Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

16 липня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 07 червня 2008 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають дитину, а саме, доньку - [PERSON], [INFO]. Вказала, що постійно відбуваються сварки між ними у зв'язку з тим, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач змушена сама утримувати дитину, яка проживає з нею. Просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб та стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі ? частки щомісячно до її повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання тричі, 30.07., 13.08.2015 р. і 28.09.2015 р. без поважних причин не з'явився. Про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебувають в шлюбі з 07 червня 2008 року. Від цього шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю, тобто позивачем. Як видно зі змісту позовної заяви, позивач проживаючи з відповідачем не знаходили порозуміння з більшості питань ведення сімейного життя, з приводу чого часто відбувалися сварки, що призвело до того, що стали проживати окремо. Дитина залишилася проживати з позивачем та перебуває на її утриманні. Спільного господарства не ведуть. Шлюбні стосунки між ними припинені. Вжиття заходів примирення судом позивач категорично заперечує. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сім'ї неможливе, так як залишення позивача та відповідача в шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Положенням частини 3 статті 181 СК України визначено, що кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З наданих суду документів не вбачається, що відповідач [PERSON] оспорює батьківство своєї дитини [PERSON]. Має задовільний стан здоров'я, проживає окремо від дитини, інші аліментні платежі не сплачує. Наведене свідчить про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідно з вимогами ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 16 липня 2015 року і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягають обов'язковому негайному стягненню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved