Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

16 квітня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право тимчасового мешкання (користування) та зобов'язання його звільнити житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказала, що з липня 2014 року в її квартирі за адресою:[ADDRESS], що належить їй на праві приватної власності, тимчасово мешкає без реєстрації [PERSON]. Відповідач перебував в цивільному шлюбі з її молодшою дочкою та з якою 30 грудня 2014 року зареєстрував шлюб. Також в квартирі зареєстровані та проживають її дочки [PERSON] та [PERSON], дружина відповідача, а також малолітній син [PERSON] Протягом вказаного часу між позивачкою та відповідачем склалися неприязні стосунки, в березні 2015 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КупАП за скоєне насильство в сім'ї відносно неї. Відповідач веде антисоціальний спосіб життя, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, вчиняє психологічне насильство відносно неповнолітнього онука. Добровільно звільняти житло відповідач відмовився. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, пояснила, що вона дозволила відповідача тимчасово мешкати в її квартирі, проживав він в кімнаті разом з її дочкою, з якою в подальшому уклав шлюб. З відповідачем в неї складися погані стосунки, він вчиняв сварки, ображав її та другу її дочку. Вона пропонувала відповідачу виїхати з квартири, але він відмовлявся. З середини березня 2015 року відповідач в квартирі не проживає, де він знаходиться їй не відомо, але його речі є в квартирі. Вважає, що відповідач може приїхати і зупинитися в квартирі, а рішення суду про визнання його втратившим право користування жилим приміщенням не дозволить це зробити і захистить її в майбутньому. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Представник позивачки [PERSON], що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності або повідомлення про причини неявки до суду не надходила. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує позивач. Суд, заслухавши позивачку та її представника, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 грудня 2010 року у справі № 2-12639/10 та договору дарування частки квартири від 26 квітня 2011 року. Відповідно до постанови Красноармійського міскрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2015 року відповідача [PERSON], який зареєстрований в [ADDRESS] та мешкає в [ADDRESS], притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КупАП за скоєне психологічне насильство відносно [PERSON] Відповідно до частини 1 ст.98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї , які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в х користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Відповідно до частини 3 цієї ж статті передбачено, що тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до частини 1 ст.99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Таким чином, належним способом захисту порушених прав наймача в судовому порядку є виселення тимчасового жильця без надання іншого жилого приміщення, а не визнання таких жильців втратившими право користування жилим приміщенням та його звільнення. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивачка повідомила, що відповідач [PERSON] з середини березня 2015 року в квартирі за адресою : [ADDRESS], не проживає, місце знаходження його не відомо. Таким чином, відповідач добровільно залишив квартиру позивачки, а тому на момент звернення позивачки з зазначеним позовом, її право, про захист якого вона ставить питання, не порушено. Пояснення позивачки, що відповідач тимчасово покинув її квартиру, залишивши свої речі, а тому може повернутися, є припущенням позивачки, і об`єктивно нічим не підтверджено. Суд не може прийняти як належний доказ в цій частині акт вручення повістки дружині відповідача, що підписаний в т.ч. і позивачкою, щодо наявності речей відповідача за місцем його проживання, оскільки він в цій частині не конкретизований, і підписаний заінтересованою особою - позивачкою. Крім того, захист прав особи на майбутнє чинним законодавством не передбачено, а тому можливе порушення прав позивачки, у разі повернення відповідача з наміром проживати в її квартирі, не може бути підставою для задоволення позовних вимог позивачки. За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed