Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

17.03.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить вважати розірваним з 20.03.2014 року безстроковий трудовий договір, укладений між сторонами 01.10.2009 року та зареєстрований 06.10.2009 року за № 12010902513 у Луганському міському центрі зайнятості Луганської області. При цьому позивач посилається на те, що за період з 01.10.2009 року по 20.03.2014 року суттєвих претензій у позивача стосовно праці відповідача не було, проте у звязку із проведенням АТО 20.03.2014 року трудові відносини із відповідачем були фактично припинені та здійснено відповідні розрахунки. Оскільки, відповідач добровільно не з'являється до позивача для розірвання договору, позивач змушений звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявилася, повідомлядася належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Одеського міського центру зайнятості до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 01.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір між працівником та фізичною особою, за умовами якого [PERSON] зобовязується виконувати роботу продавця промислових товарів з повною матеріальною відповідальністю. Договір зареєстровано 06.10.2009 року Луганським міським центром зайнятості за № 12010902513 /а.с. 4/. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п. 4 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У ході розгляду справи позивач пояснював, що він є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території, що підтверджується відповідною довідкою про взяття на облік № [NUMBER] від 18.11.2014 року. Позивач вказував, що претензій щодо виконання відповідачем трудових обовязків немає, проте у звязку із введенням на території України АТО, 20.03.2014 року між сторонами фактично було припинено трудові відносини, здійснено всі розрахунки. Пунктом 10 трудового договору № 12010902513 передбачено, що спори з виконання умов трудового договору розглядаються районним судом. Згідно розпорядження Наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації /зняття з реєстрації/ трудових договорів, які укладаються із фізичними особами роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Отже, у зв'язку із ухиленням відповідача з'явитися для належного оформлення припинення трудових відносин, суд приходить до висновку, що позивач правомірно звернувся до суду із даним позовом. З урахуванням вказаного, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved