Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

17.09.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області з позовом про визнання за [PERSON] , [INFO] , уродженцем міста Мелітополь Запорізької області, право власності на будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою Веселівського районного суду від 01.10.2020 відкрито провадження по цивільні справі у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву, в якій просить слухати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на це, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Судом встановлено, що позивач у вересні місяці 1990 року придбав без правовстановлюючих документів у громадянина [PERSON] будинок [ADDRESS] . Придбав цей будинок за 1500 рублів та між ним та [PERSON] було складено акт про купівлю-продаж будинку. Вулиця Свердлова перейменована на [ADDRESS] у зв`язку з декомунізацією та Рішенням виконавчого комітету № 87 від 30.06.2020 року «Про упорядкування нумерації будинків по [ADDRESS] » будинку № [NUMBER] присвоєно новий номер [NUMBER]. Починаючи з вересня місяця 1990 року по теперішній час позивач проживає в даному будинку та веде господарство. Прописаний до теперішнього часу в даному будинку та згідно даних Погосподарської книги є головою господарства. Відповідно до даних Погосподарської книги, являється власником вказаного будинку, рік побудови будинку -1926, матеріал стін - саман, загальна площа - 36 кв.м., в т.ч. житлова - 19 кв.м. Факт того, що позивач проживає в будинку [ADDRESS] з вересня 1990 року по теперішній час підтверджується, окрім паспортних даних щодо відомостей по прописці, і виписками з домової книги, довідкою, виданою селищною радою, договорами на утримання житлово-комунальних послуг, та газопостачання. Під час придбання позивачем у власність вказаного будинку, будь-які правовстановлюючі документи на останній не оформлювалися, у зв`язку з їх відсутністю. Крім того в подальшому також не були оформлені документи на вказаний будинок через те, що [PERSON] та свідки, які були присутні під час укладення ними акту купівлі - продажу будинку померли. Починаючи з вересня 1990 року по теперішній час позивач, як голова вказаного будинку, здійснює догляд за останнім. Проводить як поточні, так і капітальні ремонти. Сплачує за спожиту електроенергію та водопостачання. Веде домашнє господарство та займається обробітком земельної ділянки, за яку платить земельний податок. Позивач проживає разом з дружиною та онукою над якою встановлено опіку, і вони є її опікунами. Таким чином, починаючи з вересня 1990 року по теперішній час, протягом повних 30 років, позивач фактично володіє, користується і розпоряджається зазначеним будинком. Право власності на вказаний будинок ніким не оспорювалось, та останній не перебуває під арештом, заставою чи забороною. З метою захисту його прав щодо користування та розпорядження майном на власний розсуд, позивач звертався, як до районного бюро технічної інвентаризації, так і до нотаріуса. Проте вчинити будь-які нотаріальні дії щодо вказаного будинку, або оформити правовстановлюючі документи на останній не є можливим, у зв`язку з відсутністю останніх. Крім того, позивач звертався до Веселівського районного бюро технічної інвентаризації з метою виготовлення технічного паспорту на вказаний будинок. Але останнім виготовлено технічний паспорт на даний будинок, однак відомості щодо власника останнього відсутні, через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Отже, викладене свідчить про те, що встановити позивача право власності на вказаний будинок можливо лише в судовому порядку. Необхідність оформити всі належні документи дасть можливість повністю розпоряджатися майном як власником на свій розсуд. Крім того позивач зможе, як власник будинку прописати в ньому свою онуку, що є необхідною умовою для опікунів. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Позивач заволодів даним будинком у вересні 1990 року без правовстановлюючих документів. В матеріалах справи відсутні відомості про належне оформлення правовстановлюючих документів на спірне майно за позивачем або хоча-б про початок їх оформлення. З 1990 року позивач проживає та продовжує з цього часу володіти цим майном, не приховуючи це. Веселівська селищна рада Запорізької області, на території якої знаходиться майно, не заперечує проти визнання за позивачем права власності на це майно. На підставі наведеного суд вважає, що позивач добросовісно набув вищевказане нерухоме майно, безперервно володіє ним з 1990 року, тобто протягом більш ніж десяти років, а тому існує достатньо підстав, визначених у ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на зазначене вище нерухоме майно за набувальною давністю.

Outcome: approved