Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

17.01.2013 р. та уточнено 14.07.2014 р., 10.02.2015 р. а.с.59-61, 143-147 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'ю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] В обґрунтування вказує, що з [PERSON] вони стали проживати без реєстрації шлюбу з лютого 2001 р. як подружжя, проживали в її квартирі по [ADDRESS], але за взаємною згодою вирішили придбати будинок. 24.07.2002 р. вони придбали спірний будинок під час спільного проживання з відповідачем, та за спільні кошти. Будинок було придбано за 14000 грн., та до вказаного житла вони переїхали раніше укладеної угоди в лютому 2002 р. Від спільного проживання [INFO] р. народилася донька сторін [PERSON], та в спірному будинку вони проживали спільно однією родиною до серпня2001 р. Первісно подавши позов позивач вважала, що відповідно до ст.ст.74, 60 СК України спірний будинок є спільною сумісною власністю, оскільки вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, чому просить встановити факт. Уточнивши позов в редакції 10.02.2015 р. позивач вказує, що будинок був придбаний в липні 2002 р. до набрання чинності СК України, тому до розподілу будинку слід застосовувати норми ст.17 Закону України «Про власність», ст.112 ЦК УРСР 1963 р., оскільки будинок є майном придбаним внаслідок спільної праці членів сім'ї, від їх спільних трудових зусиль, від яких вони отримували доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна. Позивач працювала, крім заробітної плати отримала матеріальну допомогу від ПАТ «Кривбасзалізрудком» за загиблого чоловіка [PERSON], тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного будинку. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, вказує, що він проживав разом з матір'ю в квартирі по [ADDRESS] З позивачем він дійсно почав зустрічатися, навідувати за місцем її проживання з лютого 2001 р., вони дійсно стали проживати разом як одна родина, але значно пізніше ніж вказує позивач, незадовго до купівлі спірного будинку з травня-червня 2002 р. Будинок був куплений в липні 2002 р. за кошти, виручені від продажу квартири по [ADDRESS] в м.Кривому Розі яка належала йому та матері, кошти отримані від регресних виплат отриманих матір'ю за ушкоджене здоров'я на виробництві, та його особистих збережень, оскільки він працював на ПАТ «Кривбасзалізрудком». Таким чином вважає що будинок є його особистою власністю, позивач [PERSON] не приймала участі в купівлі будинку, отримувала незначну зарплатню, на час купівлі вони прожили декілька місяців, крім того вказує що будинок придбаний до набрання чинності ст..74 СК України, ст.368-372 ЦК України які почали діяти з 01.01.2004 р. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши та витребувавши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст.ст.60, 61, 71 ч.1-5, 74 Сімейного Кодексу України - якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вони мають рівні права на вказане майно. Згідно ст.ст.368, 370, 372 ЦК України - у разі виділу частки в натурі із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В разі поділу вказаного майна між співвласниками вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або законом, у зв'язку з чим право спільної сумісної власності припиняється. Судом встановлено поясненнями сторін, копією договору купівлі-продажу а.с.62-63, що 24.07.2002 р. [PERSON] купив у [PERSON] і [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] в м.Кривому Розі, який складався житлового будинку та господарчих будівель за 14000 грн., зареєструвавши у встановленому порядку своє право власності. Згідно Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004 р. і відповідно поширюється на ті правовідносини, які виникли після набрання ним чинності. Оскільки позивач купив домоволодіння 24.07.2002 р. до набрання Сімейним кодексом Українита ЦК України чинності, то спірні правовідносини регулюються ст.ст.112, 115 ЦК України 1963 р., та на них не поширюються правила ст.74 Сімейного кодексу України, щодо рівності прав на майно як вказує відповідач. Згідно ст.ст.112, 115 ЦК УРСР 1963 р. - майно може належати на праві спільної власності двом… чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію. Відповідно до ст.17 Закону України «Про власність» від 26.03.1991 р. який діяв на час спірних правовідносин - майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Суд вважає, що позивач [PERSON] відповідно до ст.ст.10 ч.3, 60 ЦПК України довела суду відповідними доказами, що вона постійно, тривалий час проживала в фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, не довела, що спірний будинок був придбаний внаслідок їх з [PERSON] спільної праці, та за спільні кошти, докази та доводи позивача суд вважає непереконливими, які суперечать дослідженим доказам. Згідно ст.256 ч.1 п.5 ЦПК України судом встановлюється факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, якщо такий факт має юридичне, правове значення. Актом з місця проживання а.с.8, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджується, що сторони до купівлі будинку проживали спільно з лютого 2001 р. як за адресою [PERSON], що можливо допустити, незважаючи на заперечення відповідача, так і продовжили проживати в спірному будинку з лютого-березня 2002 р. /з травня 2002 р. по поясненням [PERSON]./. Якщо ж сторони і проживали спільно до купівлі будинку, то позивачем не доведено, що саме спірний будинок був придбаний за їх спільні сумісні кошти,ьа внаслідок спільної трудової діяльності, тому зазначений факт не має правового значення. 1. Свідок [PERSON] - мати відповідача підтвердила, що вони з сином в вересні 2001 р. продали за 3500 грн. квартиру [ADDRESS]. Крім того вона отримала 11200 грн. регресних виплат одноразової допомоги та моральної шкоди від ПАТ «Кривбасзалізрудком». Ці гроші віддала синові для купівлі спірного будинку, який був оформлений на [PERSON] Хоча свідок і перебуває в родинних відносинах з відповідачем, але її пояснення як і пояснення [PERSON] підтверджуються письмовими доказами, зокрема нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 12.09.2001 р., та рішенням суду від 06.06.2001 р. а.с.117, 121 за якими квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності та була продана за 3400 грн. [PERSON] було присуджено з ПАТ «Кривбасзалізрудком» кошти в загальній сумі 11253 грн. в відшкодування шкоди здоров'ю. 2. Згідно трудової книжки, та довідок з місця роботи а.с.118-120, 165, позивачем [PERSON] який працював електрослюсарем було зароблено в 2001- 2002 р.р. - 539, 89 грн. та 892,35 грн. відповідно. Тоді як позивачем [PERSON] яка працювала медичною сестрою комунального закладу а.с.150, довідку про заробітну плату не надано. Матеріальна допомога на яку посилається позивач, була отримана [PERSON] в 1994 р. задовго до купівлі будинку, та в розмірі близько 2 млн. крб., що є незначною для купівлі будинку сумою, оскільки для порівняння заробітна плата [PERSON] на той період часу становила від 1 до 4 млн.крб на місяць а.с.166-167. 3. Період спільного проживання сторін до купівлі будинку з лютого 2001 р. по липень 2002 р. не є тривалим, та таким, що за вказаний період спільними зусиллями та працею, виходячи з наданих сторонами доказів, можливо було накопичити кошти для купівлі домоволодіння. Відповідно виходячи з аналізу вищезазначених доказів, суд прийшов до висновку, що спірний будинок був набутий за кошти які належали відповідачу [PERSON] особисто, та є його особистою власністю, і в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.60, 61, 71 ч.1-5, 74 Сімейного кодексу України, ст.17 Закону України «Про власність», ст..ст.112, 115 ЦК УРСР 1963 р.,

Outcome: dismissed