Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

16 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогами до ПАТ «Дельта Банк» і просила стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк»» (код Банку 380236, код ЄДРПОУ 34047020) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) грошові кошти в повному обсязі разом з урахуванням річної процентної ставки у валюті вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий Пенсійний» у гривнях № 006 -29507-211113 від 21.11.2013 року, а саме: сума Вкладу - 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США та процентів річних - 1365, 00 (одна тисяча триста шістдесят п'ять) доларів США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення вимог діючого законодавства та умов укладеного між сторонами договору не виконує взятих на себе зобов'язань, чим спричиняє збитків позивачу . Під час судового розгляду представник позивача збільшувала та зменшувала розмір позовних вимог, та в судовому засіданні остаточно просила стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк»» (код Банку 380236, код ЄДРПОУ 34047020) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) грошові кошти в повному обсязі разом з урахуванням річної процентної ставки у валюті вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий Пенсійний» у гривнях № 006 -29507-211113 від 21.11.2013 року, а саме: сума Вкладу - 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США та процентів річних - 1365, 00 (одна тисяча триста шістдесят п'ять) доларів США, 391,73 доларів США - відсотки за час з моменту закінчення договору до моменту введення тимчасової адміністрації в банк, а також суму трьох відсотків річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України в розмірі 3 973,01грн. Крім цього представник позивача просила відшкодувати судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 5 000грн. В своїх поясненнях представник позивача посилалась на обставин викладені у позовній заяві. Відповідач ПАТ «Дельта Банк» про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, своїх письмових заперечень по суті порушеного питання не подав, представника для участі в розгляді справи не направив, причин неявки не повідомив. За згодою представників позивача судом проведено заочний розгляду справи. Вислухавши пояснення представників позивача, вивчивши надані письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 21 листопада 2013 року між [PERSON] (далі - «Позивач») та Публічним Акціонерним Товариством «Дельта Банк» (далі - «Відповідач»), в особі Моісєєвої Лариси Миколаївни, було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий Пенсійний» у доларах США № 006 - 29507-211113, сума вкладу 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США. Відповідно п. 1.3. Договору вклад залучається на строк із моменту зарахування Вкладу на рахунок та по «26» листопада 2014 року включно. Так, відповідно до п. 1.6. Договору Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER], на який згідно з квитанцією № 28791438 від 21.11.2013 року було зараховано суму в розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США. Згідно з п. 1.4. та 1.9. Договору процентна ставка на суму Вкладу становить 9,1 процентів річних. Нараховані проценти за Вкладом виплачуються Вкладнику або уповноваженому представнику Вкладника одночасно з поверненням суми Вкладу по закінченню строї розміщення Вкладу або в іншій термін достроково припинення дії цього Договору випадках, передбачених цим Договором та Правилами, шляхом виплати готівкою з касі відділення Банку, в якому Вклад було оформлено, відповідно до вимог чинного законодавства України. У пункті 1.10. Договору йдеться про те, що Вклад виплачується Вкладнику або уповноваженому представнику Вкладника по закінченню строку залучення Вклад зазначеного в п. 1.3. даного Договору, шляхом виплати готівкою з каси відділення Банк в якому Вклад було оформлено, відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, станом на 13.02.2014 року Договір № 006 - 29507-211113 є таким, що припинив свою дію 26.11.2014 року. Пролонгація даного Договору у самому його текст не передбачено. 10.02.2015 року Позивач звернувся до Відповідача з письмовою вимогою (заяво по договору банківського вкладу № 006 - 29507-211113 про повернення коштів в повно обсязі однією сумою разом з урахуванням річної процентної ставки у валюті вкладу, як знаходиться на поточному рахунку № [NUMBER] в сумі 15 000 (п'ятнадцять тисяч доларів США). 11 лютого 2015 року Позивачу було відмовлено в задоволенні вимоги щодо повернення коштів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений прав; власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права гарантуються і ш можуть бути скасовані. Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права не можуть бутї обмежені. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 629 ЦШС України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦПК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. На виконання умов Договору, Позивач здійснив Вклад на рахунок банку, в той час, як банк зобов'язаний був повернути цей Вклад разом із відсотками за користування коштами на вимогу Позивача у будь-який час після спливу строку розміщення вкладу та настання терміну повернення вкладу згідно Договору. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Частина 1 ст. 633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, Вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно, захист його прав, як споживача, регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Пунктом 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначається: належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Згідно з п. 2 ч.І ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. №516)). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вкладу (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі сплив* встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладі розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516). Однією з основних умов вищезазначених Договорів, є: зняття коштів - безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів з Вкладного рахунку на Поточний рахунок. Тобто, внесений Позивачем Вклад, відповідно до Договору банківського вкладі виплачується на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строк\ (строковий вклад), або в інший термін дострокового припинення дії цього договору. Вимога про повернення коштів Позивачем, як зазначалося вище, була подана до банку, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (N0 2) Європейськи суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, які кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до баню, перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, які загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)». Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу, с додатковою статтею Конвенції. У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року №516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно зч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд відхиляє заперечення відповідача та враховує те, що порушення прав позивача відбулось до введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк». Оскільки Банк прострочив виконання зобов'язань за Договором , позивач правомірно нарахував проценти з часу закінчення дії договору до моменту введення тимчасової адміністрації , оскільки в цьому випадку відповідач продовжував користуватись вкладом позивача, розмір процентів за розрахунками представника позивача складає 391,73доларів США. Крім того, оскільки п відповідач прострочив виконання зобов'язань він зобов'язаний сплатити 3% річних за період 27.11.2014р. по 02.03.2015р., що складає 3 153,18грн. Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача необхідно стягнути судові витрати понесені позивачем у вигляді оплати послуг адвоката. При цьому їх граничний розмір не може перевищувати розмірі встановлені Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» . Отже відшкодуванню підлягають сім годин витраченого часу, що складає 3 410,40грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial