Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території АР Крим малолітньої дитини без згоди та супроводу батька. З урахуванням уточненої позовної заяви від 30 листопада 2015 року позивач прохала суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] до тимчасово окупованої території АР Крим, без згоди на такий виїзд та супроводу його батька, [PERSON], з 21 березня 2016 року по 27 березня 2016 року. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, та з моменту народження дитини разом не мешкають. На сьогоднішній день дитина проживає разом з нею і вона самотужки матеріально утримує сина та належним чином піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач же з дитиною спілкується вкрай рідко. Дитина, нажаль, дуже часто хворіє на ОРВІ. На теперішній час вона має можливість постійного оздоровлення сина ( за рекомендацією дільничного лікаря) в Криму. На її прохання надати дозвіл на поїздку дитини до АР Крим на оздоровлення, в період з 26 жовтня 2015 року по 01 листопада 2015 року батько дитини [PERSON] категорично відмовився, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову не навів. За таких обставин, нажаль, дитина втратила шанс на відпочинок та оздоровлення. В ході судового розгляду позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та прохала їх задовольнити в повному обсязі. У судове засідання 21 грудня 2015 року [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, прохав суд в їх задоволенні відмовити з тих підстав, що він постійно спілкується з сином, будь-яких тяжких захворювань у дитини виявлено не було. Крім того він дуже занепокоєний тим фактом, що позивач бажає вивезти дитину саме до території, яка тимчасово окупована Росією, та не має ніякого правового статусу, вважає, що це є дуже небезпечним для малолітньої дитини. Лікувати дитину можливо й на території України. Особисто він влітку відвозив дитину на декілька днів до м.Одеси, а також на декілька днів на Азовське море для відпочинку. До тих подій, які відбуваються в Україні сьогодні він не заперечував проти виїзду сина до АР Крим. На сьогодні він згоден надати позивачу дозвіл на виїзд дитини за межі України до будь-якої країни світу в якій стабільний правовий стан. У судове засідання 21 грудня 2015 року відповідач [PERSON] не з'явився, надав заяву про подальший розгляд за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, прохав суд прийняти рішення згідно чинного законодавства. Вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 05 липня 2005 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Частиною 1 статті 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яка була 27 лютого 1991 року ратифікована Верховною Радою України, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. 04 червня 2015 року Постановою КМУ було затверджено Порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, згідно п.3 якого передбачено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти: громадян України, що не досягли 16-річного віку, - з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадян України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57. 16.09.2015 року була прийнята постанова КМУ за № 722 Про внесення змін до Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, зокрема згідно п.3, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16 річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїздного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16 річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїздного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. За змістом ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини (з 01 квітня 2015 року не видається - а видається закордонний паспорт дитини). Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, в тому числі на тимчасово окуповану територію АР Крим може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (з подальшими змінами та доповненнями), виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Таким чином, законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Звертаючись з позовною заявою, позивачка посилалась на те, що дитина страждає частими застудними захворюваннями, крім того, відповідно до довідки комунального закладу Дніпропетровського центру первинної медико-санітарної допомоги №8 від 08 вересня 2015 року [PERSON] рекомендується оздоровлення на південному узбережжі Криму. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що таке оздоровлення в разі необхідності можливо забезпечити дитині на території України, а, враховуючи обставини, які склалися у Автономній Республіці Крим внаслідок її окупації, виїзд може бути небезпечним для його сина. Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що дитині дійсно необхідне оздоровлення за межами України, а саме, на тимчасово окупованій, Російською Федерацією, території України - Автономній Республіці Крим. Крім того, позивачкою не зазначено у позові у якому саме закладі буде проводитись оздоровлення дитини. Суд, вважає, що відмова у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон не є порушенням її прав, передбачених вищезазначеною Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», оскільки оздоровлення дитини, розширення її світогляду, духовного та інтелектуального розвитку не передбачає необхідності виїзду з цією метою за кордон. Крім того, надання дозволу на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без дозволу (згоди) батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, оскільки фактично батько дитини позбавяється можливості брати участь у вихованні сина та можливості спілкування на визначений позивачем проміжок часу.

Outcome: dismissed