Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

15.02.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.04.1999 року, зареєстрованому на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» за реєстраційним № Н9-212, на житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 45,5кв.м, укладеного між КСП «Маяк» в особі начальника житлово-комунального господарства КСП «Маяк» Запивайло Тетяни Василівни та [PERSON], дійсним. В обґрунтування вказує про те, що вона є спадкоємицею за заповітом померлої [PERSON], яка після укладення вказаного договору купівлі-продажу повністю виконала всі його істотні умови, тобто прийняла зазначене майно та сплатила обумовлену договором суму, а також зареєструвала його в Балаклійському БТІ, однак даний договір не був посвідчений нотаріально, як того вимагає діюче законодавство, тому нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спащину. Натепер неможливо нотаріально посвідчити зазначений договір, оскільки продавець - КСП «Маяк» було реорганізовано у СТОВ агрофірма «Маяк», яке визнано банкрутом, припинило свою господарську діяльність. Тому він не має можливості оформити спадщину після тітки. Позивач надала письмову заяву про підтримку позову, просила справу розглянути за її відсутності (а.с. 42). Представник відповідача надав письмову заяву про визнання позову, розгляд справи за їхньої відсутності (а.с. 30). Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв або клопотань від неї не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 07.04.1999 року між КСП «Маяк» в особі начальника житлово-комунального господарства КСП «Маяк» Запивайло Тетяни Василівни з одного боку, та [PERSON] з другого боку, був укладений Договір купівлі - продажу нерухомості № Н9-212, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS]. Договір був укладений на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», яка на той час розташовувалась в м. Харків, майдан Конституції, 1, Палац Праці, 4-1 під'їзд, 3-й поверх. Після підписання Договору він був фактично виконаний, так як [PERSON] отримала у власність та повне розпорядження придбаний будинок з усіма надвірними будівлями і спорудами, а продавець отримав від неї грошові кошти в розмірі 9750 гривень (а.с. 16). 16.04.1999р. Балаклійським бюро технічної інвентаризації було проведено реєстрацію права власності [PERSON] на вищевказаний житловий будинок за реєстровим № 298, про що свідчить відповідна відмітка на бланку Договору. Також реєстрація права власності на спірне домоволодіння підтверджується довідкою від 06.10.2017 року (а.с. 16, 17). Спадкоємцями майна [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 10), є [PERSON] та [PERSON], спадщина складається з земельної ділянки площею 5,4208га, розташованої на території Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, по 1/2 частці кожній, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11-15). В теперішній час позивач вирішила отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок і з цією метою звернулась до нотаріуса. Однак нотаріус їй повідомила, що не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв'язку з тим, що вказаний вище Договір купівлі-продажу житлового будинку № Н9-212, укладений 07.04.1999 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», не був посвідчений нотаріально, як того вимагає діюче законодавство. Тому нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.01.2019р. (а.с. 18-20). Із архівної довідки КП БРР «Балаклійський районний трудовий архів» від 13.02.2019 року вбачається, що 16 січня 2006 року на підставі постанови Господарського суду Харківської області колгосп «Маяк», який був реорганізований у СТОВ АФ «Маяк» визнаний банкрутом, припинив свою господарську діяльність та було розпочато ліквідаційну процедуру (а.с. 21). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог частини 2 статті 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), вказаний вище Договір купівлі-продажу будинку 16.04.1999 року був зареєстрований у Балаклійському бюро технічної інвентаризації. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За договором купівлі-продажу кошти за житловий будинок з надвірними будівлями в сумі 9750грн. покупець отримав до реєстрації угоди на Біржі. Після чого, померла [PERSON] з проживала та була зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS], тобто при вчиненні договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Статтею 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладення такого договору на товарній біржі. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500крб. і валютних цінностей на суму понад 50крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК). Аналогічна норма збереглася і в діючому на цей час Цивільному Кодексі України 2004 року, а саме ст. 220 ЦК України передбачає, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до абз. 3 та 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦКУ. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Реєстрація Балаклійським бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірний будинок на підставі Договору купівлі-продажу № Н9-212, посвідченого 07.04.1999 року Біржею нерухомості та основних фондів «Україна», а не нотаріусом, станом на час його реєстрації в БТІ (16.04.1999 року) не суперечило чинному законодавству. Відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діє на теперішній час, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 вказаного Закону, на теперішній час, тобто на момент звернення до суду, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) майна. Оскільки покупець, повністю виконала умови договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатила за придбане майно 9750 гривень, вселилася в придбаний будинок, договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР був зареєстрований в БТІ у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, сторонами досягнуто згоди зі всіх його істотних умов, то померла [PERSON] набула право власності на спірне домоволодіння і правомірно володіла ним до моменту смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо за це право оспорюється або не визнається іншою особою. Викладене вище дає підстави вважати, що спірний житловий будинок може бути предметом спадкування, і визнання права власності на нього в порядку спадкування за заповітом, не порушуватиме права інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із змісту ч. 5 ст. 1268 ЦК України слідує, що спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття. З відповіді Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області вбачається, що після смерті [PERSON] [INFO]. 27.07.2017р. із заявами про прийняття спадщини, згідно заповіту, посвідченого 02.06.2011р. секретарем виконавчого комітету Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, звернулись [PERSON] та [PERSON] та була заведена спадкова справа та 28.11.2017р. були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом в Ѕ частці кожній на земельну ділянку (а.с. 38, 39). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у правах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що на цей час наявні передбачені законом підстави для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, оскільки продавець не врегулював з [PERSON] дане питання у добровільному порядку, фактично ухилившись від нотаріального оформлення договору. У зв'язку з цим позивач, як спадкоємець [PERSON] за заповітом, не має можливості оформити спадщину на зазначене спадкове майно. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved