Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

17.04.2019 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталія В`ячеславівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обгрунтований тим, що [INFO] померла його мати, [PERSON] , [INFO], про що 04 жовтня 2018 року відділом державної реєстрації смерті Головного Територіального управління юстиції у м. Києва видано свідоцтво про смерть. Після її смерті відкрилась спадщина - однокімнатна квартира [ADDRESS] , яку він 23.05.2001 подарував своїй матері. Єдиним спадкоємцем першої черги майна померлої є позивач, її син - [PERSON] . Позивач посилався на те, що 15 квітня 2019 року, він звернувся до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Назарчук Н.В з заявою про прийняття спадщини, але строк подання такої заяви був ним пропущений. Своїм листом від 15.04.2019 нотаріус з метою захисту його прав порекомендувала звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказав, що ним дійсно був пропущений строк для подання заяви, однак для цього були об`єктивні причини, а саме: непереборні, істотні труднощі для нього, як спадкоємця, для вчинення цих дій. Це стосується, перш за все, його фізичного і психологічного стану, в якому він знаходився протягом за півтора року до смерті його матері і до моменту звернення до нотаріуса, а саме: був ряд негативних подій, що сталися за цей період із позивачем та членами його сім`ї. Саме ці події призвели до того, що він часом губився в часі, що і призвело до пропуску строку. Зазначено, що в період з 10.06.2016 по 18.06.2016 його мати знаходилась на стаціонарному лікуванні в клінічній лікарні № 9 по вул. Ризькій, 1 в м . Києві , з діагнозом «гіпертонічна хвороба 2-3 ст, дисциркулярна енцелофалопатія 2-3 ст. з порушення речового апарату. Вказав, що в період з 04.06.2017 по 16.06.2017 знаходилась на стаціонарному лікуванні в клінічній лікарні № 5 по вул. Відпочинку, 11 в м. Києві з діагнозом гіпертонічна хвороба III ст., гострий інфаркт мозку з вираженою вестибулопатією, вираженим стійким цефалічним синдромом та з лівобічним геміпарезом, а в період з 30.09.2017 по 10.10.2017 знаходилась в клінічній лікарні № 3 по вул. Петра Запорожця, 26, в м. Києві, на стаціонарному лікуванні з діагнозом повторне гостре порушення мозкового кровообігу з глибоким лівобічним геміпарезом, відсутність акту ходи, обмеження самообслуговування, порушення функції тазових органів по типу неутримання сечі, та в період з 02.01.2018 по 18.01.2018 знаходилась на лікуванні в клінічній лікарні № 4 по вул. Солом`янській, 17 , з тим же діагнозом. Позивач посилався на те, що в період з 11.03.2018 по 19.03.2018 його мати знаходилась на лікуванні в клінічній лікарні № 5 по вул. Відпочинку, 11 в м. Києві , з діагнозом: повторний інфаркт головного мозку, сенсо-моторна афазія, глибокий лівобічний геміпарез. Після цього повністю паралізована мати позивача знаходилась під його піклуванням і доглядом аж до самої смерті. В лікарню її вже не забирали, вона повністю осліпла, не говорила, не розуміла, де вона і що з нею. Вказав, що у той же період, матері його дружини, [PERSON] , після інсульту, що стався у неї в кінці 2016 року, була призначена інвалідність 1 групи (довічно), і за висновками Дніпровської МСЕК м. Києва вона потребувала стороннього догляду. Цей догляд забезпечувався їхньою сім`єю, оскільки до сьогодні вона проживає з ними. У той же час, 02.08.2018 донька позивача [PERSON] , [INFO], поламала ліву стегнову кістку зі зміщенням, з приводу чого перенесла кілька важких операцій і необхідністю тривалої реабілітації в домашніх умовах. Пояснено, що весь догляд фактично за трьома близькими йому людьми в цей період був покладений на нього. Він як і його дружина працює, але на відміну від неї, мав можливість піти з роботи вчасно, інколи міг відпроситися. Хвора, паралізована теща, дитина мешкають з ними на Лівому березі міста Києва, а мати - у Солом`янському районі, по [ADDRESS] . До роботи і після, кожен день, позивач навідував матір незалежно від того була вона в лікарні на стаціонарному лікуванні чи вдома (ніяких інших родичів у неї крім позивача немає), піклувався про неї: годував, мив тощо. Вдома він допомагав дружині доглядати тещу, доньку. Посилався на те, що не досипав, був фізично і морально виснажений і це, незважаючи на великий водійський стаж (29 років) призвело до двох аварій: 22.11.2018 та 28.12.2018. Слідство по факту аварії до цього часу не завершене і це теж не сприяє встановленню нормального фізичного і психологічного стану. Такий стан пояснює і те, що тільки через 3,5 місяця, 16 січня 2019 року він зміг поховати прах матері. Приходити до тями позивач почав тільки на початку квітня 2019 року, нарешті, хоч і повільно, почав адекватно почуватися в соціумі, сприймати критично все, що відбувається навколо нього. Враховуючи зазначені вище обставини, позивач вважає, що мали місце об`єктивні причини, істотні труднощі морального та психологічного характеру для нього, як спадкоємця, на вчинення дій щодо прийняття спадщини, і тільки цим він може пояснити пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини на незначний час. З огляду на наведене, просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 22.04.