Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

16 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19 лютого 2011 року уклав шлюб з відповідачем, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу мають малолітню дитину-сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки припинили у січні 2016 року, коли позивачка разом із дитиною пішла жити до свої батьків. Спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Просить розірвати шлюб із відповідачем, прізвище після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне «Квачевська» Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В подальшому до суду не зявилась подала заяву, в якій просила позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності, зазначила, що надання строку для примирення не призвело до збереження сімї. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував, зазначив, що сімю можливо зберегти. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №184097 (а.с.5). Сторони мають неповнолітню дитину-сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки фактично припинені у січні 2016 року, що не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи. Ухвалою суду від 14 квітня 2016 року, сторонам надався строк для примирення чотири місяці, однак примирення між сторонами не відбулось. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно п. 10 Постанови Пленуму проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Так, позивач після надання строку для примирення займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, зазначає, що примирення не відбулось. Суд вважає, що категоричне небажання позивачки перебувати у шлюбі з відповідачем має істотне значення для вирішення даної справи, так як покладати на позивача обовязок збереження сімї при наявності на це її категоричного заперечення не можна, оскільки це не відповідає вимогам СК України. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, зважаючи, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, зважаючи на відсутність волевиявлення позивачки щодо примирення з відповідачем, суд вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, а шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~ \~

Outcome: approved