Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

16 червня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати по аліментах за період з 17 лютого 2011 року по 21 березня 2017 року в сумі 320381 грн. 16 коп. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем вони мають двох спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2006 року відповідач мав сплачувати на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходу) за виконавчим листом № 2-1156 від 01 березня 2006 року. Однак відповідач аліменти належним чином не сплачував, тому згідно вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року його було визнано винним у предявленні обвинувачення за ч.1 ст.164 КК України та призначено покарання у вигляді громадських робіт на строк 120 годин. Відповідач протягом тривалого часу не сплачує аліменти на дітей, у звязку з чим виникла заборгованість за період з 17 лютого 2011 року по 21 березня 2017 року у сумі 29855 грн., отже враховуючи зазначену суму заборгованості зі сплати аліментів, розмір пені за несвоєчасне виконання зобовязань становить 320381 грн. 16 коп. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської від 01 березня 2006 року з відповідача стягнуто щомісячно аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 25 листопада 2005 року і до повноліття дитини (арк.с.8). Згідно довідки Павлоградського МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області (арк.с.6,7) по виконавчому листу за боржником [PERSON] за період з 17 лютого 2011 року по 21 березня 2017 року жовтня 2015 року по лютий 2017 року утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 29855 грн. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що [PERSON] знав про свій обовязок сплати аліментів відповідно до рішення суду, належним чином попереджався державним виконавцем про виконання рішення суду, але не виконував його належним чином, чим створив заборгованість по аліментам, будь-яких доказів щодо утворення заборгованості з незалежних від нього причин судом не встановлено, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача по аліментам утворилась з 17 лютого 2011 року по 21 березня 2017 року. Розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів виконаний позивачем відповідно до прийнятої методики, арифметично вірний та складає 320381 грн. 16 коп. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже відповідно до вищезазначеного та у звязку з тим, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги, визнання позову не порушує права та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved