Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

16.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про арешту з нерухомого майна, що належить йому на праві власності, а саме: з 2/3 частин квартири за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що Нещодавно він дізнався, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься запис про арешт належної йому на праві власності 2/3 частин квартири. Підставою обтяження зазначено постанову про арешт Зарічного ВДВС від 10.11.2003 року, зареєстровано обтяження 05.05.2008 року реєстратором Першою Сумською державною нотаріальною конторою. Позивач вказує, що будь-яких примусових стягнень та боргів на сьогоднішній час він не має. Виконавчі провадження, де б він був боржником, на виконанні у Зарічному відділі ДВС відсутні. Щодо відновлення документів, на підставі яких був накладений арешт на квартиру, Зарічний ВДВС повідомив, що термін їх зберігання закінчився. Оскільки заборону відчуження накладено Першою Сумською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Зарічного ВДВС про арешт від 10.11.2003 року, а будь-які виконавчі провадження де він є боржником - на виконанні у відділі ДВС відсутні, то позивач, посилаючись на ст.ст. 319,321,391 ЦК України, позивач просить зняти арешт та інші обтяження з нерухомого майна - 2/3 частин квартири за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], що міститься в Єдиному реєстрі заборони відчуження нерухомого майна за № 7124264. Представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, подав до суду заяви про розгляд справи у відсутність його представника. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.08.2000 року та договору дарування частини квартири від 11.12.2001 року, позивач [PERSON] є власником 2/3 частин квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.21,22). Другим співвласником 1/3 частини квартири є син позивача [PERSON] на підставі договору дарування частини квартири від 11.12.2001 року (а.с.22) Із відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що 05.05.2008 року за № 7124264 реєстратором: Першою Сумською державною нотаріальною конторою на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено арешт (архівний запис), підстава обтяження: постанова про арешт 1333 від 10.11.2003 року, Зарічний районний відділ державної виконавчої служби (а.с.17-18). На заяву позивача (а.с. 19) листом Зарічного ВДВС від 15.06.2018 року [PERSON] було повідомлено, що станом на 14.06.2018 року в Зарічному ВДЛВС відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення боргових зобов'язань відносно [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER]. Рекомендовано звернутися до суду з позовом про зняття арешту (а.с.20). На запит суду, зроблений під час розгляду справи, суду зарічним відділом ДВС було повідомлено, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що є виконавче провадження відносно боржника [PERSON] з іншим роком народження ([INFO]), тобто не відносно особи позивача (а.с.80). Стосовно позивача [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] виконавчих проваджень, де він є боржником, в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень не зареєстровано (а.с.80). Надати реєстри передачі виконавчих документів до архіву, реєстри відбору та акти знищення Зарічний відділ ДВС не має можливості, оскільки за період з 2000 року відбулось декілька реорганізацій Зарічного ВДВС шляхом об'єднання та шляхом поділу відділів ДВС, а тому всі справи були передані до архіву (а.с.80-81). Судом встановлено, що у 2001 -2002 роках на розгляді в Зарічному районному суді м. Суми перебувала справа за позовом ДП «Райз-автосервіс» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП (а.с.65). 30.01.2012 року по даній справі була постановлена ухвала суду про затвердження мирової угоди, згідно якої [PERSON] зобов'язався в строк до 31.03.2002 року сплатити ДП «Райз-автосервіс» суму 1722 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, що залишилась невідшкодованою (а.с.66). Будь-якої інформації про відкриті виконавчі провадження по даній справі - суду не надано, тобто на даний час відсутні докази, що відповідач має несплачений борг перед ДП «Райз-автосервіс». З наданої на запит суду копії рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25.11.2002 року вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], до настання повноліття дитини (а.с.79). Однак, враховуючи, що син [PERSON], [INFO], досяг повноліття ще у 2007 році, то виконавче провадження закінчено. Таким чином, на даний час відсутні будь-які докази, що підтверджують наявність невиконаних зобов'язань позивача перед іншими особами, наявність у позивача будь-яких боргів, та наявність відкритих виконавчих проваджень, де [PERSON] є боржником, і в ході яких накладався арешт на майно боржника. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. В силу положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Суд вважає, що арешт, накладений на будинок за адресою: [ADDRESS] Першою Сумською держнотконторою 05.05.2008 року на підставі постанови Зарічного ВДВС про арешт від 10.11.2003 року, - на даний час порушує права позивача, як особи, що на законних підставах є власником 2/3 частин квартири. На даний час не підтверджено жодних підстав для залишення арешту квартири, який був накладений ще у 2003 році. Тому право позивача підлягає захисту, а позов про зняття арешту з нерухомого майна - задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем, згідно його заяви. Враховуючи наведене та

Outcome: approved