Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

17.10.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Леонівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, третя особа, - Кагарлицька районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - визнати за нею, - [PERSON] пра власності на земельну ділянку розміром 1,8400 га для ведення особистого селянського господарства (пай), розташований за адресою: Київська область Кагарлицький район Леонівська сільска Рада; - забовязати Кагарлицьку районну державну нотаріальну контору внести її до реєстру нерухомого майна, як власника земельної ділянки розміром 1,8400 га для ведення особистого селянського господарства (пай), розташованого за адресою: Київська область, Кагарлицький район, Леонівська сільська Рада. 17.10.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 20.10.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні, яке відбулося 25.11.2016 року, позивачка [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. В судове засідання, яке відбулося 25.11.2016 року, представник відповідача, - Леонівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідача, в якій він просить суд слухати справу без участі його представника, позов визнає. В судове засідання, яке відбулося 25.11.2016 року, представник третьої особи, - Кагарлицької районної державної нотаріальної контори, не з»явився, проте, на адресу суду надійшла письмова заява, в якій третя особа просить суд слухати справу без участі її представника. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. У відповідності до ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Так, предметом спору є нерухоме майно, - земельна ділянка, яка розташована на території Леонівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. Спадкодавцем по даній справі є померла [PERSON]. Ще за життя, а саме, - 02.03.1989 року спадкодавець по даній справі, - [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй онуці, - [PERSON], яка є позивачкою по даній справі. Даний факт підтверджується заповітом, складеним 02.03.1989 року в с. Леонівка Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що спадкодавець по даній справі, - [PERSON], яка на той час мешкала в с. Леонівка Кагарлицького району Київської області, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, - все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає [PERSON]. Вищевкзаний заповіт був посвідчений секретарем Леонівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 6. 11 вересня 2010 року померла спадкодавець по даній справі, - [PERSON]. Так, згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є с. Леонівка Кагарлицького району Київської області на підставі ч. 1 ст. 1221 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Місцем відкриття спадщини є с. Леонівка Кагарлицького району Київської області. До спадкової маси після смерті [PERSON] входили: дві земельні ділянки, будинок, грошові вклади. Інших спадкоємці ні за заповітом ні за законом на спадщину нема. Після смерті спадкодавця, - [PERSON], позивачка [PERSON] звернулась до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У нотаріальній конторі за заявою позивачки [PERSON] було відкрито спадкову справу № 350/2010 від 06.10.2010 року після смерті спадкодавця [PERSON]. 15.04.2011 року позивачка [PERSON] отримала свідоцтва про право власності у порядку спадкування на: - земельну ділянку розміром 0,426 га, грошові вклади; - житловий будинок; - грошові вклади. Свідоцтво ж про право власності на земельну ділянку розміром 1,8400 га для ведення особистого селянського господарства, яка входила до складу спадкової маси, позивачка [PERSON] не отримала, оскільки на той час правовстановлюючі документи, якиб підтверджували право власності спадкодавця, - [PERSON], на цю землю ще не були виготовлені в управлінні земельних ресурсів. Державний акт на земельну ділянку розміром 1,8400 га для ведення особистого селянського господарства серія ЯЙ N2 908356 на ім'я [PERSON] було видано лише 09 жовтня 2012 року, відповідно, майже по сплину 2 років після смерті спадкодавця. Після отримання позивачкою [PERSON] вищевказаного державного акту, вона подала його нотаріусу, проте, письмову відмову від вчинення нотаріальних дій нотаріус дав лише через кілька років, вказавши що такі питання вирішуються у судовому порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як вказано судом вище, при житті спадкодавцем [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Леонівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, яким все своє майно, де б воно не було, і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON], позивачці по даній справі. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Отже, згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шісь місців, який починається з часу відкриття спадщини. Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а такожу разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину спадкоємець може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вказано судом вище, нотаріус відмовив позивачці [PERSON] в оформленні свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка є предметом спору в даній цивільній справі, оскільки був відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку на час смерті спадкодавця, він був виготовлений та виданий лише після смерті спадкодавця. Отже, правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності спадкодавця, - [PERSON], виданий після смерті самого спадкодавця, відповідно, вирішення питання визнання права власності на спірну земельну ділянку можливе лише по результатах розгляду цивільної справи на підставі рішення суду. Таким чином, позивачка [PERSON] не може в установленому законом порядку оформити через нотаріальну контору та прийняти у спадщину вищезазначену земельну ділянку, відповідно, їй слід скористатися належним способом захисту своїх прав, який визначено нормами ЦК та ЦПК України, ЗК України. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає, що за даних обставин право позивачки [PERSON] на отримання спадщини за заповітом порушено, а тому повинно бути поновлено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 1 ППВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, - спадкові відносини регулюються Цивільним Кодексом України, Законами України від 2 вересня 1993 року № 3425 ХІІ «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709 ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно правовими актами. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов»язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме, - право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ( в редакції Закону № 5037 VІ від 04.07.2012 року), державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Таким чином, станом на даний час зареєструвати в установленому Законом порядку право власності покійної [PERSON] на землю неможливо, в зв»язку з смертю особи, якій фактично належало нерухоме майно, так як згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент смерті, тому спадкодавець, відповідно, не може самостійно зареєструвати своє право власності на нерухоме майно чи уповноважити другу особу здійснити вказану вище дію. Згідно п. 4.15. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», який затверджено наказом Міністерства Юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правоустановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в разі смерті фізичної особи, підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial