Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

16 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «Євролізинг Холдінг» в якому просила суд ухвалити рішення на підставі якого визнати договір фінансового лізингу №000172 від 15.12.2015 року недійсним та стягнути з відповідача на свою користь 25\~250 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що15.12.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Євролізинг Холдінг» було укладено договір фінансового лізингу. Перед підписання договору позивач сплатила 25\~000 грн. за укладання договору. Прийшовши до дому та детально ознайомившись з договором їй стало відомо, що відповідач ввів її в оману щодо дійсних умов договору, оскільки товариство не мало статусу фінансової установи та не мало права надавати фінансові послуги; їй не було надано найменування продавця предмета лізингу, дати його виготовлення, фактичної наявності, року випуску, кольору та походження. Також вказує, що її чоловік не надавав згоди на укладання договору. Позивач зазначає, що надання відповідачем у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб вищевказаної інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, ввело її в оману. Позивач вважає договір фінансового лізингу недійсним, та вимагає повернення сплачених коштів, у зв'язку з чим і звернулась до суду з даним позовом. 04 березня 2016 року представником відповідача було надано суду письмові заперечення, в яких представник просив суд відмовити в задоволенні позову В обґрунтування заперечень проти позову за зазначено, що позов є безпідставним та необґрунтованим, не підкріплений жодними доказами та ґрунтується на припущеннях позивача. Обставини, на які посилається позивач свідомо перекручені або позивач несвідомо помиляється у їх тлумаченні через те, що недостатньо уважно читає умови договору, а також посилається на положення законів, які не стосуються виниклих правовідносин. Позивач та її представник адвокат [PERSON], який діє на підставі договору від 11.03.2015 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримали, просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, директор товариства надав суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, з врахуванням письмових заперечень. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 15 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг», в особі представника [PERSON], яка діє на підставі довіреності №4 від 10.11.2015 року (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу №000172. (а.с. 10-17) Даний договір підписаний представником ТОВ «Євролізинг Холдінг» [PERSON], та [PERSON], та скріплений печаткою ТОВ «Євролізинг Холдінг». Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом (ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»), а також Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувач на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Згідно п. 3.1 договору фінансового лізингу, предметом лізингу є автомобіль «JAC J5 Elegant». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Додатком №3 до договору фінансового лізингу визначено специфікацію предмета лізингу, та зазначено в його якості: марка JAC, модель J5 Elegant, кількість 1, ціна 250\~000 грн. (а.с. 17) Умовами договору фінансового лізингу також передбачено, що складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені у Графіку лізингових платежів у Додатках №1, 2 до цього договору, які є його невідємною частиною. (п. 8.1 договору) До складу лізингових платежів включаються: 1) Перший лізинговий платіж, який складається з комісійної винагороди за організаційні заходи, авансу ціни предмета лізингу, комісійної винагороди за передачу предмета лізингу; 2) Періодичний авансовий платіж ціни предмета лізингу, 3) Другий авансовий платіж, який складається з періодичних лізингових платежів. (п. 8.2 договору) Усі поточні авансові та лізингові платежі (в тому числі періодичні лізингові платежі) по даному Договору сплачуються лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в Додатках №1,2. (п. 8.5 договору) Згідно Додатку №1 (Графік сплати першого лізингового платежу), вартість предмета лізингу становить 250\~000 грн., відсоток платежів 50,00%, сума виплат 125\~000 грн., щомісячний платіж 10\~416,67 грн., комісія за організацію 25\~000 грн., комісія за передачу 7\~500 грн. (а.с. 16) Суми зазначені у Додатку №1 відповідно до п. 2.1. договору є Авансовим платежем сумою, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі вказаному в Додатку №1, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу. Додатком №2 (Графік сплати другого лізингового платежу) передбачено, що вартість предмета лізингу становить 250\~000 грн., авансовий платіж 50,00%, сума лізингу 125\~000 грн., викупна вартість 3\~750 грн., відсоткова ставка 22,00%, комісія 5,00%, період лізингу 60 місяців, щомісячний платіж 3\~816,92 грн. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Пунктом 5.1 договору фінансового лізингу передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувач протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця Авансового платежу та Комісії за передачу предмета лізингу. На виконання умов договору [PERSON] було сплачено 25\~000 грн. з призначенням платежу: «сплата за договором фінансового лізингу №000172 від 15.12.2015 р.» та комісію за прийняття даного платежу у розмірі 250 грн. (а.с. 9) Позивач та її представник в судовому засіданні вказували, що Договір фінансового лізингу від 15.12.2015 року вчинений відповідачем шляхом нечесної підприємницької практики, через ненадання та надання у нечіткий, незрозумілий та двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення позивачем свідомого вибору, що стосується основних характеристик предмету лізингу, способу розрахунку ціни, статусу відповідача та наявності у нього ліцензії на здійснення фінансового лізингу, чим позивача було введено в оману, у зв'язку з чим Договір фінансового лізингу від 15.12.2015 року має бути визнаний судом недійсними. Суд частково погоджується з позицією сторони позивача, у зв'язку з чим зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (№2664-III), цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 вказаного Закону, фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. (ч.1 ст. 5 Закону №2664-III) Частиною 1, 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Згідно п. 3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», відповідно до спеціальних законів господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. (ч. 2 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг») В судовому засіданні було встановлено, що станом на 15.12.2015 року (дату укладання між ТОВ «Євролізинг Холдінг» та [PERSON] договору фінансового лізингу) Товариство було взято на облік як юридична особа, яка може надавати послуги з фінансового лізингу про що свідчить відповідна Довідка серії ФЛ №546 від 18.02.2015 року. (а.с. 32) Стосовно інших твердженьсторони позивача про те, що договір фінансового лізингу був вчинений внаслідок введення [PERSON] в оману щодо основних характеристик предмету лізингу, способу розрахунку ціни суд вказує наступне. Згідно положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частина 1 ст. 229 ЦК України встановлює, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, відповідно до статей 229 - 233 ЦК (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК (435-15), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Пунктом 20 цієї ж постанови передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК (435-15) не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Представник відповідача в письмових запереченнях вказує, що позивач підтвердила отримання повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення договору підписавшись під кожною сторінкою договору та підписавши Заяву про повноту отриманої інформації. На думку відповідача, свідчення позивача щодо введення в оману є спробою ухилитися від взятих на себе зобовязань та характеризує позивача як недобросовісного клієнта. Також на думку відповідача у договорі чітко визначено предмет лізингу. Сплата комісії за організацію не заборонена положеннями чинного законодавства. Стосовно відсутності згоди чоловіка позивача вказано, що право на звернення до суду з вимогами визнати договір недійсним належить тому з подружжя, без згоди якого такий договір було укладено. Як зазначалось у рішенні вище, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. В даному випадку у суду відсутні підстави вважати, що предмет лізингу автомобіль «JAC J5 Elegant» є індивідуально визначеною річчю, оскільки в Договорі відсутні ознаки, які можуть бути властиві тільки йому, зокрема рік випуску, колір, номер кузова, шасі, та інше, що дозволяло б виокремити предмет лізингу з-поміж інших автомобілів «JAC J5 Elegant». Крім того суд зазначає що комісія за організацію, яка включена до складу Авансового платежу, не є за своєю суттю лізинговим платежем, оскільки є одноразовою платою за організацію та оформлення Договору, як це зазначено у п. 2.1 Договору. Комісія за організацію не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору, а тому не є лізинговим платежем відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». Суд також вважає необхідним зазначити, що рішенням Конституційного Суді України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 передбачено, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому послуги. Таким чином, в даному випадку має місце умиснезамовчування представником ТОВ «Євролізинг Холдінг» призначення сплати комісії за організацію та введення в оману щодо предмета лізингу. Зазначені обставини є істотними, оскільки якби [PERSON] володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини з відповідачем ТОВ «Євролізинг Холдінг». Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. За таких обставин Договір фінансового лізингу №000172 від 15.12.2015 року має бути визнаний судом недійсними з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь [PERSON] підлягає стягненню 25\~250 грн., які були сплачені останньою в якості комісії за організацію на виконання Договору фінансового лізингу №000172 від 15 грудня 2015 року, який був визнаний судом недійсним. З огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв'язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір підлягає стягненню з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь держави на підставі положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1\~378 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved