, дитина дійсно має хворобливий стан здоров'я (а.с. 8-12), тому, на думку суду, проведення дитиною весняно-літнього періоду на середземноморському узбережжі в колі матері та бабусі сприятиме її оздоровленню та отриманню нових позитивних вражень і емоцій. Тим більше, що дитина не досягла шкільного віку і її виїзд у вказаний період за кордон не може позначитись на навчальному процесі. Відповідачем жодним доказом не доведено своїх посилань на те, що в даному випадку дитина може опинитись у небезпеці та на те, що позивачка взагалі може не повернутись до України. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що раніше виїжджаючи з дитиною за кордон позивачка поверталась до України і будь-яких негативних випадків, які б ставались в такій поїздці судом не встановлено. Враховуючи, що відповідачем доказів щодо спростувань вимог позивача суду не надано, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved