Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

15.11.2018р. до Перемишлянського районного суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 113195,45 грн. та судових витрат в сумі 1762,00грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 28.11.2013р. між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 4040,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 27,60% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошті в сумі 4040,00 гривень. В свою чергу відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 11.09.2018р. має заборгованість у розмірі 139083,88грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3464,20грн., заборгованості по процентам за користуванням кредитом в розмірі 130588,02грн. та заборгованості за пенею та комісією в розмірі 5031,66грн., проте зазначає, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а тому просить стягнути заборгованість в сумі 113195,45грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3464,20грн. та заборгованості по процентам за користуванням кредитом за період з 20.12.2013р. по 30.06.2018р. в розмірі 109731,25грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову заперечує, просить застосувати строк позовної давності, а в задоволенні позову - відмовити. Оскільки, сторони в судове засідання не з`явились, а від так відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.11.2013р. між позивачем Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4040,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 27,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На обґрунтування своїх вимог позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості за Договором №б/н від 28.11.2018р., а також копію анкети - заяви та роздруківку Умов та правил надання банківських послуг на російській мові. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт отримання кредиту сторонами не оспорюється, підтверджується наявними доказами. Як вбачається із розрахунку представленого позивачем відповідач [PERSON] зобов`язання за договором не виконувала у строки і це призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 11.09.2018р. становить 139083,88грн., та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3464,20грн., заборгованості по процентам за користуванням кредитом в розмірі 130588,02грн. та заборгованості за пенею та комісією в розмірі 5031,66грн., проте просить стягнути заборгованість в сумі 113195,45грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3464,20грн. та заборгованості по процентам за користуванням кредитом за період з 20.12.2013р. по 30.06.2018р. в розмірі 109731,25грн. Даним розрахунком встановлено, що відповідач [PERSON] останній платіж здійснила 15.10.2015 року. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента. Конституційний Суд України у рішення від 11.07.2013 № 7-рп/2013 дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.09.2015р. у справі № 6-154цс15. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Аналізуючи умови договору в справі та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про комплексне банківське обслуговування, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу. Згідно поданного АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, відповідачем [PERSON] , як стороною договору, останній платіж здійснено 15.10.2015р., після чого грошові зобов`язання за договором нею не виконувались і наступне нарахування банком було здійснено 26.10.2015р.. ПАТ КБ «Приватбанк» позов до суду подано 07.11.2018 року, підтвердженням чого є штамп на конверті, тобто з пропущенням терміну позовної давності (три роки). У матеріалах справи відсутні докази про пред`явлення позивачем претензій та вимог щодо вказаного кредитного договору до відповідача в спірний період. Суд зазначає, що відповідно до п.1.1.7.31 «Умов та Правил надання банківських послуг», строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагород, неустойки (пені та штрафів) яким було збільшено до 50 років, не містять підпису відповідача, та у заяві позичальника від 31.08.2011року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Крім того, «Умов та Правил надання банківських послуг», пунктом п.1.1.7.31, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в своїх постановах у цивільних справах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-1926цс15 від 04.11.2015 року. Відповідно до ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити, у зв`язку з пропуском терміну позовної давності. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed