Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

17.07.2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що 08 вересня 2003 року в с. Грушківка, Гребінківського району Полтавської області померла [PERSON]. По ступеню родинних відносин померла [PERSON] була двоюрідною тіткою позивача. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді земельної частки (пай), яка перебувала в КСП «Світанок» с. Сербинівка, Гребінківського району, Полтавської області. На випадок своєї смерті спадкодавець [PERSON] заповіту не залишала. У нотаріальному порядку позивач не може реалізувати своє право на спадщину на вищевказану земельну частку (пай), оскільки між позивачем та спадкодавцем не просліджується факт родинних відносин, у звязку з втратою документів та відсутністю актових записів у відділі державної реєстрації актів цивільного стану. Оскільки позивач є двоюрідною племінницею померлої, то відноситься до спадкоємців пятої черги за законом. Окрім неї інших спадкоємців за законом або за заповітом, які б прийняли спадщину або претендували на неї немає. З огляду на вказане, позивач просить встановити факт, що вона є двоюрідною племінницею померлої [PERSON]; надати їй додатковий строк для прийняття спадщини. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача подав заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Позивач просить встановити факт родинних відносин між нею та спадкодавцем як двоюрідними племінницею та тіткою по лінії батька позивача [PERSON], який був двоюрідним братом померлої. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. На підставі копії свідоцтва про народження серії IV-УР № 2000084 /а.с. 8/, копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КЕ № 382010 /а.с. 8/, копії свідоцтва про одруження серії ЯУ № 999337 /а.с. 9/,копії свідоцтва про смерть І-КЕ № 180913 /а.с. 17/, копії особового рахунку з по господарської книги за 1947 1949 роки Сербинівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області по домогосподарству [PERSON], копії особового рахунку з по господарської книги за 1947 1949 роки Сербинівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області по домогосподарству [PERSON], копії особового рахунку з по господарської книги № 375 Сербинівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області по домогосподарству [PERSON] /а.с. 11-14/, показань допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], судом встановлено, що померла [PERSON] є двоюрідною тіткою позивача. Згідно копії актового запису про смерть від 10 вересня 2003 року, [PERSON] померла 08 вересня 2003 року /а.с. 33/. Із письмового розяснення державного нотаріуса, в.о. завідувача Гребінківської ДНК за № 159/01-16 від 17.03.2017 року вбачається, що згідно алфавітної книги спадкова справа на майно померлої 08 вересня 2003 року не відкривалася, заява про прийняття спадщини від [PERSON] не надходила. Оформити спадкові права після померлої 08 вересня 2003 року [PERSON] немає можливості, так як не подана заява про прийняття спадщини, а також не прослідковується факт родинних відносиин з [PERSON] /а.с. 5/. Відповідно до довідки виданої 02.03.2017 року Сербинівською сільською радою за № 38 останнім місцем проживання померлої [PERSON], [INFO], яка померла 08.09.2003 року було с. Грушківка, Гребінківського району Полтавської області, вул. Перемоги, № 5. На час її смерті і в даний час за цією адресою ніхто не зареєстрований і не проживає /а.с.15/. Згідно відповіді на запит виконавчого комітету Сербинівської сільської ради Полтавської області № 103/02-27 від 25.07.2017 року /а.с. 37/ інформація про те, чи визнавалася відумерлою спадщина, що відкрилася після померлої 08 вересня 2003 року [PERSON], до сільської ради не надходила. Невизнане позивача право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] згідно змісту ст. 1272 ЦК України підлягає захисту судом, оскільки у судовому засіданні доведено, що ніхто спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України не прийняв. Також з цих підстав нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] /а.с. 5/. Судом встановлено, що причинами пропуску строку прийняття спадщини позивачем було те, що вона вступила в управління та користування спадковим майном [PERSON], продовжує ним володіти, що підтверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON], а тому вважала, що таким чином, спадщину прийняла. Суд наведені позивачами причини пропуску строку на прийняття спадщини визнає поважними з огляду на наступне. Суд бере до уваги рекомендації Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені у постанові «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 року № 6, згідно яких поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Водночас, судом встановлено, що позивач після смерті спадкодавця [PERSON] вступила в управління та користування спадковим майном, продовжує ним володіти. Згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. При цьому Європейський суд з прав людини в зміст поняття майна включає і «правомірні очікування»/ «законні сподівання» вчиняти певні дії. Зокрема, у рішенні у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява №31443/96, пункт 98, ECHR 2002-X, що згодом відображено і у рішенні «Сук проти України», заява № 10972/05, пункт 22, ECHR 2011, встановлено, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу. Зважаючи на те, що позивач володіє та користується майном відкрито, таким чином, відповідні дії позивача є правомірними, а тому у нього виникли правомірні очікування щодо відповідного спадкового майна. Власне наявність саме таких очікувань суд визнає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 1270 Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Суд вважає, що достатнім для подання заяви про прийняття спадщини буде три місяці. На підставі викладеного, заявлені вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене, на підставі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. ст. ст. 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved