Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

15 лютого 2021 року позивач [PERSON] (далі- Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривбасремонт» (далі - Відповідач, ТОВ «Кривбасремонт») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 180 000 гривень без утримання податків з доходу фізичних осіб, В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 01 січня 2009 року по 23 березня 2020 року працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування ТОВ «Кривбасремонт», та внаслідок недосконалості робочих місць отримав професійне захворювання- радикулопатія. Рішенням МСЕК від 26 січня 2021 року йому вперше встановлено 45% втрати професійної працездатності, та третю групу інвалідності. У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Позивач не може повернутись до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання та біль, обумовлені важкістю самопочуття та особливостями лікування, яке він вимушений проходити, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 10 березня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що надані позивачем докази підтверджують лише факт виникнення в позивача професійного захворювання і втрату працездатності, проте жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння позивачу моральної шкоди. Також зазначив, що позивачем не доведено, що саме підприємством відповідача йому заподіяно моральну шкоду, оскільки в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача зазначено, що встановити посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи не можливо. Крім того вказав, що до роботи на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював на іншому підприємстві зі шкідливими умовами праці, де працював 12 років, при цьому на підприємстві відповідача 11 років 2 місяці 23 дні. Зазначив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості оскільки позивач просить стягнути моральну шкоду саме з відповідача за працю у шкідливих умовах, де більшу частину він пропрацював на іншому підприємстві. Вказав, що позивач з власної волі працював у шкідливих умовах праці, а тому саме позивач свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці , що виразилось у недбайливому ставленні позивача до свого здоров`я, та як наслідок і спричинило виникнення у нього професійного захворювання. При цьому позивач жодного разу не звертався до відповідача з метою переведення на іншу роботу. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 01 січня 2009 року по 23 березня 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював слюсарем черговим та з ремонту устаткування, і був звільнений з підприємства відповідача 23 березня 2020 року за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 11-13) Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 18 грудня 2020 року, складеного на підприємстві ТОВ «Кривбасремонт», встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання- радикулопатія попереково-крижова L4-L5, S1, білатеральна, переважно зліва, на фоні дегенеративно-дистрофічних змін хребта у вигляді остеохондрозу, протрузій дисків L4-L5, L5-S1, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, легким парезом лівої стопи, синдром нейрогенної переміжної кульгавості, часто рецидивуючий перебіг, із зазначенням його причини - перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу; важкість праці (а.с. 8-10). Згідно пункту 17 згаданого Акту хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи слюсарем черговим та з ремонту устаткування на дільниці №8 з ремонту обладнання дробільних фабрик №№1,2,3, цехів з виробництва обкотишів №№1,2 рудозбагачувальної фабрики №1, ремонтного управління №1 ТОВ «Кривбасремонт» виконував монтаж, демонтаж, ремонт (поточний і капітальний), налагодження, випробування та технічне обслуговування механічної частини складних машин, вузлів і механізмів технологічного устаткування, що розміщене на ремонтних майданчиках або безпосередньо місцях встановлення технологічного устаткування в умовах цеху з виробництва обкотишів (ЦВО-1) на території Замовника ПРАТ «ПівнГЗК». При цьому під час виконання ремонтних робіт внаслідок недосконалості робочого місця підпадав під дію підвищених параметрів важкості праці. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДП «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 24.11.2020 за №1918 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: слюсар черговий та з ремонту устаткування, управління ремонтів технологічного обладнання ВАТ «Північний ГЗК» з 23.12.1996 по 31.12.2008. Відповідно до пункту 20 вказаного Акту враховуючи роботу [PERSON] впродовж 23 років 3 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, та неодноразову зміну керівництва, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити неможливо. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач26 січня 2021 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 45% по радикулопатії внаслідок професійного захворювання, встановлено третю групу інвалідності з 18 січня 2021 року по 01 лютого 2022 року, з переоглядом 01 січня 2022 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно курортне лікування, палиця напівжорстка, поперековий корсет. Вказані обставини підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №079485 (а.с. 7). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 45%, встановленням третьої групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він відчуває больові почуття, втому, загальну слабкість, болі. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача у шкідливих умовах праці 23 роки 03 місяці, період роботи позивача саме на підприємстві відповідача протягом 11 років 02 місяці в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням до 01 лютого 2022 року, встановлено третю групу інвалідності, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 120 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1 200 гривень.

Outcome: partial