Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

16.02.2015 р. [PERSON] звернулася до Городоцького районного суду з позовом до ДП «Львівський державний завод ЛОРТА» (далі завод «ЛОРТА»), просить скасувати наказ №729к від 16.12.2014 р. про звільнення її з посади контролера-стрільця воєнізованої охорони (597), поновити її на роботі, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.01.2015 р., і до набрання рішенням законної сили, виплатити їй моральну шкоду у звязку з незаконним звільненням в сумі 20\~000 грн. 04.03.2015 р. позивач подала заяву про поновлення строку на звернення із позовом до суду. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 01.01.2015 р. поштою отримала наказ директора заводу «ЛОРТА» про звільнення її з посади контролера-стрільця воєнізованої охорони (597), у якому покликаються на невідповідність виконуваній роботі внаслідок стану її здоровя, вважає, що згідно вимог КЗпП України їй не було запропоновано перейти на інше вакантне місце, зокрема довідку про стан здоровя вона подавала ще в 2011 р., проте її не звільняли протягом трьох років, також як підставою звільнення є довідка, яку надав директор заводу «ЛОРТА», однак медогляду вона не проходила, довідка головного лікаря лікувально-оздоровчого центру (594) від 06.10.2014 р. №594-37 є підробленою, покликається на моральні страждання, приниження честі і гідності перед колишніми співпрацівниками та близькими особами, що завдало їй моральної шкоди на загальну суму 20\~000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просили поновити строк на звернення із позовом до суду, та задоволити позовні вимоги. Представник відповідача заперечила у задоволенні позовних вимог, пояснила, що [PERSON] була звільнена із займаної посади через захворюваність по зору, вона не може надалі займати таку посаду, її протипоказана робота у воєнізованій охороні. Свідки у справі [PERSON], [PERSON], в суді показали, що [PERSON] багато років відпрацювала на контролера стрільця воєнізованої охорони. Мала порушення, про звільнення була повідомлена, натомість відмовлялась про таке ставити свої підписи. [PERSON] додав, що [PERSON] має інвалідність 3-ї групи загального захворювання,звільнили її за станом здоровя, висновок робив він на підставі заключення МСЕК 2009 року. Пояснив, що не є фахівцем окулістом, проте склав акт, який став підставою для звільнення [PERSON] з посади. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд установив. [PERSON] працювала на посаді контролера-стрільця на заводі ЛОРТА, на основній формі працевлаштування з 01.10.1998 р. (а.с.56-57, 69). На підставі наказу №729 к від 16.12.2014 р. (а.с.67) [PERSON], звільнена з посади контролера-стрільця воєнізованої охорони (597) 17.12.2014 р. у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі, внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи (п.2 ст. 40 КЗпПУ) (а.с.7), підстава довідка МСЕК серія 10 ААА№820630 від 23.05.2011 р. (а.с.8), довідка головного лікаря лікувально-оздоровчого центру (594) від 06.10.2014 р. №594-37 (а.с.43). [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з 17.12.2014 по 01.01.2015 р. (а.с.5). Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, [PERSON], пропустила місячний строк на звернення до суду із вказаним позовом встановлений ст. 233 КЗпПУ, проте такий підлягає поновленню виходячи із наступного, постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» наголошує, що суд у кожному випадку зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. За наведеного, суд вважає за доцільне поновити строк на звернення до суду [PERSON], оскільки така перебувала на амбулаторному лікуванні (а.с.5), крім того [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 31.01.2015 по 18.02.2015 р. (а.с.24-25) та з урахуваннях вихідних днів у січні 2015 р. Відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Відповідно до статті 9 Основ законодавства про охорону здоровя, громадяни можуть бути визнані тимчасово або постійно не придатними за станом здоровя до професійної або іншої діяльності, повязаної з підвищеною небезпекою для оточуючих, а також з виконанням певних державних функцій. Згідно з частиною 3 статті 69 зазначених Основ, під час проведення медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності встановлюється факт необхідності надання листка непрацездатності чи іншого документа, що засвідчує тимчасову втрату працездатності у звязку з хворобою, травмою, вагітністю та пологами, доглядом за хворим членом сімї, хворою дитиною, карантином, встановленим санітарно-епідеміологічною службою, протезуванням, санаторно-курортним лікуванням, визначаються необхідність і строки тимчасового переведення працівника у звязку з хворобою на іншу роботу, приймається рішення про направлення на медико-соціальну експертну комісію для визначення наявності та ступеня стійкого розладу функцій організму, причини, часу настання і групи інвалідності. Пунктом 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. З огляду на викладене, підставою для звільнення [PERSON] за пунктом 2 статті 40 КЗпП України є або фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) вона не може належно виконувати покладені на неї трудові обов'язки або стійке порушення функцій організму, визнання її інвалідом та наявність протипоказань щодо продовження нею трудової діяльності, підтверджені довідкою медико-соціальної експертної комісії. Інші медичні документи довідка головного лікаря лікувально - оздоровчого центру (594) від 06.10.2014 р. №594-37, що свідчить про неможливість виконувати роботу за станом здоровя, без встановлення групи інвалідності, зумовленої стійким порушенням функцій організму не може бути підставою для звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України. Крім того, в довідці МСЕК від 2011 р. встановлено, що [PERSON] протипоказана важка фізична праця, проте посада [PERSON] не віднесена до такої. Так, Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП не допускається звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за незявлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд унаслідок тимчасової непрацездатності) з ініціативи роботодавця. Правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. (Абзац перший пункту 17 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України N 18 ( v0018700-95 ) від 26.10.95). Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Суд не приймає доводи представника відповідачів, що [PERSON] не відповідає займаній посаді, та те що остання була своєчасно повідомлена про звільнення. Як встановлено в суді, підставою звільнення [PERSON] є довідка лікаря [PERSON], який не є фахівцем - офтальмологом, не консультувався з іншими лікарями, а зробив свій висновок на підставі записів МСЕК за 2011 рік. В судовому засіданні доведено, що [PERSON] має інвалідність загального захворювання з дитинства, працює на вказаній посаді з 1998 р. (особова картка), тобто на зазначену посаду була прийнята із захворюванням на яке посилається представник відповідачів. Так, [PERSON], наказом від 16.12.2014 р. була звільнена з роботи 17.12.2014 р., проте вона перебувала на амбулаторному лікуванні з 17.12.2014 р., про що свідчить листок непрацездатності (а.с.5), отже була звільнена в порушення вимог ст. 40 КЗпП України. За наведеного, суд приходить до переконання, що звільнення [PERSON] є незаконним, тому в цій частині її позов підлягає задоволенню, [PERSON] підлягає поновленню на роботі з дня прийняття судом рішення. Відповідно до ст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав Вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди не знайшли підтвердження в судовому засіданні . [PERSON], не надала суду доказів, які б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди і таких в суді не добуто та не доведено, що є підставою для відмови позивачці у відшкодуванні їй моральної шкоди. При визначенні середньомісячного заробітку, суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. А відтак, суд бере виплати заробітної плати позивача за останні два повні відпрацьовані ним календарні місяці його роботи, що передували звільненню (а.с.57). Середньоденний заробіток позивача становить 109,2 грн. ( з/п за жовтень 2014 р. 2222,55 грн .+ з/п за листопад 2014 р. 2473.10 грн. = 4695,65 ділимо на 43 робочих днів за ці місяці). Для визначення суми за час вимушеного прогулу, середній заробіток множимо на дні вимушеного прогулу (109.2 х на 119 дні ), за які відповідач повинен оплатити позивачу, як за час вимушеного прогулу до дня ухвалення рішення (з 01.01.2015 р. по 25.06.2015 р.) і розмір такої складає 12994,8 грн. без урахування податків та інших платежів. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: partial