Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

15.12.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Прокуратури Львівівської області, Державної казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить: відшкодувати за рахунок державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів дізнання досудового слідства прокуратури в розімір 2\~000\~000,00 грн.; зобов`язати Державну казначейську службу України в безспірному порядку перерахувати з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 2\~000\~000,00 грн. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. В обгрунтування заявленного позову [PERSON] вказує на те, що неодноразово зверталась в органи прокуратури, дізнання, слідчих, до суду щодо неналежного розслідування кримінального провадження №42018140000000329 від 07.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, які незаконно відкривали та закривали дане провадження. Зазначає, що слідчі не виконали рішення ЄСПЛ від 29.03.2018 року «Рашитов та інші проти України», яке ухвалено на користь [PERSON] . Також, слідчі об`єднали в одне два кримінальні провадження: №120151400400003276 та №12012150050000124, які не є предметом в одних і тих же слідчих органів та які не могли розглядатись в одному провадженні. Жодні слідчі дії по вказаному об`єднаному кримінальному провадженнню не проводились, доказом чого, є ухвала Личаківського районного суду м.Львова від 23.11.2020 року. Позивач вважає, що своєю бездіяльністю, тортурами та свавіллям, слідчі, працівники прокуратури та суди, які виносили незаконні рішення, нанесли великої шкоди її здоров`ю, що підтверджується доказом довідкою МСЕК про кардіологічне захворювання. Факт перебування позивача під слідством та судом, очевидно завдав позивачу моральної шкоди, внаслідок психічного впливу, пред`явлення обвинувачення, позбавлення можливостей в повній мірі реалізовувати свої звички і бажання, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагали додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку можливих способів захисту своїх порушених прав, інших негативних наслідків морального характеру, зниження репутації. Сам по собі, такий факт є травмуючим для будь-якої людини, яка зазнала незаконних дій правоохоронних органів та суду. Слідчі прокуратури до сьогоднішнього часу не виконали усіх клопотань позивача про визнання потерпілою та постанов про визнання такою не надали. Жодні слідчі та прокурори після рішення Європейського суду з прав людини за фальсифікацію та підробку документів у вказаних кримінальних провадженнях не притягнуті до відповідальності. Відтак, держава Україна повинна виплатити компенсацію за моральну шкоду. 05.02.2021 року представником відповідача Державної казначейської\~служби України Можаєвою Н.В. скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю, з огляду на наступне. Так, законом визначені правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність дій посадових осіб. Право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів. При цьому, як вбачається з матеріалів позову, судове рішення про визнання незаконними дій вищевказаних органів - відсутнє. Також зазначає, що з долучених позивачем доказів, не можливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду (розслідування кримінального провадження №42018140000000329 від 07.12.2018 року) та наявними захворюваннями позивача, які виникли в неї ще у 2014 році. Вказує, що з даного приводу позивач обмежується загальними фразами, які не підтверджуються жодними доказами: «позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань», «порушення нормальних життєвих зв`язків», «застосування додаткових зусиль» для організації свого життя», «пошук можливих способів захисту своїх порушених прав», «інших негативних наслідків морального характеру». Однак, позивачем не надано будь-яких належних та беззаперечних доказів заподіяння їй моральних страждань, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких стосунків. Наявність шкоди, її характер та розмір повинні бути обґрунтовані та доведені. Так само має бути доведений і причинний зв`язок між незаконними діями заподіювача шкоди та настанням шкоди. Крім того, представник відповідача заперечує щодо зазначеного позивачем розміру відшкодування моральної шкоди та вважає такий значно завищеним і таким, що не відповідає обставинам справи. Розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Також, вважає, що Казначейство не може бути залучено до участі в справі в якості відповідача, оскільки на таке безпідставно покладається тягар понесення судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Державна казначейська служба є юридичною особою, має самостійний кошторис видатків та здійснює свою діяльність відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15.04.2015 року №215 та не несе відповідальності за протиправні дії чи бездіяльність фізичних осіб, а відшкодування шкоди, завданої останніми, здійснюється з врахуванням норм Цивільного кодексу України. 08.02.2021 року відповідач [PERSON] скерувала на адресу суду заперечення на відзив Державної казначейської служби України, в якому зазначає, що посилання відповідача на те, що являючись інвалідом 2 групи кардіологічних захворювань, стенокардії, перенесеного інфаркту міокарда, а також маючи гіпертонічну хворобу протягом 8-10 років, неможливо встановити причину її захворювання - не відповідають дійсності, оскільки внаслідок тортур, постійних незаконних оперативно-розшукових дій, розшуків у період перебування всіх справ у львівських судах щодо поновлення позивача на попередній роботі та неприйняття заяв про напад групою осіб, суди не реагували та незаконно проводили оперативно-розшукові дії стосовно позивача, що призвело до постійних стресів, страждань та стало причиною і наслідком між неправомірними діями відповідачів до стану її здоров`я і здобуттям інвалідності пожиттєво, завданою моральною шкодою. Надані суду документи безпосередньо підтверджують бездіяльність правоохоронних органів, органів дізнання, прокуратури, суддів. Рішенням Європейського суду з прав людини від 29.03.2018 року, де однією із заявниць є [PERSON] « [INFO] », зазначено, що Державою Україна порушено ст.ст.6,13 Конвенції з прав людини. В рішенні Євпропейського суду з прав людини від 17.07.2014 року «Яворовенко та інші проти України» зазначено, що органами досудового розслідування, слідчими, прокуратурою, суддями порушено ст.6 Конвенції з прав людини. Дані справи різні за змістом і не можуть бути об`єднані в одне провадження як це зробили слідчі ДБР і прокуратури. Також, згідно ст.55,56 КК України, у справі №42018140000000329 від 07.12.2018 року слідчі зобов`язані були надати постанову про визнання позивача потерпілою, однак, такої на даний час немає. Відповідно до практики ЄСПЛ, право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, презюмується що держава несе відповідальність. Крім того, просить відхили вказаний відзив, як такий, що поданий без дотримання відповідних термінів. 08.02.2021 року від представника відповідача Міністерства внутрішніх\~справ України Какоркіної З.М. на адресу суду надійшов відзив на позов [PERSON] , згідно якого остання просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Оскільки з позовної заяви вбачається, що позивач фактично зазначає про неправомірні дії слідчих Другого слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові, позовні вимоги помилково заявлені до Міністерства внутрішніх справ України, яке її прав та інтересів не порушувало. Міністерство внутрішніх справ України та Національна поліція є окремими центральними органами виконавчої влади, не є підпорядкованими одне одному. Законодавством України та Урядом прямо визначено, що функції та завдання, які до 06.11.2015 року здійснювали підрозділи міліції, починаючи з 07.11.2015 року, передані до підрозділів поліції, діяльність яких в свою чергу контролюється Національною поліцією України. Таким чином, Міністерство внутрішніх справ України є політичним, а не правоохоронним органом, який здійснює формування політики центральних органів влади та відповідно не несе відповідальність за дії інших центральних органів влади, зокрема Національну поліцію України та її територіальні підрозділи. Також вказує, що матеріали справи не містять будь-яких посилань або підтверджень щодо доводів позивача про завдання їй шкоди безпосередньо діями центрального апарату МВС України. Звертає увагу суду на те, що МВС України та його службові, посадові особи або працівники жодної протиправної дії відносно позивача не вчиняли, а тим більше, позивачем не доведеною є вина саме МВС України. Також зазначає, що зі змісту позовної заяви не вбачається в чому саме полягає спричинення позивачу моральної шкоди та з яких міркувань остання виходила, визнаючи МВС України відповідачем. Зокрема, не надано жодних доказів на підтвердження наявності моральних страждань позивача з вини Міністерства внутрішніх справ України, тобто відсутній причинний зв`язок між діяльністю відповідача та подіями, зазначеними в позовній заяві. 11.02.2021 року [PERSON] скерувала на адресу суду заперечення на відзив Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить суд відхилити такий у зв`язку з невчасним поданням. Крім того, вказує, що МВС України безпосередньо несе відповідальність за перевищення службових повноважень, бездіяльність та юридичну безграмотність слідчих ДБР , розташованого у м.Львові та слідчих ВП ГУНП у Львівській області. Зазначає, що посилання на те, що МВС України не завдавало шкоди не відповідає дійсності, оскільки власне працівниками МВС України у Львівській області найбільше завдано шкоду її здоров`ю через їх бездіяльність, небажання допитати свідків та виконати два рішення Європейського суду з прав людини, прийнятих в користь позивача, а також внаслідок тортур, незаконного вторгнення в помешкання батьків та внаслідок тортур у лікарні. Вважає, що з вини правоохоронних органів МВС України не були притягнуті до відповідальності винні у катуванні особи. Саме працівниками МВС України були закриті кримінальні провадження по заявах позивача та її свідків. Слідчими ДБР було «покрито» злочин працівників правоохоронних органів на Львівщині з метою невиконання двох рішень Європейського суду з прав людини, в яких, згідно п.6,13 Конвенції прав людини, було визнано порушення її прав. Слідчими ДБР не виконано вказівок СБ України, згідно ст.ст.55,56 КК України у кримінальному провадженні №42018140000000329 від 07.12.2018 року, не виконано7 ухвал Личаківського районного суду м.Львова щодо визнання позивача потерпілою та не виконано рішення національних судів, зокрема, рішення Галицького районного суду м.Львова, 2 ухвали слідчих суддів та 2 рішення Європейського суду з прав людини. Також вказує, що на її заяви слідчі, прокуратура та суди не реагували та незаконно проводили оперативно розшукові дії стосовно позивача,що призвело до постійних стресів, страждань та стало причиною і наслідком між неправомірними діями відповідачів зі станом здоров`я і здобуттям інвалідності пожиттєво, завданою їй моральною шкодою. На даний час, жоден працівник МВС у Львівській області за протиправні дії не притягнутий, що доводить замовність тортур працівниками Галицького ВП у м.Львові. 23.02.2021 року представник відповідача Львівської обласної прокуратури Яворський Я. скерував до суду відзив на позов, згідно якого вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки розмір відшкодування, наведений у позовній заяві є безпідставним, зокрема в частині застосування для розрахунку не одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, як цього вимагає Закон, а такий збільшено безпідставно у кілька разів. Позивачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну шкоду та з чого, остання при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Крім того в матеріалах справи відсутні докази того, що завдані позивачу душевні та психічні страждання свідчать про погіршення стану її здоров`я, порушення стосунків з оточуючими людьми та про суттєве обмеження прав і можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань та оціненою шкодою. Звертає увагу суду на те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, встановлено, що рішення ЄСПЛ від 29.03.2018 року «Рашитов та інші проти України», ухвалене на користь [PERSON] про стягнення 4200 Євро перебувало на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України. Львівською обласною прокуратурою з даного приводу зроблено відповідний запит на предмет виконання даного рішення. У зв`язку з вказаним, 04.02.2021 року представник відповідача також просив продовжити процесуальний строк в частині подачі відзиву. Протокольною ухвалою суду від 29.03.2021 року процесуальний строк для подання відзиву продовжено, оскільки представником відповідача [PERSON] надані докази щодо об`єктивних перешкод неподання Львівською обласною прокуратурою відзиву у встановлений термін з підтвердженням поважності пропуску такого. 05.03.2021 року позивач [PERSON] скерувала на адресу суду заперечення на відзив Львівської обласної прокуратури та просить суд такий відхилити, оскільки позивачу поданий невчасно та такий є необ`єктивним. Вважає, що безпосередньо Львівська обласна прокуратура несе відповідальність за перевищення службових повноважень, бездіяльність та юридичну неграмотність слідчих ДБР, розташованого у м.Львові, слідчих ВП ГУНП у Львівській області та слідчих прокуратури, як місцевої, так і Львівської обласної прокуратури. Також вказує, що після звернення з вказаним позовом до Галицького районного суду м.Львова і відкриття провадження у справі, Львівська обласна прокуратура вчергове 28.01.2021 року закрила кримінальне провадження №42018140000000329 від 07.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, не провівши за клопотанням позивача жодної експертизи та не допитавши жодних свідків. На даний час, вказана постанова перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції. Вважає, що завершити досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні не має можливості, оскільки у провадженні наявне клопотання про призначення судово-економічної експертизи, яке залишається невиконаним. Слідчим Гордоном Е. не виконані рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23.11.2020 року, натомість об`єднані два протилежні по суті провадження, які не стосуються одних і тих правовідносин, з метою створення тяганини і невиконання рішень Європейського суду з прав людини. Крім того, зазначає, що СБ України позивача визнано потерпілою у кримінальному провадженні №42018140000000329 від 07.12.2018 року, проте жодних постанов на заявлені нею клопотання, слідчим Гордоном надано не було. Вказує, що інше кримінальне провадження №120151400400003276 від 30.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України за фактом невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 року у справі №2а/1041/08 щодо поновлення [PERSON] на посаді заступника міського голови Винниківської міської ради з соціально-економічних питань, яке стосується іншого рішення Європейського суду з прав людини також не було належним чином розслідуване слідчими ТУ ДБР, розташованого у м.Львові. Посилання відповідача на те, що Львівська обласна прокуратура не завдала позивачу шкоди не відповідає дійсності, оскільки власне працівниками прокуратури завдано шкоду здоров`ю через їх бездіяльність, небажання допитати свідків та виконувати рішення Європейського суду з прав людини, а також внаслідок тортур, незаконного вторгнення в помешкання батьків позивача та її незаконного затримання. З вини правоохоронних органів не було притягнуто винних осіб у катуванні позивача. Крім того, працівниками прокуратури були закриті кримінальні провадження за заявами [PERSON] та свідків злочину, останню позбавлено юридичної і медичної допомоги під час скоєння замаху на вбивство. Слідчими ДБР не виконані вказівки СБ України у кримінальному провадженні, ухвали Личаківського районного суду м.Львова щодо визнання позивача потерпілою та рішення Галицького районного суду м.Львова щодо виконання двох рішень Європейського суду з прав людини. Вважає посилання представника відповідача на те, що позивач є інвалідом 2 групи захворювання не з вини Львівської обласної прокуратури таким, що не відповідає дійсності. На даний час ніхто з працівників Львівської обласної прокуратури не покараний за вчинення злочинів та незаконних дій. Моральна шкода полягає в тому, що через бездіяльність, перевищення службових повноважень працівниками прокуратури позивача позбавлено змоги поновитись на роботі та оформити пенсію по інвалідності та отримати заробітну плату. Вказаними діями нанесено шкоду здоров`ю, що підтверджується довідками лікарів. Посилання сторони відповідача на те, що Європейським судом вже визначено суму нарахування моральної шкоди, не відповідає дійсності, оскільки Держава Україна не виконала рішень національних судів та Європейського суду з прав людини. Ненадсилання постанов про закриття кримінальних проваджень вчасно для їх оскарження в суді, є системним порушенням слідчих і Львівської обласної прокуратури, що є порушенням прав позивача на оскарження процесуальних дій та також завдає моральної шкоди. 15.04.2021 року та 21.04.2021 року представником Львівської обласної\~прокуратури Яворським Я. скеровано на адресу суду письмові пояснення, в яких вказує, що згідно інформації Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України від 17.02.2021 року за №1338/2945-26-21/20.1, в провадженні відділу перебувало виконавче провадження по виконанню рішення ЄСПЛ №60085/12, виданого 29.03.2018 року у справі «Рашитов та інші проти України», де однією із заявників є [PERSON] . Відповідно до вказаного рішення Суду, на користь стягувача підлягала виплата 4200 Євро в перерахунку на національну валюту держави. Платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 15.06.2018 року за №577 на користь стягувача перераховано кошти в сумі 129173,86 грн. (еквівалент 4200 Євро). На підставі викладеного, у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» та ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», державним виконавцем 19.09.2018 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, яку скеровано сторонам виконавчого провадження. Позивач [PERSON] згідно позовної заяви та матеріалів справи, просила проводити судові засідання без її участі. Крім того, просила суд не брати до уваги доводи відповідачів, викладені у відзивах на позовну заяву, оскільки такі скеровані їй з порушенням терміну їх подання. Суд не погоджується з доводами позивача [PERSON] щодо порушення терміну скерування відповідачами відзивів на позов, оскільки такі подані у передбачені ЦПК України порядку та строки, а відтак, підлягають оцінці судом при прийнятті рішення. Представники відповідачів - Державної казначейської служби України та Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник відповідача Львівської обласної прокуратури Яворський Я.Т. скерував на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, вказав, що письмові пояснення підтримує та просить відмовити в задоволенні позову. \~ \~ \~ \~Суд, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. \~ \~ \~ \~Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов\~висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.129\~Конституції України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рашитов та інші проти України» від 29.03.2018 року Суд одноголосно «1. Вирішив об`єднати ці заяви; оголошує скарги на надмірну тривалість кримінального судочинства, також відсутність будь-якого ефективного засобу правового захисту в національному законодавстві прийнятними, а заяву №24048/13 неприйнятною; 3. Вважає, що ці скарги свідчать про порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції щодо надмірної тривалості кримінального судочинства. Постановляє (А) що держава відповідач має сплатити заявникам протягом трьої місяців, суми зазначені в поданій таблиці, конвертовані у валюту держави відповідача за курсом, чиним на дату виплати; (Б) що після закінчення зазначеного тримісячного строку до виплати будуть нараховуватись прості відсотки на вищевказані суми за ставкою, що дорівнює граничної кредитної ставки Європейського центрального банку протягом періоду несплати, плюс три відсоткові пункти». Згідно списку додатків відповідно до п.1 ст.3 і ст.6 Конвенції, сума компенсації за матеріальний, нематеріальний збиток і витрати на заявника [PERSON] , [INFO] становить 4200 Євро (а.с.44-45, т.1). Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. відкрито виконавче провадження №56502893 про примусове виконання рішення Європейського суду №60085/12 від 29.03.2018 року, боржник Держава, стягувач - [PERSON] , [INFO] (а.с.140, т.1). Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №361566 від 21.10.2020 року, [PERSON] безтерміново встановлено другу групу інвалідності загального захворювання (а.с.5, т.1). 26.09.2020 року [PERSON] скеровано заяву на адресу Офісу Генерального прокурора щодо невидачі постанов слідчого у кримінальних провадженнях №42018141040000193 від 07.12.2018 року та №42018140000000329 від 07.12.2018 року. Постановою слідчого Другого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові Барковського В. від 25.04.2019 року відмовлено у визнанні [PERSON] потерпілою у кримінальному провадженні №42018141040000193 від 07.12.2018 року (а.с.16-17, т.1). Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова у справі №463/10188/20 від 23.11.2020 року скаргу [PERSON] задоволено, скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, Гордона Е.С. від 29.04.2020 року про закриття кримінального провадження №42018140000000329 від 07.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, матеріали вказаного кримінального провадження направлено слідчому для продовження досудового розслідування (а.с.8-9, т.1). Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова у справі №463/954/19 від 23.09.2019 року скаргу [PERSON] задоволено, скасовано постанову слідчого\~Другого слідчого\~відділу слідчого\~управління Територіального\~управління Державного\~бюро розслідувань,\~розташованого у\~м.Львові,\~Барковського В.В.\~від 13.09.2019\~року та\~зобов`язано повторно\~вирішити питання\~визнання [PERSON] \~потерпілою у\~вказаному кримінальному\~провадженні. (а.с.80-82, т.1). Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова у справі №463/954/19 від 04.09.2019 року скаргу [PERSON] задоволено, скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, Барковського В.В. від 29.08.2019 року про відмову у визнанні [PERSON] потерпілою, зобов`язано слідчого повторно розглянути питання визначення [PERSON] потерпілою у вказаному кримінальному провадженні (а.с.78-79, т.1). Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова у справі №463/954/19 від 29.05.2019 року скаргу [PERSON] задоволено частково, скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, Барковського В.В. від 25.04.2019 року про відмову у визнанні [PERSON] потерпілою, зобов`язано слідчого повторно розглянути питання визначення [PERSON] потерпілою у вказаному кримінальному провадженні (а.с.85-86, т.1). Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова у справі №463/954/19 від 17.07.2019 року скаргу [PERSON] задоволено частково, скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, Барковського В.В. від 21.06.2019 року про відмову у визнанні [PERSON] потерпілою, зобов`язано слідчого повторно розглянути питання визначення [PERSON] потерпілою у вказаному кримінальному провадженні (а.с.87-88, т.1). Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова у справі №463/954/19 від 08.08.2019 року скаргу [PERSON] задоволено частково, скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, Барковського В.В. від 31.07.2019 року про відмову у визнанні [PERSON] потерпілою, зобов`язано слідчого повторно розглянути питання визначення [PERSON] потерпілою у вказаному кримінальному провадженні (а.с.89-90, т.1). Згідно постанови слідчого слідчого слідчого відділу Личаківського ВП ГНП у Львівській області Клюк В.В. від 22.06.2020 року кримінальне провадження №42018141040000193 від 07.12.2018 року закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування (а.с.6-7, т.2). Постановою слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Львові Гордона Е.С. від 28.01.2021 року кримінальне провадження №42018141040000193 від 07.12.2018 року закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування (а.с.8-10, т.2). З листа Заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озаровського Р.Ю. від 17.02.2021 року вбачається, що в провадженні відділу перебувало виконавче провадження по виконанню рішення №60085/12, виданого 29.03.2018 року Європейським судом з прав людини у справі «Рашитов та інші проти України», де однією із заявників є [PERSON] (стягувач). Відповідно до вказаного рішення Суду, на користь стягувача підлягає виплата 4200 євро в перерахунку на національну валюту держави. Платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 15.06.2018 року №577 на користь стягувача перераховано кошти в розмірі 129173,86 грн. (еквівалент 4200 євро). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed