Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

15 червня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 1 квітня 2015 року, право власності на земельну ділянку, площею 4,37 га, призначену для товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Новомиколаївської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті матері залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він, як спадкоємець за заповітом не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки не представив належного правовстановлюючого документу на майно: державний акт про право приватної власності на ділянку був втрачений власницею за невідомих обставин. Посилаючись на те, що він як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори, але через зазначену обставину не може її оформити в нотаріальному порядку, тому, виходячи з положень ст. 392 ЦК України, просив винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно. В судове засідання позивач не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, від нього на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Представник відповідача сільської ради надав суду заяву з проханням розглянути позов без його участі і проти його задоволення не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 1 квітня 2015 року померла громадянка [PERSON], яка на час смерті постійно проживала та була зареєстрована в [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 4,37 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новомиколаївської сільської ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області, яка їй належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК №044207, виданого Новомиколаївською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області 5 квітня 1999 року. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 3 серпня 1999 року секретарем Новомиколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповіла зазначену вище земельну ділянку своїм дітям: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст. 1235 ЦК України). Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. ст. 1236 ЦК України). У відповідності до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 1274 цього ж Кодексу спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Згідно з матеріалами спадкової справи, заведеної П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON], копія якої була витребувана судом, до цієї нотаріальної контори за прийняттям спадщини звернувся [PERSON], подавши заяву 3 вересня 2015 року, тобто він вважається таким, що прийняв спадщину. А інші її діти [PERSON] та [PERSON] того ж дня подали до Пятої державної нотаріальної контори заяви з відмовою від спадщини на користь свого брата [PERSON], тобто позивача в справі. Таким чином виходячи із зазначених положень ЦК України позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] В той же час, 29 березня 2016 року він отримав від нотаріуса постанову про відмову у видачі свідоцтва про направо на спадщину на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, пПлощею 4,37 га через те, що не представив правовстановлюючий документ на неї. За пунктом 4.18 частини 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. За невідомих обставин оригінал правовстановлюючого документу державного акту, був втрачений власницею. Однак у позивача відсутня можливість отримати оригінал правовстановлюючого документу у позасудовому порядку через смерть власниці, а також, в зв'язку з тим, що з лютого 2014 року законодавчо виключена можливість отримання дублікатів чи виправлених державних акті на земельні ділянки, у зв'язку з новим порядком оформлення прав власності на землю шляхом видачі та реєстрації відповідних свідоцтв, за яким виключена можливість підтвердження таких прав спадкодавця через звернення спадкоємців до реєстраційних органів. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка належала за життя [PERSON] і в порядку спадкування повинна відійти спадкоємцям за заповітом, складеним нею 3 серпня 1999 року, тобто, виходячи з положень ст.ст. 1233, 1273, 1274 ЦК України позивачу в справі як єдиному спадкоємцю за заповітом, на користь якого інші спадкоємці за заповітом відмовилися. Враховуючи, що позивач має право на спадщину, але іншим способом, окрім судового порядку, він не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на цю нерухомості в порядку спадкування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved