Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

15.09.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за розписками. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 04.08.2016 року надала відповідачу грошові кошти у позику в сумі 2925 доларів США зі строком повернення до 10.09.2016 року, що підтверджується виданою [PERSON] розпискою. 04.08.2016 року надала відповідачу грошові кошти у позику в сумі 9000 доларів США зі строком повернення до 09.08.2016 року, що підтверджується виданою [PERSON] розпискою. 27.03.2018 року надала відповідачу грошові кошти у позику в сумі 21100 грн. та 2300 доларів США зі строком повернення до 27.04.2018 року, що підтверджується виданою [PERSON] розпискою. Позивач вказує, що у встановлений строк відповідач грошові кошти не повернула. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за позиками у розмірі 368981,46 грн., що еквівалентно сумі 13225 доларів США та 21100 грн., 3 % річних на вищевказану заборгованість у розмірі 43754,09 грн. та судові витрати. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час, місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У справі, що розглядається, судом на підставі досліджених доказів, зокрема оригіналу розписки від 04.08.2016 року, яка долучена до матеріалів справи, встановлено, що між сторонами виникло позикове зобов`язання, відповідно до якого [PERSON] взято у борг у [PERSON] 2925 доларів США зі строком повернення до 10.09.2016 року. 27.03.2018 року відповідач взяла у боргу у позивача 21100 грн. та 2300 доларів США зі строком повернення до 27.04.2018 року, що підтверджується виданою [PERSON] розпискою, оригінал якої долучено до матеріалів справи. У вказаній розписці відповідачем також зазначено, що борг за розпискою від 04.08.2016 року у розмірі 2925 зобов`язується повернути у строк до 30.05.2018 року. Проте у визначений строк зазначені кошти відповідачем не повернуто. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт отримання [PERSON] коштів у розмірі 21100 грн. та 2300 доларів США у борг від [PERSON] , про що відповідач у її присутності склала розписку. Наявність у позивача оригіналів боргових документів підтверджує факт отримання боржником коштів за договором позики від 04.08.2016 року у розмірі 2925 доларів США та за договором позики від 27.03.2018 року у розмірі 21100 грн. та 2300 доларів США та вказує на правомірність позовних вимог позивача в цій частині та необхідність стягнення із відповідача в судовому порядку наданої позивачем позики. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу підлягають задоволенню, оскільки інший розмір процентів наданими розписками не встановлений. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказана позиція також взаємоузгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду України, висловленою у постанові суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу в розмірі 8000 доларів США за розпискою від 04.08.2016 року суд зазначає наступне. Як вбачається з копії розписки, 04.08.2016 року [PERSON] склала розписку, в якій зазначила, що отримала від позивача в борг 8000 доларів США та зобов`язується повернути борг до 09.08.2016 року (а.с. 8). Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Ухвалою суду від 08.12.2020 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування від [PERSON] оригіналу розписки від 04.08.2016 року про взяття [PERSON] в борг у [PERSON] суми в розмірі 8000 доларів США відмовлено, оскільки заявлено представником позивача з порушенням строку встановленого ч. 2 ст. 83 ЦПК України. Крім того, представник позивача не надав доказів щодо наявності оригіналу вищевказаної розписки у [PERSON] та не можливості її отримати самостійно. За змістом ч. ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу розписки від 04.08.2016 року, останньою не доведено наявність невиконаного відповідачем обов`язку щодо повернення боргу у розмір 8000 доларів США як на момент звернення з позовом до суду, так і на момент ухвалення рішення. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за договором позики від 04.08.2016 року у розмірі 2925 доларів США та 3% річних у розмірі 10030,21 грн.; за договором позики від 27.03.2018 року у розмірі 2300 доларів США та 3% річних у розмірі 4732,03 грн.; за договором позики від 27.03.2018 року у розмірі 21100 грн. та 3% річних у розмірі 1559,61 грн. Доказів сплати зазначеної суми відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати зі сплати судового збору у розмірі 1665,36 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial