Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

15.10.2015р. Приватне підприємство [PERSON] роздол (далі - ПП [PERSON] роздол) звернулося з позовом до [PERSON] та Приватного підприємства Виробничо-комерційне підприємство Каро (далі - ПП ВКП Каро), в якому просило: - визнати недійсним договір оренди землі (земельна ділянка площею, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 003660, в тому числі земельна ділянка 1, площею 4,12 га, кадастровий номер 4822382600:03:00:14, земельна ділянка 2, площею 1,52 га, кадастровий номер 4822382600:03:00:234) площею 5,64 га, яка розташована на території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, укладений 07.09.2011 року між [PERSON] та ПП ВКП Каро, та який зареєстрований у Врадіївському відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.04.2012 року №482230004000106; - зобов'язати ПП ВКП Каро передати земельну ділянку площею 5,64 га, (в тому числі земельна ділянка 1, площею 4,12 га, кадастровий номер 4822382600:03:00:14, земельна ділянка 2, площею 1,52 га, кадастровий номер 482238600:03:00:234), яка належить [PERSON] - ПП [PERSON] роздол, як титульному володільцю по договору оренди земельної ділянки від 10.12.2007 року. Свої вимоги ПП [PERSON] роздол обґрунтовує тим, що 10.12.2007р. між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол строком на десять років було укладено договір оренди земельної ділянки за номером 56, площею 5,64 га, яка належить [PERSON] на підставі Державного акта серії МК № 003660 (в тому числі земельна ділянка 1, площею 4,12 га, кадастровий номер 4822382600:03:00:14, земельна ділянка 2, площею 1,52 га, кадастровий номер 482238600:03:00:234), зареєстрований 21.03.2001р. за реєстраційним номером 225. Договір оренди землі між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол був зареєстрований у Врадіївському відділі Миколаївської регіональної філії ДП Центр державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2009р. за № 040901200009. 10.12.2008р. на виконання договору оренди землі між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол, [PERSON] було передано ПП [PERSON] роздол земельну ділянку, про що було складений відповідний акт. В січні 2013 року ПП [PERSON] роздол, з позовної заяви [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол, дізналося про існування договору оренди тієї ж самої земельної ділянки від 07.09.2011р., укладеного між [PERSON] та ПП ВКП Каро, який був зареєстрований відділом Держкомзему у Врадіївському районі 04.04.2012р., про що у реєстрі земель вчинено запис за № 482230004000106. На підставі вищевикладеного ПП [PERSON] роздол вважає, що укладений між [PERSON] та ПП ВКП Каро договір оренди землі, після того як [PERSON] уклав аналогічний договір з ПП [PERSON] роздол і передав йому земельну ділянку, в силу приписів норм чинного законодавства, є недійсним та порушує права ПП [PERSON] роздол. Крім того, ПП [PERSON] роздол зазначає, що вказаний договір також є нікчемним. Також ПП [PERSON] роздол вказує на те, що в порушення вимог ст. 15 Закону України Про оренду землі (в редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору) в договорі укладеному між [PERSON] та ПП ВКП Каро відсутні істотні умови договору, а саме: кадастровий номер земельної ділянки та умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. 16.11.2015р. [PERSON] звернувся до ПП [PERSON] роздол із зустрічним позовом, в якому просив: - розірвати договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,64 га, від 10.12.2007 року укладеного між ним та ПП [PERSON] роздол; - стягнути з ПП [PERSON] роздол на його користь заборгованість по сплаті орендної плати за 2012-2015 роки в розмірі 11 227 грн. 80 коп. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору оренди землі між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол, останнє мало сплатити йому за 2012-2014 роки, та в зв'язку з подачею позову до суду про розірвання договору, за 2015 рік, орендну плату в розмірі 3% від вартості земельної ділянки без урахування податку з доходів фізичних осіб, а також інших податків, що становить 11 227 грн. 80 коп. Однак, як зазначає [PERSON] в порушення умов договору оренди землі ПП [PERSON] роздол не сплатило йому орендної плати за 2012-2014 роки, в зв'язку з чим він просить розірвати вказаний договір та стягнути заборгованість по орендній платі. 25.12.2015р. представник ПП [PERSON] роздол подав до суду заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких вказує, що зустрічний позов є необґрунтованим та безпідставним, оскільки розрахунки по орендній платі з [PERSON] за 2012-2014 роки здійснювалися відповідно до умов договору укладеного між останнім та ПП [PERSON] роздол в натуральній формі. Факт отримання [PERSON] орендної плати за 2012 рік встановлено рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25.06.2014р. у справі № 2/474/32/2014, а за 2013-2014 роки - наявними в матеріалах справи доказами (розрахунками, заявою та розпискою [PERSON]В.). Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримав позовні вимоги первісного позову та заперечив проти позовних вимог зустрічного позову в повному обсязі з підстав зазначених у первісній позовній заяві та запереченнях на зустрічну позовну заяву. Крім того, вказав, що ПП [PERSON] роздол 06.01.2016р. перерахувало [PERSON] 2 836 грн. 00 коп. орендної плати за 2015 рік. [PERSON] в судові засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідачів за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом заперечив проти задоволення вимог первісного позову та підтримав вимоги зустрічного позову в повному обсязі з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві. Крім того, вказав, що в ситуації одночасного існування двох зареєстрованих договорів оренди на одну і ту ж земельну ділянку винен державний реєстратор, а не ПП ВКП Каро, оскільки саме на реєстратора покладено обов'язок перевіряти інформацію щодо реєстрації заявленого права. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій, в зв'язку з великим навантаженням на роботі, просить проводити розгляд справи у його відсутність. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 10.12.2007р. між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол укладено договір оренди земельної ділянки № 56, згідно п.п. 1, 2 та 8 якого [PERSON] надав, а ПП [PERSON] роздол прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,64, яка знаходиться на території Краснопільської сільської ради. Договір укладено на 10 років Відповідно до п. 5 даного договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 49 879 грн. 80 коп. Згідно довідки відділу Держземагенства у Врадіївському районі Миколаївської області № 166/01-06 від 06.02.2013р. договір між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол зареєстрований у Врадіївському відділі Миколаївської регіональної філії ДП Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2009р. за № 040901200009. Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25.06.2014р. у справі № 2/474/32/2014 (яке набрало законної сили) відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ПП [PERSON] роздол, третя особа ПП ВКП Каро, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 5,64, (яка складається із земельної ділянки № 1, площею 4,12 га, кадастровий номер 4822382600:03:00:14, земельна ділянка 2, площею 1,52 га, кадастровий номер 482238600:03:00:234), розташованої на території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, який був укладений 09.04.2007 року між [PERSON] з ПП [PERSON] роздол та зареєстрований у Врадіївському відділі Миколаївської регіональної філії ДП Центр державного земельного кадастру 16.01.2009р. за № 040901200009. 07.09.2011р. між [PERSON] та ПП ВКП Каро укладено типовий договір оренди землі, згідно п.п. 1, 2 та 5 якого [PERSON] надав, а ПП ВКП Каро прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарських потреб, загальною площею 5,64 га, яка знаходиться в межах території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Договір укладено на 10 років, до закінчення сільськогосподарського року. Відповідно до п. 4 даного договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 60 903 грн. 62 коп. Крім того, між [PERSON] та ПП ВКП Каро був складений та підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки. Договір між [PERSON] та ПП ВКП Каро зареєстрований у Врадіївському відділі Держкомзему Миколаївської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.04.2012р. за № 482230004000106. Згідно довідки виконавчого комітету Краснопільської сільської ради Врадіївського районну Миколаївської області № 335 від 27.07.2015р. земельну ділянку, площею 5,64 га, обробляє ПП ВКП Каро. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Щодо вимог первісної позовної заяви про визнання недійсним договору оренди землі укладеного 07.09.2011 року між [PERSON] та ПП ВКП Каро, який зареєстрований у Врадіївському відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.04.2012 року №482230004000106 та про передачу земельної ділянки ПП [PERSON] роздол, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Стаття 6 ЦК України передбачає, сторони вільну в укладенні договорів, які відповідають загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними судам роз'яснено, що відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. У відповідності до ч. 5 ст. 6 Закону України Про оренду землі, право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 18 Закону України Про оренду землі (в редакції чинній станом на день реєстрації у відділі Держкомзему договору оренди землі від 07.09.2011 року між [PERSON] та ПП ВКП Каро) правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Таким чином, оскільки договір оренди землі, укладений 07.09.2011 року між [PERSON] та ПП ВКП Каро, зареєстрований у Врадіївському відділі Держкомзему, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.04.2012 року №482230004000106, а отже вказаний договір є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Так, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною 1 ст. 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ст. 13 Закону України Про оренду землі, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 16 Закону України Про оренду землі, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Як встановлено судом 10.12.2007р. між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол укладено договір оренди земельної ділянки № 56, який зареєстрований у Врадіївському відділі Миколаївської регіональної філії ДП Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2009р. За № 040901200009. Предметом вказаного договору є земельна ділянка, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 003660, в тому числі земельна ділянка 1, площею 4,12 га, кадастровий номер 4822382600:03:00:14, земельна ділянка 2, площею 1,52 га, кадастровий номер 4822382600:03:00:234) площею 5,64 га, яка розташована на території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Відповідно до ст. 17 Закону України Про оренду землі (в редакції станом на 10.12.2007р.), передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25.06.2014р. у справі № 2/474/32/2014 встановлено, що [PERSON], згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 10.12.2008 року, передав ПП Веселий Роздол в оренду земельну ділянку загальною площею 5,64 га, в межах території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України Про оренду землі, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Договір від 10.12.2007р. між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол укладений строком на 10 років та судом не встановлено, що він в установленому чинним законодавством порядку був припиненим, визнаним недійсним чи розірваним. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, ч. 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про оренду землі, орендодавець зобов'язаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України Про оренду землі, орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; отримувати продукцію і доходи. Водночас, 07.09.2011р. між [PERSON] та ПП ВКП Каро укладено типовий договір оренди землі зареєстрований у Врадіївському відділі Держкомзему Миколаївської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.04.2012р. за № 482230004000106. Предметом вказаного договору є земельна ділянка, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 003660, в тому числі земельна ділянка 1, площею 4,12 га, кадастровий номер 4822382600:03:00:14, земельна ділянка 2, площею 1,52 га, кадастровий номер 4822382600:03:00:234) площею 5,64 га, яка розташована на території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Таким чином, [PERSON] укладаючи договір з ПП ВКП Каро щодо належної йому земельної ділянки не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки відповідно до вимог ЦК України та ст. 13 Закону України Про оренду землі він, згідно договору від 10.12.2007р., передав ПП [PERSON] роздол вказану земельну ділянку у володіння і користування на 10 років. Преамбулою Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - [PERSON]) передбачено, що цей [PERSON] визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. [PERSON] згідно зі статтею 1 регулює відносини, повязані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За частиною тринадцятою ст. 15 Закону порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Кабінет Міністрів України постановою від 22.06.2011р. № 703 затвердив Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 7, 10 Порядку). Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями та приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Відповідно до п. 5 п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону (в редакції чинній станом на день реєстрації у відділі держкомзему договору оренди землі від 07.09.2011 року між [PERSON] та ПП ВКП Каро) передбачено, що відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень здійснюється у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, повязаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону. Заявлене право вже зареєстровано. Така правова позиція міститься у рішенні Верховного Суду України по справі № 21-357а14, яка є обов'язковою для застосування у даних правовідносинах. Крім того, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 15 Закону України Про оренду землі (в редакції чинній станом на 04.04.2012 року, на день реєстрації у відділі Держкомзему договору оренди землі від 07.09.2011 року між [PERSON] та ПП ВКП Каро), істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. З вищевикладеного вбачається, що договір укладений між [PERSON] та ПП ВКП Каро суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. На виконання оспорюваного договору між [PERSON] та ПП ВКП Каро був складений та підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки. Згідно довідки виконавчого комітету Краснопільської сільської ради Врадіївського районну Миколаївської області № 335 від 27.07.2015р. земельну ділянку, площею 5,64 га, обробляє ПП ВКП Каро. Щодо заперечень представника [PERSON] та ПП ВКП Каро, що вказана довідка не є допустимим доказом, оскільки згідно Закону України Про місцеве самоврядування в Україні видача таких довідок виходить за повноваження сільських рад суд зауважує, що в розумінні ст. 59 ЦПК України довідка № 335 від 27.07.2015р. є допустимим доказом з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням і охороною земель. Як встановлено судом спірна земельна ділянка, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 003660, належить [PERSON] та розташована на території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, а отже, враховуючи вищевикладене виконавчий комітет Краснопільської сільської ради Врадіївського районну Миколаївської області має, згідно чинного законодавства, повноваження на здійснення контролю щодо використання земель в межах території сільської ради. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Закону України Про оренду землі, орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями. Таким чином, в сукупності вищевикладеного вбачається, що вимоги ПП [PERSON] роздол про визнання недійсним договору оренди землі укладеного 07.09.2011 року між [PERSON] та ПП ВКП Каро та зобов'язання ПП ВКП Каро передати спірну земельну ділянку ПП [PERSON] роздол, як титульному володільцю по договору оренди земельної ділянки від 10.12.2007 року, є законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог зустрічного позову про розірвання договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,64 га, від 10.12.2007 року укладеного між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол та стягнення заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 11 227 грн. 80 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 21 Закону України Про оренду землі (в редакції від 01.01.2007р., яка діяла на час укладення договору між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол), орендна плата за землю визначалася як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України Про плату за землю). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно ч.ч. 1 та 4 ст. 22 Закону України Про оренду землі (в редакції від 01.01.2007р.), орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Частиною 3 ст. 32 Закону України Про оренду землі визначено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п. 5 договору укладеного між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 49 879 грн. 80 коп. Пунктами 9-11 даного договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від вартості земельної ділянки, що становить 1 496 грн. 40 коп. Із врахуванням податків встановлених Законом України або натуроплати за домовленістю між двома сторонами на вказану суму (зерно пшениці, ячменю, соняшнику, а також за потребою відробіткова). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням (в кількості 1000 зерно). Орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року. Згідно п. 12 договору, передача продукції та надання послуг у рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами. Пунктом 13 договору визначено, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами. Відповідно до п. 37 договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується в судовому порядку. З матеріалів справи не вбачається щоб, з моменту укладення між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол договору, переглядався розмір орендної плати шляхом укладення додаткового договору чи в інший спосіб. Щодо твердження представника [PERSON] проте, що його довіритель не отримував орендної плати в натуральній формі за 2012-2014 роки суд зауважує, що в порушення приписів ст.ст. 57-61 ЦПК України, представником [PERSON] необґрунтовано свої доводи з посиланням на жодні належні та допустимі докази. Водночас, рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 25.06.2014р. у справі № 2/474/32/2014 встановлено, що [PERSON] за період часу з 2008 року по 2012 рік, включно, отримував в ПП [PERSON] роздол орендну плату за вказані роки (пояснення сторін, відомості, накладні а.с. 38-67). Факт отримання [PERSON] орендної плати в натуральній формі протягом 2013-2014 років, згідно умов договору укладеного з ПП [PERSON] роздол, підтверджується наявними в матеріалах справи копіями розрахунків, заявою та розпискою [PERSON] від 14.08.2014р. Щодо заперечення представника [PERSON] проте, що надані представником ПП [PERSON] роздол розрахунки, на підтвердження факту отримання його довірителем орендної плати в натуральній формі, не відповідають умовам договору, суд зазначає наступне. У наданих представником ПП [PERSON] роздол розрахунках міститься інформація щодо: періоду здійсненого розрахунку по орендній платі, розмір орендованої земельної ділянки, найменування зернової культури та її кількість, прізвища, ім'я, по-батькові орендодавців, а також їхні підписи в графі на проти зазначених реквізитів. Хоча, як зазначено вище п. 12 договору укладеного між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол визначено, що передача продукції та надання послуг у рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами, проте сторони договору не погодили форми та реквізитів зазначених актів, а тому суд вважає, що враховуючи ті дані, які зазначені у розрахунках, вони є належними доказами на підтвердження факту отримання [PERSON] від ПП [PERSON] роздол орендної плати за 2013-2014 роки. Щодо твердження представника [PERSON] проте, що з текстів заяви та розписки [PERSON] від 14.08.2014р. не зрозуміло їхній зміст, та не вбачається, що вони стосуються укладеного між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол договору, суд зазначає наступне. [PERSON] заява та розписка [PERSON] адресовані директору ПП [PERSON] роздол [PERSON], і хоча вони написані з граматичними помилками, проте з їхніх текстів зрозуміло, що згідно розписки - з [PERSON] проведено розрахунок по орендній платі за 2014 рік в повному обсязі, а згідно заяви - [PERSON] просить здійснювати розрахунок за земельний пай зерновими культурами. Оскільки з матеріалів справи не вбачається, що між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол існували інші правовідносини, окрім як на підставі договору оренди землі від 10.12.2007р., та протилежного не доведено представником [PERSON], суд вважає, що заява та розписка [PERSON] від 14.08.2014р. стосуються саме договору оренди землі від 10.12.2007р. укладеного між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол, а відтак є належними та допустимими доказами у даній справі. Щодо твердження представника [PERSON] проте, що його довіритель не підписував вказані розрахунки, заяву, розписку суд зауважує, що, в порушення приписів ст.ст. 57-61 ЦПК України, представником [PERSON] необґрунтовано свої доводи з посиланням на жодні належні та допустимі докази. Так, суд зауважує, що належність підпису певній особі, в силу приписів ч. 2 ст. 59 ЦПК України, можливо встановити лише за результатами проведеної почеркознавчої експертизи, яка в свою чергу призначається судом, в порядку визначеному ст. 143 ЦПК України, за заявою осіб, які беруть участь у справі. Щодо твердження представника [PERSON] про те, що [PERSON] та ПП [PERSON] роздол укладаючи договір оренди землі від 10.12.2007р. передбачили лише можливість натурального розрахунку по орендній платі, при цьому, в порушення приписів Постанови Кабінету Міністрів України № 220 від 03.03.2004р. Про затвердження Типового договору оренди землі не визначили перелік, кількість або частку продукції, одержуваної із земельної ділянки, якісні показники продукції, місце, умови, порядок, строки поставки, що на його думку унеможливлює натуральний розрахунок по вказаному договору, суд наголошує на тому, що дана обставина не є підставою для розірвання договору та не спростовує встановленого судом факту оплати в натуральній формі ПП [PERSON] роздол [PERSON] орендної плати за 2012-2014 роки. Щодо розрахунку заборгованості по орендній платі зробленого представником [PERSON] з посиланням на витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки належної [PERSON] № 3500/2-15 та 3502/2-16 від 06.11.2015р. станом на 01.01.2012р. та 01.01.2013р. суд зазначає, що як вказано вище у п.п. 5, 13 та 37 договору укладеного 10.12.2007р. між [PERSON] та ПП [PERSON] роздол визначено суму нормативної грошової оцінки земельної ділянки на момент укладення договору, порядок перегляду розміру орендної плати, порядок та форму внесення змін до договору, однак, як встановлено судом, сторонами договору жодним чином не вирішувалося питання про перегляд розміру орендної плати чи зміну інших положень договору шляхом укладення додаткового договору (угоди) чи в інший спосіб, а отже вказаний розрахунок заборгованості по орендній платі, в силу приписів чинного законодавства щодо добровільності укладення договору та обов'язковості виконання умов договору, є необґрунтованим. Стосовно вимоги про стягнення орендної плати за 2015 рік суд зазначає, що п. 11 договору укладеного між [PERSON] та ПП [PERSON] роздрол, орендна плата вноситься до 31 грудня кожного року. Суд критично оцінює наданий представником ПП [PERSON] роздол фіскальний чек № 3693 від 06.01.2015р. на підтвердження факту перерахування ПП [PERSON] роздол [PERSON] орендної плати за 2015 рік з огляду на наступне. Хоча з матеріалів справи вбачається, що 30.12.2015р. ПП [PERSON] роздол зверталося до [PERSON] з листом, в якому пропонувало останньому звернутися до бухгалтерії підприємства за отриманням орендної плати за 2015 рік, згідно умов договору № 56 від 10.12.2007 року, чи надати реквізити рахунку, на який можливо перерахувати належну до плати суму, проте з матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] якимось чином відреагував на вказану пропозицію щодо отримання орендної плати. Сам по собі фіскальний чек № 3693 від 06.01.2015р., в силу приписів ст. 58 ЦПК України, не є належним доказом на підтвердження факту сплати ПП [PERSON] роздол [PERSON] орендної плати за 2015 рік, оскільки не містить реквізитів, які б дали змогу його ідентифікувати з ПП [PERSON] роздол та договором оренди землі № 56 від 10.12.2007 року. Так, зокрема даний фіскальний чек містить тільки дані стосовно переказу [PERSON] 06.01.2016р. грошових коштів в сумі 2 836 грн. 00 коп., при цьому не зазначено хто здійснює переказ, ініціали отримувача переказу, згідно яких зобов'язань здійснений переказ. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту отримання [PERSON] вказаного грошового переказу. Водночас суд зауважує, що відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З вищевикладеного вбачається, що на момент звернення [PERSON] до суду з зустрічним позовом (16.11.2015р.) та збільшення розміру позовних вимог (07.12.2015р.) строк виконання зобов'язання ПП [PERSON] роздрол, згідно договору від 10.12.2007 року, щодо виплати орендної плати за 2015 рік не настав, а відтак позов [PERSON] в цій часті є передчасним та безпідставним. Враховуючи, що умовами договору, на рівні з грошовим розрахунком, передбачено натуральний розрахунок по орендній платі, та такий розрахунок підтверджується відповідними доказами, а [PERSON] і його представником не доведено протилежного, судом не встановлено наявності істотного порушення ПП [PERSON] роздол умов договору, внаслідок чого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, в сукупності вищевикладеного вбачається, що вимоги [PERSON] до ПП [PERSON] роздол про розірвання договору оренди землі від 10.12.2007р. та стягнення заборгованості по орендній платі є безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, у відповідності до вимог Закону України Про судовий збір, з [PERSON] та ПП ВКП Каро на користь ПП [PERSON] роздол підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за вимогу про визнання договору недійсним в сумі по 609 грн. 00 коп. з кожного, та з ПП ВКП Каро за вимогу про передачу земельної ділянки в сумі 1 218 грн. 00 коп. Витрати зі сплати судового збору за вимоги зустрічного позову залишаються за [PERSON]

Outcome: approved