overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

15.12.2001 року між сторонами укладено шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Олександрівського райуправління юстиції Донецької області, актовий запис № 33, про що свідчить свідоцтво про шлюб. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.06.2002 року. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі\~ст. 113 Сімейного Кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з травня 2019 року, родина розпалась остаточно і в подальшому збережена бути не може. Відповідно до положень ст 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, згідно ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 840,80 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

- 15.12.2006 року сторони зареєстрували шлюб. Шлюб перший. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] У лютому 2013р. сторони шлюбні відносини припинили і проживають окремо. Причина розпаду сім'ї - взаємні непорозуміння, різні погляди на життя, що привело до руйнування нормальних сімейних відносин. В зв'язку з цим позивачка звернулася в суд з позовом, який підтримала в судовому засіданні і просила шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов визнав на розірвання шлюбу згідний. Вислухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на тій підставі, що сторони шлюбні відносини припинили, проживають окремо, миритися не бажають. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що сім'я повністю розпалася, шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного, ст.ст.105,110,112,115 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

15.12.2006 року, сторони уклали поміж собою шлюб, про що був зроблений актовий запис за № 81 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану (надалі -ДРАЦС) Великоновосілківського районного управління юстиції (надалі РУЮ) Донецької області. Від нього сторони мають дочку- [PERSON],[INFO]. З початку листопада 2013 року сторони проживають окремо.Спільне життя між ними не склалось із-за відсутності взаємних: поваги,любові,порозуміння,зради в подружній вірності з боку відповідача, який на теперішній час проживає з жінкою з якою зраджував позивачу.Припинив подружні стосунки , сторони не поновлювали їх.Не погоджуючись на примирення з відповідачем, позивач просить шлюб поміж ними розірвати, залишив її на прізвищі відповідача. Позивач надала суду письмову заяву, в якій, підтримуючи свої вимоги,просить про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з*явився,хоча і був повідомлений про нього належним чинои і пояснень своєї поведінки не надав. Пперевіривши матеріали справи ,суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити , так як дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження поміж ними шлюбу суперечило б їх інтересам.Сторони, з початку листопада 2013 року по теперішній час, не підтримують подружні стосунки і за цей період ніхто з них заходів для примирення і збереження шлюбу не приймав і не бажає приймати.Відповідач не спростував перед судом наведену обставину позивачем про те,що в період сумісного проживання з нею він постійно зраджував у подружній вірності і своєю подальшою поведінкою підтвердив цю обставниу. Дитина від шлюбу знаходиться на утриманні позивача і питання про визначення місця її проживання наподалі, у сторін на теперішній час, не виникає. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв*язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачч бажає і надалі іменуватися прізвищем позивача..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

15.12.2007 року між сторонами укладено шлюб у ВРАЦС Краматорського МУЮ Донецької області, актовий запис № 1199, про що свідчить свідоцтво про шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження. В судовому засіданні відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини в квітні 2018 року, родина розпалась остаточно і в подальшому збережена бути не може. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ст 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову характеру, тобто 352 грн. 40 коп. Також, позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

- 15.12.2012 року сторони зареєстрували шлюб. Шлюб перший Від шлюбу мають сочку [PERSON], [INFO] У жовтні 2015р. сторони шлюбні відносини припинили і проживають окремо. Причина розпаду сім'ї - взаємні непорозуміння, різні погляди на життя, що привело до руйнування нормальних сімейних відносин. В зв'язку з цим позивачка звернулася в суд з позовом, який підтримала в судовому засіданні і просила шлюб розірвати. Сторонам судом був наданий термін для примирення три місяці, але цей термін позитивного результату не дав і позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позов не визнав, про що повідомив по телефону. Вислухавши позивачку, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на тій підставі, що сторони шлюбні відносини припинили, миритися не бажають, термін для примирення, наданий судом позитивного результату не дав, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги пояснення позивачки, суд вважає, що сім'я повністю розпалася, шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного, ст.ст.105,110,112,115 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

15.12.2013 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання недієздатним [PERSON], [INFO], встановлення опіки та призначення її опікуном над ним. Мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею, доводиться їй сином. Вказує, що її син страждає психічним захворюванням, є інвалідом першої групи і знаходиться на обліку у психоневрологічному диспансері. Зазначає, що через хворобу він погано розуміє та керує своїми діями і потребує цілодобової опіки. Заявник в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Додатково зазначила, що заяву підтримує, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про місце та час проведення розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду від третьої особи надійшла заява, в якій просять розгляд справи без участі їх представника. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 2). Згідно Акту (висновку) судово-психіатричної експертизи № 206 [PERSON] виявляє клінічні ознаки розумової відсталості (F72 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). За своїм психічним станом він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.37-39). Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України: фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкового, психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати нами. На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе заяву [PERSON] задовольнити та визнати [PERSON] недієздатним і встановити над ним опіку. Вимога про призначення опікуна задоволенню не підлягає, як передчасно заявлена, оскільки з відповідним поданням до суду має звертатись орган опіки та піклування після винесення рішення про визнання особи недієздатною. На підставі наведеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

15. 12. 2014 Балахівська школа соціальної реабілітації звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на утримання дитини - [PERSON] ([INFO] р.н.), у школі соціальної реабілітації у розмірі 20 відсотків середньомісячного сукупного доходу на одного члена сім'ї щомісяця, починаючи від дня звернення до суду до закінчення терміну перебування дитини у Балахівській школі соціальної реабілітації. До судового засідання представник позивача не з'явився. Відповідач до судового засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася вчасно, причин неявки суду не повідомила, відповідних заяв та документів суду не надавала. Справа відповідно до ст. 224 ЦПК України розглянуто за її відсутності. Суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON] ([INFO] р.н.), що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини від 05. 08. 2003 серії [NUMBER]. Ухвалою заводського районного суду м. Миколаєва від 12. 06. 2014 до неповнолітнього [PERSON] застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для підлітків смтроком на 2 роки за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Відповідно до путівки від 15. 08. 2014 № 10 [PERSON] направлено до Балахівської школи соціальної реабілітації, де він на теперішній час і перебуває. Згідно з постановою Кабінету міністрів України від 26. 08. 2002 № 1243 за утримання одного вихованця у загальноосвітній школі-інтернаті, спеціалізованій школі-інтернаті I - III ступеня (крім загальноосвітніх закладів Міністерства культури і мистецтв), загальноосвітній школі та професійно-технічному училищі соціальної реабілітації батьки або особи, які їх замінюють, щомісяця вносять плату у розмірі 20 відсотків середньомісячного сукупного доходу на одного члена сім'ї. За такого, відповідач зобов'язана вносити вказану плату в період перебування сина в Балахівській школі соціальної реабілітації. При цьому слід зазначити, що підстав, передбачених п. 2 зазначеної постанови КМУ для звільнення від сплати вказаної плати судом не встановлено, оскільки з зазначеного вище свідоцтва про народження вбачається, що відповідач не є одинокою матір'ю. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

15.12.2014 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК», яка по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України (а.с. 8, 10-24). З 21.05.2018 найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складне між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через wеb-сайт банку (www. privatbank.ua. або інший інтернет /СМС- ресурс, зазначений банком). Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009, а наразі діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

15.12.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21.12.1985 р. з відповідачем зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя не склалося через непорозуміння і несумісність характерів, на грунті чого виникали сварки. З червня 2013 р. шлюбних стосунків не підтримують і не поновлювали їх, проживають окремо. Спору про поділ майна не виникає. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач позов не визнала і пояснила, що дійсно з чоловіком тривалий час шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо. Чоловік раніше застосовував до неї фізичну силу, у кожного свій бюджет і допомоги один одному не надають. Чоловік зраджує їй з іншими жінками, вважає його хворим, однак принципово не погоджується на розлучення. Просить залишити їй шлюбне прізвище. Вислухавши сторони, дослідивши наявні у справі письмові докази, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини пред'явлення позову суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 21 грудня 1985 р. у виконавчому комітеті Пальмирівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 25 (а.с. 4). Від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка не є членом сім'ї, проживає окремо (а.с. 5, 7). Шлюбні відносини між подружжям припинені з червня 2013 р. і не поновлювалися. Встановлюючи мотиви, причини та підстави розірвання шлюбу суд з'ясував, що сторони як подружжя шлюбні стосунки тривалий час не підтримують, не поновлювали їх і такого наміру не мають, проживають окремо, тому суд робить висновок, що морально-правові основи шлюбу втрачені, збереження шлюбу не можливе, оскільки почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки втрачені. Спір про поділ майна на момент розгляду справи відсутній. Відповідно до положень ч. 2 ст.. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У відповідності зі ст. 112 ч. 2 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін. На підставі ст. ст. 104, 105 ч. 3, 110-112, 113, 115 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

15.12.2014 р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить встановити факт належності йому трудової книжки № [NUMBER], виданої 15.07.1981 р. на ім'я [PERSON], посилаючись на те, що з жовтня 1976 р. працював трактористом в колгоспі ім.. Кірова П'ятихатського району, пізніше працював в колгоспі ім.. Леніна, де 15.07.1981 р. йому видано трудову книжку, однак при її оформленні допущена помилка в імені, та замість «[PERSON]» вказано «[PERSON]». З 15.10.2014 р. почав оформляти пенсію по досягненню пенсійного віку, однак при перевірці документів виявлено розбіжність в імені, тому у постановці на облік йому відмовлено. Заявник у судовому засіданні підтримав свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Заінтересована особа - управління Пенсійного фонду України в П'ятихатському районі Дніпропетровської області в особі начальника управління Варава В.О., про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання свого представника не направила і подала клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] народився [INFO] (а.с. 5). З дослідженої у судовому засіданні трудової книжки колгоспника № [NUMBER], виданої 15.07.1981 р., заявник записаний «[PERSON], 1954 року народження», та вказано, що він з 1976 р. працював трактористом, а у 1981 р. звільнений з колгоспу ім.. Леніна П'ятихатського району (а.с. 6-9). Згідно архівних довідок в книгах обліку оплати праці колгоспу ім.. Кірова значиться «[PERSON] ім'я [PERSON]» з 1976 р. колгосп ім.. Леніна, з 1984 р. - колгосп ім.. Кірова, з 1993 р. - колгосп ім.. Кірова, з 2000 р. - ТОВ «Лан», у 1977 р. «[PERSON]» виправлено на «[PERSON]», з 1978 р. «[PERSON]» по батькові «[PERSON]», з 1978 р. не вказано. В розрахункових відомостях П'ятихатського ККП, з 1989 р. П'ятихатського ВО ЖКГ значиться «[PERSON]» (а.с. 10-12). Допитаний свідок [PERSON] пояснив, що з 1976 р. по 1981 р. працював в колгоспі ім.. Кірова, який був перейменований в колгосп ім.. Леніна, разом з [PERSON] і іншої людини з таким чи схожим прізвищем та ім'ям не знає. Свідок [PERSON] вказав на те, що з 1987 р. проживає неподалік від [PERSON] в м. П'ятихатки на вул.. Шовкорадгосп, знає його на ім'я як [PERSON]. Зіставляючи вище наведене дає суду підстави вважати, що зазначене в трудовій книжці колгоспника [PERSON] ім'я «[PERSON]» не збігається з ім'ям цієї особи, зазначеним в паспорті «[PERSON]», заявник подав докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення, оскільки колгосп ліквідований. Встановлення факту належності заявнику документа про трудовий стаж, що встановлено судом, має для [PERSON] юридичне значення, оскільки впливає на реалізацію права на пенсійне забезпечення по досягненню пенсійного віку.

Outcome: approved