Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

16.08.2018 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] , вимогами якого є стягнення заборгованості за договором позики від 07.06.2008 року та від 28.08.2008 року у розмірі 16 399 233,90 грн. та судового збору у розмірі 8 810,00 грн., посилаючись на те, що 07 червня 2008 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики, відповідно до якого позичальник прийняв у власність грошові кошти у розмірі 2 170 000,00 гривень, що на дату підписання договору є еквівалентом 447 422 доларів США. 28 серпня 2008 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики відповідно до якого позичальник прийняв у власність грошові кошти у розмірі 672 000,00 гривень, що на дату підписання договору є еквівалентом 150 000 доларів США. Відповідно з умовами вказаних договорів відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 597 422 долари США, що на день написання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ (за 1 долар- 27,45 грн.) та становить 16 399 233,9 грн. 90 коп.. Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 672 000,00 гривень, що на дату підписання договору було еквівалентом 150 000 доларів США підтверджується його підписом на договорі позики від 28.08.2008 р. та розпискою від 28.08.2008 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 2 170 000,00 гривень, що на дату підписання договору було еквівалентом 447 422 доларів США підтверджується його підписом на договорі позики від 07.06.2008 р. та розпискою від 07.06.2008 року. Оскільки сторони уклали договори, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. 31 липня 2018р. договором про внесення змін до договору позики сторони внесли зміни в п. 2 договору від 07.06.2008 р. встановивши кінцевий строк повернення позики за договором від 07.06.2008 р. -10 серпня 2018 року. Аналогічні зміни було внесено сторонами 31 липня 2018р. до п. 2 договору позики від 28.08.2008 р. встановивши кінцевий строк повернення позики за договором від 28.08.2008 р. - 10 серпня 2018 року. На день написання позовної заяви відповідач належним чином не виконав покладені на нього зобов`язання щодо сплати по грошовому зобов`язанню, тобто суму позики відповідач добровільно в обумовлений сторонами строк, а саме до 10.08.2018 р. не повернув. Отже, позивач позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу у сумі 16 399 233,9 грн. 90 коп. є підставними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 8 810,00 грн. Позов просили задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду сповіщений належним чином. До початку судового засідання подав до суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд, за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 281, 282 ЦПК України. Суд, ознайомившись із заявою представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що 07 червня 2008 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, відповідно до якого позичальник прийняв у власність грошові кошти у розмірі 2 170 000,00 гривень, що на дату підписання договору є еквівалентом 447 422 доларів США, та підтверджується п.1.Договору позики від 07.06.2008р. 28 серпня 2008 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики відповідно до якого позичальник прийняв у власність грошові кошти у розмірі 672 000,00 гривень, гривень, що на дату підписання договору є еквівалентом 150 000 доларів США та підтверджується п.1.Договору позики від 28.08.2008р. Відповідно з умовами вказаних договорів відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 597 422 (п`ятсот дев`яносто сім тисяч чотириста двадцять два) долари США (що на день написання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ (за 1 долар- 27,45 грн.) та становить 16 399 233,9 (шістнадцять мільйонів триста дев`яносто дев`ять тисяч двісті тридцять три) грн. 90 коп.. Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 672 000,00 гривень, що на дату підписання договору було еквівалентом 150 000 доларів США підтверджується його підписом на договорі позики від 28.08.2008 р. та розпискою від 28.08.2008 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 2 170 000,00 гривень, що на дату підписання договору було еквівалентом 447 422 доларів США підтверджується його підписом на договорі позики від 07.06.2008 р. та розпискою від 07.06.2008 року. Статтею 1047 ЦК України встановлено для договору позики обов`язкову письмову форму. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки сторони уклали договори, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день платежу. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто, законодавство визначено право для учасників цивільно-правових відносин визначати еквівалент грошового зобов`язання в іноземній валюті, але, розрахунки обов`язково мають здійснюватися в гривні. Наведене відображено у Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14, згідно правових висновків якої, аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК дають підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України - гривня. При цьому, сторони, що застосовують еквівалент зобов`язання, встановлюють для себе зобов`язання розрахуватися в гривнях і виконують зобов`язання в гривнях. Єдина особливість - це те, що обсяг зобов`язань визначається курсом національної валюти відносно визначеної сторонами іноземної валюти на день платежу. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторони неодноразово підписували договори про внесення змін до договорів позики щодо строків повернення грошових коштів. 31 липня 2018р. договором про внесення змін до договору позики сторони внесли зміни в п. 2 договору від 07.06.2008 р. встановивши кінцевий строк повернення позики за договором від 07.06.2008 р. -10 серпня 2018 року. Аналогічні зміни було внесено сторонами 31 липня 2018р. до п. 2 договору позики від 28.08.2008 р. встановивши кінцевий строк повернення позики за договором від 28.08.2008 р. - 10 серпня 2018 року. На день написання позовної заяви відповідач належним чином не виконав покладені на нього зобов`язання щодо сплати по грошовому зобов`язанню, тобто суму позики відповідач добровільно в обумовлений сторонами строк, а саме до 10.08.2018 р. не повернув. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, вважаємо позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу у сумі 16 399 233,9 (шістнадцять мільйонів триста дев`яносто дев`ять тисяч двісті тридцять три) грн. 90 коп. є підставними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 8 810,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved