Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

16 червня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на дитину щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до повноліття дитини. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач батько дитини, ухиляється від її утримання, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Окрім того, позивач просить стягнути із відповідача аліменти за минулий час за останні 1 рік 6 місяців до предявлення позову. Позивач в судове засідання не з'явилась. Подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подав через канцелярію суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав частково в розмірі 850 грн. щомісячно, оскільки на його утриманні перебуває цивільна дружина, його батьки похилого віку, яким він допомагає і, що він винаймає квартиру у м. Києві, на що несе додаткові витрати. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, то в цій частині відповідач позовні вимоги не визнав, оскільки він добровільно надавав кошти на утримання дитини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, згідно наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2015 року розірвано. Від даного шлюбу у них є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія І-БВ № 170567. Як вбачається із довідок від 01.06.2017 року вих. № 452 та від 02.06.2017 року вих. № 451, до складу сімї позивача [PERSON] входить дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які дійсно проживають разом із матірю та перебувають на її утриманні. Як вбачається із довідки про доходи від 23.06.2017 року [PERSON] працює на посаді водія в Товаристві з обмеженою відповідальністю «АП-ТРАНС» і в період з грудня 2016 року по травень 2017 року, його загальна сума доходу становила 20 000 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини. її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Відповідно до ч. 1\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У п. 17\~постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року\~\~№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулює правовідносини повязані зі сплатою аліментів, обовязку відповідача утримувати малолітню дитину, принципу законності, часткового визнання позовних вимог відповідачем, та того що позивач не довела, що відповідач має змогу платити аліменти заявлені нею в позові в сумі 2000 грн., суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-184 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 850 гривень на дитину щомісячно, починаючи з 16.06.2017 року і до повноліття дитини. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач, як батько [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», а також із реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. При цьому, суд відхиляє посилання відповідача про те, що у нього на утриманні перебувають цивільна дружина та батьки похилого віку, що впливає на розмір стягуваних аліментів, оскільки доказів перебування таких осіб на його утриманні не надано, а також не надано доказів найму житла, на які він несе витрати. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Проте, позивач не надала суду жодних доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача на утримання їх спільної малолітньої дочки, однак не змогла їх одержати у звязку із ухиленням відповідача від їх сплати. До того ж, позивач не вказала, який саме розмір аліментів вона просить стягнути з відповідача за минулий час та не долучила жодного розрахунку таких аліментів. У звязку із цим, в силу ст. 191 СК України суд відмовляє у стягненні з відповідача аліментів за минулий час. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Outcome: partial