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не направив свого представника. В матеріалах справи наявний відзив на позов представника відповідача від 02.10.2019, в якому останній просить ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства та розглядати справу у його відсутність. Третя особа у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, та просила вирішити справу у відповідності до вимог чинного законодавства України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті [PERSON] на підставі договору дарування квартири, укладеного між нею та [PERSON] , [INFO] , посвідченого державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О., реєстровий №4-2027, належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Так, позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 15.04.2019 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарук Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на що зазначений нотаріус своїм листом вих. №55/01-16 від 15.04.2016 повідомив позивача, що строк для прийняття спадщини померлої [PERSON] сплинув 03.04.2019, у зв`язку з чим роз`яснив йому можливість звернення до суду з відповідним позовом. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилався на те, що ним пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на чинення даних дій. Зокрема, пояснив, що періодично, починаючи з червня 2016 року по березень 2018 року включно, його мати [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозами: гіпертонічна хвороба 2-3 ст, дисциркулярна енцелофалопатія 2-3 ст. з порушення речового апарату; гіпертонічна хвороба III ст., гострий інфаркт мозку з вираженою вестибулопатією, вираженим стійким цефалічним синдромом та з лівобічним геміпарезом; повторне гостре порушення мозкового кровообігу з глибоким лівобічним геміпарезом, відсутність акту ходи, обмеження самообслуговування, порушення функції тазових органів по типу неутримання сечі, а також повторний інфаркт головного мозку, сенсо-моторна афазія, глибокий лівобічний геміпарез. Після цього повністю паралізована мати позивача знаходилась під його піклуванням і доглядом аж до самої смерті, вона повністю осліпла, не говорила, не розуміла, де вона і що з нею. Крім того, у той же період, матері його дружини, [PERSON] , після інсульту, що стався у неї в кінці 2016 року, була призначена інвалідність 1 групи (довічно), і за висновками Дніпровської МСЕК м. Києва вона потребувала стороннього догляду. Цей догляд забезпечувався їхньою сім`єю, оскільки до сьогодні вона проживає з ними. У той же час, [INFO] донька позивача [PERSON] , [INFO], поламала ліву стегнову кістку зі зміщенням, з приводу чого перенесла кілька важких операцій і необхідністю тривалої реабілітації в домашніх умовах. Так, позивач посилався на те, що весь догляд фактично за трьома близькими йому людьми в цей період був покладений на нього, у зв`язку з чим не досипав, був фізично і морально виснажений і це, незважаючи на великий водійський стаж (29 років) призвело до двох аварій: 22.11.2018 та 28.12.2018 та лише через 3,5 місяця, 16 січня 2019 року він зміг поховати прах матері. Пояснив, що приходити до тями він почав тільки на початку квітня 2019 року, нарешті, хоч і повільно, почав адекватно почуватися в соціумі, сприймати критично все, що відбувається навколо нього, на що суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). У відповідності до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1268 Цивільного кодексу України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України). Стаття 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У пункті 2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Також, вказано, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Крім того, у п. 2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що помилковою є практика судів, які визнають причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними із порушенням вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК, відповідно до якої обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, хвороба, перебування позивача-спадкоємця в іншому регіоні України у зв`язку із відрядженням, службовою необхідністю не можуть підтверджуватись лише показаннями свідків. Правила частини третьої 1272 Цивільного кодексу України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку є поважними та обґрунтованою є вимога про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Суд,

Outcome: approved