Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

17.07.2017 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, за змістом якого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд.103 / [ADDRESS], яке належить їй на праві приватної власності. За змістом позовної заяви, позивачці на підставі договору дарування квартири від 31.03.2009 року на праві власності належить квартира № 54, розташована за адресою: вул. Чарівна, буд.103 / вул. Зеленодольська, буд.8 у м.Запоріжжі. Право власності зареєстровано 15.05.2009 року. За вказаною адресою за місцем проживання зареєстровані відповідач [PERSON] колишній чоловік позивачки, її матір третя особа [PERSON] Відповідно до ст. 57 СК України житлове приміщення є особистою приватною власністю [PERSON] Шлюб, зареєстрований між сторонами 06.09.2008 року, розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2017 року. При цьому, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені у січні 2016 року. В період перебування у шлюбі відповідач за згодою позивачки мешкав за вказаною адресою із реєстрацією місця проживання. З 25.01.2016 року відповідач залишив місце свого проживання, забрав особисті речі, наміру повернутись не має. При цьому, в позасудовому порядку він не змінив реєстрацію за місцем проживання, оскільки не має іншого житлового приміщення. Позивачка зауважує, що внаслідок захоплення [PERSON] азартними іграми він заборгував грошові кошти, тому кредитори звертаються за адресою його реєстрації із вимогами про повернення боргу саме до неї, порушуючи спокій позивачки та її дитини. Збереження в подальшому реєстрації відповідача у житловому приміщенні, серед іншого, ускладнює сплату [PERSON] за надані житлово-комунальні послуги, оскільки кількість зареєстрованих осіб впливає на розмір нарахувань. З підстав, встановлених ч.2 ст. 405, ст. 406 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», оскільки сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, внаслідок того, що реєстрація відповідача у житловому приміщенні, належному позивачці, перешкоджає у здійсненні прав власника в повному обсязі, [PERSON] просить задовольнити позовну заяву. Позивачка згідно з заявою просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, підтверджує обставини, викладені в позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення суду в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений за адресою реєстрації, інших засобів звязку не відомо. Письмових заперечень проти позову, заяв та клопотань до матеріалів справи не надходило, причини своєї неявки до суду відповідач не повідомив. У зв'язку із чим, причина його неявки визнана судом неповажною. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлена про час та місце судового розгляду належним чином, її неявка не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку позивачки, ухвалює заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, розглянувши справу за відсутності учасників процесу. Дослідивши письмові докази, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню у звязку із такими фактичними обставинами та відповідними їм правовідносинами. Так, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права. Крім того, цивільним законодавством встановлено загальні засади захисту права власності, а саме за змістом ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Нормою ч.1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], в період з 06.09.2008 року по 19.04.2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС № 058052, виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 06.09.2008 року (а.с.9) та копією заочного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2017 року, яке набрало законної сили 19.04.2017 року (цивільна справа №336/970/17, пр.2/336/1037/2017). Так, позивачці [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири від 31.03.2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] за р.№ 1778, належить житлове приміщення квартира №54 за адресою: м.Запоріжжя, вул.Чарівна, буд.103 / вул. Зеленодольська, буд.8 у м.Запоріжжя (а.с.11). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОП ЗМБТІ, № 22740652 від 15.05.2009 року, квартира, реєстраційний номер 4924949, номер запису 37932 в книзі 269 на праві приватної власності належить [PERSON], дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 15.05.2009 року (а.с.12). Відомості про право власності позивачки також підтверджені інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 94256064 від 10.08.2017 року. Згідно з довідкою про склад сімї від 26.06.2017 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Судом встановлено, що з 25.01.2016 року відповідач залишив зареєстроване місце свого проживання, з цього часу мешкає за іншою адресою, особистих речей та майна у житловому приміщенні не має. Місце проживання відповідача наразі невідомо, з реєстраційного обліку за місцем проживання [PERSON] не знято, комунальні послуги та квартирна плата нараховуються з врахуванням його проживання у житловому приміщенні. За змістом ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В позасудовому порядку змінити місце реєстрації відповідач не погоджувався. Таким чином, оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідача у зазначеній квартирі, він створює перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачкою її майном, судом встановлено підстави для задоволення позову. При обранні способу захисту у здійсненні права власності позивачем суд виходить зі змісту ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003 року, у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тому визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації.

Outcome: approved