Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

16.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів заробітку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що з відповідачем мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з ним, та перебувають на повному утриманні батька. У звязку з тим, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, просив стягнути з неї аліменти. В судовому засіданні позивач просив задовольнити позов з підстав, наведених у заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що діти дійсно проживають із позивачем, вони ще не дійшли згоди щодо місце проживання дітей, вона дбає про дітей, купує їм речі, продукти харчування, сплачує за дитячий садок. Вона не хоче сплачувати аліменти безпосередньо позивачу, адже вважає, що він буде витрачати гроші на свої потреби. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення їх повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст.182, 184 СК України, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина та інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач є матірю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 9-10). Неповнолітні діти зареєстровані та проживають з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою Центром обслуговування абонентів № 3442 від 29.07.2016 року (а.с. 7). Це також зазначила відповідач у судовому засіданні. Відповідно до довідки про доходи № 354 [PERSON] працює слюсарем-ремонтником в ПРАТ «Запоріжвогнетрив», його загальна сума доходу з травня 2016 року по жовтень 2016 року склала 38638 грн. 58 коп. (а.с. 8). Згідно довідки № 12 від 19.01.2017 року [PERSON] працює машиністом крану в ТОВ «ЗТМК», її дохід за 6 місяців (з липня 2016 року по грудень 2016 року) склав без урахування утриманих податків 23628 грн. 43 коп. (а.с. 29). У відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків немає. Зі слів позивача та відповідача стан здоровя дітей задовільний, на хронічні захворювання не страждають. Посилання відповідача на те, що вона добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, а саме купує речі, продукти харчування, сплачує за дитячий садок, а тому позов потрібно залишити без задоволення, не відповідає вимогам законодавства, адже вищезазначеними нормами СК України не встановлено, що аліменти судом призначаються лише у разі ухилення від їх сплати. В судовому засіданні вирішується питання про розмір аліментів. Посилання відповідача на те, що вона не хоче сплачувати аліменти на користь позивача, адже вважає, що позивач буде використовувати ці кошти на власні потреби, також не приймаються судом до уваги, адже, по-перше, позивачем в судовому засіданні не наведені конкретні випадки такого нецільового використання коштів, які б відповідач надавала позивачу на утримання дітей, а по-друге, існує контролюючий орган орган опіки та піклування, який за заявою платника аліментів перевіряє цільове витрачання аліментів (ст. 186 СК України). Посилання відповідача на те, що між нею та позивачем на даний час не знайдено згоди щодо місце проживання дітей, також не є підставою для відмови у задоволенні позову, адже на даний час діти проживають з позивачам, тобто перебувають на його утриманні, а в разі будь-яких змін, відповідач має право звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, або стягнення аліментів з позивача на її користь, якщо діти будуть проживати з нею. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. З урахуванням зазначених обставин, інтересів неповнолітніх дітей, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, суд приходить до висновку, що позов законний та підлягає задоволенню, оскільки батьки зобовязані в рівній мірі приймати участь в утриманні дітей та вважає за необхідне визначити розмір аліментів на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і вважає, що саме такий розмір аліментів, не перевищуватиме можливостей відповідача сплачувати аліменти. Згідно положень ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved