overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

15.05.2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] одна і та сама особа. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у виданому їй 10.10.2003 року державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] наявні розбіжності, а саме неправильно вказано її ім'я «[PERSON]», а не «[PERSON]». У зв'язку з вказаними розбіжностями вона позбавлена можливості розпоряджатись власним майном. 14.11.2017 року подала клопотання, в якій просить змінити вимогу щодо встановлення факту, що [PERSON] та [PERSON] одна і та сама особа на вимоги щодо встановлення факту належності [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.10.2003 року. В судове засідання заявник не з'явилася, однак через канцелярію суду представник позивача адвокат Крамар В.П. подав заяву про розгляд справи без його участі та участі заявника, вимоги заяви підтримують у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Відділу у Козівському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області в судове засідання не з'явився, подав лист у якому зазначає, що представник відділу не може представляти Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області без відповідного доручення. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що змінені заявлені вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.7 ч. 1 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що у державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.10.2003 року, який видано Козівським районним відділом земельних ресурсів зазначено, що такий виданий [PERSON]. Відповідно до довідки Ішківської сільської ради Козівського району Тернопільської області №181 від 05.05.2017 року, [PERSON] та [PERSON] одна і та сама особа, інша на території Ішківської сільської ради не проживала і не проживає. Отже, суд приходить до висновку, що виявлені заявником розбіжності написання її імені у її документах не дають змоги останній розпоряджатись її майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги знайшли своє ствердження під час судового розгляду, а тому підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

15.05.2017 року [PERSON] звернулася до суду із цим позовом посилаючись на те, що з 27.02.1997 року по 27.11.2015 року перебувала із відповідачем у шлюбі, від якого мають троє дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає, а їй одній важко забезпечити їх усім необхідним, тому змушена вимагати стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. 11.12.2017 року позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягувати аліменти на двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], а від стягнення аліментів на сина [PERSON], [INFO] відмовилася, так як син досяг повноліття. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач [PERSON] подала суду заяву, якою просила справу вирішити в її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON], будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, але за згоди позивачки це не перешкоджає вирішенню спору в порядку, встановленому ст.280 ЦПК України. Дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Ст.180 Сімейного кодексу України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності із долученими до справи свідоцтвами про народження, сторони зареєстровані батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Лютовиської сільської ради Старосамбірського району Львівської області №220 від 14.03.2017 року, та акту обстеження матеріально побутових умов, позивач [PERSON], [INFO], проживає зі своїми дітьми, з чоловіком [PERSON] з 2011 року не проживає, у 2015 році шлюб між ним розірвано. [PERSON] ніякої допомоги не надає, сімєю не цікавиться. Із витягу з протоколу засідання психолого медико педагогічної консультації від 22 серпня 2016 року №03, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] страждають на затримку психічного розвитку. Наведені докази дають підстави вважати, що позивач [PERSON], є малозабезпеченою, отже цілком очевидно, що їй важко самій утримувати дітей, тобто вона доказала своє право на стягнення аліментів із відповідача. Ст.181 СК України встановлений такий спосіб виконання батьками обовязку по утриманню дитини як присудження аліментів у частці від заробітку(доходу) матері чи батька, а відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON], [INFO], отже молодий, здоровий; має можливість працювати, тому може сплачувати аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

15.05.2017 року [PERSON] звернулася з позовом до суду та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 02 вересня 2013 року виконавчим комітетом Покалівської сільської ради, актовий запис №3. Зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Відносини в сім»ї не склалися. З січня 2017 року проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що сім»я розпалася та зберегти її неможливо, а тому має твердий намір розірвати шлюб. Сторони надали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач вимоги підтримує, а відповідач їх визнає, на примирення не погоджуються. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02.09.2013 року серії І-ТТП №102495. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №208970. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом подальших заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказана сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн., які вона стягувати з відповідач не бажає, про що свідчить її заява

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

15.05.2017 року [PERSON] звернулася з позовом до суду та просить стягувати з [PERSON], [INFO], проживаючого в [INFO], місце роботи невідоме, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], до її повноліття. Зазначила, що відповідач є батьком її дитини, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає. Сторони надали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до наступного. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 208970 (а.с.4). З пояснень, викладених у позовній заяві видно, що дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст. 182, 183 СК України суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Позов позивачкою подано 15.05.2017 року (а.с. 1). Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Суд вважає, вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на це, суд вважає, що, згідно із ст. 183 СК України, розмір аліментів може бути визначений у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі п.3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

15.05.2017 року [PERSON](надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про розірвання шлюбу, в якому вказав, що 03 серпня 2013 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання народився син [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачкою виявилося невдалим. Спільне життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, постійні подружні зради зі сторони дружини, відсутність поваги, постійні конфліктні ситуації, сварки. [PERSON] залишила позивача з сином та виїхала проживати у невідомому напрямку. На даний час відповідачка має своє особисте життя і не цікавиться життям позивача та сина. Фактично шлюбні відносини припинені, тому примирення та налагодження сімейних стосунків неможливе. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, згідно поданої до суду заяви просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове рекомендоване повідомлення, а також оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» №115 (5984) від 22 червня 2017 року. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення на підставі доказів наданих позивачем та матеріалів справи, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Справа розглянута за відсутністю сторін та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Ознайомившись із письмовою заявою позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що зберегти сім'ю не бажає жоден із подружжя. При таких обставинах зберегти шлюб неможливо. Позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

15.05.2017 року до Апеляційного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 18.05.2017 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва визначено підсудність цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу Святошинському районному суду м. Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2017 року провадження у справі відкрито. 21.02.2018 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва визначені правила подальшого розгляду справи у порядку загального позовного провадження. [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 18.06.2012 року Первомайською сільською радою Сімферопольського району (актовий запис № 03) між нею та [PERSON] посилаючись на різні погляди на життя, а також на вирішення питань, що постають у сімейному житті. Шлюбні відносини припинені з квітня 2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явилась повідомлена про день та час розгляду справи належним чином,cвоєю заявою просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, cвоєю заявою просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2012 року про що Первомайською сільською радою Сімферопольського району зроблено актовий запис № 03 та повторно 10.05.2017 року Дарницьким районним у м. києві ВДРАЦС ГТУЮ у м.Києві видано відповідне свідоцтво/а.с.7/. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Із пояснень наведених у позовній заяві вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки і мають окремий бюджет. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Заяв від позивача про зміну прізвища на дошлюбне до суду не надходило. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

15.05.2017 року до суду із даним позовом звернувся [PERSON]. Посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] 22.05.2008 року він зареєстрував у своєму житловому будинку на постійне місце проживання свого племінника, [PERSON], [INFO], який працював зв'язковим на прикордонній заставі в с.Сянки Турківського району Львівської області. Через деякий час племінник був звільнений з роботи і у червні 2014 року без поважних причин виїхав до батьків своєї дружини в с.Швайківку Бердичівського району Житомирської області, де проживає до сьогоднішнього дня. Із червня 2014 року до цього часу [PERSON] до нього не приїзджав взагалі. Протягом тривалого часу відповідач не приймає участі в оплаті комунальних послуг, у заготівлі дров на зиму і взагалі не цікавиться його життям. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позов підтримав і надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що він не бажає, щоби відповідач був зареєстрований у його житловому будинку, власником якого він є, будь-яка домовленість із відповідачем відсутня. В судове засідання відповідач не прибув, про час розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином за місцем реєстрації проживання. Вислухавши позивача, дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності позивачу, [PERSON]. В даному житловому будинку зареєстрований на проживання також племінник позивача, [PERSON], який більше трьох років не проживає в цьому житловому будинку без поважних причин. Наведені вище обставини підтверджуються: копією паспорта [PERSON], виданого 19.12.2014 року; копією рішення Турківського районного суду Львівської області у справі № 458/821/15-ц 2/458/280/2015 від 22.10.2015 року; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.11.2015 року (індексний номер 47893541); копією технічного паспорта житлового будинку [ADDRESS] виданого Самбірським МБТІ 30.06.2015 року (інвентаризаційна справа № 99); довідками, виданими виконавчим комітетом Сянківської сільської ради Турківського району Львівської області 24.03.2017 року № 151 та № 152, а також копією поштового повідомлення за підписом [PERSON] та [PERSON] від 05.01.2017 року. Не довіряти даним доказам у суду підстав немає. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи наведені вище встановлені судом обтавини справи та вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

15.05.2017 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 15.01.2013 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким видав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 28.02.2017 року по кредиту, процентам за користування ним, комісії, а також штрафні санкції в загальній сумі 46915,48грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 15.01.2013 року сторони уклали договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 2200,00 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, обслуговування якої здійснюється за тарифами і правилами банку. Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 28.02.2017 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 2120,73 грн.; по відсоткам за користування кредитом 37884,49 грн.; по комісії 4200,00 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 2210,26 грн. Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 46915,48 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

15.05.2017 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 29.07.2011 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким видав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 25.01.2017 року по кредиту, процентам за користування ним, комісії, а також штрафні санкції в загальній сумі 12298,21грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 29.07.2011 року сторони уклали договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 7504,97 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, обслуговування якої здійснюється за тарифами і правилами банку. Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 25.01.2017 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 3118,97 грн.; по відсоткам за користування кредитом 4010,91 грн.; по комісії 4106,51 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 561,82 грн. Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 12298,21 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved