Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

16 листопада 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05.09.2003 року, згідно рішення Олевського районного суду Житомирської області було розірвано. Від спільного проживання у шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Після закінчення школи, дочка позивачки та відповідача [PERSON] вступила до Київського Національного авіаційного університету. Форма навчання - денна, на контрактній основі. Період навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. На даний час дочка навчається на другому курсі денного відділення, стипендії не отримує. У зв'язку з чим позивачка потребує матеріальної допомоги на утримання дочки [PERSON], оскільки самостійно забезпечити повнолітню дитину не може. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 16.11.2017 року, на період її навчання та закінчення (припинення) навчання, тобто по 30.06.2020 року, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON], в судовому засіданні позов підтримала частково, із підстав зазначених в позовній заяві та просить їх задовольнити, оскільки сама не має можливості утримувати дитину. Дитина навчається на контрактній основі (за договором про навчання № 16-1/ОФ-668 від 01.09.2016 року). Загальна вартість освітньої послуги становить 59 840.00 грн. Згідно договору плату за навчання необхідно вносити щосеместру, у розмірі 1496.00 грн. Дитина стипендії не отримує. За таких обставин просить суд задовольнити заявлені вимоги частково. Винести рішення яким стягувати з відповідача, з врахуванням його пояснень і матеріального стану та часткового визнання позову, наявності на утриманні двох неповнолітніх дітей, аліменти на утримання їхньої повнолітньої дитини до закінчення останньою навчання у твердій грошовій сумі, що становить 1500.00 грн. Відповідач [PERSON], позовні вимоги позивачки визнав частково. При цьому надав пояснення суду про те, що він згоден надавати допомогу на утримання своєї повнолітньої дитини, однак не у тому розмірі, в якому просить позивачка, оскільки він має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей від другого шлюбу, на яких сплачує аліменти, в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), до їх повноліття. Згоден допомагати своїй повнолітній дитині - [PERSON], і сплачувати аліменти на її утримання до закінчення навчання останньою у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500.00 грн. Заслухавши позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON], підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивач та відповідач мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.7). Дочці відповідача [PERSON], - [PERSON], [INFO] виповнилося 18 років, що стверджено копією свідоцтва про народження, виданого на ім'я [PERSON], та копією паспорта останньої, (а.с.7,8). З 01 вересня 2016 року, дочка сторін [PERSON], вступила до Київського Національного авіаційного університету. Форма навчання - денна, на контрактній основі. Період навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. На даний час дитина сторін навчається на другому курсі денного відділення. Навчання у вказаному учбовому закладі здійснюється на контрактній основі і відповідно до п.3.6. Договору № 16-1/ОФ-668 від 01.09.2016 року «Про навчання», загальна вартість освітньої послуги становить 59 840.00 грн., за весь період навчання, без отримання стипендії, оскільки контрактна форма навчання не передбачає можливості отримання стипендії (а.с.10, 11). Мати дочки [PERSON], - [PERSON], не може в повній мірі надати самостійно відповідну допомогу дочці, так як одноособово проводить оплату за навчання повнолітньої дочки згідно до Договору, несе витрати для придбання останній продуктів харчування, оплачує проїзд з місця проживання до місця навчання (у вихідні дні), оплачує місце проживання дочки в гуртожитку, (а.с.23). Відповідач матеріально дочці не допомагає, хоча має таку можливість, оскільки працює начальником караулу ДПРЧ-17 Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області і має відповідну заробітну плату, розмір якої за 11 місяців 2017 року складає 78 494.87 грн., (а.с.22), та може утримувати свою повнолітню дочку [PERSON], яка навчається. Разом з тим судом, при вирішенні даної справи також встановлено, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на утримання яких відповідач сплачує аліменти [PERSON], в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до [INFO], що стверджується копією рішення Олевського районного суду Житомирської області від 31.10.2012 року (а.с.19-21). Так, згідно зі ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналіз змісту ст.198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Тобто, крім родинного зв'язку батьків і дітей, продовження повнолітніми навчання, потреби повнолітніх дітей у зв'язку із продовженням навчання в матеріальній допомозі, необхідно перевіряти і здатність батьків таку допомогу надавати. При відсутності хоча б одного із наведених фактів, аліментне зобов'язання, пов'язане із утриманням батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, не виникає. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст.ст. 182, 200 СК України). Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В даному випадку суд вважає, що позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги на утримання дочки [PERSON], в зв'язку з навчанням останньої, а відповідач відмовляє в наданні такої допомоги, хоча має таку можливість та будучи батьком дитини він не може бути звільнений від обов'язку утримувати повнолітню дочку яка продовжує навчання до закінчення навчання. Враховуючи вищенаведене а також те, що відповідач має можливість утримувати свою дочку [PERSON] до закінчення її навчання, мати дитини також надає допомогу повнолітній дочці, а сама [PERSON], не отримує від держави стипендії, не працює, несе витрати на придбання підручників, проїзд із місця проживання до місця навчання, несе додаткові витрати на продукти харчування та оплату навчання і проживання в гуртожитку, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки до закінчення нею навчання, оскільки відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочці, однак ухиляється від обов'язку, як батько допомогти повнолітній дитині, яка потребує допомоги закінчити навчальний заклад і здобути професію, а тому кошти на утримання дочки [PERSON] до закінчення її навчання у навчальному закладі слід стягнути в примусовому порядку та у розміри передбаченому ст.200 СК України (з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу), щомісячно, але без урахування часу на канікули. Разом із тим слід зазначити, що посилання позивача відносно стягнення аліментів на повнолітню дочку, у відповідності до вимог Закону України «Про Державний бюджет України» (зі змінами внесеними від 17.05.2017 року № 2037-VІІІ, що набрали чинності 08.07.2017 року), у розмірі не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку є безпідставним, оскільки зазначений закон розповсюджується на дітей, які не досягли 18-ти річного віку, а тому до повнолітньої особи застосуванню не підлягає. Крім того, відповідно до ч.1 ст.191 СК України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.ст.4,12,13,81 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд забезпечив сторонам змагальність процесу, створивши їм умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків. За таких обставин, суд вважає вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню за наведених вище обставин. На підставі наведеного та

Outcome: partial