Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

15.08.2016 року до Малиновського районного суду міста Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Українська транспортна Страхова компанія», до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного Товариства «Українська транспортна страхова компанія» суму страхового відшкодування у розмірі 50\~000 гривень, з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 5970 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 19 жовтня 2014 року о 01 годині 45 хвилин відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись у м. Одесі по вулиці Грушевського від вулиці Хімічної в напрямку вулиці Пестеля, при виконанні розвороту, завчасно не зайняв відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, внаслідок чого скоїв зіткнення з автобусом «NEOPLAN» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним в порушенні правил дорожнього руху був [PERSON], що підтверджується постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Враховуючи, що у [PERSON] зі страховою компанією [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 21.10.2014 року позивач звернувся до страхової компанії з повідомлення про ДТП, в подальшому надавши всі необхідні документи. Оскільки, з незрозумілих причин страхова компанія не виплатила страхове відшкодування, він просить стягнути зі страхової компанії суму страхового відшкодування в розмірі 50\~000 гривень, тобто в межах суми страхового ліміту. Позивач також зазначає, що відповідно до висновку № 097/15 експертного авто товарознавчого дослідження, сума матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок ДТП складає 55\~970 гривень, тобто розміру страхового відшкодування в межах ліміту не достатньо для погашення шкоди в повному обсязі, тому він просить стягнути з відповідача [PERSON] різницю між страховим відшкодуванням та завданою матеріальною шкодою, що становить суму 5970,00 гривень. Одночасно в своєму позові [PERSON] ставить питання щодо стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON], винного в скоєнні ДТП, що сталося 19.10.2014 року. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що на протязі тривалого часу був позбавлений можливості користуватися належним йому транспортним засобом, з вини [PERSON] витрачав свій час на проведення експертиз, ходіння по банках, до страхової компанії, до ремонтних майстерень а потім до суду. Позивач вказував, що моральна шкода полягає у перенесених моральних стражданнях у звязку із отриманим нервовим стресом, оскільки в момент ДТП у автомобілі находилися пасажири, відповільність за життя яких несе водій автобусу. Всі ці обставини стали приводом для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди розмір якої він визначив у 5000 гривень. Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 24 листопада 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (код ЄДРПОУ 22945712) на користь [PERSON] 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 500,00 гривень суму сплаченого судового збору. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача 5970, 00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 гривень моральної шкоди. 30.12. 2016 року до суд надійшла заява [PERSON] акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2016 року, в якій вказується, що чудом при прийнятті рішення не було враховано вимоги ст.35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий або інша особа, має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Крім того, пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Так, заяву про страхове відшкодування позивач подав до [PERSON] «УТСК» лише 23 березня 2016 року, тобто з пропущенням одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У заяві про перегляд заочного рішення представником Страхової компанії звернута увага суду, що згідно з п.16 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, уразі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. На даний момент страхувальник [PERSON] « УТСК» [PERSON] не виконав передбаченого законом обовязку та не надав [PERSON] «УТСК» письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. З приводу вказаного Страхова компанія вважає, що в даному випадку відсутні підстави для стягнення шкоди з [PERSON] «УТСК», оскільки особа, відповідальність якої застрахована не виконала свого обовязку, передбаченого Законом, а тому саме вона повинна відшкодовувати шкоду завдану позивачу. Окрім цього, судом не було враховано те, що відповідно до ст. 12 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Полісом обовязкового страхування № АС/8575148 встановлена франшиза у розмірі 1000 гривень, а тому сума страхового відшкодування повинна була бути зменшена на суму франшизи. Ухвалою від 19 січня 2017 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2016 року скасовано, справу призначено до розгляду на 16 годину 08 лютого 2017 року. 25 січня 2017 року представником позивача [PERSON] подано уточнену позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якій представник позивача просить стягнути зі [PERSON] «УТСК» матеріальну шкоду у розмірі 49\~000 гривень, з врахування вимог ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зменшивши суму на 1000 гривень, на суму франшизи, визначену у Страховому полісі. Також у уточненому позові представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 6970 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, розподілити між відповідачами судові витрати. В судове засідання призначене до розгляду на 16 годину 08 лютого 2017 року представник позивача не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, зазначивши, що уточнений позов підтримує з підстав викладених у позовній заяві, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія» в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання на неодноразовий виклик суду не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про отримання судової повістки, про причини неявки суд не повідомив, заперечення не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що19 жовтня 2014 року о 01 годині 45 хвилин відповідач [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись у м. Одесі по вулиці Грушевського від вулиці Хімічної в напрямку вулиці Пестеля, при виконанні розвороту, завчасно не зайняв відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, внаслідок чого скоїв зіткнення з автобусом «NEOPLAN» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]. В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним в порушенні правил дорожнього руху визнано [PERSON], що підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. В ході розгляду справи встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] акціонерним товариством «Українська транспортна Страхова компанія» укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АС/ 8575148, відповідно до якого Страховик взяв на себе зобовязання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована шкода, заподіяна життю, здоровю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ-21063» державний номер [NUMBER] при цьому, ліміт відповідальності за цим договором встановлений, зокрема, за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) 50000 гривень. Згідно п.1.4. ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. На підставі частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з копії звіту № 097/15 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику автобуса NEOPLAN» д/н [NUMBER] , вартість матеріальної шкоди, заподіяна власнику даного автобусу внаслідок ДТП складає 55 970, 00 гривень. Як вбачається з повідомлення (потерпілого) [PERSON] від 21.10.2014 року, направленого на адресу Голови Правління [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія», [PERSON] повідомляє про подію, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності виданого [PERSON] «УТСК» № АС 8575148. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно з п. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи. Полісом обовязкового страхування № АС /8575148 встановлена франшиза у розмірі 1000 гривень, у звязку з чим сума страхового відшкодування, яка підлягає до стягнення зі Страхової компанії на користь позивача має бути визначена у розмірі 49\~000 гривень. В ході розгляду даної справи, судом досліджувалися усі документи надані суду представником [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія», згідно з якими [PERSON] «УТСК» не заперечується, що їхня компанія не виплатила страхове відшкодування [PERSON], сума якого що підлягала виплаті відповідно до ліміту відповідальності за виключенням 1000 гривень ( франшизи) становить 49\~000 гривень, тому до стягнення з відповідача [PERSON] «УТСК» підлягає саме сума у розмірі 49\~000 гривень. Судом критично оцінюється правова позиція представника [PERSON] « УТСК» в тієї частині, що [PERSON] несвоєчасно було повідомлено Страхову компанію про настання страхового випадку, тому зазначені обставин спорскуються документами наявними у матеріалах цивільної справи, а саме: повідомленням потерпілого [PERSON], оформленим письмово на бланку [PERSON] « Українська транспортна страхова компанія» 21 жовтня 2014 року в якій [PERSON] повідомляє Страхову компанію про подію що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу (ТЗ) згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правої відповідальності виданого [PERSON] «УТСК», у повідомленні вказуються відомості про Поліс страхування № АС 8575148 і відомості про забезпечений ТЗ ВАЗ -9, державний номерний знак [NUMBER]; повідомлення телеграфом представника [PERSON] «УТСК» із запрошенням на проведення експертизи пошкодженого транспортного засобу на 29.10.2014 року. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] « УТСК» щодо звернення [PERSON] з заявою до страхової компанії тільки 23.03.2016 року, оскільки зі змісту заяви [PERSON] поданої до [PERSON] 23.03.2016 року вбачається, що позивач повідомляє Страховика про зміну реквізитів для отримання страхового відшкодування, а не про настання Страхового випадку. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності , інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, уразі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерплому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. З цих підстав суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, сума якої дорівнює 6970 гривень (55970 49\~000). В судовому засіданні також встановлено, що протиправними діями відповідача [PERSON] позивачу завдана певна моральна шкода. Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно зі статтею 9 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення» адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі ст.269 Цього Кодексу потерпілим є особа, якому адміністративним правопорушенням завдана моральна, фізична або майнова шкода. В межах адміністративної справи у відношенні [PERSON] за ст.124 КУпАП, [PERSON] мав статус потерпілого по адміністративній справі. З цих підстав суд вважає, що в даному випадку позивач переніс моральні страждання і у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, і у зв'язку з пошкодженням майна. В контексті статті 23 ЦК України при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Законодавець вказує, що межах розумності важливо правильно визначити розмір моральної шкоди в залежності від тяжкості моральних витрат, тривалості страждань, наслідки завданої шкоди відповідачем, а також часу необхідного на відновлення психічного стану позивача. У даному випадку суд враховує безумовні стражданні які позивач зазнав у зв'язку з ДТП, в тому числі і у звязку з перенесеним стресом, так як під час ДТП він керував автобусом, в якому знаходилися пасажири, за життя та здоровя яких він несе особисту відповідальність. [PERSON] зазнав душевні страждання пов'язані з повним перетворенням життєвих можливостей, оскільки сам факт ДТП приніс позивачу хвилювання та страждання. У звязку з пошкодженням транспортного засобу він вимушений був вживати дії повязані з отриманням страхового відшкодування, звертатися до страхової компанії, зустрічатися з експертами, вживати заходи повязані з ремонтом автобуса за власний рахунок. Позивач був позбавлений можливості користуватися автобусом у звязку з його пошкодженням з вини відповідача, що стало причиною для вжиття додаткових заходів для організації його життя. З урахуванням вимог розумності і справедливості суд визначає розмір моральної шкоди у 5000 гривень. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судові витрати у вигляді судового збору, на підставі ст.88, 89 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved