Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

15 червня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбних відносинах з 21 липня 2012 року. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON] Кіріла Дмитровича, [INFO]. На даний час сторони перебувають у шлюбі, але проживають окремо, дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини, при цьому, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) до досягнення повноліття дитини, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час т а місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. 16), у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, просила задовольнити її позов та розгляд справи провести за її відсутністю (а.с.17). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, письмово повідомив судові про те, що ним визнаються обставини, зазначені у позовній заяві, він їх не оспорює, проти задоволення позовних вимог не заперечує та просив розгляд справи провести за його відсутністю, а також вказав, що на утриманні інших неповнолітніх дітей не має. На даний час ні де не працює (а.с.18). Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у\~ справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21.07.2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Розівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 16 (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON] Кіріла Дмитровича, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії 1-ЖС № 211308 від 15.01.2013 року\~ (а.с. 4). З письмових пояснень сторін та з матеріалів справи вбачається, що на даний час сторони перебувають у шлюбі але проживають окремо. Неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач не надає коштів на утримання дітей, не бере матеріально участі в житті сім`ї. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, тому позивач вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав та прав дітей (а.с. 1,17,18). Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183, 184 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом, але не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вимог діючого законодавства, письмових доказів, наявних в матеріалах справи, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує той факт, що малолітня дитина перебуває на утриманні своєї матері, а також матеріальний стан батька дитини, який є працездатним та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Отже, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню і визначає аліменти на утримання дитини у частці від доходу батька - у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача. Крім того, за приписами ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позов задоволено, то у відповідності з вимогами, передбаченими статтею 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved