Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

17.08.2015 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] за участі третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 09 червня 2006 року по 13.09.2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Центрально - Міського районного суду м. Горлівка. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] [INFO]. Після припинення шлюбних відносин відповідач перестав брати участь у вихованні своєї дитини, не цікавиться здоров'ям дитини та її життям, не проявляє до доньки достатньої батьківської турботи. Крім того не здійснює жодної матеріальної підтримки на утримання своєї дитини, рішення суду про стягнення аліментів ігнорує та не виконує. У зв'язку з чим позивачка просить суд позбавити відповідача [PERSON], [INFO] батьківських прав по відношенню до його доньки [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, надавши право представляти свої інтереси своєму представнику. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням слухати справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суду надана нотаріально завірена заява відповідача про розгляд справи про позбавлення батьківських прав у його відсутність та визнання позовних вимог. Третя особа - Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради до судового засідання не з»явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, надали суду заяву щодо неможливості виготовлення висновку Органу опіки та піклування. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку існуючим в матеріалах справи доказам приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що з 09 червня 2006 року по 13 вересня 2010 року сторони перебували з у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Центрально - Міського районного суду м. Горлівка. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області - відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] (а.с 5) Однак після припинення шлюбних відносин відповідач перестав брати участь у вихованні своєї дитини, не цікавився здоров'ям дитини та її життям, не проявляв та не проявляє до доньки достатньої батьківської турботи. Дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, оскільки відповідач не здійснює жодної матеріальної підтримки на утримання своєї дитини, рішення суду про стягнення аліментів ігнорує та не виконує. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII, дитина, з огляду на її фізичну та розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після її народження. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства, кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сімї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 2 статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Відповідно до нотаріально завіреної заява відповідача вбачається, що він як батько своєї дитини [PERSON] [INFO] відмовляється від неї та своїх батьківських прав на цю дитину і не заперечує проти її удочеріння іншою особою та переміни прізвища та по - батькові, якщо в тому буде потреба. (а.с. 11) Оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню доньки - [PERSON] [INFO]., дитина на теперішній час мешкає за кордоном з матір'ю, яка піклується та турбується про доньку, відповідач тривалий час не виконує своїх обов'язків батька, не займається вихованням дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не піклуються про її стан здоров»я, не цікавиться вихованням та культурним розвитком, а також враховуючи нотаріально засвідчену заяву про відмову від доньки, що доводить перед судом байдуже ставлення відповідача до дитини, відсутність з його сторони будь-якого інтересу до майбутньої долі власної доньки, не бажання спілкуватися з нею взагалі, суд приходить до висновку про наявність законних підстав про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до його доньки [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved