Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

16.08.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить надати йому дозвіл, на виїзд сина, [PERSON] , [INFO] , з ним, у республіку Словаччина на лікування та відпочинок без дозволу (без згоди) та супроводу матері дитини, [PERSON] , на строк 3 (три) місяця. Стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.07.2015 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] 24.06.2021 року вказаний шлюб було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва. З моменту розлучення і по сьогоднішній день має реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, спілкується з дитиною, приймає участь у житті сина. В даний час мешкає і має постійну працю у республіці Словаччина. Щомісячно направляє на адресу відповідача грошові перекази. Вказує, що дитина має хронічний нежить та алергію, у зв`язку з чим потребує лікування. Позивач, як батько, має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину, в країні Словаччина , а також бажає зайнятись лікуванням сина. Зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон, але кожен раз отримував необґрунтовану відмову, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 17.08.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 05.10.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Від відповідача 16.09.2021 надійшов відзив на позовну заяву, яким вона просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ніяких хронічних захворювань їх син не має, у зв`язку з чим потреби у його лікуванні не вбачається. Крім цього, позовна заява не містить даних про початок та закінчення перебування дитини за кордоном. Вказує, що син батька ледве пам`ятає, у зв`язку з чим вона не згодна без її супроводу відпускати його будь-куди. Син відвідує дошкільний навчальний заклад та індивідуальні заняття з підготовки до школи, які переривати вона не планує. А також зазначає, що позивач перебуває у Словаччині на заробітках, працює по 8-12 годин на добу, проживає в одній кімнаті бригадою по 3-4 людини, у зв`язку з чим у неї виникають сумніви щодо забезпечення позивачем необхідних умов для перебування сина за кордоном. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. При цьому додали, що позивач має посвідку на проживання у Словаччині, постійну роботу та стабільний заробіток, також проживає у окремій квартирі та здатний забезпечити нормальне проживання сина в зазначений час. Також зазначили, що з боку відповідача постійно чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною. Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову в повному обсязі, пояснивши що не чинить перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, дитина є малолітня їй створені належні умови, вона відвідує дошкільний заклад. Відповідач не згодна відпускати сина без свого дозволу за кордон на такий значний термін та вона має сумніви, що позивач зможе належно доглядати дитину протягом всього часу, при тому що він постійно працює. Представник третьої особи до судового засідання не з`явилась. Подала до суду заяву, якою просила розгляд справи проводити без участі представника служби у справах дітей, враховуючи, що думка стосовно спору викладена у висновку органу опіки та піклування. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що 03.07.2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №327. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 18.10.2016 року Заводським районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відповідний актовий запис № 912. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2021 року вказаний шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина, проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується, зокрема рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.07.2021 року згідно якого стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 22.06.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Також судом встановлено, що позивач має посвідку на проживання у Словаччині строком до 31.05.2021 року, працює за строковим робочим контрактом від 31.05.2019 року у VP MACHINING METALS s.r.o. на посаді зварювальника (п.4), має 40 - годинний робочий тиждень та 8 - годинний робочій день (п.6.1) має заробіток 624,00 євро (п. 8.2), строк дії контракту визначено до 31.05.2021 року та зі слів позивача є пролонгованим, що підтверджується наданою характеристикою від роботодавця VP MACHINING METALS s.r.o. від 29.10.2021 року згідно якої [PERSON] має позитивну характеристику. Крім того позивачем надано копії фото фіксації квартири в якій він проживає окремо та з його слів сплачує 400,00 євро на місяць. Суд дійшов висновку, що у сторін фактично виник спір, щодо порядку спілкування з дитиною та зокрема вони не можуть дійти згоди, щодо порядку виїзду їх спільного сина за кордон у супроводі одного з батьків, а саме батька. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] зазначив, що має труднощі із отриманням від матері дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, адже згоду на це вона не надає. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно частин 2, 4 статті 150 СК України та частин 1, 2 статті 255 СК України батьки зобов`язані поважати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до пункту 3 зазначених Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. У підпункті 2 пункту 4 Правил передбачено, що громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17-ц (провадження № 14-244цс18) сформулювала висновок, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Судом встановлено, що позивач просить надати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з ним, у республіку Словаччина на лікування та відпочинок без дозволу (без згоди) та супроводу матері дитини, [PERSON] , на строк 3 (три) місяця. Однак, виходячи із наведеного, встановлено, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України у супроводі батька та без дозволу і супроводу матері, відповідає інтересам дитини, не порушує прав матері на спілкування з сином та не позбавляє її права брати участь у вихованні та утриманні дитини на не зазначений конкретно позивачем період та строк. При цьому судом встановлено, що дитина відвідує дошкільний заклад що не оспорюється сторонами. Крім того, не зазначення адреси місця перебування дитини та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України виключає можливість встановити обов`язкові обставини, а саме - чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини. Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. При цьому надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення початку і кінця такої тимчасової поїздки, конкретного місця перебування дитини та ненадання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створює ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості. Будь-яких доказів, щодо посилання позивача на необхідність лікування дитини за кордоном, суду не надано, як і не надано підтвердження того, що дитина має будь-які хронічні захворювання. За таких обставин, суд, беручи до уваги Висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про недоцільність надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері №7784/02.02.01-22/03/14/21 від 23.10.2021 року, вважає, що у позовних вимогах слід відмовити. Проте, суд звертає увагу, що в даній справі мова не йде про розлучення батька з дитиною, батько не має бути обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у її вихованні. Більш того, виходячи з положень ст. ст. 157, 181 СК України той з батьків хто проживає окремо зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той хто проживає з дитиною, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже, батько не позбавляється можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні та утримання. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed