Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

15 липня 2021 року, [PERSON] звернулася до Овідіопольського райсуду Одеської області з названим позовом, в якому просила суд, розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 25.07.2017 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) (актовий запис № 113), в якому у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яку після розірвання шлюбу, позивачка просила суд, залишити собі на виховання, відновивши собі після розірвання шлюбу дівоче прізвище « [PERSON] » та стягнувши з відповідача на свою користь судовий збір 908 грн., посилаючись на те, що спільне життя у подружжя не склалось та їхні відносини погіршились останнім часом через різні характери, різні погляди на сімейне життя, духовні та моральні цінності, побут та виховання дитини, втрату з відповідачем один до одного необхідних почуттів любові, поваги, взаєморозуміння і підтримки, відсутність спільних інтересів, і як наслідок сварки, які виникали у подружжя по всім життєвим питанням, що стало причиною негативного ставлення один до одного, у зв`язку з чим сторони фактично припинили спільне проживання, на протязі тривалого часу не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, а тому шлюб носить формальний характер, збереження їхньої сім`ї та примирення неможливо, а розірвання шлюбу буде відповідати як її інтересам, так і інтересам малолітньої доньки. В судове засідання позивачка не з`явилася, надавши до свого позову письмову заяву, в якій повністю підтримала свій позов, який просила задовольнити і слухати справу без її участі (а.с. 6). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, однак на адресу суду надіслав письмову заяву, в якій визнав позов повністю та проханням про слухання справи без його участі (а.с. 11). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що офіційно, шлюб між позивачкою та відповідачем був зареєстрований 25.07.2017 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) (актовий запис № 113), що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 19.11.2020 року, в якому у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.11.2017 р., яка, з огляду на її малолітній вік постійно проживає разом з позивачкою, у сторін відсутній спір щодо участі батька у вихованні малолітньої доньки, яку після розірвання шлюбу, позивачка просила залишити собі на виховання, проти чого не заперечував відповідач у своїй письмовій заяві на адресу суду (а.с. 5,10). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у подружжя не склалось та їхні відносини погіршились останнім часом через різні характери, різні погляди на сімейне життя, духовні та моральні цінності, побут та виховання дитини, втрату один до одного необхідних почуттів любові, поваги, взаєморозуміння і підтримки, відсутність спільних інтересів, і як наслідок сварки, які виникали у подружжя по всім життєвим питанням, що стало причиною негативного ставлення один до одного, у зв`язку з чим сторони фактично припинили спільне проживання, на протязі тривалого часу не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, а тому шлюб носить формальний характер, збереження їхньої сім`ї та примирення неможливо, а розірвання шлюбу буде відповідати як її інтересам, так і інтересам малолітньої доньки. Статтею 24 СК України передбачено шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 24 СК України передбачено шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах, враховуючи згоду відповідача з позовом, як в частині розірвання шлюбу, так і в частині проживання спільної дитини разом з позивачкою (матір`ю дитини), суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин буде суперечити інтересам та свободам позивачки та інтересам малолітньої дитини. У своїй Постанові від 15.01.2020 р. у справі № 200/952/18 (провадження № № 61-14859св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що «під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас місцевим судом під час розгляду цієї справи не вирішувалось питання про визначення місця проживання дитини». За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати малолітні діти, або на вихованні кого з батьків будуть вони знаходитися - суд може вирішити питання про залишення проживання дитини або знаходження її на вихованні з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками - суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами і в даному провадженні позивачкою ставиться питання про залишення малолітньої дитини разом з нею на виховання, а не про визначення місця проживання дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, як в частині розірвання шлюбу, так і в частині залишення спільної малолітньої доньки на виховання матері (позивачки), відносно чого у сторін відсутній спір з підстав, описаних вище. Статтею 113 СК України передбачено особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після реєстрації шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 19.11.2020 року, дівоче прізвище позивачки « [PERSON] », яке вона просила суд відновити їй після розірвання шлюбу, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню згідно ст. 113 СК України. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову повністю, сума судового збору у розмірі 908 грн., яка була сплачена позивачкою при подачі позову і документально підтверджена підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки (а.с. 2).

Outcome: approved