Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

15.03.2019 ТОВ «Київоблгаз Збут» звернулося до суду з вказаним позовом, у якому просили стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 01.03.2016 по 28.02.2019 р. в розмірі 16171,50 грн, а також понесені судові витрати в розмірі 1921,00 грн. (а.с.2,3). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ТОВ «Київоблгаз Збут» з 01.07.2015 виступає постачальником природного газу для споживачів, розташованих у Київській області. Згідно з Правилами постачання природного газу побутовому споживачу, затвердженими постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Між позивачем та відповідачем було укладено публічний договір №0800396211 постачання природного газу, відповідно до умов якого позивач зобов`язався відповідачу постачати природній газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати позивачу вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Даним договором також встановлено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним. У порушення умов зазначеного договору та нормативних актів відповідачем не проведена оплата за спожитий природний газ, внаслідок чого за період з 01.03.2016 по 28.02.2019 утворилася заборгованість у розмірі 16171,50 грн. Ухвалою судді від 16.08.2019 року (а.с.19) відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання. У судовому засіданні представник позивача Кислощук Я.С. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі, та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання та за фактичним місцем проживання. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Відповідно до вимог ст.ст.223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч 1 ст.4 та ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. ст..81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Київолгаз Збут» (Постачальник) та [PERSON] (Споживач) укладено публічний договір № 0800396211 постачання природного газу (а.с.8,9) до будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить відповідачу (а.с.7). Наведене не спростовується відповідачем. Як передбачено п.2.1. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам Постачальник зобов`язався постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Відповідно до п.4.7. Типового договору оплата вартості послуг з газопостачання за цим Договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника. За змістом п.13 Розділу ІІ Правил постачання природного газу, які затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 2496 від 30 вересня 2015 року, Постачальник має право ініціювати/вживати заходів з припинення або обмеження в установленому порядку постачання природного газу споживачу в разі проведення споживачем неповних або несвоєчасних розрахунків за договором. Згідно із п. 14 Розділу ІІІ вищевказаних Правил, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку. Судом встановлено, що в порушення умов зазначеного договору відповідачем не проведено оплату за спожитий природний газ за період з 01.03.2016 по 28.02.2019, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 16171,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4). Правильність розрахунку не викликає у суду сумнівів, оскільки підтверджено уповноваженою особою у вищезазначеному розрахунку. Будь-яких заперечень щодо розміру заборгованості, а також доказів, які ці обставини підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. ст. 67, 68 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст.526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Будь-яких доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що за відповідачем [PERSON] рахується борг за спожитий природний газ, який утворився за період з 01 березня 2016 року по 28 лютого 2019 року у розмірі 16171,50 гривень, та підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 1921,00 гривень (а.с.1), підлягають стягненню на його користь з відповідача . На підставі викладеного,

Outcome: approved