Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

15.10.2020 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 24.02.2020 року [PERSON] позичила в нього кошти в сумі 2\~000 доларів США і зобов`язалася повернути їх через п`ять днів. 03.06.2020 року вона знову звернулася до нього за коштами, пояснивши, що їй не вистачає для покупки сільськогосподарської техніки. Вони знайомі давно, тому він знов позичив їй 2\~200 доларів США, які вона зобов`язалася повернути до 20.06.2020 року під десять відсотків у місяць. Про отримання грошей [PERSON] надала власноруч написані розписки, оригінали яких знаходиться у нього. До теперішнього часу відповідачка борг не повернула, не реагує на звернення позивача про повернення боргу, ухиляється від вирішення спору. У зв`язку із простроченням відповідачкою терміну виконання зобов`язання, він змушений звернутись до суду. Просить стягнути з відповідачки на його користь 4\~200 доларів США та відшкодувати понесені судові витрати. Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 16.10.2020 року надану позовну заяву передано на розгляд до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. Спори про підсудність не допускаються. Ухвалою суду від 05.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Станом на день розгляду справи [PERSON] своєчасно та належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи. Нею завчасно отримано копії позовної заяви, додатків до неї, запропоновано подати відзив на позовну заяву та докази, однак у визначений судом строк наданим правом вона не скористалася, відзиву та доказів не надала. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. \~Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 3 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 серпня 2020 року у справі № 199/4994/18, провадження № 61-8395св19. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 24.02.2020 року укладено договір позики у простій письмовій формі, за яким [PERSON] взяла у [PERSON] гроші в сумі 2 000 доларів США і зобов`язалася повернути їх через п`ять днів. В подальшому 03.06.2020 року між сторонами укладено договір позики у простій письмовій формі, за яким [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 2 200 доларів США і зобов`язалася повернути їх до 20 червня 2020 року під десять відсотків у місяць. Такі обставини підтверджуються оригіналами розписок від 24.02.2020 року та від 03.06.2020 року, які надані позивачем, та містяться в матеріалах справи. Такі документи підтверджують боргове зобов`язання [PERSON] , засвідчують факт отримання нею грошових коштів та зобов`язання повернути конкретно визначену грошову суму та містять дати отримання коштів. Зміст розписок дає підстави стверджувати, що відповідачка визнала наявність боргу в певному розмірі станом на визначені дати, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Жодних доказів на підтвердження того факту, що за спірними договорами позики борг повернуто повністю або частково, суду не надано. Дійсність розписок відповідачем не оспорювалась. Частинами 3, 4 ст. 545 ЦК передбачено, що наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами ст.527 ЦК боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Судом встановлено,\~що позичальник\~ [PERSON] \~не повернула\~позикодавцю [PERSON] \~ позику,\~чим порушила\~виконання взятих\~на себе\~зобов`язань. Наявність у позивача оригіналів розписок свідчить про те, що зобов`язання за ними не виконане, адже відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Оригінали розписок не містять напису про повернення суми боргу, тобто не має підстав для висновку про припинення зобов`язання; отримані позичальником кошти кредитору не повернуті. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин, оскільки судом встановлено, що між сторонами були укладені договори позики, умови якого у строки, обумовлені такими договорами, позичальник не виконала та не повернула отримані у борг грошові кошти, суд на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України вважає за необхідне задовольнити позов і стягнути суму боргу на користь позивача. \~Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншими нормативно-правовими актами. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки та розмірі саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 464/3790/16-ц від 16 січня 2019 року. Оскільки відповідачка отримала позику в іноземній валюті, тому до стягнення підлягає сума позики, визначена договорами. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved