Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

16.03.2018 до суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до ПАТ КБ ''Приватбанк'', треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Південний відділ державної виконавчої служби міста Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з майна. В позовній заяві, з урахуванням уточнених позовних вимог від 19.01.2018, 09.07.2018, посилалася на те, що 20.02.2017 під час отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта стало відомо про існування арештів на її майно, накладених згідно постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Так, в період з 2010 року по 20.06.2014 в неї існувала заборгованість перед ПАТ КБ ''Приватбанк'' за кредитним договором. Про існування заборгованості та про судові спори з цього приводу вона не знала. Виконавче провадження по стягненню заборгованості було відкрито в м. Харків, а саме Київському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції № 41716877, до якого приєднане виконавче провадження № 41596299. 20.06.2014 нею було повністю погашено заборгованість перед ПАТ КБ ''Приватбанк'', про що видана відповідна довідка. 12.08.2014 до Київського відділу державної виконавчої служби банком було надіслано заяву про закриття виконавчого провадження № 41596299, у зв'язку з виконанням нею обов'язків по виконавчому листу та відсутністю заборгованості. 11.09.2014 виконавче провадження № 41596299 було виведено із зведеного виконавчого провадження № 41716877 та закрите державним виконавцем, у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі. Однак, державний виконавець у своїй постанові від 11.09.2014 про закінчення виконавчого провадження не зазначила про зняття арештів та не зняла відповідне обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, просить зняти арешти, на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,12 га, що знаходиться на території Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області; на рухоме майно: автомобіль Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстроване 20.01.2014 за № 14130570 та 20.01.2014 за № 14130581; та все інше нерухоме майно, що належить [PERSON] (ІН [NUMBER]), накладені постановами головного державного виконавця Ципліцького Д.О. від 08.10.2010 № 1135/9, реєстраційний номер обтяження 10344610 та старшого державного виконавця Конюхова В.А. від 17.01.2014 № 41596299, реєстраційний номер обтяження № 10185512. Ухвалою суду від 20.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.05.2018 відмовлено в задоволені заяви позивача про розгляд цивільної справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 26.06.2018 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача, відповідно до змісту якої остання просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника банку, проти ухвалення рішення без їх участі не заперечує. Відзиву на позовну заяву не подавав. Треті особи Київський відділ державної виконавчої служби, Південний відділ державної виконавчої служби в судове засідання також не з'явилися, надіслали до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представників. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в судове засідання не з'явились. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області перебувало виконавче провадження № 41596299 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ ''Приватбанк'' заборгованості за кредитним договором у розмірі 67 358,21 грн. В межах вказаного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Конюховою В.А. 17 січня 2014 року винесено постанову, якою накладено арешт на все майно, в межах суми боргу, що належить [PERSON] (а.с.5). Вказане підтверджується відомостями з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 129965193 від 06.07.2018, де вбачається, що на підставі постанови старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Конюхової В.А. від 17.01.2014 № 41596299 накладено арешт нерухомого майна, все майно; також на підставі постанови головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Ципліцького Д.О. від 08.10.2010 № 1135/9 накладено арешт нерухомого майна, все майно в межах суми боргу (53143,51 грн.). Також згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 56237637 від 06.07.2018 вбачається, на підставі постанови старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Конюхової В.А. від 17.01.2014 № 41596299 накладено заборону на відчуження на все майно позивача. Так, спірними є обтяження у виді арешту нерухомого майна - земельної ділянки, кадастровий № [NUMBER], загальною площею 0,12 га, призначеної для індивідуального садівництва, що знаходиться на території Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області; обтяження у виді арешту рухомого майна - транспортний засіб Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER], дата реєстрації 24.04.2018. Так, у судовому засіданні встановлено, що власність позивача на час розгляду справи перебуває під арештом. З вказаного слідує, що накладення арешту на нерухоме та рухоме майно позивача шкодить її суб'єктивному праву власності і унеможливлює його реалізацію у повному обсязі, чим порушує її права. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки від 20.06.2014 № 1577285 виданою ПАТ КБ ''Приватбанк'', [PERSON], позивач у справі не має заборгованості перед банком (а.с.7). Після чого, 12.08.2014 представник ПАТ КБ ''Приватбанк'' звернувся до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з заявою № Э.DD.0.0.0.0/2-7329 про закриття виконавчого провадження № 41596299 від 17.01.2014, у зв'язку з виконанням зобов'язань по виконавчому листу № 640/11723/13-ц, 2/640/2967/13/17 виданому 12.12.2013 Київським районним судом м. Харків та відсутністю заборгованості перед ПАТ КБ ''Приватбанк''. Зняти накладені арешти на майно [PERSON] (а.с.6). 11.09.2014 вищевказане виконавче провадження закінчено з підстав передбачених п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України ''Про виконавче провадження'' Закон № 606-ХІV (фактичне повне виконання рішення), про що винесена відповідна постанова, з урахуванням положень ст.50 Закону України ''Про виконавче провадження''. Також закінчено виконавче провадження № 1135/9 від 08.10.2010 з підстав передбачених п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України ''Про виконавче провадження'' Закон № 606-ХІV (фактичне повне виконання рішення), яке було відкрито на підставі постанови головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Ципліцького Д.О. про арешт нерухомого майна, все майно в межах суми боргу (53143,51 грн.). До того ж, з відповіді Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова та долучених до неї довідок з виконавчих проваджень вбачається, що всі інші виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] закінчені. Але, арешти накладені на майно боржника та інші заходи примусового виконання не скасовувались. Відомостей про існування відкритих виконавчих провадження, де боржником є позивач до суду не надано, в тому числі, з Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, до функцій якого віднесено вчинення виконавчих дій відносно позивача враховуючи місце проживання та роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Вирішуючи питання щодо зняття арешту, суд керується Законом України ''Про виконавче провадження'' (в редакції від 02.06.2016 року №1404-VIII), що є чинним на час розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України ''Про виконавче провадження'', особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 5 ст.59 Закону України від ''Про виконавче провадження'', арешт може бути знятий за рішенням суду. Частинами 1, 2 ст. 321, ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, за встановлених судом обставин, суд вважає, що на теперішній час у позивача наявні обмеження у здійсненні свого права, зокрема, право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а саме щодо: земельної ділянки, кадастровий № [NUMBER], загальною площею 0,12 га, призначеної для індивідуального садівництва, що знаходиться на території Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області і автомобіля Volkswagen Jetta, реєстраційний номер [NUMBER], дата реєстрації 24.04.2018, однак виконавчі провадження для забезпечення виконання яких накладено вказані арешти на майно позивача закінчені та завершені, таким чином відсутні будь-які підстави для продовження дії вказаних обмежень, у зв'язку з чим позовні вимоги про зняття арешту з вказаного майна [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про скасування арештів зі всього іншого рухомого та нерухомого майна [PERSON], то суд вважає такі позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають, оскільки таке не визначене майно не маже бути предметом цивільного позову пов'язаного з захистом права власності (предметом негаторного позову). Така позиція викладена в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 ''Про судову практику в справах про зняття арешту з майна'' де в абз. 2 п. 19 судам роз'яснено, що у резолютивній частині рішення у цій категорії справ суду належить зазначати конкретне майно, з якого знімається арешт. Інші доводи позивача висновків суду не спростовують. За змістом статті 141 ЦПК України відшкодуванню підлягають судові витрати, заявлені позивачем до відшкодування. Оскільки позивачем не заявлялися вимоги про відшкодування судових витрат, понесені нею судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial