Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

17.06.2021 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Ухвалою судді від 24.06.2021 у справі було відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та призначено судове засідання (а.с.35-36). 30.07.2021р. від позивача через канцелярію суду надійшла заява про залишення позову в частині стягнення аліментів без розгляду. Ухвалою суду від 20.09.2021 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів залишено без розгляду. 28.07.2021 року від відповідача надійшов зустрічний позов до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дітейта стягнення аліментів. 20.09.2021 р. представником відповідача подано заяву про уточнення зустрічного позову, в якому останній просив суд лише стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей. Ухвалою суду від 20.09.2021 р. відмовлено у прийнятті до спільного розгляду зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] простягнення аліментів поданої в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що вона з 19.03.2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу є діти, а саме: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя не склалося, між ними почали виникати непорозуміння, сварки та бійки, з квітня 2021 року шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, мають різний бюджет, спільного майна не мають, збереження шлюбу неможливе. У судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили шлюб розірвати. Відповідач та його представник позов визнали та не заперечують проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні докази та матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, було зареєстровано шлюб за актовим записом №440, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 17). Від даного шлюбу у сторін по справі є діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 28, 29 ). Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що спільне подружнє життя не склалося, між ними почали виникати сварки та різного роду непорозуміння, з квітня 2021 року шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, мають різний бюджет, спір про майно відсутній, збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідачка позов визнала, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved