Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

15 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що 17.09.2011 року між нею та [PERSON] укладено попередній договір про намір укласти договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно умов договору вона передала відповідачу 3986,65 грн., але договір купівлі-продажу укладено не було з причин не оформлення відповідачкою усіх документів щодо предмету договору. На даний час відповідач відмовляється повернути вказану суму. Позивач просить стягнути з відповідача подвійну суму, оскільки це передбачено п.3.1 договору. Крім того, позивач зазначила, що оскільки відповідач не повертала кошти, вона вимушена була звертатись за юридичною допомогою, за яку сплатила 1000 грн. та 180 грн на нотаріальне посвідчення довіреності. Також позивач понесла витрати на відправку кореспонденції у сумі 29,20грн. За вказаних обстави позивач також просить суд стягнути вказані витрати. В судове засідання позивач не з'явилась, просила справу розглядати у її відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, суду пояснила, що вона в 2012 році надсилала позивачці пропозицію щодо укладення договору, але та не з'явилась до нотаріуса. Крім того зазначила, що сума, яку вона отримала за попереднім договором є авансом, який вона не заперечує повернути. Крім того, вказала, що витрати на правову допомогу були не доречними з боку позивачки. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено та проти цього не заперечувала відповідач, що 17.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно договору сторони домовились укласти договір купівлі-продажу 18.11.2011 року. Відповідно п. 2.2 договору [PERSON] передала [PERSON], а остання прийняла, забезпечувальний платіж у розмірі 3986,65 грн.. Строк укладення договору купівлі-продажу був перенесений сторонами договору до 23.12.2011 року. В подальшому договір купівлі-продажу укладено не було. Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. І якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. (Така позиція зокрема висвітлена в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 11.04.2012, № 6-6309св12). Частина 2 статті 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, передана позивачем відповідачу сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Суд не приймає посилання відповідача, як на підставу у відмові у позові , на надіслану нею 30.03.2012 року пропозицію позивачці про укладення договору купівлі-продажу. Оскільки сторонами строк укладення договору купівлі-продажу був перенесений до 23.12.2011 року, про що свідчить їх спільна заява ( а.с. 9). Таким чином, позивачка фактично з 24.12.2011 року мала право на повернення їй авансу за попереднім договором від 17.09.2011 року. Щодо вимог позивачки про стягнення на її користь витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн., то вони підлягають задоволенню частково з урахуванням наступного. На підставі ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В силу Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов'язана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду наданий укладений між [PERSON] та [PERSON] договір про надання правових послуг від 27 березня 2012 року. В договорі зазначено зокрема, що правова допомога надається в обсязі консультацій та претензійно-позовної роботи стосовно неналежного виконання зобов'язання [PERSON]. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Позивачкою додано до матеріалів квитанцію №4 від 18 липня 2012р. з найменуванням підстави : договір від 27.03.2012 року. Виходячи з того, що [PERSON] не здійснювала представництво в суді , розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, тобто 1218грн.х40 % = 487,2 грн.,згідно ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На цій підставі не підлягають стягненню витрати в сумі 180 грн.за посвідчення довіреності. Таким чином, стягненню підлягають витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 487,2 грн., а також поштові витрати в сумі 29,20 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial