Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

15.04.2014 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частина доходу відповідача щомісячно, до досягнення сином повноліття, а також аліменти у розмірі ? частина доходу відповідача щомісячно, на утримання повнолітнього сина [PERSON], до закінчення сином навчання, але не довше ніж до 23 років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони мають спільних синів [PERSON] та [PERSON]. На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Син [PERSON] є повнолітнім і навчається на першому курсі денного відділення державної форми навчання Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка. Син [PERSON] неповнолітній. Діти знаходяться на утриманні матері, проте вона не в змозі утримувати їх самостійно. Добровільно, матеріальної допомоги на утримання синів відповідач не надає, тому позивач звернулася до суду. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі і просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій просить суд справу розглядати без його участі і зазначає, що не заперечує проти задоволення позову, позовні вимоги визнає. Заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також обставини, визнані судом загальновідомими. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі мають двох спільних дітей: сина [PERSON], [INFO] (повнолітній) та сина [PERSON], [INFO] (неповнолітній). (а.с. 4, 5) Згідно довідки Карлівської міської ради від 10.02.2014 року, сторони та їхні діти зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 8), проте в судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідач проживає окремо. Дана обставина зазначена у позовній заяві і була визнана відповідачем на ряду з іншими. Позивач зазначила, що сини перебувають на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання синів не надає. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач визнав позов, тому суд приходить до висновку, що його стан здоров'я та матеріальне становище дозволяють йому утримувати неповнолітнього сина, шляхом сплати аліментів у розмірі ? частина його щомісячного доходу. Тому позов в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину можливо задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з положеннями ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З долученої до матеріалів справи довідки від 06.02.2014 року вбачається, що повнолітній [PERSON] є студентом 1 курсу денного відділення державної форми навчання Полтавського національного педагогічного університету ім.. В.Г. Короленка. (а.с.9) До матеріалів справи долучено товарні чеки на продукти харчування, квитки на проїзд в громадському транспорті (потяг), а також квитанцію про оплату проживання в гуртожитку, які підтверджують фактичні витрати, що їх несе позивач у зв'язку з навчанням сина. Оскільки [PERSON] навчається на денному відділенні, він не має можливості утримувати себе працюючи. Дослідивши вказані вище докази, суд приходить до висновку, що [PERSON], який перебуває на утриманні матері і зареєстрований разом з останньою, потребує допомоги у зв'язку з навчанням. Відповідач має можливість надавати таку допомогу, про що свідчить визнання ним позову. Тому суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частина його доходу щомісячно. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частина заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення сином повноліття, а також аліменти у розмірі ? частина доходу відповідача, щомісячно, на утримання повнолітнього сина [PERSON], до закінчення ним навчання, але не довше ніж до 23 років. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача має бути стягнуто на користь держави, судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved