Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

15 липня 2016 року до Рубіжанського міського суду Луганської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб 22.12.1995 року, від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З липня 2016 року позивач та відповідач припинили шлюбні відносини, між сторонами не склалися відносини, появились сварки, внаслідок чого збереження сімї є неможливим, протирічить їх інтересам. В судовому засіданні позивач позов підтримує, просить розірвати шлюб. Додатково в судовому засіданні надала пояснення, що між нею та відповідачем немає почуття любові та поваги, на протязі пяти років вони не підтримують сімейних відносин, як чоловік та дружина. В судовому засіданні відповідач не заперечує проти позову та надав пояснення, що дійсно на протязі останніх пяти років вони з позивачем не підтримують сімейні відносини, як чоловік та дружина, але він не згодний з причиною розірвання шлюбу, вказаною позивачем. Всі конфлікти та непорозуміння у їх сімї виникали через стосунки з повнолітнім сином позивача, який не працює та знаходиться на їх утриманні. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище Коваленко) та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 22.12.1995 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД № 068797, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області 03.07.2008 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей, що підтверджується позовною заявою [PERSON] (а.с. 2). Відповідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідач у судовому засіданні визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2008 року вказано, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що відповідач визнав позов повністю, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю та розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved