Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

16.06.2020 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею, як за колишнім членом КСП «Маразліївське» право на земельну частку (пай), в розмірі 5,5 умовних кадастрових гектарів із земель резерву або запасу комунальної власності Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Даний позов обґрунтовано наступним. Рішенням правління колективного сільськогосподарського підприємства «Маразліївське» від 01.04.1994 року позивач була прийнята в члени КСП. На підставі рішення №1 від 07.02.1997 року позивач вибула із членів КСП. В 1996 році КСП «Маразліївське» одержало Державний акт на право колективної власності на землю. Рішенням Білгород-Дністровської районної адміністрації №88/97 від 25 лютого 1997 року членам КСП «Маразліївське» було видано сертифікати на право на земельну частку (пай). Після звернення до відповідача 13.05.2020 року, позивачу стало відомо, що її не було включено до списку громадян членів КСП «Маразліївське», який додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Позивач вважає, що як член колективного сільськогосподарського підприємства вона мала право на земельну частку (пай) і повинна була бути включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що відповідає вимогам ст.ст. 22, 23 ЗК України. 06 липня 2020 року стороною відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якій представник Маразліївської сільської ради просить застосувати норми позовної давності відносно заявленого позову, відмовити в задоволенні позовної заяви, як такої, яка заявлена не обґрунтовано та з пропущенням строків позовної давності. Відзив мотивовано тим, що позивач не надав суду доказів, а саме не надав документу, що посвідчує право на земельну частку (пай), а лише вказав в позовній заяві про видачу такого рішення Білгород-Дністровською районною адміністрацією №88/97 від 25.02.1997 р. Представник третьої особи - ГУ Держгеокадастру в Одеській області 23.07.2020 року надав до суду письмові пояснення, в яких в тому числі зазначено, що згідно наявних в Міськрайонному управлінні Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів станом на 01.01.2013 року відсутня інформація щодо реєстрації правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності КСП «Маразліївське», розташовану на території Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на ім`я [PERSON] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі. 07.07.2020 року до суду надійшов відзив відповідача Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. 20.07.2020 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та про забезпечення доказів. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 липня 2020 року заяву позивача про забезпечення доказів було задоволено. 23.07.2020 року до суду надійшли письмові пояснення третьої ГУ Держгеокадастру в Одеській області. 14.08.2020 року від архівного відділу Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на виконання ухвали суду про забезпечення доказів надійшли витребувані документи. 17.08.2020 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про проведення підготовчого засідання без участі позивача. Також позивачем було подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач заперечує той факт, що нею було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із відповідним позовом. Так, позивач наголошує, що загальний строк позовної давності, який становить три роки, починається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушене її право. Про наявність рішення Білгород-Дністровської районної адміністрації №88/97 від 25 лютого 1997 року, відповідно до якого членам КСП «Маразліївське» було видано сертифікати на право на земельну частку (пай) позивач дізналася лише в травні 2020 року від представника ТОВ «Вертикаль А», а отже позов подано нею в межах строку позовної давності. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 серпня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 14.09.2020 року на виконання ухвали суду про забезпечення доказів від Міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та м. Білгород-Дністровському Головного управління держгеокадастру в Одеській області надійшли витребувані документи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду письмову заяву, відповідно до якої просила здійснити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача - Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з`явився. У наданому до суду відзиві на позов, просив здійснити розгляд справи у відсутності представника відповідача, в задоволенні позовної заяви просив відмовити, як такої, що заявлена не обґрунтовано та з пропущенням строків позовної давності Представник третьої особи - Міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та м. Білгород-Дністровському Головного управління держгеокадастру в Одеській області у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність доказів по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин та регулюються ст.ст. 22,23 Земельного кодексу України, Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05.06.2003 року. З матеріалів справи вбачається, що рішенням правління колективного сільськогосподарського підприємства «Маразліївське» від 01.04.1994 року позивач [PERSON] була прийнята в члени КСП, що підтверджується записом №1 від 01.04.1994 року в трудовій книжці [PERSON] (а.с. 7). На підставі рішення №1 від 07.02.1997 року позивач вибула із членів КСП. За інформацією Міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та місті Білгород-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області згідно наявних в міськрайонному управлінні Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою станом на 01.01.2013 на підставі рішення Маразліївської сільської ради народних депутатів №47 від 17.06.1995 за КСП «Маразліївське» зареєстровано державний акт на право колективної власності серії ОД-05-16 від 14.12.1995. Розпорядженням Білгород-Дністровської райдержадміністрації №88/97 від 25.02.1997 року членам КСП «Маразліївське» видано сертифікати на право на земельну частку (пай) (а.с. 44-68). Позивач [PERSON] не була включена до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Маразліївське», який додається до Державного акту на право колективної власності на землю, що підтверджується копією списка (а.с. 49-68), що позбавило її права отримати у власність земельну частку (пай). Так, позивачем [PERSON] доведено суду, що вона була прийнята в члени КСП «Маразліївське» та була членом підприємства на час розпаювання, що підтверджується записами в трудовій книжці із зазначенням відповідного рішення правління КСП про прийняття останньої в члени КСП. Однак з невідомих підстав в списку-додатку громадян, які мають право на земельну частку (пай), її не зазначено. Питання включення особи до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю вирішується відповідно до ст.ст. 22,23 Земельного кодексу України, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 року, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) від 05.06.2003 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право за земельну частку безпосередньо не залежить від стажу роботи громадянина, його виробничих показників, особистих заслуг, місця проживання тощо. Навіть якщо після отримання сертифіката працівник перестав працювати в КСП або переїхав будь-куди, він не втрачає права за земельний пай. Це право йому гарантує законодавство України й ніхто не може позбавити його цього права інакше, як за рішенням суду. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 17.03.2020 року справа № 396/1683/18-ц). Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай), оскільки позивачем надано докази про те, що вона набула таке право, а саме вона була членом КСП на час паювання та КСП «Маразліївське» було отримано державний акт на право постійного користування землею від 14.12.1995 року. Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 25.02.1997 року №88/97 було затверджено по КСП «Маразліївське» розрахунок вартості земельної частки (паю) і її розміру в умовних кадастрових гектарах площею 5,5 га. З огляду на викладене вимога позивача про визнання за нею права на земельну частку (пай) у розмірі 5,5 га є обґрунтованою та відповідає розміру, визначеному розпорядженням. У відзиві Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на позовну заяву [PERSON] представник сільської ради просив застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Зважаючи на те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії ЦК УРСР, а тому суд при вирішенні спору регулюється нормами ЦК УРСР. Так, загальний строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК УРСР України, складає три роки. Згідно зі ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в ст. 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Суд приймає до уваги та вважає достовірними доводи позивача про те, що про наявність рішення Білгород-Дністровської районної адміністрації №88/97 від 25 лютого 1997 року, відповідно до якого членам КСП «Маразліївське» було видано сертифікати на право на земельну частку (пай), та те, що [PERSON] не була включена до списку членів КСП, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю, позивач дізналася лише в травні 2020 року, що також пітверджується листом Маразліївської сільської ради від 22.05.2020 року, а отже позов подано нею в межах строку позовної давності. Таким чином в даному випадку суд не застосовує строки позовної давності. Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved