Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

15.10.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просив суд змінити (зменшити) розмір аліментів на малолітню дитину [PERSON] і стягувати аліменти в розмірі 50% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просив змінити (зменшити) розмір аліментів на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , які стягувати у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до повноліття, тобто не змінюючи спосіб стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що у шлюбі з відповідачем [PERSON] у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, 20.05.2011 року шлюб з [PERSON] було розірвано (рішення Жовтневого районного суду від 20.05.2011 року). 23.10.2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова розглянув заяву [PERSON] , про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , 2006 р.н. з батька [PERSON] . Суд наказав: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частини доходів платника аліментів але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 22.10.2018 року до [INFO] та судовий збір у розмірі 176,20 грн. Позивач зазначає, що на цей час, тобто з квітня 2018 року і по теперішній час він є безробітним, на його утриманні знаходяться ще додатково двоє малолітніх дітей, які потребують з боку позивача матеріальної допомоги, а він на не має постійного, стабільного заробітку (по причині безробіття). Крім того, позивач вказує, що свої аліментні зобов`язання, в міру своєї можливості, він постійно виконував, і продовжує виконувати, як це йому дозволяє матеріальне становище. У зв`язку з викладеним, посилаючись на ст. 192 СК України, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.10.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на дитину залишено без руху, надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків протягом 10 днів з дня отримання копії вказаної ухвали суду. 31.10.2019 року позивачем [PERSON] на виконання ухвали суду від 16.10.2019 року вказані недоліки були усунуті, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на дитину. Призначено судове засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. В подальшому розгляд справи проведено у відсутність позивача. При цьому представник позивача [PERSON] надавала пояснення та вступне слово, в яких додатково зазначила, що на час розгляду справи позивач влаштувався на роботу, офіційно працює, має невеликий дохід, будь-якого нерухомого майна в нього немає, є лише автомобіль, якому 15 років, щодо утримання двох неповнолітніх дітей позивачем з теперішньою дружиною укладено договір про сплату аліментів, отже розмір аліментів, встановлений судовим наказом в розмірі 1/4 частини від доходу позивача є завеликим, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до 1/6 частини, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому позивачем уточнено вимоги у зв`язку з тим, що він не бажає змінювати спосіб стягнення аліментів, що є правом стягувача аліментів, однак просить зменшити розмір аліментів. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що судом під час розгляду справи щодо стягнення аліментів з позивача вже були враховані всі обставини, оскарження позивачем ухвали про відмову у перегляді судового наказу за нововиявленими обставинами також не дало результату, отже даний позов задоволенню також не підлягає, оскільки у разі його задоволення діти будуть знаходитись в нерівних умовах. Під час розгляду справи судом задоволені клопотання учасників справи про залучення додаткових доказів та прийняття уточненого позову. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №4910 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.12.2006 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.05.2011 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.08.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції Харкова, актовий запис №541. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище відповідача [PERSON] залишено без змін - « [PERSON] » (а.с.10). Відповідно до судового наказу від 23 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В. розглянув заяву [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] (справа №639/5958/18, провадження №2-н/639/595/18). Судом наказано: стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який(а) проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , який(а) проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який(а) проживає за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 1/4 частини доходів платника аліментів, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.10.2018 року та до [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який(а) проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь держави (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача - 899998, Рахунок отримувача - 31211256026001, Код класифікації доходів бюджету - 22030106) судовий збір у розмірі 176, 20 грн. (сто сімдесят шість гривень 20 копійок). Також судом у наказі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України повідомляється, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України судовий наказ про стягнення аліментів скасуванню не підлягає. Згідно із ч.8 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини 1 статті 161 цього Кодексу судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає (а.с.69-70). Також ухвалою від 16 травня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова (справа №639/5958/18, провадження №8/639/5/19) відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 23 жовтня 2018 року за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] (а.с.80-84). Зазначена ухвала постановою Харківського апеляційного суду від 03.08.2019 року залишена без змін, а апеляційна скарга [PERSON] - без задоволення (а.с.85-88). У вказаному провадженні судами досліджувались обставини, які були наявні на день ухвалення судового наказу, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 23 жовтня 2018 року, зокрема, підтверджено право [PERSON] на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини у відповідному розмірі, вказаному у наказі. Встановлено, що спору щодо батьківства не заявлено, і підстав, передбачених в ст. 165 ЦПК України для відмови у видачі наказу не було. Згідно з даними копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , 05.04.2018 року позивачу припинено виплату допомоги по безробіттю та на дату подачі позову останній не був офіційно працевлаштований (а.с.9). Також позивач є батьком що двох дітей. Так, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №3168 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.08.2011 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №169 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.01.2015 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). 15.09.2020 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено «Договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини» , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бондаренко Г.Ю., зареєстрований в реєстрі за №2256. Як вбачається з копії зазначеного договору, ним встановлені розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання дітей, зокрема, в п.2 договору вказано, що у зв`язку з тим, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , постійно проживають і знаходяться на вихованні у матері [PERSON] , платник аліментів [PERSON] , зобов`язується до досягнення спільними дітьми повноліття або, в разі навчання дітей у навчальних закладах, до закінчення навчання утримувати своїх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надаючи на їх утримання гроші в сумі по 1200 грн. для кожної дитини окремо (а.с.68). Відповідно до ч.ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України , при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Судом у наказі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України повідомляється, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Відповідно до ч.7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач [PERSON] надав докази наявності у нього крім [PERSON] , [INFO] , ще двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які також знаходяться на утриманні позивача, що підтверджено нотаріально посвідченим договором про сплату аліментів. Зазначена обставина не могла бути врахована відповідно до процесуального законодавства і не була врахована при ухваленні судового наказу від 23.10.2018 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , а також при визначенні розміру аліментів, встановлених судовим наказом. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається з постанови Верховного Суду у справі № 464/3480/17-ц від 23.01.2019 року тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Разом з тим представником позивача визнано, що на час розгляду справи позивач вже офіційно працевлаштований і бажає сплачувати аліменти на всіх його дітей, однак, розмір аліментів, встановлений судовим наказом для нього є завеликим, з огляду на те, що інші його діти також потребують утримання. Враховуючи те, що позивач працездатний, має задовільний стан здоров`я, і в судовому засіданні довів, що окрім [PERSON] , [INFO] , в нього є малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які також знаходяться на його утриманні, суд вважає ці обставини достатніми для зменшення розміру аліментів, призначених судовим наказом Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року у цивільній справі №639/5958/18 та вважає достатнім та необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову [PERSON] . З огляду на викладене та

Outcome: approved